MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Berchtesgaden, den 12. September 1880.
Herr dr: Edmund Lobedanz.
København.
Igår modtog jeg hersteds
Deres meget ærede skrivelse, hvil-
ken jeg herved skynder mig at
besvare.
Jeg må på det bestemteste begæ-
re, at der ikke optages noget digt
af mig i den samling, der skal bæ-
re Bjørnsons navn; jeg ønsker
ikke at repræsentere kategorien
«andre digtere»; hidtil har jeg været
vant til at stå alene for mig selv,
og jeg håber at så må ske også for
fremtiden. Skulde imod forhåb-
ning mit digt i samlingen allerede
være trykt, må jeg anholde om
at det betræffende blad bliver ud-
taget og omtrykt; det vil jo være
meget let at erstatte et lidet digt
med noget andet af en eller anden
Det har forundrets nu til Fulde
Vor Orfeus har nu Lokker gule
Og vor Arion Øine blaa.
I Rusland saa sig stor i Aere
En Anton Rubinstein blandt Flere
I Gaver reent guddommelig.
Men - Norge vil ej vaere mindre;
Det lader sig af Ingen hindre
At knejse med sin Edvard Grieg
Musikens store Magt og Styrke
Vurderes bedst af dem, som dyrke
Musiken heelt med Aand og Sjael
Men Vederquaegelsen, den byder,
Naar den sig ind i Hjertet gyder,
Den føler Andre lige vel.
Jeg, som Musik ej praktisk øver,
I Musens Tempel flad kun tøver
Som vindvied Leimand,
Jeg tørs for Holland's hele Rige
til Edvard Grieg min Tak udsige.
Vi ynder Grieg Høit leve han.
Wageningen D J.M.Hoogenlict
Februar '97professor ved Landbo-
høiskolen i Wageningen.
den er ny eller god fordi den er gammel, men tværtimot har til sakramenter
vinen som er bedst naar den er gammel og brødet der er bedst naar det er nyt. 
Anders er begyndt paa skolen – i 2de klasse.  Han er rasende
ivrig foreløbig og sværmer desuten for en liten pike han gaar sammen med.
«Synes ikke du og mor at, Ingeborg Getz er forfærdelig pen – hun er den peneste 
piken jeg har set» – det er hun næsten ogsaa, men ser trollslem ut. 
Han begynder i det hele at se paa denslags ting – har meninger om mine 
klær og om mine unge pikers. Ogsaa om sit eget tøi i høi grad. 
Mosse har hat det noksaa bra nu i det sidste men sommeren 
var ikke saa god for hende. Hans har været tufs helt siden han 
fik kikhosten; de sidste fjerten dagene har han oppet sig en del – jeg 
var rørt over frk Andersens henrykkelse da hun kom fra ferie igaar og
saa at han er blit saa meget tykkere og kunde sitte alene paa 
gulvet. Men han er langt tilbake for sin alder endda og gyselig
skvætten og ræd av sig. Ellers er han yndig med en hel hætte av 
gyldent, krøllet hår og de store blaa øinene sine; jeg kan ikke
huske jeg har været rigtig saa gla i nogen av de andre, men det 
var jeg vel.
Kathinka Hennig, Otto H.s enke har været her i byen 
og vi var en del sammen. Hun er saan en uendelig hjelpeløs liten en,
grænsesløst uskikket til at greie seg alene i verden; det
var skrækkelig sørgelig at se hende igjen. Hun er av den som man
let kan muntre op for aftenen – saa dætter hun sammen, naar hun
blir alene og næste morgen er hun det samme vrak igjen – det var ogsaa 
en ualmindelig rædsom maate at miste mande paa. Tror du
ikke du vet nogen du kunde faa til at kjøpe et billede
Dem for at meddele, at Søljen
var modtaget, hvilket han havde
opsat med at gjøre før, da han
gjerne samtidig vilde sende Dem
et Billede af sin Datter.
Hr Risso synes at være meget
musikalsk og er, som saa mange Ita-
lienere, en enthusiastisk Beundrer
af Deres Kunst. Hans Syn herpaa
har strakt sig videre, nemlig til
en stor Interesse for og For-
staalse af vort Land og Folk,
og en Større af denne Sympathi
vældede ogsaa ud over os.
Med ærbødig Hilsen
Deres
Axel Conradi
Hvorlænge er dette saaledes, vil det
holde ud saalænge den eller den lever,
aa det er saart, h men hvor har de
ogsaa sullet alle de penge væk. Naar
jeg af en sjetteparts sjettepart trods de
rasende lave renter nu kan leve paa dem,
saa maatte den første sjettepart have
været noksaa god, og de har intet igjen
de to da, hvorom det nu gjælder.
Jeg er glad i min familie, det er fint-
tænkende mennesker. Derinde har jeg
bare været to regnveirsdage, siden jeg
reiste herud. I begyndelsen her var
det som om jeg umulig kunde holde
ude, ensomheden pinte mig, saa jeg blev
ræd for mennesker, naar saa hovedet
blev træt, saa bare fandt det ud
alt, hvad som var pinefuldt, en tung,
kold taage laa over alt, saa jeg frøs
hver tvers igjennem kroppen og alle
mennesker syntes mig at være frosset
ud af verden. Da tænkte jeg paa,
om dere nu kunde kommet ind af
døren, eder havde jeg lyst paa.
Regentens Ratification, for at de derved kan erklære at Fuldmæg-
tigen har handlet efter Ordre. Nægtes denne Ratification, kan
den anden Stat ikke stole paa Bestemmelsernes Opfyldelse, og maa
derfor søge at skaffe sig dem ved Lovlige Midler. Dersom hene-
hid indgaaes spe ratihabitionis, er den gjeldende indtil Staten
ratihaberer den eller ikke: i første Fald vedbliver dens Gyldig-
hed, i andet Fald ikke. –
§ 317.
Den mindre Magt kan man ey troe kan have aftvunget den større
Magt, at denne paatager sig de større Byrder; desuden er den
større Magt oftere indviklet i Krigsforhold end den mindre, vil
følgelig oftere komme til at præstere Hjælp end den mindre.
§ 323.
Af den Sætning, at ingen Krig maa føres allene for at gjøre Er-
obringer, følger ey den Conclusion, at man ey ved Freden maa
tilegne sig Fiendens Land; thi det kan ofte ansees som en passende
Fyldestgjørelse for det Tab Staten har lidt ved den paaførte
Læsion, og den derved foraarsagede Krig, og det kan ogsaa være
et passende Middel til at sikkre sig for lignende Fornærmelser
i Fremtiden. Overvinderen kan meget gjerne fordre Erstat-
ning for Krigsomkostningerne; thi dersom man er berettiget
til at paaføre en anden Nation Krig for dens Uretfærdighed,
saa er man og berettiget til at affordre dem den Erklæring, at
den virkelig har handlet uretfærdigt. Derimod bør man ikke
fordre nogen Afbigt, da dette formindsker Statens Agtelse. –
§ 324.
Venskabs Tractater ere deels modsigende, da den som ey vil
Kjære Professor!
Min ærbødigste tak for Deres
værk! Før jeg erkjendte modtagelsen
vilde jeg gjerne se lidt paa det, og med
mine øine tager saadant jo sin tid,
skjønt jeg nu er begyndt at bruge dem
endel. Men saa faar jeg da ogsaa
faa lov til paa det hjerteligste at gra-
tulere Dem med arbeidet. Det vare
med voxende interesse, at jeg bladede
det igjennem og lagde mærke til den
- s. v. v. - menneskelige maade, hvor-
paa De har løst opgaven. Juris-
prudentsen antager jo som oftest
i den grad karakteren af formal
logik, at dens problemer paa læseren
godhedsfuldt sendt til professor
Dietrichson under adresse: Consolato
di Svezia & Norvegia, Rom.
Hjertelig tak for alt i det snart for-
løbne år og de bedste ønsker for det nye.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
=mer nok til at indskænke
Antallet til 3. - Dfr. har ikke
sørget for tilstrækkelig Assi-
stance. - Anette Essipof kom-
mer ikke hid - Hun har
i Kjøbenhavn gjort stormende
Løkke. - Det skulde i høi
grad have moret mig at
høre Alie Lindberg spille
Din Konsert; men hvad der
endnu vilde interessere mig
mere var at høre Dig spille
den selv i mit Locale -
Du kan tro - der klinger det
godt - hvor længe skal det
dog være inden du gjør
mig den Glæde at
prøve min Konsertsal.
Din Hustru og Du hilses
paa det venligste vil
Din stedse hengivne
Karl Hals
26/3. 42.
Kjære Tore,
Om jeg har noget at indvende -
jeg tror nok du kjender min Stilling til
den Sak: intet i Verden skulde ha faat
mig flyttet en Tomme fra min Diktning
og mit Kald.
Stakkars Tore, du griper et hvert Høve
til at komme bort fra Malingen. Jeg husker
hvorledes du skydde, ja romte bort fra Malingen
i Jugoslavien.
Du kan vel ikke handle mot din
Natur. Men du skal ikke tro at du kan
skjøtte med Interesse to saa forskjellige Gjøremaal.
Og du skal ikke tro at det vil vare et helt Liv.
Og naar det før eller senere er slut, saa har
du kastet bort dine Utviklingsaar og blir bare
en secunda Maler. Jeg synes Synd i dig. Det du
sier om at male holder ikke Stik uten i Begyndelsen.
Papa
altid saa at Nogen kommer og forhindrer det, Hendes Trang
til at vække Opmærksomhed og blive afgjort yttrer sig paa
den meest comiske Maade. Stakkel, det skal komme af
at hun engang førte et stort Huus og var feteret i
Randers, og nu kan hun ikke finde sig i den reducerede og
ufeterede Tilstand. (Gud bevare Enhvers Forstand!) Til disse
Gamle danne de Unge en broget Modsætning. Den ene af
Pensionairerne ( en ganske ung Student Arland, af franske
Forældre, er smuk, livlig og begavet. Han fører frit Sprog her
og er et Slags enfant gaté her, han driller og kjævles med
den gamle Frue Reiersen uafladelig. Dertil kommer stadige
Besøg af gamle Madammer og Jomfruer den ene frygteligere
end den anden. Dette Menagerie blev endnu formeret
med en Broder af Fru V. der ankom pludselig en Dag efter
20
at hun paa Aar ikke havde hørt fra ham. Han medbragte fra
Vestindien en lille vild Mulatpige, hans Datter, der nu skal op-
drages her i Huset. Dette er nu Befolkningen, hvoraf dog
endnu nogle Lemmer mangle, blandt andre Grimur Thomsen
der er paa Island, men ventes hver Dag hjem. Og Alt
dette bevæger sig i patriarkalsk Ugenerthed mellem sig,
under huuslig idylliske Tilstande hvorom vi med vor fornemme,
ziirlige Leveviis ikke kunne gjøre os nogen rigtig Idee. At
jeg, der gjælder for en af meest Kræssne i dette kan trives
her, undrer Dem nok, Jeg holder det kuns ud – hvis jeg
forresten holder det ud! – fordi det dog er Mennesker man er
i Nærheden af og disse Mennesker ere godmodige og
venlige. Frygteligst af Alt er den tomme, kolde Ensomhed,
da hjælper intet nok saa deiligt indrettet Huus. Fru V.
er næst den lille Arland – han er liden men har et deiligt
Den Bedste.
Hoved –  Hun er en Typus for den gode Danskhed: Hjertens
bare
god, ikke smaalig, nei tvertimod hun styrter sig af lutter
Ædelmod ind i lutter Forlegenheder og Ulykker – Hun vaager
ret moderlig over de unge Herrer, og hun ere ogsaa den
eneste hvem de vise Hengivenhed og Respeckt; der er noget
saa godt og rolig forstandig ved hende. Men hun er
saa forladt af
Men hun er dvask og sorgløs og mangler al Gratie,
troer
alt Skjønhedsbegreb at jeg enhver Kokkepige hjemme
har mere deraf end hun. Saltet, Kritikken mangler
Det skandinaviske Kirkemøde, bliver meget dadlet hernede, hvilket De ogsaa vil see af Bladene. Den almindelige Mening er at
der intet Resultat er kommen ud deraf, og at de høiærværdige Herrer have ladet sig henrive af en ganske uapostologisk Hidsighed
Vi har ogsaa her fordybet os i
H. Jægers bog, den er drøi, men den
er saa storartet saa i hvert ord oplevet,
saat det er som et testamente fra en
afdød, og saa overvældende godt
skrevet, at man gaar igjennem det
som man i et sygeværelse mister
genance for ting, som man ellers ikke
kan tale om. Men man maa isand-
hed lære den rent, og ikke tror jeg,
at den er sund for ungdommen, da
det gjælder at holde fantasien i
tømme, hvilket den ikke vil og kanske
ikke kan. Der er mange damer som
burde læse den. Men hvad mener fortatte-
ren med at ville sende den til Bjørn-
son, det maa være had. Jeg fortalte
desværre B. B. ifølge dit brev, at Jæger
havde villet sende ham den, da anede
jeg ikke dette. Det er extra godt skrevet,
samtalen med B. B., især var det
løie, at Garborg, Harriet og jeg havde
Tanker". Det er underligt med det,
naar man i Livet staar foran af-
gjørende Valg. Da gjælder det, at
faa klart for sig, hvad der er
det væsentligste og følge dette.
At raade er her umuligt. Valget
maa afgjøres efter Ens inderste
Trang og i Overænsstemmelse hvad
man føler at man har at udrette
her i Verden. Saa dybt som Trangen
til et eget Hjem ligger rodfæstet
i Dit Inderste, og saa nødvendigt
som det er for, at Du skal kunne
fordybe Dig i Dit Arbeide og i
Din Livsgjerning, saa sikkert er det
vel, at Du modigt og freidigt bør
tage Skridtet. Men Spørgsmaalet
er, om det ikke vilde være det
forsigtigste først at leie og saa
eie, hvis Du finder, at det passer
for Dig. Det tør dog hænde, at
her stikker frem noget af det
Kære Edvard Grieg!
Ske Din Vilje. Altså får
jeg Båden, der gynger på
Bølge, og Simonsen - Bozr
Digtervisen.
fra Homer og i min Barn
dom læst, at det betyder
den gode Brøler)
Nå så De er ikke for
nojet med Dævelen. Ja
så da. Kan hun ikke for-
bedre sig?
Da De synes at bruge
Reserve, vil jeg give Dem
et Vers, der stod: Po
Det er nu begyndt at blive adskilligt
høstligt hernede, omtrent som i en
mild sSeptember hjemme. Megen
regn havde vi i nogen tid og en over-
ordentlig stor oversvømmelse af Ti-
beren. Ellers intet nyt af interesse.
Med de bedste hilsener
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
haft Tid til at lade mig forevige,
og jeg ejer intet Billede, som jeg
finder værdigt til at sende Kom-
ponisten af Bergliot, men saa
snart det findes skal jeg til-
lade mig at sende det til
Doktorens Hjem i Norge.
Med de kjærligste Hilsener
til Deres kære Frue og Svige-
rinde og med endnu en varm
Tak for den smukke Erindrimg
om de for mig saa minderige
Aftener er jeg Deres
ærbødigst hengivne
Augusta Blad.
17/12-99
Kjære Grieg
Hjertelig tak for
din byste. Den pryder
vor salon, og er os til
inderlig glæde.
Jeg tænker saa smaat
paa at opføre Olaf
Trygvason, men du
maatte modtage 5%
af brutto som Far for
Sigurd Jordsalafar. Det
spilles kun i fem
kvarter og koster uhyre
i kor. Da fru
om søndagen - saa havde jeg vel 
havt tvillinger og spinderok og
spinet og en hvid kappe paa
hovedet og fred i hjertet - ak,
Dea, høres det ikke fristende ud -
væve og spinde og støbe lys selv, og 
græde over "Siegwart, eine kloster-
geschichte" i skumringen?
Gid det nye aar maa opfylde
alle dine ønsker, og endnu give dig
en pen extraforæring. Jeg vilde
ønske, vi kunde mødes - det ønsker
jeg nu mere end nogensinde. Jeg
drømmer om en sommertur til en
eller anden af danmarks ensomste
eilænder, Thunø, Samsø eller 
Hornsyld – tænk om vi kunde
mødes, tilbringe en 8 dage i en
ensom landsbykro sammen, indtil
du drog til dit badested og jeg
tilbage til kontoret?
Din egen Sigrid Undset
Hansteensgade 2 IV
3/1 1909.
Kjære Garborg
Hjertelig Tak for Din
gode Bog, som jeg vil læse
om igjen, og da sammen
med Læraren og Den burt-
komne Faderen. Dette har
jeg endnu ikke faat igang,
midt i Juletravlheden.
Nu vil jeg bare sige lidt
om, hvad førstegangs Læs-
ning gir mig for Tanker.
Paal Hove er en from
Kristen, og hans glade Bar-
netro opbygger mig.
Det gjør mig saa lidet,
enten han, om de Hem-
meligheder, som Men-
neskeaanden aldeles ik-
Kjære Professor!
Megen tak for indbydelsen! Men
da jeg under min permission dels
agter ganske at holde mig borte fra et-
hvert selskabsliv, dels for kortere og læn-
gere tider vil være fraværende, hvilket
i slutningen af ugen ogsaa vil være
tilfældet, saa beder jeg Dem meget at und-
skylde min udebliven. Salutem compran-
soribus! Deres hengivne
Ebbe Hertzberg.
1. 10. 1911.
25/11. 47.
Advokat Fru Stray,
Tusen Tak for Brevet av 22/11.
Jeg blev engang forevist Skjemaet. Jeg saa
da at det var ufuldstændig utfyldt, men jeg hadde
sjasket det fra mig og sat mit Navn under - og siden
glemt det.
Jeg har aldrig følt mig som Medlem av NS., har
aldrig meldt mig ind, har aldrig hat Medlemsbok, har aldrig
betalt Kontingent. Jeg kom aldrig til at sætte mig ind i hvad
NS. var for noget. Det var Quisling personlig jeg hadde
Estème for.
Og hvordan kan det være at jeg i Kartoteket er
opført som Medlem fra 22/12. 1940 - mens mit Skjema,
som skulde være Grundlaget for mit Medlemskap, er levert
15. Januar 1942 - næsten nøiaktig 2 Aar efterpaa!
Hvad vil Retten mene om dette
naar det blir
fremstillet av Dem?
- - -
Kjære Fru Stray, jeg vil bede Dem gaa ind i min Sak
og hjelpe mig! Jeg greier ellers ikke at svare for mig. Er det
enda Tid for Dem at overta, og har De Tid?
Med ærbødig Hilsen
Knut Hamsun.
Kristiania, 18.12.1900.
Herr direktør
Albert Ranft.
Herved erkender jeg modta-
gelsen af 1600 kroner og overdrgager
Dem derfor retten til at opføre «Sam-
hällets Pelare» og «De Ungas För-
bund» på Svenska Teatern i
Stockholm.
Med julehelsning og gode ny-
årsønsker tegner jeg mig
venskabeligst
Henrik Ibsen.
mig og jeg bliver G..læg og ildter, saa at det jeg indre
saadanne Omstendigheder føler mest Lyst til, er
at staa til. Desto mer haaber jeg De vil beundre, at
jeg ganske roligt tog til Gjenmæle mod det ovenom-
førte Slaasom, idet jeg endelig søgte at forklare
ham, at man saadan i sit Studiekammer eller i
Konservatoriske Love selv kan uddanne sig til dramatiske
Komponist o.s.v. Jeg havde imidlertid megettalt 20
Ord førend han afbrød mig med en Ordskvalder, som jeg dog
fik standset end paa den allerhøfligste Maade af Baade
at spørge ham: om han maaske vilde tillade mig at tale
fuldt ud jeg havde at sige til Gjensvar paa hans
Ytringer. Dette havde en uventet heldig Virkning;
thi han taug pludselig og aabenede ikke munden før
over en halv Time efter, saa at M. og jeg i Rolighed kun-
de tale om Sagene. M. var fuldkommen enig med
mig i, at der fra et kunstnærisk Standpunkt ikke kunde
være tvivl om Deres Berettigelse til først og fremst
at komme i Betragtning; men - og her kommer vi til
et Punkt, som muligens kan blive en T...hage for disse
Ønsker (Tillad mig at sige Den, at jeg finder det uklogt, at
De i Deres Ansøgning for trukket en paralel mellem
Deres og Bidragskabsmanden Stilling i Stipendiesagen;
Sammenligningen passer nemlig ikke; thi Bidragskaps-
manden Stilling som saadan, at han for sin Gage saadan
Herr instruktør og skuespiller A: H: Isachsen.
Christiania.
(Norwegen.)
hid, sammenkalde alle indbyderne
til et møde i Christiania.
Paa dette møde skulde indbyderne
da faa se, hvor meget og fra
hvem der er indkommet noget.
Det kunde da hænde, at de ærede
damer og herrer (Dig undtagen) vil
blive meget forbausede over at
erfare, at de selv intetsomhelst har
hverken givet til eller gjort for
den sag, de saa beredvillig og
elskværdig undertegnede. - Naar
man fik undertegnerne sammen,
kunde det jo hænde, at en
hadde en god ide. Jeg synes dette
burde gjøres. De der har under-
tegnet glemmer ellers den
hele sag. Det ser ud, som enkelte
alt har glemt, at de er undertegnere
af Nordraak-mindesmærke komiteen.
Paa "Borgen" lever
Tore Hamsun
Grimstad
homosexuelle sønner (og formodentlig do. moder
do. døttre). Denne forklaring kan jeg dog langt-
fra tiltræde. For det første gifte de allerfærreste
homosexuelle mænd sig og endnu færre af dem
faa sønner; det store antal af mandlige
urninge vilde gjennem en saadan hypothese
følgelig slet ikke lade sig forklare. Dertil kom-
mer, at jeg her fra landet kan paavise flere
homosexuelle ægtemænd, hvis sønner ere
heterosexuelle, og det uagtet fedrenes kjøns-
retning var fuldt udviklet inden deres ægte-
skab. Endnu mindre forklarer hin gjætning
vexlingen af homo- og heterosexualismus hos
et og samme søskendekuld. Men trods alt
dette turde Krafft-Ebing have ret i, at der
foreligger arv, kun ikke hos homosexuelle
sønner fra faderen, men fra moderen,
og omvendt hos homosexuelle døttre fra
faderen. Jeg har oftere havt anledning
til at iagttage, at moderen til en urning
har udmærket sig ved et mere en sædvanlig
intenst følelsesliv, og der turde neppe være
nogen alvorlig hindring mot at antage, at
ler med udkastet til et nyt dra-
matisk arbejde i 4 akter. Der
ansamler sig jo gerne mellem år og
dag diverse galskaber i en, og dem
vil man jo gerne have et afløb for.
Men da stykket ikke kommer til at
handle om rigsret eller om absolut
veto, ikke engang om det rene flag,
så tør det vel neppe påregne nogen
opmærksomhed fra norsk side.
Forhåbentlig er der vel imidlertid
ørenlyd at finde andetsteds.
Vi har glædet os meget ved at
læse og høre om den modtagel-
se, De har fundet ved tilbage-
komsten til Danmark og vi øn-
sker hjerteligt at De fremdeles
må befinde Dem vel og tilfreds
derhjemme.
I slutningen af denne må-
ned rejser vi til Tyrol for dersteds
at tilbringe sommeren.
Med vore bedste og forbindtligste
hilsener til Deres ærede frue og til
Dem selv og med en gentagen tak
for hvad jeg i så mange måder skyl-
der Dem, tegner jeg mig
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
Dresden den 13de Januar 1870.-
Kjære Watt!
Jeg beder Dig tillgive at jeg
først nu besvarer dit venlige Brev. Till
min Undskyldning kan jeg kun an-
føre, at jeg er en meget daarlig Brev-
skriver, og at jeg siden min Hjem-
komst har havt over 50 Breve at
besvare.
Det glæder mig særdeles at høre
at dit Blad trives saa godt. Rejse-
brevene har jeg endnu ikke mod-
taget, men venter dem med Længsel.
Den belovede Dedication er
mig baade smigrende og et kjært Be-
vis paa dit venlige Sindelag.- Jeg
kommer, imod Formodning, dog till
at skrive nogle Rejseskildringer fra
Egypten; men det bliver blot enkelte
Episoder.
Jeg tænker ofte med Fornøjelse
tillbage paa vort Samvær. Till
Digte af H. Heime
Overs. ved af Fr. Döcker=Smith.
Fjernt ude sidste Sol'falds-
blus
Glans over Hovet malet.
Taus sad vi ved ensomme 
Fiskerhus,
Mens Kvældenskygger stille
talet.
Hvidt skinnet Mågevin-
gers Seil
Mens Bråtskum jøg om
Banke
Fra, hendes Øies klare
Speil
Ned trillet Tårer blanke.
Jeg så dem falde på hen-
des Hånd.
Da sank på Knæ jeg
Dåre,
Drak bort fra hendes
hvide Hånd
Den blanke, hede Tåre. -
NATIONALTHEATRET.
Kapelmesteren. Kristiania d. 7.3.1905
Kjære Grieg !
Det gjorde mig
meget ondt at høre
at Du var så klein.
Er dog overbevist om
at sommeren og
våren vil rette på
altsammen. Ja
enhvær har sit kors !
Jeg har fulgt nøie
med i aviserne men
intet seet, og da det nu
har gået så lang tid
efter opførelsen i
K.havn kan Du vist
og Verdens Gang maatte
have forskjellige kritikker.
Det fik de, og tog dem op. -
Dagbladet lovede intet; men
nu, da jeg paany har været
dèr efter dit sidste brev, svarede
der mig, at bladet ikke
godt kan tage op noget der
desavouerer bladet (kritikerens)
mening. - Var ikke dette ord
til andet, hvad der svarede mig,
saa var det idetmindste ind-
holdet.
"Grieg er forresten saa be-
"rømt, at De ikke behøver
"at sætte nogen kritik ind
"i bladern om hans værker 
"De er anerkjendt den hele
"verden over." - Vi har desuden
Hr. Professor H. Koht
Det vilde interessere mig meget
å få en samtale med Dem i
den nærmeste fremtid. Tør jeg
derfor be Dem ringe mig op
så jeg kan få vite når og hvor
det passer for Dem, - enten jeg skal
søke Dem, eller De vil komme indom
mit kontor på Universititet.
Med hilsen
Deres forbundne
Kristine Bonnevie
veien et utal af gange, snakkende ustanselig
ud af sine forstenede, barnlige begreber, skjændte
paa mig — hun har det privilegium fra
den tid vi var barn og det ene aar, hun
er ældre end mig, gav hende mange privi-
legier; alle mennesker blev beundrede og alle
hendes pensionatsbekjendte skulde jeg beundre.
Aa, de usigelig kjedelige folkene og den
skrækkelige, skrækkelige Drammensveien!
Jeg kommer aldrig til at hjemme mig 
her i byen. Drammensveien, alle indfødtes 
fryd og lyst, er min pestilens og rædsel. Det 
værste, Clara kan gjøre mig, er at holde 
mig gaaende to stive timer ud og ind over 
den elendige Drammensveien. Og endda 
er den ubestridelig en vakker promenade. Ingen 
noksaa smagsforladt bebyggelse har kunnet 
spolere dens skjønhed. 
Saa skjønt det alligevel er, mit forhadte 
Kristiania. Lad byens indre kvarterer, for-
retningsstrøgene, villastrøgene være saa idiotiske
Tak for deilige Bonbons den 21de
Gid Du selv var kommet!
Med alle gode Ønsker for det
Aar Du skal ind i, er jeg
nu og altid
Din hengivne gamle
Harriet
14/2- 16
Kjæreste Hulda. Presenten kunde
ikke bli færdig for idag, og nu er jeg hos Dig
i Tankerne den 14de. Billedet skulde bare
minde Dig om gode, gamle Dage.