MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Lillehammer 22. december 1936
Kjære Ingeborg
Takk for brevet dit, og glædelig jul!
Ja du skal være hjertelig velkommen hit naar du vil
- bare ring op i forveien, saa jeg vet om det. Ikke for at jeg har
tænkt mig bort noen steder forresten. I aar skal jeg ha det stille 
– ingen gjester, for første gang siden jeg kom hit til Lillehammer. 
Saa kan vi snakke og snakke – og jeg skriver ikke mere nu.
Annet end: kjenner du Linnés skrifter? Det er noe for Guld – 
aldersklubben. Læstadius er noe annet – jeg fik hans postil av 
en makeløs hyggelig kollega, Andreas Markusson. Aa jeg har 
en masse at snakke med dig om.
Men idag sier jeg altsaa bare glædelig jul, og
velkommen!
Din hengivne
Sigrid.
Skalden skal råde for Folkets
Skalden skal råde for Folkets Vel!
Gyde Malm i dets Arm, gyde Sol
i dets Sjæl,
Vise Vei mod det vinkende
Mål.
Som en veikjendt i Hjertenes
lønligste Sjakt
Vil han mynte hver muld-
bunden Skat ved sin Magt,
Ædle Jærnet til blinkende Stål
(Vend!)
vilde vistnok faldt lettere at
arbeide for at skaffe Harmoni-
en Penge til Gjenkjøb af dets
Bibliothek fra den forrige Di-
rektions Medlemmer, end det
vil være fremover at dække
en Gjæld, hvorfor der gives
personlige Garantier, hvad enten
nu disse findes blandt den
gamle eller blandt den nye
Direktions Medlemmer.
Du er vel træt af Gjen-
nemlæsningen af dette, som er
bleven vidtløftigere end jeg tænkte.
Men jeg synes jeg maatte holde
Dig a jour med Detaljerne.
Nu lidt om Konserten.
Schubert C-Dur gik brav, men hav-
de gaaet bedre, hvis Danning havde
taget Scherzoen og sidste Sats lidt
langsommere, - man fik ikke Detaljerne
klare nok nu, og det er ikke nød-
vendigt, at forcere Tempoet i disse
Satser. Indledningen var efter min
Det factisk existerende Slaveri er
imidlertid da kun
for en Deel
naturligt. Derimod for en Deel positivt.
Efter alm Overeenskomst mellem Nationer-
ne er det antaget som Lov, at den i Krigen Over-
vundne med alt sit tilhører Seierherreren. Men
er nu den Overvundne af Naturen skjænket den fri
Mands  Aand, og dette gjælder om
Grækerne, saa er det ikke begrundet i Naturen,
at han gjøres til Slave.
Allerede af det Udgangspunkt, hvorfor de vælger
at bevise føre Beviset for Slaveriets Retmæssighed
viser det sig, at han kommer til at regne
Rettigheder m. H. t. ydre Gjenstande til Økonomik-
ken, altsaa Tingsretten til Personretten. Den samme
Grundanskuelse, der senere har ledet Hegel til
at
hævde
Beviset for Eiendomsrettens Gyldighed
fra den Erfaringssætning, at  Herredømmet over ydre
Ting, Eiendommen er et nødvendigt Comple-
ment til Personligheden. Den samme Sætning
som As; kun formuleret i den
moderne Philosophies Terminologi.
Han siger derfor, at det vis vil
være passende i Forbindelse med Spm. om Slaveriet
at afhandle Spm. om Eiendommen. Her skulde
man altsaa vente at finde en Fremstilling af hans
retsphilosophiske Anskuelser om R de tinglige og obli-
gatoriske Retsforholde; men den faar man ikke.
Derimod et Slags Statsøkonomie; men i meget raa
Træk, og af egentlige Retssætninger kommer han
her kun til at udtale den, at det er med Rette,
man har anseet det for skammeligt at tage
Rente af Penge, men det kommer han
til gjennem en Betragtning af disses økonomiske
Natur som Byttemiddel og Maa Værdimaalestok
der leder ham til den samme saa almindelig ad-
opterede
Vildfarelse
som vi endog faa
læse i vore Aviser og høre paa vore Storthing, at
Penge i Virkeligheden Intet producere, og at
det derfor er
ved
en uberettiget Fiction naar man tillade
at de danne sig en kunstig Affødning i Renterne.
Heller ikke angaaende  Forholdet mellem
Ægtefællerne eller mellem Forældre og Børn
faaer man nærmere Regler. Man faar kun
vide, at han betragter Mandens Stilling til Hustruen
ele analog med en Øvrighedsperson, Faderens til
Sønnens endog med en Konges, af Love bundet Konges, ligesom Herrens til Slaven = Despotens.
9.11.1928.
Kjære Ronald Fangen
I gaar da jeg var indom min sakfører.
ga han mig denne boken, som jeg lar gaa videre til 
Dem, hvis De ikke allerede har set den. Forfatteren
skal være en av Tysklands første antoriteter ang. kanstner-
ret, men det vet De kanske.
– Det er altsaa side 65 ff. som jeg
mener De kan ha interesse av, Norges delagtighet er som
De ser ikke nævnt engang, men det er en fin karakteristik 
av det selskap, Dr. Rostad har sluttet sig til!
Med hilsen
Deres
Sigrid Undset.
Rom, den 20. December 1881.
Højstærede herre!
Jeg skal ikke forsøge på at
fremføre nogen undskyldning fordi
jeg har ladet en så utilgivelig lang
tid henge uden at sende Dem min
skyldige tak for Deres venlige skri-
velse af 29. August samt for det sam-
tidigt modtagne pragtfulde exemplar
af Deres bog «Drei Sommer in Norwegen».
Jeg vil kun anføre at det tilsendte
traf mig i en meget travel tid, da
jeg, nede i Sorrent, var beskæftiget med
at skrive mit nye skuespil, som nu
netop er udkommet.
Deres værk over Norge har i høje-
ste grad glædet og interesseret mig.
Mange af de egne, De skildrer, har
jeg selv besøgt, og jeg kan ikke noksom
beundre den slående anskuelighed, hvor-
med De forstår at meddele, hvad De
har set. Jeg tror rigtignok at De i
mange henseender betragter befolknin-
gen med velvilligere øjne, end den for-
tjener; men vi må jo netop derfor
være Dem så meget mere taknem-
melig for denne fortræffelige og
Rom den 5 Januar 1871.
Kjære Hr. Grieg!
Under 9 Dcbr for. Aar tog jeg mig den Frihed
at tilskrive Dem for at minde Dem om at gjøre den
herværende skandinaviske Forening en Tjeneste, De
lovede under Deres Ophold her i Rom, men da jeg
hidindtil xxx ikke har modtaget noget Svar, mulig-
vis paa Grund af, at Brevet er gaaet tabt, tilla-
der jeg mig herved påå ny at tilskrive Dem angaa-
ende denne Sag.
Ifølge Nordmændenes Ønske vil nemlig den skan-
dinaviske Forening her for det kommende Aar om-
bytte Morgenbladet med Aftenbladet, og det er i
den Anledning, at jeg godhedsfuldt vilde bede
Dem om at henvende Dem til Aftenbladets Redac-
tion, og i Foreningens Navn anmode den om
at skjænke os et Exmplar af Bladet gratis, na-
turligvis saaledes at vi betale Portoen. Ligeledes
vilde det glæde os at faae Underretning om, hvor
det stygge, halvfine som Uselvstændighed
og dens Efter henning fører med sig, de
er blinde paa det ene Øie. De siger i
samme Aandedræt. Se alt det fine
og fornemme vi har havt, alt det gode
gamle norske, alt vort eget, alt det
som var skabt af den norske Folke-
aand enten direkte eller ved kritisk
Optagelse og Omformning af fremmedt
efter eget Behov og egen Smag, det er
nu næsten helt forsvundet og fælt
er det vi faar igjen, men - for
Guds Skyld lad os ikke være saa
norske at vi forsøger at redde
disse værdifulde Rester. Europa
maa ikke faa den falske Tro, at vi
er et Bondefolk. Moderne mennesker,
Vinduer og Døre op for alt europeisk
som vil gjøre os den ære at komme
herop og indtage Høisædet i vore Huse og
virke i vort Tankeliv! -
at det er godt det kommer
fra selve Trondhjem.
Jeg vil gjøre det sagligt og 
alvorligt, og det blir ledsaget
af tegninger, som Kielland
gjør.
Har du set? til Chr.
Krohg?
Hilsen
Jens.
180
de gå gjennom, bungeneen, det vilde 
innspare mye tid.
Gode var Mowvinckel og kirkemini-
steren, Hjelmtveit. Den siste er en 
strålende type - det magre, edle
ansiktet, kraft i røsten, hin 
og alvor i fin blanding. Begge
talte for dikterlønn; den strieste
imot var Hovik fra Hordaland,
i troen lød samlet stemmene for
hele landets bedehus.
Men det var ikke mer enn et par 
menn, av arbeiderpartiet, som tøre 
gå med på Øverlands angrep på 
kirke og kristendom - der bak både
Mowinckel og Hjelmtveit forsiktige
reservasjoner. Så kristnet er vi 
ennå, til dypet av folkesjelen.
Arnulf og hans blivende
frk. Leganger var tilstede i dag, 
i samme losjen som mig, like 
ved presidentplassen.
Jeg var nervøs under navne-
opropet - hadde snakket med
15
vandt stort Bifald x
I morgen skal de
norske Sangere ha Konsert
her paa Orsakullen. Imorgen
Aften skal vi ogsaa ha
Generalprøve paa Dansen
i Dragter.
Idagmorges Kl. 1/2 9 reiste
Dr. og Fruen og jeg ud til
Nackenäs, en halv Time
udenfor Stockholm og spiste
Frokost. Vakker Natur og
fint Veir.
Fru Holmgren spiste
igaar Middag med mig paa
Skansen.
Skolenes Skogplantesang
Hurra, hurra, vi planter skog!
Kring koll og knaus skal skogen gro.
Den friske, fagre grannemo
skal lune godt for vinterens snø.
Fra jæderstrandens skarpe sand
til Finmarkskysten langt der nord,
ja over hele Norges land
skal skogen suse, sterk og stor
Hurra, hurra, vi planter skog
For engang langs den lange led
stod Kystens furu slig og bred
paa vægt, naar stormen pisked æred.
Da risled bæk, da blinked elv
bag kjæmpe - eker tætte hvælv,
mens mørke barskog blinked bag
paa aas og haug og bakkedrag.
Hurra, hurra, vi planter skog
End blinker stille tjern ved kveld
med skimmer saa paa hvide fjeld
mens skogens bræm, hvor er den vel
Med øks og ild gik nordmænd fram
fra tarestrand til osens kam!
Den nakne mo, den glisne li,
fortæller nordmænds barbari.
Hurra, hurra, vi planter skog
For Norge er vor fælles mor
Paa hver en flok, hvor frøkorn gror
skal skogen suse, sterk og stor
For skogen den er dalens prakt
og skogen er mor Norges dragt
Med skogens friske, grønne tjeld
vi dække vil det nakne fjeld
Nils Johnsen
funklende, skjønne, store og modne. Behøver de vel
så noget kunstigt solskin? Så ved de også, at de altid
sidder hægnet af de mange varme stråle fra deres
hjærter, der har dem kjær.
"Det Nye System"! Hvorledes skal jeg takke dem! Tankerne
hjærtet, sjælen bugner under den tak jeg vilde give, men
ordet er så fattigt, i det mindste for mig, når det gjelder
deres gaver. Jeg vil sige som så: Kongen har begeistret
mig, Magnhild har klaret og 
ud
rænset for mig, Leonarda
har henrevet mig, men det Nye System har overfyldt mig
med en dyb og inderlig kjærlighed. Og dog det slår ikke til
for nogen af dem; det er altfor lidet sagt. Alt hvad de
skriver er så forfærdende sandt på alle områder. Alle forhold,
hele slægtens typer inden slægten er meislet i marmor.
Al den humbug som samfundet opelsker, at den univer-
salske leften med religion og livsgjerning der ligger i
luften, i tiden, afsætter menneskene
netop
således som de tegner
dem, på et hår overensstemmende med den nøgterne vir-
kelighed. Tante Ole og alle disse fruer! Gud bevares hvor de
er virkelige, ja mere end blot virkelige, de er incarnationer
af al virklighed. Og netop dette at hvert menneske holdes inden
sine egne grændse, de de foregående 
og tildels arvtagne
generationers
livsvilkår
har afmer-
ket dem og så 
at
hele slægter igjen har sit slægtmærke, endskjønt
individualiteten intet lider derved, her er et mesterskab
åbenbaret der vækker den største ærbødighed.
Det Nye System er Norges Fourchambault; bare at det er så
uendelig meget mere end det, idet det omspænder så mange
flere sphærer, er så meget videre og dyberegående. Det står
akkurat så meget høiere som den norske forfatter over
den franske, og det er meget det; han har heller ingen
sig! og forhaabentlig naar
dette Brev Dig Juleaften. Jeg
vilde da gjerne kunne skrive
noget glædeligt til Dig, men
jeg ved ikke andet end dette,
at Du er Vennen, og at vi
vil tænke paa hinanden
i trofast kjærlighed. Gid Wal-
demar havde talt ud, men
han har ikke formaaet dette
før han blev saa overvæl-
det, at han ikke kunde tæn-
ke. Den Omstændighed, at han
har følt sin Arbeidskraft
svigte, har været det værste
for ham, og det afgjørende,
tænker jeg. Det er gaaet med
ham, som med Næss. Bergh,
Mowinckel og jeg ere blevne
Bestyrere af hans Bo,
vi tilbringer nu hver For-
middag oppe paa W.s Kontor
med at ordne, og sætte os ind
i Forretningerne. Det er
seet gode studier - men de egner sig ikke
for at hænge paa en væg sammen med
"færdige" billeder - den studie, jeg
har
af et
St. Hans baal, kan kanske betagtes som
et billede - men den vil jeg, De skal
have som en fordring, og den skal blive sendt
Dem, saa snartt jeg blir saa frisk, at jeg kan
faa arbeidet en kasse til at sende den i
- jeg bor nemlig paa et afsidesliggende sted,
og det er vanskeligt for mig at faa tag i
alt, som behøves af materialer - jeg kunde
nok rulle den omtalte stude sammen og
sende den pr. post, men billeder pleyer lide
saa meget ved saadan forsendelse, at jeg ansaa
det heldigst at faa den sendt i kasse og
opspændt paa samme. Jeg bor som sagt
saa afsides, at jeg vanskelig kan faa folke-
hjælp til dette arbeide - jeg bor gud ske lov
i mit eget hus, det er lidet - ikke fuldt
3 m. i hver kant - men det er nu alligevel
Bondesen
Naar skrev De det?
Kareno
Aa, det er mange Aar siden. En Stund efter Krisen.
Da skrev jeg det.
Bondesen
Der foregik altsaa en stor Forandring med Dem, før
De satte Dem til med dette?
Kareno
Ja da. Det gik op for mig, at det sande hverken laa
der oppe eller her nede, men saan midt imellem. En meget
stor Forandring.
Bondesen
Saa tar jeg Manuskriptet med nu.
Kareno
betænker sig
Nej. Nej, ikke med det samme. Jeg maa se det over igen.
Det er et alvorligt Skridt, jeg der foretar. rejser sig i indre Kamp og
begynder at drive. Jeg kan ikke længer holde dette gaaende Jeg
tror ikke som før.
Bondesen
He-he. Nej, det finder jeg meget rimeligt.
en nødvendig Betingelse for Lyksaligheden; thi hvo vilde være lykke-
lig uden Venner, selv om han havde alle mulige andre Goder? Det
at kunne gjøre vel, er en nødvendig Betingelse for
Velvære
endog for Guderne. Det er fremdeler en Betingelse for Samlivet
overhovedet, for den blotte Existence, danner saaledes paa en
vis Maade Basis for alle Forbindelser mellem Mennesker,
for Familien Staten ligesaavel som for Familien. For-
thi Venner behøve ikke først Retfær-
dighed, men til Retfærdighedens Reali-
sation er vel gilid, Medfølelsen Sym-
pathien nødvendig
melt betragtet er den derfor en Dyd og en Pligt. Men syne
Venskabet antager en forskjellig Characteer, efter Forholdenes
Natur, hvorunder det hersker,
man føler Venskab for
det Gode, det Behagelige og det Nyttige, men paa forskjellig
Maade. Derfor finder det Sted i Forholdet mellem Ægtefæller,
Forældre og Børn, Medborgere og endog mellem Herre og Slave
skjønt paa forskjellig Maade; men det er det, som giver
dem alle 
deres Skjønhed og danner det
bogt
ethiske Moment
i dem, en Bemærkning hvis Sandhed de senere mange af
de senere Naturretsforskere oversaa, naar da byggede søgte
Sociabilitetens Rod alene i det beregnende Hensyn til
Selvopholdelsen, det renet Nyttes Hensyn.
Hermed var nu alle de ethiske Fordringer, der gjennem
Staten skulle realiseres, opstillede, og Overgangen til Læren
om Staten, med dens Indretninger og Love, let. Retslæren
har nu faaet sit philosophiske Grundlag; hvorpaa han uden
videre kunde bygge. Men i Overeensstemmelse med sin alm.
philosophiske Methode klipper om Aristoteles Specula-
tionens Traad, og hvergang han kommer ind paa Behand-
lingen af
en ny Phase af den menneskelige Til-
værelse, - ifra og som kræver sin egen philosoph. Disciplin
og begynder fra nyt af med en empirisk Undersøgelse
af det historisk Givne, og uden dog derfor at opgive de
Resultater, som Speculation paa de tidligere Stadier
har bragt ham, i det han meget mere snart bringer sine nye
empiriske Resultater i Samklang med dem. Saaledes ogsaa
i hans Retslære, Efter at han i sine etiske Værker, - fornem-
melig den saakaldte Nikomachiske Ethik har givet den sit
philosophiske Grundlag, begynder han sine retsphi-
losophiske Undersøgelser, med en detailleret Und Drøftelse
af de
tidligere Stater og deres Lovgivere
i sit Værk om om de 158 Politier, der imidlertid er gaat
tabt, og paa denne Basis undersøger han igjen i det os opbe-
varede Værk og om Staten, hvilken Statsforfatning der maa
ansees for den bedste, og paa hvilken Maade Staten opstaaer,
hvad dens Stræben gaaer ud paa, og hvilken Statsforfatning
der maa ansees som den bedste.
Aristoteles bestemmer nu først Statens Begreb. Den
er en Forbindelse mellem Mennesker, og har da alle Forbin-
delser mellem Mennesker som en Hensigt, ogsaa sin, og da
alle Hensigter gaa ud paa Opnaaelsen af et Gode, maa Statens
Øiemed være et Gode, og det det høieste, da Staten er den
øverste af alle Forb. imellem Mennesker, som indbefatter i
sig alle de øvrige.
176
ultimatum fra Polen til tilveien og
trapper ved grensen.
Stæren er kommnet, våren er 
alt over oss, sneklokker og erantkes
hvad kan det nytte? Blodrøde skygger 
mørkner verden til.
glide forbi Ens Øine igjen! Hvor ofte
har ikke enkelte Motiver af din
Hardangerkvartet klinget inde hos
mig i disse Dage; den har været lige
som den eneste Form alle disse
Dages Stemninger har kunnet klynge
sig til. - Aften i Hytten, hvor efterhvert
en hel Del Renvogtere samlet sig
hvor koselig og hyggelig og varm.
Vi Krøb ind i vore Soveposer og laa
saa lunt som hjemme. Dagen efter
videre ind over Vidden oppaa
Skaupsjønuten, det høiste Punkt inde
paa Midten af Vidden hvorfra vi
endog ser Skovene ned mod Dagali
- hvilke endeløse vide, hvide Flader
slige Farveharmonier, saadan Ube-
grændsethed! En Flok vilde Rensdyr
stevner op lige mod os; nu skal du
faa høre Renlok siger Ole Garen
mig over solen. - Om
aftenen gik Etti og jeg i 
parken og hørte paa
maaltrosten.
Igaar var jeg hos søster
Gidske og sa hende,
at jeg er villig til at
gi 500 kr. til et
folkekjøkken her i byen,
hvis nogle fler vil intressere
sig for det. Pengene har
jeg faat for mit diamant-
smykke.
10/4 Til Kria med
hurtigtoget. Derfra vi begge
med hele Kristiania
til Fæfor sanatorium,
hvor det var for lidet
sne til at gaa paa
Leipzig 23 august 1899
Kjære Honoria!
Siden jeg ikke fik det omtalte nye brev
igaar faar jeg vel haabe at intet nyt er
indtruffet med Hilda, og jeg kan vel
snart haabe paa positive efterretninger om
at det gaar fremover.
For mit vedkommende har jeg be-
fundet mig aldeles udmerket vel siden
jeg i mandags afsendte mit permissions-
andragende og mine breve til Herslow og
Arrhenius. Jeg kan ikke hjælpe for at jeg
gaar omkring med en fornemmelse af
seierssikkerhed, og i hvert fald medfører det
at jeg indtil videre sover udmerket og ar-
beider med megen fremgang. Før var det
sandt at sige meget middelmaadigt med
Novemb 6te
En glad Aften har jeg nu tilbragt,
den Snilde Mor Ouren, og Ouren var her i
Aften. Og fra den gode Madamme Olsen
modtog jeg et venligt Brev. I denne
sildige Aftenstund sider jeg nu her for
at skrive min Bertha til. – Sørgmodig er
jeg endhver Gang jeg tænker mig denne
Kjere, der saa langt er borte fra mig. –
Novem 7de
Et Brev til min Bertha har jeg sendt i
Aften, og et til Guri Johansen. –
Vejret er Klart, og Humeuret traurigt. –
Novem 8de
I Morgen agter jeg at Rejse til Ringsager,
og blir fraværende i fjorten Dage. –
Jeg kommer nok til at længes Hjem,
for at jeg har meget at bestille fore
Juul, og da venter jeg min troe Bertha
Hjem, Glæde der vil være uden Lige. –
Sørgmodig. –
Novem 9de
I Atter er jeg her paa Stolpestad, efter
i Dag at have haft et gruelig fælt Rejsevejr
med Snee og Regn. – Da jeg kom her var
Lensmand Heltberg her og Amund
Staf. – Ikke synderlig Frisk, og traurig
EDVARD FAZER, KONSERTBYRÅ
HELSINGFORS, KASAERNGATAN 44
TELEGRAMADRESS: FAZER, KONSERTBYRÅ, HELSINGFORS.
TELFON 27 77.
Helsingfors d. 11 Juli
Högt ärade Herr Edvard Grieg
Tager mig igen friheten fråga angående
Eder hitkomst i förening med War-
schau orkestern.
Konserterna blifva troligtvis d. 16 a 18 Sept.
Vore tacksam om Ni kunde lemna
mig något svar.
Med utmärkt högaktning
Edvard Fazer
P.S. Willy Burmester torde äfven
vara under September i Helsingfors
och kanske kunde man då äfven
arrangera en Sonate - afton
Den samme.
27. 3. 81.
Herr statsrevisor Berner!
Uagtet jeg desværre ikke 
har æren af Deres personlige bekendt-
skab, vover jeg dog i Bjørnstjerne 
Bjørnsons og eget navn at henvende 
mig til Dem i et anliggende, som i-
alfald for mit, og formentlig også for 
Bjørnsons vedkommende er af sær
deles stor betydning. Det er en hen-
vendelse til det nu forsamlede stor-
thing, hvorom her handles; og ved i
en ikke kort årrække at følge Deres 
journalistiske virksomhed har jeg 
fåt et bestemt indtryk af at De rime-
ligvis mere end de fleste måtte være
både villig og skikket til at antage Dem
den sag, som jeg herved ærbødigst skal 
tillade mig i al korthed at frem-
stille. 
Da i sin tid storthinget bevilgede
først Bjørnson og senere mig et årligt
statsbidrag af 400 spdlr:, blev denne 
bevilgning af almenheden opfattet som en
offentlig anerkendelse af vor digteriske virk-
somhed, og som sådan blev den også
og skjød 26/9 en elgokse,
som blev uddelt blandt
arbeiderne paa træsliberiet
Jeg skrev en af disse dage til
Wen. Nygaard og fik mit 
manuskript igjen - er
for uglad ved tanken paa 
udgivelse iaar. - 27/9 Var
jeg middag Fridheim, pinefuldt.
Kathr. gjennemgaar Kr.
gamle breve (de til ham.) -
De tilhører ikke hende, burde
brændes. Kvindesagsbestyrelse
efterm. - aftenen Sorgenfri,
hvor Johan kom - netop fra
jagt i Hurdalen hos Tandberg.
Taage og straalende maaneskin.
20/9 Knivsø om efterm, hvor
Riecks var for at ordne sin
kun har den ene Opgave, nemlig:
at more sig, men saaledes skal
en Sommerferie jo være. Omsorgen
for alle disse Mennesker hviler jo
ene paa Bodil, hun skal skaffe
Plads og Mad hvilket ikke altid
er let, der har ogsaa været nogle Dage
hun har været træt, naar jeg ser hende
saaledes, mat og lidt forslidt, bliver
jeg bedrøvet, og ønsker August Maaned
snart var omme. For lidt siden
drog Selskabet til Øen, saa er de
glade og Huset falder hen i Ro for
nogle Timer. Imorges kjørte Røntgen
med lille Johannes til Malholm,
hvor de tog Beboerne i Neglige,
de drak Kaffe med dem, og har
vist moret sig godt.
Saa Tirsdag skal vi herfra til Middag
paa Aalholm, vi bliver vel sagtens
9 eller 10 som kjører der over Tænker jeg.
leveris for saa ringe priis /: hvorved Vegten er
Vel ikke heller altid dend billigste :/ maa de som
dend antager, og har penge nødig, selge dend
igien for en ringe priis, hvilket Kiøbmænde-
ne er Vel bekiendt, og som de der sælger dog
Vinder saa meget, kand de afhænde dend
igien for en ringe priis, hvilket de sætter og
prisen for ald resten
Der har længe over dette Været klaget her i Landet,
at Fisk saaledis fordris og udsøgis for Contri-
butioner, men ingen tør yttre sig Ret dermed, og
det er læt at bringe til Veye nogle Tingsvidner,
af hvad som nogle faa og intimiderede Bønder
kand have Været udsøgt til at sige; Men om
det blev alvorlig undersøgt, vilde det gandske
anderledis befindis. Men om det skal Continu-
ere vil det ufeilbarlig bringe Landet i dend
elændigste tilstand, som mand nogen sin-
de kand forestille sig. Og som det Vel kunde
skee, at ieg herudi blir af andre imodsagt,
Vil ieg, naar det mig blir befalet, Visselig paa-
tage at bevise.
Mand skulde troe, at naar et Land i saa lang
tid har haft fred og roelighed, og ikke
har
erlagt me-
re end de ordinaires Contributioner, skulde det
være i stand til at udstaae og udrede noget.
Men Deris Høy-Grevelige Excellence Høye og
for min part tror nu, at det bare er
Bjørnsons sædvanlige indiscretion,
Richter, som kjendte B, havde ingen 
ret til at vente, at han skulde tie, thi
naar har Bjørnson tiet med noget?
Fra Otilie Engelhardt havde jeg nylig
brev, de længes efter tidens udløb, men
jeg kan forstaa, at der vil blive van-
skeligheder med at faa bevilgningen.
Engelhardt vil ikke, og han kan nok ska-
de dem. Jeg er saa bange, om der blir
proces, at jeg skal kaldes til vidne,
jeg kan vidne godt, for hvad jeg har
seet og oplevet, hvis jeg kan faa hold-
ning til det, og det kan jeg vel.
Jacob og Lili ere her hos Sømmes
straalende glade i hinanden, de
bor paa besøg nu, og vil til vinteren
bo derude paa øen og føre egen hus-
holdning da. Øen er lige ved byen en
5 minutter i baad. Lili er rent som
datter der i huset nu, og alle ere
blevne glade i hende, alle sammen.
en morsom og talentfuld
Portrætstudie.
Med de bedste Ønsker
for Dem, Kjære For-
mand, at De maa
være en taalmodig Sjæl
er jeg venskabeligst,
Deres
Harriet Backer