MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
15. februar 1940.
Kjære Fredrik,
Takk for dit brev og innlegget. – Nu ser det imidlertid ut 
som det muligens blir ordnet noe for mig derborte på en annen måte, og 
da gjør jeg foreløbig ingenting med Duke. At det er fortvilet vanskelig å
utrette noe i Amerika vet jeg – jeg har bl.a. hørt gjennem Harry Blomberg 
om Elsa Brandstrøms og Folke Bernadottes lite opmuntrende erfaringer. Likevel 
har jeg en følelse at jeg bør forsøke, hvis jeg kan få leilighet til det. Men
kjære ikke nevn dette til noen nu da alt er på det uvisse endda
i høieste grad.
Ja – gid jeg kunde dele dit håb om at det snart blev
en ende pa de gales herredømme. Men ulykken er jo at de er ikke
bare gale, og at de har maktmidlene. Og det er jo altfor mange i 
Tyskland som vet, at kom det ut hvad som tyskere har gjort, i koncen-
trationsleirerne, i Polen, Tsjekkoslovakiet, Østerrike sa vilde det reise sig
et brøl over hele verden av raseri og motbydelighet så de kan ikke ta
det. Og de skyldige har sørget for å skaffe sig så mange medskyldige –.
At det trods alt havde vært verre, om de hadde fått lov til å rykke 
videre på sit erobringstog uten at noen forsøkte å gjøre motstand,
det er sannt nok – og hadde ikke Finland gjort det kunde kanske 
Skandsnavien alt ha vært delt mellem makkerne. Og jeg tror ikke noe
større på at Gud får lov til å gripe inn endda. Han har gitt
menneskene en fri vilje, og i fire hundre av har de vesentlig brukt den
til å sette Ham utenfor en større og større del av sit liv og sit styre.
Chr. 19/10.84
Hr. Grieg!
Jeg må først og fremst bede Dem om und-
skyldning, fordi jeg vover at henvende mig til
Dem. Jeg kan kun Håbe på Deres ædelmod, når
jeg stiller den bøn til Dem, hvis tid er
optagen af såmeget vigtigere, at skjænke
de følgende linjer lidt opmærksomhed. Det
kan måske tjene mig lidt til undskyldning,
at jeg først har grebet til dette middel,
efterat alt andet syntes stængt for mig i
for at redde min kunst kunde jeg ikke
nedlade at gjøre en sidste anstrængelse.
Blot et par ord til orientering!
Jeg var i Leipzig 77-78. Da mine midler
ikke strak længer og jeg ikke så nogen
(Eg såg "Guds gröne enger" på
Nationalteatret. (Det litterære råd
var innbedne) Fullt hus, stor fagning.
Stykket er mest ei bilætbok for
born. Litt for mange bilæte
vert det nok for ein vaksen, men
det er mykje vakkert og gjev i
nokre roller höve til god skodespel-
kunst. Best var  Odvar som
Moses, den svenske gjesten som
Vårherre (d.e. slik negerborni
tenkjer sig Vårherre), Hans Jakob
Nielsen som læraren i sundagsskulen
og Hank Aabel i scenen med
Vårherre. Som skippar på arken
hadde forfattaren lite og ingenting
gjeve han å fara med –
Per Kroghs dekorasjoner vanla
ofte naivitet; sume må ein
vel segja var heller rafinerte. Men vakkert
var det. Fyrst og fremst var örken-
Efter Forespørgsel afra Mittet & Co
af 15-1-1915 har jeg erklæret mig villig
til at overdra dette Kunstforlag Retten
til at reproducere mine Billeder i
Nationalgalleriet som Brevkort.
Med Tak for Deres Forespørgsel
Skrivelse af 14-5-1918, hvori uttales
Ønsket om
at Reproduktionsret til "Kortspillerne
eller Interiør" er jeg derfor afskaaret anser
jeg det for derfor for en afgjort Sag, at jeg
ikke kan imødekomme dette Ønske
D. Kunstforlaget Oppis Anmodning
til
Eberh. B. Oppi Kunstforlag
Torsdag 26 oktober 1899
Kjære Honoria!
Du maa ikke lade mig vente saa
længe paa efterretninger nu; det sidste
jeg hørte var jo godt, men det er saa
længe siden, og du maa ikke holde noget
tilbage. Jeg har idag skrevet slutten af
bogen, men det var kun med den
største anstrængelse jeg kunde ta mig sam-
men og skrive videre da klokken var
passert fem (de kom med brevene nu)
og jeg intet fik. ha Jeg kunde ikke lade være
at drage den slutning at det atter var galt,
og at du ikke kunde eller vilde skrive.
gives til Haarklou. Dette smagte mig naturlig-
vis slet ikke, og jeg satte himmel og jord
(dvs. Ole Olsen) i bevægelse forat få dette
hindret. Som De måske har set, gik det
virkelig (min søster fik det, og skal også stu-
dere her i Berlin under en fr. Schulgen
von Asten - hun og min moder kommer
hid om en uge, men da jeg skrev til
Dem, var det endnu uvist - deraf
vil den mindre lyse tone. Desuden - De
har vist også følt det samme - længselen
kan være så stærk og have suget såmeget
marv, at når man endelig når frem,
har men ikke mere ordentlig kraft til
at glæde sig. Det pleier først at komme
siden. Og så et tredie - jeg har desværre
ikke en så stærk og stadig tillid til mit
talent, at jeg ikke skulde reise ud méd
en vis bange anelse.
Det var rigtig morsomt, at De likte mine
småstykker. De blev virkelig også skrevne i
en ruf (på mindre end en uge)
Isommer skrev jeg nogle sange, men det er
desværre gåt nederdrægtig småt med kom-
positionen i den senere tid, så Gud ved, hvad
dette skal blive til.
Foruden alt det øvrige her er at se, er
der også, som De måske ved, fortiden en
kunstudstilling, der indeholder et utal
af arbeider, deriblandt mange ting, som
Men jeg har nu forvundet den
frygt, lidt efter hvad jeg har hørt om
dem, men hovedsagelig af tonen i Dag-
mars brev, at hun roser den, hun har for-
lovet sig med, er ikke saa meget at stole
paa, men hele brevet igjennem aander
lykke og ungdomsfriskhed, og det har
glædet mit hjerte. For en sød kone
faar de, Skavland, som det nok kan
være værdt at gjøre lykkelig, og som,
tror jeg, har en stor evne til at gjø-
re en mand lykkelig. De ser at
jeg synes, de har faaet noget godt
i min søster, og vil derfor forstaa
at det har noget at sige, at jeg
ønsker dem hjertelig velkommen
i vor familie. Ja, dette er vistnok
rart, at jeg skriver alt dette, men
jeg har nu den besværlige character,
at jeg maa have alt saa klaret, i
theori holder jeg for, at man aldrig
skal sige en sandhed, uden man blir
spurgt, men i praxis, hvor mine fø-
lelser er med i spillet, der kan jeg
181
(Henni skal ha kaviare?) - Jeg
sa, jeg ikke hadde tenkt på Madsen
med den neste novellen, men det
vilde han ikke tro, "for det passer 
så akkurat."
Imidlertid blev det 77 for, 71
mot dikterlønnen.
Og så er et seigt arbeid av-
sluttet.
Jeg var innom Blom og drakk
et glass vin med Arnulf og Effy.
Han var blek og litt fortumlet -
innerst inne glad, tror jeg. Hun
derimot erklærte straks, at hun
hadde håpet, Arnulf ikke havde
fått dikterlønn, for da hadde arbei-
derpartiet gitt ham en årlig  
sum, og han kunde desuten frem-
deles fått stipendier. Litt efter 
litt nådde likevel min glede henne;
for mig står det som litt av et
tidsskille, at frisinn og toleranse
seiret idag.
vist er rent fortræffelige. Fransker har desværre
ikke udstillet, men Englænderne har ypperlige
sager, især portrætter og også de øvrige har stren-
get sig an, så det forslår. Af skandinaverne
er måske danske bedst repræsenteret så vi, men
man føler bedst ved en sådan Uds udstilling,
at vi dog er en svært liden nation. Mon
vi ikke skulde klare os bedre i en musikalsk
væddestrid?
Nå jeg ser, brevet er blivet ligeså langt som
sidsts "skjærsild", og jeg kan ikke engang
trøste mig med, at man, som der, dog
vil finde noget godt.
Jeg love Dem dog at "skjærsilden" næste gang
skal blive kortere, om ikke behageligere,
og med endnu et "tak for hjælpen" sender
jeg Dem og Deres frue mine ærbødigst
hilsener.
Deres hengivne
Catharinus Elling
H. bad at hilse - han vilde selv skrive idag.
Vil De være så venlig at hilse Deres broder
og takke ham for trio'n, frk. Hagerup
og Beyers, forøvrigt om nogen skulde
spørge efter mig.
af udstillingen – så jeg nok
tror at
kunne 
betale igjen pengene
til høsten – Hvis Det kunne jo
osså hænde at De fandt noen
af mine sager værd at ha –
Tusind tak og venlig hilsen
til Dem og fruen
Deres E Munch
Naturlovene gælder også på det åndelige
område.
Efter «Brand» fulgte «Peer Gynt» ligesom
af sig selv. Den blev skreven i Sydita-
lien, på Ischia og i Sorrento. Så langt
borte fra den tilkommende læsekreds
bliver man hensynsløs. Dette digt indehol-
der meget, som har sin foranledning i mit
eget ungdomsliv; til «Aase» har, med fornødne
overdrivelser, min egen moder afgivet mo-
dellen. (Ligeså til «Inga» i Kongs-emnerne)
Jordbunden har stor indflydelse på
de former, hvorunder indbildningskraften
skaber. Kan jeg ikke, omtrent som Christoff
i Jakob v. Tyboe, pege på Brand og Peer Gynt
og sige: «se, dette var en vinrus»?vinrus»; Og er der ikke
i «De unges forbund» noget som minder om
Knackwurst og Bier? Jeg vil ikke der-
med stille stykket lavere; men jeg mener
at synspunktet er blevet et andet, fordi
jeg her står i et indtil kedelighed vel-
ordnet samfund. Hvad skal det så blive
til, når jeg engang kommer helt hjem!
Jeg må søge frelsen i det fraliggende, og
da tænker jeg at tage fat på «Keiser Ju-
lian».
Valget af de digte, som skal optages, vil
jeg helst overlade til Dig selv, hvem jeg til-
Affaire). Men overhovedet: Mensch,
ärgere dich nicht! som det heder
i Karlsbad. Det er dog en Gylden Regel.
"Best me konde leve ette dat!"
som Strilen sa. - Jeg har nu faaet
Korrektur fra Hansen med Ordre
til at tilintetgjøre det existerende
Oplag. Det var nu endelig brad, at
han enda føiede sig heri. Tak
for det Altsammen! -
Idag er det 14 Dage, siden vi spillede
8 hændigt paa Næsset; men da her nu har
været Uro 4 Søndage paa Rad, fandt
vi at burde pausere idag. Derimod haa-
ber vi at faa en Aften i denne Uge,
hvis det bliver saa godt Veir, at Tonny,
Betty Wallem, og Per Winge, som er de
eneste, der er her, kan kjøre nedover
til Byen. Vi fryder os allesammen
voldeligen, og Du kan nok tænke
Dig, hvorledes det smager Underteg-
nede at svinge sig fra alt Dag-
strævet ind i Tonernes Verden.
Saa blir jeg strax ung og lys og let!
Vi har spillet Schumanns b dur, c dur og dmoll,
og næste Gang skal vi spille Es dur. Efter-
haanden gaar det bedre og bedre;
og vi er voldsomt interesseret allesam-
en. Ogsaa Kaisermarschen klinger
udmærket, men vi har til Dato ikke
modereret os tilbørlig efter hinanden,
men næste Gang skal ogsaa den gaa
vakkert. Vi slaar begge Flyglerne op,
og derved opnaar vi den Fordel, at vi
hører hindanden godt. Ja Du har gjort
mig en rigtig stor Glæde ved alle 8 Hæn-
dig-Musikken! Men det er ikke blot
Kristiania, Munkedamsveien 44 B.,
den 9de febr. 1902.
Naar de bare ikke snakked
saa høit allesammen.
6/7 Don fisked hele dagen
i kjærnene ved Hafsrød -
her regned og regned. Om
aftenen kom Werenskiold.
Hele udenomverdenen i
vildt oprør fordi jeg har
bestilt en vaskemaskine.
7/7 Varme og solskin.
Pastor Christensen om aftenen,
i bedsk disput med
Werenskiold om 1905.
Han er for smal over
panden, siger W.
8/7 Kom Karen og Harriet
Wedel (Herman Schultz' forlovede)
Kjære 0. Hvordan i alverden 
går det? – Du kan skjønne jeg 
venter – Kan Du si en bestemt 
Tid – Du kan træffe mig udenfor
Skulpturmusæet – Jeg går ikke 
i Strøget – Sig bestemt Tid 
men i løbet af kort Tid – 
da jeg ikke blir længe Din E. Munch
skulde heller ikke dette gøre sagen
bedre, så tror jeg næsten ikke der er
andet for end at lade de eventuelle liv-
ligheder have frit løb. Forhåbentlig
anretter de ikke nogen alvorligere el-
ler varigere skade.
Det er mig en stor beroligelse at
vide at De, kære herr professor, vil hol-
de et øje med prøverne, i alle fald med
de sidste. Der kan jo være så mangt
og meget ved de fremmede forholde,
som direktør Anno ikke er så ganske
på det rene med. Og så håber jeg på
et godt udfald.
Ifølge telegram fra Kristiania
opførtes «Fruen fra havet» dersteds for før-
ste gang og med ganske overordentligt
bifald. Fra Weimar, hvor stykket skul-
de have været spillet i disse dage, har
jeg endnu intet hørt.
Med vore bedste hilsener tegner
jeg mig
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
i forgårs.
Spørgsmaalet Winge Halvorsen o.s.v. faar
den nedsatte kommitè udtale sig om.
Vi skal foreløbig kun have en kapelmester.
Det Du siger om Scheldrup intresserer mig meget.
Men er hans opera ikke saadan, at selv
en stor operascene kvier sig: grundet omkost-
-ningerne?! Ak gid vi havde penge! Men
uden at vi begynder og viser redelig vilje gaar
det ikke!
Om Sigurd skal jeg ikke plage Dig;
men komme skal du! I Norges højtids-
stund maa du være med! Alle andre
spørgsmaal blir smaa!
Hvad skal der gjøres for at faa dig til
det?!
Hjertelig, hilsen fra os begge
til Dig og Nina
Din Ven
B. Bjørnson
Askepot sidder i trange Vraa;
Livet er bleven saa lungt.
gyldne Haar er nu blevne graa,
kun Sindet er endnu ungt.
Askepot eied i Ungdom en Drøm
fager som Drømmens Gjenstand
Livskampen Kom. Den sagde: tøm
mit Bæger; jeg gier ingen Henstand.
Askepot bøied sit Hoved og drak
hver Draabe til Bunden ud.
Sjælen frøs og Smerterne stak -
fra Trøst kom der sparsomt Bud.
Askepot undred: mon alt er forbi
af Toner, Skjønhed og Lys?
har endnu min Sjæl et Rum, hvori
ei Kampen har herjet med Gys?
skole, men den kan jeg ikke tænke paa at skrive om, det maa jeg
fortælle. Den ligger paa tomten av Margretes gamle borg, ses over hele 
byen og langt ut i fjorden og er noget av det smukkeste, danskeste og 
og i al ro og fordringfri skjønhet noget av det stolteste og mest
uforknytte jeg har set av dansk arkitektur. Saa til det danske
foreningshus, Flensborghus, med bibliotek og festlokale, etter
danske kirke, borgerforeningen – og sisst til en overdaadig frokost
som fru Jessen gav – der var vist 12 par, kjæmpestore lyserøde 
sønderjyder, som hadde gjort krigen med, de fleste av dem, med
store, støiende fruer som alle lever i en ævig krig med de tyske
myndigheter, fortæller de mest haarreisende ting – og inden en 
stakkar er kommet sig av rystelsen, er de midt i en overdaadig 
komisk historie. Iaften kl. 8 skal jeg til en av dem –
grosserer Hansen fra Sundered. Hans kone er dansk 
flensborgerdame. De kan ikke beskrives, de maa sees. Han har 
været i krig, i fængsel, offret hensynsløst for danskhetens 
sak, er formand i skolekommissionen, men naar hans vældige 
røde ansigt flækkes tvers over av latter og han viser et rent 
unormalt antal tænder, kan man bli ræd – han ligner en
rød hingst som vrinsker. Denne turen til Sønderjylland 
er det mærkeligste og mest imponerende jeg har oplevet! Men – 
som jeg er træt!
Billedhuggeren
Gustav Vigeland
her
fr.
er bare en Lidelse.
Men jeg kom bort fra det jeg vilde si: at
der staar min Haandkuffert og jeg reiser imorgen, reiser
ogsaa fra Nabobyen. Heller ikke den er for mig. Til
forskjellige andre Ting kommer nu ogsaa den at min
Værtinde begynder at gjøre Kunster med Maten. Hun har
faat Raad til at kjøpe en moderne Kværn og hun vil vise
at hun kan veive den. Nu er det ikke længer Fisk og Kjøt,
gjærne saltet, gjærne speket, noget for Tænderne, nei men
det er Puddinger av Fisk og Kjøt, Grauter. Jeg har antydet
min Uvilje mot denne Ret, blandt andet ved ikke at smake
den, men idag kom den igjen. En Kjøtpudding hører Pensionater-
nes Verden til, den er en tung Prøvelse paa Fat. Man
spiser den med Gaffel eller Øse saa længe til det ikke er
mulig at bli mere bedrøvet. Vi Landsfolk vi tygget
Kjøtet selv før vi fik Maskine til det, vi syntes ikke
det skadet os nævneværdig.
*
Naturligvis reiste jeg ikke om Morgningen, men
blev værende i en Uke endnu, for det gaar aldrig som man
tænker. Inderst inde var det vel Vaaren jeg ventet paa, den grønne
Jord, men hvad har jeg med den at gjøre mere!
Det er godt Veir at gaa ut av Byen i. Det
er tidlig, Klokken endnu ikke 6, Dagen dirrer imot mig med stigende Varme.
En og anden gammel Sjømand med Hakeskjæg kommer
ruggende ut paa Dørhellen og klør sig i Hodet og ser hvad
Vinden er, en og anden Pike jager forsinket ut til Fa-
briken. Indover Land fra Byen staar nu næsten alt
grønt omkring de smaa Gaarder, endog Poteten er
kommet op, Folk gaar og hypper med Haand i Mor-
No 36
"Fra Præstgaardshaven i Jølster". Eier: Eierindens navn kjender
jeg ikke, men fru Høst veed sikkert,
hvad damen heder. Hun var vistnok
enke - gik i allefald i sørgedragt - og
var en meget vakker dame.
Flere af malerne - bla.a. a. Henrik Lund, -
sa om dette billede, at det var mit
mest
"koloristiske" billede, (jeg har jo skjel-
den været helt "kolorist" - (i den maler-
tekniske bruk af dette ord - som forresten
stadig skifter betydning). - Dette billede
var desværre malet paa en (meget stor)
papplate (paa grund af fattigdom, -
havde jeg ikke raad til lærred dengang,)
og denne papplaten havde "bulket sig",
saa det kan være tvivlsomt, om bille-
det "holder sig",- særlig da det ogsaa
var malt med tempera farver. Fru Høst
fortalte mig ogsaa, at vedkommende dame
var "skuffet", "misfornøiet" eller lignende,
da hun fik billedet paa sin væg- (kanske
fordi billidet var paa pap)? Jeg har tænkt
paa, (om jeg kan faa vide uendes adr.)
at spørge hende, om at faa kjøbe det
igjen eller saa bytte det til mig eller ialle-
fald faa lov at forsøke en copi i olje.
Skulde de faa vide damens adr. og kanske
træffe hende, kunde De kanske være saa
venlig at foreslaa hende noget sligt. -
Jeg vilde jo gjerne redde billedet fra
undergang ved at male det om i et
solidere stof. Damen kunde da faa det nye
- om hun vilde.
Dybwads gd. 8, 22-12-1905
Kjære Vilhelm!
Tak for dit brev, som jeg havde megen
glæde af, – ikke mindst for den smukke hilsen
fra Wilsen. Den er naturligvis ikke at tage
efter ordlyden; men selv naar man trækker
fra en del og henfører den til den almindelige
høfligheds konto, saa blir der vel alligevel
lidt igjen af hans gode mening; og den sætter
jeg unegtelig pris paa. Jeg haaber, den ikke
ødelægges ved mit store arbeide, som skal
sendes foran mig derover.
Jeg tænker, du nyder livet og opsamler
indtryk for lang tid nu; og jeg haaber sikkert,
du lægger veien om Kristiania, saa at vi ogsaa
kan faa lidt godt af dine oplevelser. – Vil du
ikke anmelde et foredrag i Videnskabsselskabet
her, naar du passerer byen? – Det skulde være
saa morsomt at høre, – og mon det ikke ogsaa
vilde være nyttigt? – Hvis du vinder dine
"stik" derover i Amerika, saa blir du vel kan-
ske saa stor paa det, at du forsmaar at holde
dig fremme her i vort lille Norge; du har jo
ikke egentlig været saa tilbøielig til at stikke
lørdag 25de jan. er buden til
Dr. Ræstad sammen med
v. Pohl.
Vi har det bare bra,
har hatt deilig vinter nogen
dager, men i dag er her en
frygtelig snesørpe. Jeg venter
nu Baby og Honoria hitop for
å se på alle dyrene, levende
og døde. Mange hilsener
Kristine
19.12.1924.
Kjære Herr Kjær,
Tusen tak for Deres brev. Jeg burde jo ha skrevet 
for længe siden baade til Dem og til Fru Kjær og takket for hendes 
brev, men jeg hadde tænkt at faa komme op og hilse paa Dem begge, 
naar jeg kom til byen. Saa blev der ikke noget av det, bl.a. fordi min 
mor og Thomas nu, da de er flyttet op i Sogn, bor saa langt borte, 
saa hvergang jeg skulde ditop, saa gik hele den dagen. 
Det var jo vi som skulde takke for den tid, Fru Kjær og 
De var her. Jeg tror ikke der var nogen her i huset som ikke følte 
den hygge og fred som fulgte med Deres besøk; for mit eget vedkommende 
kan jeg bare si, at jeg tror De forstaar: mine egne begreper om værdier i 
livet og hos mennesker blev præget en gang for alle i min fars levetid, 
men i alle de aar jeg har været voksen har jeg færdedes mellem all sorts 
and conditions of men – bare næsten ikke den slags, som jeg kjender mig 
hjemme mellem. Saa jeg kan sletikke si, hvor vel jeg føler mig, og 
hvor taknemlig jeg er, naar jeg faar være sammen med mennesker som
har den samme luft om sig som jeg kjendte hjemmefra. Og saa faar 
jeg faa si Fru Kjær og Dem selv min hjertelige tak – og tak for
Deres vakre gave, min fars avhandlinger, som jeg er uendelig glad
for at ha faat.
Jeg har tilladt mig at sende Dem en ting til jul, som
et tegn paa min taknemlighet – jeg var glad for at vite om at det var
138
opportunt å fremme en slik sak; til neste
år er "friåret", da kan vi boltre oss litt!"
Ellers uttalte han, at det dummeste, han
har gjort, er å melde sig ut av statskirken.
"Jeg hadde stått meget sterkere og hatt mer
slagkraft og kunnet utrette mer innen de
kristelige kretser, hadde jeg stått i statskirken." 
Jeg sa, at jeg tross det tillot mig å glede mig 
særlig over, at han dengangen meldte sig
ut. - Nei, no sier de bare: han hedningen
Mowinckel!!
Har hatt et selsomt "møte" herute.
En ung tysk emigrant og pædagag "Sorentag",
har en tid skrevet til mig og tilslutt fått en
konferanse i byen med mig angående en dristig
skoleplan, han går inn for med liv og sjæl -
en slags bureisning kurtisert med undervis-
ning i forstjellig fag for 20 åringer. Svært 
store "voner" - ikke mindre enn å reise
personligheten, karakteren, selvstendig tenkning 
i en flokk arbeidsløs ungdom. I et nokså
lettsindig øieblikk lovte jeg å gi ham en 
chanse: å møte dyktige pædagager herute
Storthingspl. 7 Vl
Paaskeaften 1902.
Kjære Dr. Aubert.
Foranlediget ved en Samtale
med Werenskiold i Formiddag,
vil jeg gjerne foreslaa indkjøbt
til Galleriet følgende Tegnin-
ger fra Sort og Hvidt-Udstil-
lingen. Krøyers Schandorf med
Hustru og en anden Dame,
sandsynligvis Fru Krøyer. No
78 eller 68 i Katalogen, samt
af Liebermanns Raderinger
Et Værtshus med Folk sidden-
de udenfor omkring Borde,
dere? Store Summer tror
jeg ikke jeg faar. Selv gir
jeg 10 Kr. Gid de Andre
vilde give, efter deres Mid-
ler i Forhold til mine,
noget Tilsvarende. Men
jeg har en Følelse af, at
der hører et lovmæs-
sigt Papir til for at
være Tigger, saa Sum-
merne kan skrives op
i dertil oplinierede
Rubriker? Svar mig
paa dette, enten Du har
Tid eller er. Der behø-
ves ikke mange Ord.
Hils Veda, som jeg be-
Glædelig Jul!
Julie græd liggende
forover verandarækværket,
Gunhild blev hvid og
stille, - de andre græd
undtagen Katti, som
knytted hænderne og
lyste af harme. Mr.
Blakistone sagde: God
be with you!
Johan klædte sig
for straks at ride
til bunden af Ide-
fjorden - Don og jeg kjørte
hid hjem, hvorfra han
nu netop er draget
til Sund med al
den mod, vi eide i
huset.
Jeg tror det ikke.
ved, arresteredes han paa en angivelse af
Aae i begyndelsen af december, men er nu
for et par uger siden løsladt igjen. Jeg har
faaet det indtryk, at De gjennem andre er
bleven indgivet et falsk billede af L. Jeg har
aldrig seet andet end gentlemanlikeness
af ham, og kan man end bebreide ham u-
forsigtighed og altfor stor omsiggriben, saa
har han jo dog nu faaet svide derfor. Jeg
er ham virkelig hengiven, og derfor maa
De, kjære A., i ethvert fald undskylde min
anmodning, om den end selvfølgelig tillige er
at forstaa ganske henstillingsvis uden noget-
somhelst ønske om at virke tvingende paa
Dem. L., der har et nydeligt lidet hjem ude paa
Vesterbro (Alhambravej 4II), er strax efter sin
løsladelse bleven buden til sin forrige principal
Goldschmidt paa Amagertorv, i hans familie
der alle har meget tilovers for ham. Men
at tage ham tilbage i forretningen, kvier
man sig dog efter skandalen ved, og G.
haaber heller at kunne skaffe ham en
plads i Berlin. Men Herregud, hvor et venligt
ord og et deltagende besøg under slige omstændig-
heder gjør godt!
Deres hjerteligst hengivne
Ebbe Hertzberg
Kristiania d. 17de febr. 1906.
stod alene igjen paa
Friken. -
Tirsdag.
Nei, no er det slut!
Vi havde atter Søndag en deilig
8 hændig-Aften. Spilte
3 Symphonier og 3 Ouverturer
- Schumanns D moll, Esdur
Beethovens A-moll og desuden
Hebriderne, "Colerian" og
Leonore - Stemningen
uforandret. Frosten i
Taaen lidt bedre. Marie
idag tilkøis af Forkjølelse.
Du kan tro jeg glæder mig
med Dig i Kvartettens
Opførelse, og jeg har den
ofte for mig herhjemme.
Vedlagte sendes fra Bergh med
hjerteligste Hilsener fra ham
Velkommen altsaa! Men føreud
du kommer hid, raader jeg dig
indstændig til at standse et par
dage eller idetmindste én i Lyon, hvor
du vil have stor interesse af at se
muséet. Det er især rigt paa smukke
fossiler fra den tertiære periode. Lige-
ledes beundrede jeg nogle særdeles
smukke kobberkrystaller. Le nu af
mig, saa meget du vil; det var i et-
hvert fald kobber i dem, skjønner du.
I Lyon kan jeg henvise dig til en
ven af mig, M. Ernst Chambre, der
er attacheret ved muséet, geolog og
arkæolog palæontolog, sekreter ved
de arkæologiske kongresser og i det
hele en særdeles dygtig og hyggelig karl.
Han har allerede lovet at tage sig
af eder. Ligeledes lægger jeg et kort