MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
et faatal av pastorens venner som kan disponere 
sine indtægter slik som jeg, idet jo de fleste andre,
naar de i det hele har penger, har dem staaende 
fast i forretninger o.s.v.  Situationen er jo dobbelt 
vanskelig for mig, som – mot min vilje - endda ikke
tilhører den hellige Kirke, og det ser nu ut til, at
det skal bli adskillig vanskeligere for mig end jeg trodde
at faa ordnet mine forhold slik at jeg kan bli
optat. Jeg konfererer med sagførere og med fylkesmænd
og er noksaa bekymret – det er mulig at der maa
gaa et separationsaar forut. Under ingen omstændigheter 
kan nok saken løses før Pastor Kjelstrup reiser – og 
da vet jeg ikke: kan en ordning opnaaes i løpet 
av vinteren, tænker jeg saa smaat paa at reise en tur
til Rom. Saa kunde jeg kanske bli optat ute i 
Birgittinernes kirke. Moder Elisabeth er reist nedover 
til Italien i disse dager og skal være i klosteret til
gjort i en hast at "fylde" hullet med
noget
og selv om man finder noget "tilfældigt" at
placere der, saa vil man stadig gaa og ærgre sig
hver gang øiet møder dette tilfældige og uvante
paa billedets gamle plads.
For nu at undgaa dette "hul" - har jeg tænkt paa
følgende : jeg faar opgivet billedets størrelse nøi-
agtigt, (sørgeligt, at jeg ikke altid har noteret de
forskjellige billeders størrelse), og saa maler jeg da
er del "midlertidige" billeder og tilbyder disse
vrangvillige billed-eiere, at de skal faa "laane"
et andet
billede
af samme størrelse "midlertidigt" - til
at dække billedets plads-
med
, slik at de undgaar
noget "hul i væggen", medens jeg laaner deres bil-
leder, - det kunde jo hænde, at somme endog
vilde finde det at være en afveksling, - saaledes
at have et andet billede der for en stund -
det vanskeligste ved denne plan blir ramme -spørgs-
maalet - det vel baade koste penge og være van-
skeligt at finde samme sort og stil, som vedkom-
mende har før, - og saa vil det jo koste mig tid
ogsaa, - særlig da jeg under udarbeidelsen af
disse "midlertidige billeder" maa tage lidt hen-
syn til billedets farve, dybde og høide i lys o.s.v. -
for ikke at forstyrre "harmonien" i de gode spuds-
borgeres saloner. Ja hvad synes De om denne ide?
Naar jeg nu allikevel skriver
til Dem maa jeg si Dem, at
Deres Bronce, som er min, kom-
mer til at staa i den allerdeiligste
stue i verden - i et lite hus
paa en grøn bakke hvorfra en ser
fjord og øer og fjelde, som det ikke
fins make til. Vil De ikke
komme en sommerdag og se,
at det er sandt? Mon De riktig
vey, hvor De har glædet mig
med den lille gruppen?
Deres
Nini Anker
Molde 28. IX. 07.
Undskyld at jeg opsøger og
forstyrrer Dem i Deres En-
somhed, men jeg er ogsaa
nu, i Juletiden, i Ensom-
hed og "mine Tanker gaar
saa vide."
Paa Fru Grøndahls Kon-
cert sidst, da jeg mødte
Dem ved Udgangen, yt-
rede De, at De vilde
skrive os et ret klangfuldt
Kor for Mandstemmer.
Skulde De senere have
tænkt herpaa? Jeg længes
saare derefter og det er
for om muligt at stillet
min Længsel, disse Ord
fremkommer.
Bergen den 30. august 1907
Hr. Komponist Edvard Grieg
Troldhaugen.
Undskyld at jeg er saa fri at sende Dem
nerværende skrivelse med vedlagte noder. Da jeg
selvfølgelig er en for Deres hr. Grieg ganske ukjendt
person beder jeg Dem destomere undskylde min frihed.
Jeg er en ung hardangerviolinist, som foruden det
almindelige nationale felespil (villt, uden noder) ogsaa
har tilegnet mig en smuk nodekunskab for om
muligt derved at kunne nedskrive en del af de gamle
slaatter. Jeg har i flere aar beskjeftiget mig med dette
arbeide, og har jeg nu tilsammen nedskrevet Ca. 50. No.
Det er ogsaa meningen at faa musiken udgivet og ved-
lagte er korrektur af en del slaatter som tænkes ud-
givet ihøst. Da De hr. Grieg er en i særlig grad na-
tional musiker og komponist, vilde det have stort
verd for mig, om Deres Autoritet vilde være velvillig
at gjennemse mine optegnellser af slaatterne, før den en-
delige Trykning foretages og samtidig udtale Deres
ærede mening om dette mitt arbeide. Jeg kunde maaske
da faa lov til at bruge Deres ærede udtalelser som en
anbefaling af verket, om De skulde finde mig fortjent
til nogen saadan? De nationale feleslaatter kan skrives
München, den 26. Maj 1890.
Herr Andreas Dolleris.
De har havt den godhed at sende mig et exem-
plar af Deres digtsamling «Pløjetid» ledsaget af
et smukt tilegnelsesdigt. For denne Deres ven-
lige opmærksomhed beder jeg Dem herved mod-
tage min bedste tak. Med bogens indhold skal
det være mig magtpåliggende at gøre mig nær-
mere bekendt så snart min tid på nogen må-
de tillader det. Netop i disse dage er jeg desvær-
re særlig stærkt optagen af uopsættelige forret-
ninger.
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
Pludselig optræder Fru Wettergren
igjen efter sin lange sygelighed i "Gurre"
Hvor blir der saa atter af b.b.s
skriftlige og mundtlige Løfter om
at Fruen første Optræden skulde
bli i et ganske andet Stykke,
som nu har ventet i tre Aar.
Hans Optræden ligeoverfor
vedkommende Forfatter, samt
mod en anden Forfatter fra samme
Leir "läst  tief blicken".
Jeg har i dag sendt ham
Brev i Anledningen; men faar
selvfølgelig bare Udflugter til Svar.
Brev fra Signe Dal. Hun
begynder nu at finde sig vel i
Arendal. Hun lærer at sy Kjoler f.
Tiden. Velbekomme! Lykkelige
Mennesker og Steder for hvem
33 HAILSHAM AVENUE.
STREATHAM HILL.
LONDON.
S.W.
4 Jan. 1900. 
Kjære Hr. Grieg.
Jeg kommer nu for at bryde Dem med en
Forespørgsel i en ganske vigtig Sag! - Siden
jeg kom hjem fra Christiania ihøst, har jeg
ofte, naar jeg har været sammen med mine
literære og musikalske Venner herover, talt
om Festlighederne derover, om Theatret, om Fore-
stillingerne, om Musikken til "Sigurd Jorsalfar",
at De selv dirigerede denne osv. osv. Bare jeg
nævnte Deres Navn, blev jeg strax spurgt:
"Well, how is Grieg?", "When is he coming
to England?", "Has he any new work ready?
osv. osv. - Til et par af disse Venner nævnte
jeg blandt andet (men dog: Fortrolighed) at
"Saavidt jeg forstod Grieg i 'C'nia, havde han
en ny Concerto færdig, og at den sandsynligvis
kom til Opførelse i Leipzig ud paa Foraaret".
Fra en af disse Venner, som staar det Phil-
22.12.39.
Kjære Solveig og Ronald,
God jul og godt nyttar ønsker jeg dere og alle deres 
– trods alt. Og hele denne elendige verden. En ser jo små
lysninger her og der, trods alt – flere og flere mennesker synes å 
tenke sig om og ane, hvad som "mulig" kan være ophavet til 
al denne elendighet og til al menneskelig elendighet nedigjennem 
tidene. Selv om de endda har vondt for å erkjenne like ut 
at det er – synden. Og at det gode i os er dømt til å visne og 
dø, uten at det hver dag får friske strømme fra Ham som er al
godhets ophav. En slags fred har jo vi som tror på Ham – men
i denne tiden er det som den ligger senket sa dypt i os så vi
ikke kan føle den med vår bevissthet – den er fyllt av sorg over 
alle disse lidelser, al hjemløsheten og fredløsheten, og angsten for 
hvem som skal bli de neste til å jages ut. Men den er der,
den freden som verden ikke kan gi og ikke ta –.
Ha det godt – og gid vi fikk se dere her i julen!
Hilsen, Sigrid.
Til
componisten E. Grieg!
Hjertelig tak for Deres photografi, som
altid vil väre mig et dyrebart minde om
uventet og uforskyldt venlighed fra en
adelt tänkinde og handlende kunstners hjerte
og hånd.
17de April - 1882
munter og at det gaaer Dig godt paa
Skolen, hvordan Du morer Dig, om
dine smaae Cousiner, om Stenstrups Børn.
Alf og Oscar leve vel og gaae i Skole
dog nu faae de snart Ferier. De
bade sig næsten hver Dag i Søen, tillige
med den hele Skole, de lære ogsaa
at svømme. De ere ikke meget
for at skrive, men vel for at
klakke ud Papirer. Alf begynder
altid paa et Brev til Dig, der lover
at blive meget indholdsrigt, men
det kommer ikke videre end til Be-
gyndelsen. Lille Alette, der er paa
Moss hos sin Oldemoder, skriver
de nydeligste Breve til sin Fader. Gud
veed hvor hun har lært det, da jeg troede
ikke hun kunde tale rigtig engang.
Alf vilde blandt andet fortalt Dig at
han været tvende Gange i Tivoli og seet
alle de Herligheder der findes. Der
er blandt andet et Buur saa stort
som et lille Lysthuus fuldt af bare
Abekatte der klattre op og ned
af Stænger og gjøre de løierligste
Grimasser. Ligeledes et Buur med
store brogede Pappegøier. Onkel
Jonas trakterede dem med Is
og Kage og han har idag foræret
Hvis
jeg
nu visste hvad Aar det var saa
j vilde jeg begynde med det, men jeg husker ikke Aarstal.
Men det var ialfald da jeg var Grusskriver ved et Veianlæg
paa Toten. Det var i unge Dager, i de sorgløse Dager, jeg var
kanske ikke tyve Aar.
Her paa Toten traf jeg Nils Frøysland.
Han kom til at betyde noget for mig, vi snakket
sammen og hadde fælles Politik, jeg før jo og skrev litt da
ogsaa og læste det op for ham, jeg fortalte ham at jeg vilde
prøve at komme mig til Amerika, men at jeg ikke hadde Penger.
Nu er Nils Frøysland død for længe siden, men
han var et utmerket Menneske. Stor som en Rise, interessert,
litt romantisk,
av sig,
god tilbunds. Han fortalte mig at han
engang fulgte efter Bjørnson paa en Foredragstur og hørte
den samme Tale Kveld efter Kveld uten at gi op.
I Julen tok han mig med til sin Far og Mor paa
Frøysland i Torpa. Det var en lang Reise dengang, vi
kjørte med Hest og kom forbi mange Skyssskifter.
Det er ikke stort jeg har at fortælle om Mor
Frøysland. Jeg kom ind i et høit dannet Hjem, bare Voksne,
Sønnen Nikolai som spilte Klaver, Husfarn, en stille Herre
som slet ikke holdt Maal med sine kolossale Sønner, men
som nok hadde sit at si inden Familjen.
Og saa var det Husfruen.
Nei jeg har ikke stort at fortælle om Anne Marie
Frøysland. Men jeg visste jo en Del om hende, hadde læst
først at spørge hende, men idag har det ikke kunnet
lade sig gjøre da jeg har spist Middag paa Hægdetangen
hos Anne Nicolaysen og imorgen skal jeg have en
Ikke-Lysttour med Maren ned til Asgaardstrand
forat søge efter Sommerlogi til hende; hends Læge har
tilraadet hende at tage Søbad. Det gjør mig ondt,
at jeg ikke kan hjælpe Eder til Logi, men jeg kan ikke
indse, at jeg kan gjøre noget derfor. Jeg er høist forbauset
over, at Du kommer herind; ak, om nu vi kunde træffes!- Betten
derødme. Det er en anden Slags Blod end det træge
der rinder i Aarene, Noget der er finere og yndigere
end det lader sig sige. Det er aldrig bleven malet, fordi
ingen Maler kan finde denne Farve. Det er en Tone
paa Kvinden det mindes mig om opsamlet Dug, der
har ligget Natten over i Blomsterkronerne og som har
beholdt et lille fint Stænk af deres Aroma. Det forstaaes
sig af sig selv, at jeg derved ikke sigter til saadan en
sund Bonderødine, der naar man bemærker den, svarer
Ja, jeg er saa svedig!
Jeg forlader Rom i næste Maaned, hvordan det saa
gaaer, da jeg har sagt Foreningen og Consulen op.
Maaskee tager jeg direkte til Norge - det var idet-
mindste min første Bestemmelse. Du vilde vist, være
bleven lidt overrasket ved en Dag i
Sommer at modtage en Visit af Carl Bruun, den
gamle Gentleman i Christiania. Det kommer an paa.
Hvem veed? Jeg kan ikke prophetere, men Tiden pleier 
uden videre Uleilighed for os Mennesker at
afsløre saadanne Ting af sig selv. Jeg tænker, Du vil mod-
tage mig med med Velvillie.
Fra Dine Peltsstøvler har jeg de bedste Hilsener.
De ere - om ikke syge - saa dog lidende. Du maa
fatte Dig - de have virkeligt være syge - meget syge
- dog ikke farligt. - Vil Du have Hoffmansdraaber
- taaler Du at høre hele den bedske Sandhed?
Nuvel! - nei! nei! nei! de ere ikke døde - det
ere de ikke - men ak! - der er gaaet Møl i dem.
Peltsen gaaer af dem og de ville snart være
almindelige Støvler uden Haar paa. Peber er
nu først rigtig forstaa, hvor
langt jeg har været "nede", og
hvorledes Træghed og Tyngde, som
igrunden ikke hører til min Na-
tur - det føler jeg - har sunket
ned over mig. Jeg har visselig havt
godt af denne Vinters Ro for
mit Korpus, og at jeg den hele
Tid har havt mere Arbeide end
nogensinde, har vist bare været
godt, thi det har lettet man-
gen liden Bekymring. Forøv-
rigt har denne Vinter været saa
fattig, saa fattig paa alt,
hvad vi vilde kalde aandigere
Nydelser. Men det er ligesom
føler, at der er Noget,
som har sat sig hos mig -
ligesom taget et Trappetrin
i Livsopfatningen og saa
sat mig ned for at hvile
eller puste lidt og se mig
om - forstaar du? Det er
vist noksaa sundt at kom-
København d. 9 Mai
1889
Hr. Edvard Grieg!
Da jeg har naaet det af
mig saa længe nærede Ønske
at være forestillet Dem, til-
lader jeg mig nu allerede, i det
Haab at De erindrer mit
Navn, at bede Dem om en
Ting, som kan opfyldes næste
Gang, (De sagde mulig til
Høst), At De gjæster Kjøben-
havn. Kan jeg faa Lov at
spille Deres Klaverconcert
samt Klaverstykker af
det var ligesaa slemt, som da mor forlod mig, men
forstod nu bedre at holde min sorg inden rette græn-
ser. - "Vognen fra Asnæs" stod der endnu, - den,
der havde bragt fru Bulow og hendes datterbørn til
Emilsminde; derfor fik vi anledning til at reise en
anden og langt smukkere vei hjem over Jyderup ved
den bekjendte og saa henrivende Skarridsø"; - men jeg
var tung og trist tilmode og brød mig saare lidet om
naturens skjønheder. -
I Lyngby var alt ved det gamle; tante Thora kom
hjem samtidig med os fra sit besøg hos en veninde
i Christiansdalskloster og var henrykt over mit sun-
de og friske udseende; - det var mine læger ogsaa. -
et par dage før os ankom til Kjøbenhavn nogle
kudser og kufferter fra Sumatra med alt tante Augu-
stas tøi og eiendele tillige med en ung assistent Feil-
bergs klæder. Denne havde været i onkel Carls og en anden
plantageeiers tjeneste og havde formodentlig i et anfald
af sindssyge skudt sig selv. Jeg var tilstede, da kasser-
ne blev aabnede og har et fælt og uhyggeligt indtryk af
en frak og vest, hvorigjennem skuddet var gaaet.
Dertil kom, at der i samme kasse var pakket ned
Tirsdag Kveld 12/11. 40.
Kjære Tore,
Jeg fik nogen Skillinger idag,
derfor sender jeg litt. Du maa bare se
at komme ut av Kunstpolitiken straks,
du har ikke Raad til at være Ærendsvend
for og til Klikkerne, du har fremfor alt
ikke Tid til det. Det var det du skulde
svaret da du fik Henvendelsen. Ser du
ikke at Klik Ingebretsen (eller hvad hun
heter er like lyslevende fræk med sin
Kunstsvada i Kunst og Kultur? Arbeid,
du Tore, det er det eneste. Jeg vantrives
saa jeg kunde skrike fordi jeg ikke kan gjøre
noget mere. Og Mama og Arild avgjør alt
her hjemme, saa jeg vil ut av altsammen.
Jeg vet bare ikke hvorledes det skal gjøres,
men jeg vil fraskrive mig Gaard og Aktier
og de Samlede til Deling mellem dere. Jeg gaar
her og er ældgammel, men dør bare ikke. -
Ja dere faar leve, hils Damerne. Papa
elle Lulli Lous
Hotel Doré
3, Bd. Montmartre
Jeg paaskjønner af Hjertet ligefuldt den
Redebonhed hvormed I Alle have forenet
Eder i dette ædelmodige Tilbud, ligesom
og al
den Godhed I have viist mig og Børnene
fra det første skrækkelige Øieblik, og denne
Godhed paakalder jeg fremdeles. Al aandelig
Bistand, alt Venskab, enhver Veiledning, ethvert
Raad vil jeg taknemlig modtage, og jeg
haaber at jeg I Alle ville tro at jeg
vurderer dette høit, og at det har
været mig en Trøst under mine
traurige Overveielser, at dette var
noget som jeg torde beholde.
Jeg ønsker at De vil med-
dele Deres andre Sødskende dette.
Camilla Collett
Maj 3di
Et meget Mørkt Melancolsk Vejr er det nu, jeg
længes ret efter klare Dage igjen, for dobbelt at
glædes. Fornøjet er jeg dog, og er glad ved min
Heldbred. –
Maj 4de
En skjøn Morgen hilser mig i Dag, og indbyder
mig til Tanker, ved i Dag at erindre min kjere
Sødster Grethe Laumanns 26de Fødselsdag. Jeg
fremsender derfor mit Ønske, og Bønner til
den Algode, at hun i Livet maae nyde blide
Dage, og lede hendes Kaar til det bedste. Gud
give hende Taalmod og Sjelsstyrke, til at gjennem
-vandre Livet. Jeg iler nu paa Verket for at
frembære mit Sødsterlige Ønske, og det med
et Oprigtig Deeltagende Hjerte. –
Maj 6te
Overmaade Dejlig har denne Dag været, og sat
mig i et sjelden Humeur, paa Verket har jeg
været een Dag, og der søger min Sødster altid
at gjøre mig godt til hvad hun kan, inderlig
Ønsker jeg at Livet ikke maatte blive hende
for mørkt. – Leiutnant Pettersen var her i Dag.
Mor er i Aften paa Bjerke. Gud veed med
hvor inderlig Længsel jeg tænker mig mit Livets
Alt der, ingen Ømhed kan være stærkere end min
for Dem. –
Februa 16
Glad er jeg nu, Mor kom Frisk hjem fra Christia
-nia, og bragte Efterretning fra minne troe Veninder
B. og S. Gudsketak Bertha finder sig fornøjet, saa
er jeg ogsaa Glad. – Traurig Sind. –
Febru 17
I Dag har jeg med glad Tilfredshed, opfyldt min Pligt
med at tilskrive minne Dyrebare B. og S. i Christiania
gid de snart vende tilbage til Hjemmet, og Venskabs
Favn, hvor reen reen Oprigtighed, vil Ukonstlet om
-lejre Dem. – Mor Ouren havde vi den glæde at
have en liden Stund i Aften, men om kort kom
Bud at hun havde Fremmede, saa hun Øjeblikke
-lig Rejste, og derved tabte vi Alle den ventende
glade Aften. – Bedring føler jeg, og er derved
Glad. –
Febru 18de
Vel tilmode ved at jeg er meget til bedring, iler jeg 
hen til min Bog for at sige min glade følelse ved
engang at finde lettet Legeme, og mindre Smerter. –
Tosten Lunde i Gusdal var her i Dag, og bragte Breve fra
Trine. – Grethe har været her. Vemodigt Sind. –
Febru 19d
Traurig er jeg over min Sygdom, som nu med smerter
tiltager igjen. – Mor var i Aften paa Bjerke, for at
see til den ypperlige Mor Acheleje som har været Syg
men til min glæde er hun nu bedre igjen. – Bertha
har skrevet sin Moder til, og givet Haab om snart
at see Dem igjen, glæde der er uden lige. Sørgmodig.
Febru 20
Mat og meget sygere en i Gaar, sider jeg her med
stille Veemod, og betragter det skjønne Vejr, som alt indby
-der til glæde ved Vaarens komme, dog kan jeg nu ikke med
disse Smertefri følelser som før tænke mig den, da jeg stedse
Anmodning om at sende mig Indbydel-
sen, sendte han mig vedlagte,
som Du da faar gjøre med
efter Behag. Der er nok mange
Hunde om det Benet, tænker
jeg. Men Benet har jo selv to
Ben, som selv styrer Kursen,
hvor de vil. - Du kan tro jeg glæder
mig med Dig over Leipzigerophol-
det, som har givet dig saame-
gen Glæde. Hils Sinding, som
vel nu er eneste tilbageblev-
ne af Kammeraterne. Ja, Hal-
vorsen var heldig, gid han nu
maa stelle sig godt. Du har en
gang spurgt mig om Storthings-
mænderne fra Bergen, og jeg har
vist glemt at svare. Der er
iaar ikke nyt Valg, saaat de
ere de samme som før nemlig
Begner, Bendixen, Krogh, Sparre. Und-
skyld Forglemmelsen. Nu skal
jeg afsted i Ligningen. Lev saa
vel, du ved nok, hvem som
tænker paa dig. Kjærligste
Hilsener til Nina og Dig fra
Marie og fra Din 
Frants.
taber i værd. Nikisch lod heller ikke
ud til at være synderlig oplagt, og alt
det markante blev til tamt land-
veistrav, uden marv og temperament,
jeg ærgrede, mig paa Deres vegne. Selv
Pugno og Carreno kommer ikke gjen-
nem "Andante Maestoso" i sidste sats,
tillader De at jeg bruger oktaver,
og at tempoet til gjengjæld blir
en liden smule bredere?! De vil
vinde ved dette, jeg har altid bemerket
dette sted og det er aldrig kommet
til sin ret. Ligeledes spiller jeg istedet-
for den enkle scala heller oktavpas-
sage paa sidste side, det klaffer jo
og er som skabt dertil, fin paa oktaven
til hver fjerdedels node. Tillader De
disse forandringer, der jo bare er en
fordobling af det De selv har?
Vi lever bra og skal jeg hilse Dem
og Deres frue fra kone og børn.
Hjertelig hilsen
Deres ærbødig hengivne
Halfdan Cleve.
mig Mod til at
bede Dem om skriftelig
med et Par Ord at
udtale Dem om denne
min Prestation -
Deres Mening Herr
Doctor, vil kunne være
mig af stor Betydning
for min kunstneriske
Fremtid.-
Med Haab om at
misserabel og mit
Sind nedtrykt af Be-
kymringer. Jeg vil saa
nødig De i denne Sag
tager Deres Tilflugt
til Christian, thi dette er
et kildent Emne for
ham og os og helst vil jeg
fritage ham for Besværet
af at informere sin Søs-
ter skjønt han skal have
bemerket at det var hans
Hensigt at begynde med
hende igjen efter Sophies
Restitution. Vær nu saa
venlig at overveie hvad
der er bedst for os og
undskyld det Bryderi
jeg foraarsager Dem, De
kan dømme bedst og jeg
sætter med fuld Tillid Sa-
gen i Deres Haand
Deres M. Cappelen
på storthingsbænken uden sin svogers position 
og støtte - mellem os sagt. S. er nu i T.hjem,
men jeg har endnu ikke truffet ham. Jeg håber 
at få ham til at indse, at han som formuende 
mand og L.'s  ven og partifælle ikke kan und-
lade at bidrage f .ex. 100 kr. Og der er også
andre som jeg vil gå løs på, enkelte her i byen,
- men det blir jo småsummer, om overhodet
noget - men også f. ex. statsråd Grunnar 
Knudsen, som stod L. nær, sjak heg skri-
ve til- han er jo rig. - Idiodisk og ærgerligt 
er det jo, at f. ex. fru Caroline Jenssen her 
i T. hjem, som er Lindboes svigermor og bu
sidder med byens største formue, ingen ting 
har villet bidrage, fordi hun var imod at 
L.'s lig skulde brændes, har jeg hørt. Men
også med hende skal jeg gjøre et forsøg til, når
med hensn til hvad der passer sammen stuen -
baade hvad form og farve angaar.
Frihed og harmoni er det vigtigste!
Efter min mening er det ikke smagfuldt at
hænge mange forskjelligartede billeder - forudsat,
at det ikke er virkelige kunstværker - paa væggene,
og saa kanske indimellem paa tilfældig aabne
smaasteder anbringe alskens andre decorationer
som vifter, sløifer, makartbuketter, - hylder med
broget nips, papirblomster - ja, det er umulig at
opregne alt det, man sommetider kan finde sam-
menholet paa væggen! Saa kan der f. eks. være
etagerer og smaaborde omkring i stuen saa fuldt
besatte med alle mulige rariteter: store musling-
skaller, brogede urtepotter, blomsterglas, - maa-
neskinslamper i glimrende farver, lampeskjær-
me osv. osv., en saa kulørt mangfoldighed, at man
rent blir svimmel! Er saa dertil værelset meget
lidet og godt opfyldt af det nødvendige møblement,
kan man blive bange og ikke turde røre sig for ik-
ke -  - at rive noget ned i farten! -
Stod det op til mig skulle jeg oprette store skole over
Øvre Sinsen, søndag 
Kjære Nini
gid jeg kunde faa sagt dig ordentlig, hvor god jeg synes boken din er
hvor god jeg synes boken din er -  Jeg har tænkt paa den hver dag, 
siden jeg læste den – den er saa fuld, men derfor 
er det saa vondt at samle indtrykket av den – endda
den er klar og knap ogsaa; ingenting i den er uten betydning;
saa mange forskjelligfarvede traader tvundet fast sammen.
 Barbra har faat sin lille yndlingshistorie læst ut av 
den, ser jeg (faens fruentimmer, som alt blir simpelt,
 hun tar i!) Og jeg læser vel mit ut av den – There
 is no world outside Veronas walls –. Men der er jo
 mere i den end det, det vet jeg nok –.
Tak for den, cora mia!
Din
Sigrid
rejste jeg nu min vej, så vilde
det, der skabte de rygter, Du
hentyder til, efter al sandsynlighed
igjen skabe rygter. Hvis jeg altså
rejste måtte det være for bestandig.
Og så er det penger -
Jeg ss til Skram at Du havde
foreslåt at
han skulde
læse alle dine breve.
Men han var så sint på
Dig at han vilde ikke. Og
tænk han véd altså kun at
Du har dadlet hans opførsel og
at denne daddel skriver sig fra
den bog i hvilken der ikke står
et ord som han (S.) ikke har
billiget skulde stå der. Og endda
er han så sint! Jeg kan forres-
ten nok forklare mig det,
og det skulde jeg Dig også hvis Du
sad her.
Hils Karoline og Dagny så hjærteligt
fra mig. Og gjem så mine breve!
Din inderlig hengivne Amalie Skram.
Men jeg trætter Dem med mine lange
epistler, og De kjender jo forholderne så
godt, at De kan sige Dem alt dette
selv og på en meget bedre måde.
Med den varmeste tak for, til Dem
og Deres hustru for det gamle år, og
de inderligste ønsker for det nye
Deres
ærbødigste hengivne
Catharinus Elling
Det er uhyggelig subjektiv breve, disse, jeg
skriver Dem til, men De vil ikke finde
det så besynderligt - vel? Det er lidt
vanskeligt at medgå.