MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
om den, men det kunde jo være at den er slik, saa jeg
fandt mig beføiet til atet svare, hvis der f.eks. er tale
om misundelse eller paatryk paa mig utenfra, kan jeg jo
oplyse at jeg selv var i sakkyndig utvalg da det blev med
delt at digtergager skulde være avskaffet, og derfor etc. – 
Men vi kan jo snakke om det.
Jeg glæder mig til at se dig.  Bare vi faar godveir. 
Imorges høljet vandet ned; nu er her dampbadsluft og
solskin. Jeg skal bestille værelse til dig på Victoria
imorgen; idag fik jeg ikke gjort det, for jeg hadde tat
min søn Hans med til byen og han gik simpelthen
baklængs for at glane paa alle stadens merkverdigheter
og oljehyre havde vi paa begge to og saa begyndte solen at skinne
og vi svettet som gamper og jeg maatte skynde mig alt.
jeg orket
Jeg misunder næsten dig som er i Trondhjem. 
Jeg synes det er det bedste sted i Norge jeg.  Faar jeg tid
til noen ferie iaar saa tror jeg at jeg tar dit med
Rørosbanen, med en avstikker fra til op gjennem
Rendalen. Men jeg vet forresten at det faar jeg ikke.
sidste 3 Uger har han været rent
syg, bleg og sammenfalden, saaat
han har holdt sig borte fra
Kontoret og delvis ligget til Sengs.
Og saa har tilslut hans Tan-
ker ikke længer kunnet arbeide,
og han har følt alting svigte
under sig. Det viser sig, at
han i sine Forretninger ikke
har ført Bøger, og naar vi saa
ved, at han fra sin Barndom
har havt trange Kaar, og
opigjennem Tiden været omgivet
af en fattig Slægt, som har
tæret paa ham, og 
jevnlig behøvet hans Hjælp,
og naar han saa har laant
Penge væk til den ene og den
anden, til mangfoldige, saa
Altsammen
i Regelen uden at skrive op,
saa er hans Affairer efter-
haanden komme i en saadan
Uorden, at han nu, da hans
de de store og de smaa. - (De opfordrede mig
dertil i Deres sidste brev), - og jeg fandt en ren
perle af en ø, - hvor der var lidt fjeld og en
ypperlig havn - (selv for større motorbaat), og hvor der
var en masse skog, - der var tommer nok til at jeg selv
kunde bygge mig den herligste villa,- der var
endog lavet en vældig grundmuur ude i sjøen - (den
har mindst kostet et par tusend kr.) :- øen er antage-
lig billig tilsalgs, - jeg har indledet underhandling om
kjøb,- men jeg faar vel vente en tid med "drøm-
mens" realisation. Da vi i den "aarle" morgen-
stund kom paa jernbanestationen for at reise til Hval-
øerne, - traf vi min mor, som kom fra Nordland.
Det var jo hyggeligt at træffe hende, - men havde
jeg vidst følgerne, - saa havde det jo været bedre, om
vi ikke hadde truffet hende ; thi hun havde nemlig
en masse bagage, som hun holdt paa at blive
for sen med at faa paa toget, - det stod paa reise-
godsafdelingen,- og hotelbudet kom aldrig, -
og saa tok jeg mig da fore med at bære alt hendes
tøi ind paa toget i en fart,- og da blev jeg
Der kjøres skarpladte
granater til fæstningen
og Hjelmkollen, hvor alle-
rede 50 mand ligger i
telt. Fra. Fr.sten signa-
liseres der hele natten -
over paa Bratøen har
vi kuloplag for marinen
og vi forsyner os med
mel og mad for en
maaned. Ca ira!
23/5 Fremdeles koldt med
ild paa kaminen og 
haglskure ude. Telegram
at Sigr. og Astr. er vel
hjemme - de blev igjen
i Paris og Kj. havn.
Om aftenen flytted Riecks -
vi var alle i teatret og
saa fru Oda Nielsen -
Hrr Forfatter Jappe Nilssen
Adr. Maleren Hr Thorolf Holmboe
Kristiania
vi river os op fra vort Hjemlands Grund - netop fordi 
vi elsker vort Land for meget til at blive passive.
Tænk herover; og hils Nina ret meget (ogsaa fra
Emmy og Børnene) og hils Marie. Min favre Enke-
frue til Næsset - og hils Fjældene og forresten alle
brave Nordmænd og Nordkvinder, der ville være uforglem-
melige for Din hengivne
Holger Drachmann
De hjærteligste Hilsener til 
Nina og Edvard Grieg. Og Tak 
for den Gamle, som det er herligt
at have hjem igen, og med saa 
megen Glæde deroppe fra Trolde
landet.
Edres hengivne
Emmy D.
Berlin Feb 5th 1896
Heer og Frue Grieg
Leipsig
Kjære Vener
Heofenligt er de ikke
fornermet at jeg sender dem
et exemplar af mine Aarlige
komposition.
Min lærer har ikke gjelpet
mig med det, soo at de moo
ikke tro at Scharwanka har skuld
for nogen af de feiler.
Vist jeg ferlanger ikke for meget
ønsker jeg at vide vad de
synes om min "Nocturn".
Johanes Brahms har skrevet
i min bog poo det blad eller
side imelum deres skrivelse.
Ver poo det flitigste hilsen,
I fra deres "Amerikanske Lands-
mandinde " Caroline P. Maben.
27 Potsdamer st Berlin.
Bergen den 14de Juni 1867.
Min kjære Edvard!
Saa er Du da nu en gift Mand!
og Nina virkelig Din kone! Det blev
altsaa et David og Dora Par! thi jeg
kan umuelig tænke mig Jer anderledes.
Ja, ja, mine kjære Børn! Gud give Jer
al den Lykke som jeg ønsker Eder, da
veed jeg I vil faae det godt. Men
hertil gjøres det og fornødent at I er
overbærende med hinanden, thi uden
dette gives ingen huuslig Lykke. Gud
give Dig Kraft til at bekjæmpe Din
Tilbøielighed til Jalousi, og Nina
Kraft til at være for Dig hvad en
tro og sand Kone bør være. I havde
hørt tidligere fra mig, om ikke Dit
sidste Brev havde været af den Na-
tur at jeg maatte tvivle om nogensinde
mere at finde en Søn i min kjære
Edvard. Ja, smerteligt var det for
mig og Din Moer at erfare at Du
helst vilde være os foruden ved Dit
Bryllup, og vi bleve jo rigtignok enige
om at vi ikke vilde besvære Dig med
noget Telegram paa den vigtige Dag.
Men da denne kom kunde jeg ikke
bære det over mit Hjerte, ei med et
eneste Ord at lade Dig vide at
nu havde Din gamle Fa
Rom den 11te November 1866.-
Herr Generalkonsul Tønsberg!
Deres meget ærede og forbindt-
lige Skrivelse, som jeg igaar modtog, skyn-
der jeg mig, ifølge Deresderes Ønske, at besvare,
idet jeg desværre maa erklære det for en Umu-
lighed at kunne levere noget Bidrag till den
paatænkte Julebog. Et større forestaaende Arbej-
de opptager alle mine Tanker og al min Tid, hvor-
for jeg ogsaa tilltrods for mit tidligere givne Tillsagn
saavel till Cancelliraad Hegel som till Digteren
Chr: Richardt ikke ser mig istand till at assistere
ved et i Danmark paatænkt lignende Foretagende.
Min Ven Bjørnsons Anmodninger om Bidrag till
«Norsk Folkeblad» har jeg af samme Grund ligesaa-
lidt kunnet efterkomme. De ser altsaa at det er
den tvingende Nødvendighed, som volder at jeg ikke kan
modtage Deres ærede Tillbud.
Den unge norske Forfatter Chr: Janson kom-
mer rimeligvis om nogle Dage hertill fra Neapel. Han
har, som De ved, allerede vundet et hæderligt Navn ved
sin Bog i Landsmaal, og hvis han ikke allerede
er blandt de Bidragydende, kunde han maaske
levere noget. Forudsat at De ønsker det, og ikke
foretrækker selv at tillskrive ham, skal jeg med
Fornøjelse henvende mig till ham paa Deres
Vegne, De behage blot med et Par Ord at under-
rette mig herom.
Det har gjort mig meget ondt af Deres
Brev at erfare at Deres Helbred fortiden ikke er
ca. 10000 Kroner. Dette vilde 
i Tilfælde ikke burde lade gaa
fra mig. Marie og jeg blir
jo ældre og ældre, og jeg
imødeser den Dag, da hverken
hun eller jeg orker Strævet
længere, hun med Haven og
Vedligeholdelsen, og jeg med
mine Reiser til og fra Byen
sent og tidligt. Nu er det
ikke hver Dag, der byder
sig en Liebhaber, der vilde
kunne tilfredstille en
saadan Fordring, som den
jeg har fremsat, og jeg finder
derfor at burde slaa
til, hvis Vedk. slaar
til. Mægleren har faaet
det paa Haanden for Vedk.
førstk. Onsdag
Middag Kl. 12, men jeg har
udtrykkelig sagt, at jeg ikke
vil have mit Sted udbudt
ham og jeg lar mig heller 
ikke prygle af en fuld
Mand – Dette gik den
gamle Kjærring om og
løi på mig – altså på 
samme Maade som med
Haukland –
Men når for et lidt grovt
Brevkort samler han 
hele Lovens Magt og
den store Fyr vidste at
jeg i min Nervøsitet og
ikke kunde forsvare mig
– Jeg havde jo gjort
vistnok sande – men 
ikke beviselige Påstande
god Modtagelse mødte mig. Jeg kom i livlig stemning. Da det blev stillet
mig mange Opfordringer at opleve. "Cigarspidserne" for dette Selskab - gjorde
sig det og saavidt jeg selv tør drømme, gjorde det Lykke. Dr. Nanno takket og
udbragte min Skaal. Jeg takket i en Skaal for Sangen i en noget lengre
Tale og Aftenen staar for mig som meget behagelig. Skuespiller Isachsen
har jeg senere talt med, han er noget bedre, men ikke bra, vil gjerne oplese det - Det er
dog ikke langt, saa alene kan det ikke gaa - men der findes vel passende Selskab
til det. Mere om dette siden. Kjære! Lad mig nu høre Lidt fra Dig. Jeg er nu
bestemt paa at udgive en Del af mine Digte og saa kommer vel
Noget Andet - senere; men du vil nok forstaa at det under Kritikens
Svøber, kan de være godt at have Noget at støtte seg til i mørke Stunder, det
ved du ogsaa vil komme. Jeg har jo Andersen, Munch, Jørgen Moes og Prof. Kon-
rads Udtalelser, men de ligger saa langt tilbage og da staa paa et noget
forældet Standpunkt. Jeg tænkte derfor sendt mine Arbejder til Henr.
Ibsen og vil i den Anledning bede Dig skrive noget til I. sende mig
det aabent eller lukket, som Du vil, forat jeg kan vedlegge dette.
I senere Alder bliver man som Du ved lidt forsigtigere. Mit Sind er saa-
ledes at du mindste Solstraale bringer Blomster næsten
bryde frem, mere ud af Mørket, som jo ofte hvilet rugende over det
skylder ikke Noget. Lad mig nu i alle Tilfælde høre fra Dig, Du
ved jeg holder af Dig er og bliver
Din hengivne Ven
Hils din Hustru fra mig!
Knud Claussen.
Adr. Kongens Gd No 12
Jeg foretrækker at sende det som det er, Istedet for at skrive det om. Put det
derfor efter Lesningen i Ilden! - har Du tænkt paa Wergelands-digtet, som Du
lovet. DS.
motiver, som skaber historien. Derfor
stiller det sig for mig som saa særlig
betydningsfuldt for den rette vurdering
af allianceforhandlingernes mang-
lende fremgang, at man faar be-
sked om konstellationerne udenfor
Norden; thi det var hensynet til disse
som i virkeligheden blev det afgjørende.
Og til belysningen heraf synes de af
mig i artiklerne af 1890 leverede
uddrag af fremmede depescher, der i
sin tid (Juni 1864) var blevet offentlig-
gjorte i "Morningpost" og derfra
havde
gjort
runde i pressen, at være meget egnede.
- Apropos: skulde det ikke ogsaa være
rigtigt at medtage patentet af
30te marts 1883, der jo dannede ud-
gangspunktet for den danske regje-
rings hele følgende holdning, men
aldrig opnaaede billigelse fra norsk-
svensk officielt hold?
Deres ærbødige
Ebbe Hertzberg.
dig saa dybt – jeg syntes han var saa søt jeg, men Anders blev 
ved at paastaa, at det maatte være det. – Jeg haaber at du 
gjør alvor av den smukke tanke og skriver det lange brevet 
og fortæller os alt mulig nyt fra staden. Vi er jo, som du 
kanske har hørt av Egges, alene i London nu, og har det bra 
og gjilt, men interesserer os noksaa meget for alt nyt hjemme-
fra. Egges var svært hyggelige mot os, og det var morro at
være sammen med dem – men heldigvis saa kan A. og jeg jo 
holde ut alene ogsaa. Jeg haaber at de – Egges altsaa – har
faat ordentlig hus i Kristiania og er kommet i orden nu; du 
faar hilse dem saa meget fra os. 
Vi har det svært bra herovre. Ja nu er her jo koldt
og huset trækfuldt, men vi fyrer paa kaminen om eftermiddagen 
og har det hyggelig – men det opfordrer til dovenskap. Jeg har ind-
sendt manuskriptet mit, men Anders blir neppe færdig med 
hvad han har begyndt og planlagt før i november engang,
saa det blir en stund endda, før vi kommer til Italien.
Jeg længes efter Rom – endda England og London er næsten like 
saa deilig, bare ikke den forbandede taaken og det raa
klimaet var - og jeg kan nu engang ikke vænne mig til at
ta det med ro, naar Anders hoster og ser træt ut. Han
har jo bedst av Italien ubetinget da. Ellers ser han godt ut
og blir tyk av at spise faarestek til middag fire ganger
Skjennungsaasen er det vakreste sted, jeg ved - det 
siger jeg forresten om mange steder. Der er aabent over til 
Kamphaugaasen, Skjærsøen skimter man lang og graa, 
og høide efter høide granlaadden og mørk helt til 
mørkeblaa, hvidblakkede indpaa Hadelandskanten -
med store dybder indimellem, hvor en ved, vandene er. 
Der kom en stor svart fugl ud af skogen, lige der 
jeg stod, den kastet sig ud i dybet under med lukkede 
vinger, flakset og kastet sig igjen i en rakke af 
bølgevugginger over mod aaserne paa den anden
side Skjærsjøen; og jeg syntes, det er mageløst deilig 
at leve undertiden. Og saa blev det solnedgang af de 
røde over det hele, som man synes er banale, hvis
man vil skrive om dem, og saa tog maaltrosterne til 
at grassere over hele skogen, som de var gale. -
Bare De ikke synes, dette er et kjedeligt brev. 
Deres
Sigrid Undset.
hinanden? Om ikke Skjønheds-
indtrykket vilde blive
bedst, hvis Fontænen kom
midt paa Eidsvoldsplad-
sen, og om der ikke er me-
get i Auberts Paastand
at Vik-Monumentet
placeret i for stor Nærhed
til Storthingsbyggningen,
vil blive en farlig Hin-
dring for Bygningens
senere Udvidelse. Natur-
ligvis kan jeg ingen Forme-
ning ha, om det sidste
Spørgsmaal; men jeg sy-
nes iallefald, at det skul-
de diskuteres sammen
med Arkitekterne og alle
øvrige Tillidsmænd i Sag-
kyndig Komité. Det nyt-
Sveagruben
30
Vertinnen stor jødinne med gulltenner.
Russisk mat, servert på tallerken, 
masser av kaviar og forspise - siden 
tre retter. Tvers gjennom alt
vodka, som blev tømt hvergang
glasset blir rørt. Ministeren smitet
tilslutt noen s'er, men de andre
klarte sig. Inte va dom snåler
med snapsen, inte, som ingeniør 
Schäfer dypsindig bemærket, da
han og jeg i arm i arm steg ned 
alle tretrappene til kaien.
Jeg fikk dem til å synge 
efter at våre folk hadde begynt.
maatte jeg udenvidere af bare
Henrykkelse standse en Mand,
for at vise ham Kiket
forbi Betlehem ud mod
Sandvigsbugten og hele
Stasen. Jeg skjønner ikke,
hvorledes en Maler kan leve
her og se disse Interiører
og Udkik og Indkik uden
at blive spinne- pine- galen.
En Morgen var Marie og jeg
paa Fisketorvet. Det var som
om jeg var der for første Gang.
Er det mine egne Øine, som
skjærpes med Tiden? Vi gik
i en Fryd fra først til
sidst. Og alle Folk fry-
der sig med. Nu var
Marie og jeg baade paa
Karneval og Folkekarneval
og det er en Fornøielse
at se, hvorledes Folk slip-
per baade Barnet og Kunst-
Du har modtaget. Hun og Sigurd lever
vel. Nogle forbigaaende Feberanfald ere hel-
digt overstaaede efter faa Dage. Begge fær-
des meget ude i Bjergene og imidlertid arbejder
jeg.- Nu har vi kun Pompeji og Museet i
Neapel igjen og saa, som vi haaber, till det
kjære Rom Det skulde gjøre mig ondt
om Politiken og Vrøvlet ogsaa der fik Ind-
pass; dog, sent eller tidligt vil det sagtens
ske.
Gid Du nu maa beholde fuld og kraftig Hel-
bred mens du arbejder paa din Bog; hvorledes
Du kan arbejde under Sygom og Lidelser, er
mig ufatteligt.- En Bemærkning maa Du ikke
blive vred over: Vær omhyggelig med Sproget
i dindit nye Bog; der findes i «Signes Historie» og dine
øvrige Fortællinger mange Udtrykk og Vendinger, der
paa Norsk betyder noget ganske andet, end hvad Du
har ment; og endnu flere findes der, som hverken
er eller nogensinde har været Norske. Provinds-
forvanskninger, som ingen Rod har i Oldsproget, maa
man ikke opptage; raadfør Dig, hvor Du ikke er sikker,
og tag ikke ilde opp at jeg gjør oppmærksom herpaa;
det er bedre at faa det privat i et Brev, en offent-
lig i en Kritik; og sent eller tidligt vil jo en
og anden kunne kaste sig over denne Sag
som jo er et Stridsemne for Tiden; vi maa ikke
give Modstanderne Vaaben ihænde.- Hjertelig Hilsen till
eder alle fra Din hengivne
Henrik Ibsen.
en stille, inderlig Glæde
over at vort Land og Folk
er naaet frem til det store
Maal Selvstændigheden,
og hver Gang jeg kommer i
Tanken herom, er det,
som om jeg kommer ud
i Solskin. Alt er nu saa
godt taget og lagt tilrette
for os, at det nu bare
beror paa os selv at være
gode Borgere at bevare
og udvikle det store, som
er givet os. Og naar
jeg saa tænker udover
Landet, ind i alle Daler,
paa alt det, som vi hol-
der af, er det som om
det engang til er bleven
vort, som om vi er knyt-
Det er mig særdeles kært at det endelige
opgør med sagfører Nandrup nu har fundet
sted. Jeg h er nu gældfri og har nogle tu-
sender anbragt i statspapirer, hvilke Hegel
i årenes løb har indkøbt for mig og stadig
forøger, så jeg tør imødese, som ikke fjern,
den tid da vi kan leve udelukkende af
mine renter og min gage. Dette er det
imidlertid for visse årsagers skyld ikke
værd at omtale.
Deres bemærkninger om hr: Isachsens
avisartikel er særdeles træffende; det sy-
nes imidlertid heldigvis at han har ind-
stillet sine oplæsninger af min bog. Hans
antydning af at jeg skulde have givet ham
et slags samtykke er en fuldstændig
usandhed. Han bad mig engang om
nogle scener, som han ved en forelæsning
vilde oplæse blandt andre småting af
anforskellige forfattere, og hertil svarede
jeg at han kunde udvælge sig nogle når
bogen udkom.
Har ikke Thomas noget nyt færdigt
til Julen? Jeg vil håbe at beskæfftigelsen
med theatret ikke bortdrager ham fra
en literær virksomhed, der, efter alt hvad
jeg kan skønne, må siges at være usæd-
vanlig lovende begyndt. Tør jeg bede
Dem hilse ham venligst fra os, og
For hun har det vel ikke bedre
end Du selv, naar Du er
syg.
Det var i sandhed trist
ende, forhandlingerne med Sveri-
ge tog. Jeg har altid hørt
til dem som har ment, at
vi burde fare frem med
lempe, - ikke for Sveriges skyld,
men fordi jeg troede, at vi der-
ved lettere vilde komme til
maalet, til gavn for vort eget
land og folk. Men brister
det nu af mangel paa ærlig-
hed fra de svenke under-
handleres side, saa faar det
være slut, saa faar hellere
unionen gaa istykker, skjønt
jeg tror, at begge folk nok
kunde trænge til at bevare
den. Men kan man ikke sto-
kommet paa et obskurt forlag, i det forfærdeligste omslag. Jeg har ikke 
mere end faat tittet i det,
for
men Svarstad sluker den og er svært begeistret –
bedre end Jack London d.v.s. et og andet av J.L. da – sier han. Det 
lille indtryk jeg har faat av at titte er et frisk og haardhændt talent 
i skildringer av Nordamerikanere paa prærien, saltete og peprete skildringer 
av norske farmere og vækkelser i Dakota. Det morsomme er, at evangelisten 
er blit evangelist for at hevne sig – paa farmerne, der har pisket ham til 
at slite sig omtrent fordærvet. Han vil vetskræmme dem som svovelpræ-
dikant og han vil leve uten at stræve – og tilslut blir han selv skræmt 
av sine egne prækener –! Det høres bra ut, ikkesandt? 
Jeg er altsaa oppe igjen – men rare kræmmeren er jeg ikke! 
Forfærdelig træt, har hodepine hver aften, fryser eller blir for het ved ingenting 
o.s.v. Jeg led ogsaa mere ved selve i «affæren» end sidst, hvilket altsaa maa 
komme ev manglende motstandskraft, siden jormoren erklærte, jeg maatte 
da sandelig være henrykt, som slap saa let – «ordentlig vondt» hadde jeg 
neppe i to timer. Men jeg var saa utslitt paa forhaand. – Ungen er 
søt – veiet 15 mærker. Hun er liten, men svært lubben og hvit og rød 
med lyst haar og stor næse – lange, pene fingre har denne her ogsaa – 
og det er jo bra at gutten fik de store labberne, siden altsaa Svartstads 
næver skulde reproduseres, og jentungen faar mine pene hænder. 
Hun skal hete Maren Charlotte efter farmor og mormor. Hun og jeg er 
alene hele formiddagen, og det er stilt, kan du tro. Svarstad er i byen 
naturligvis, Pei er hos mormor og pleiersken reiste igaar – desværre.
Det blev jo litt senere med mig end ventet og litt tidligere med hendes 
«næste frue» – saa nu maa jeg greie mig selv, endda først imorgen er det 
tre uker siden –.
Ing. Anker var saa elskværdig at sende os kopi av sit brev til dept.
22
skal blive sin Overbeviisning om
hvad der er Pligt ubrødelig tro,
og herpaa grunder sig Samvit-
tighedens Dom om Godt og Ondt,
holdt sig til Kirken, ikke til denne eller hin Kirkens
tjener. Naar kvindfolk erklærer, at de vil hellere motta den hellige Kom-
munion av den ene prests haand end av en andens – saa skjønner ikke 
jeg, hvordan de forstaar sin egen tro!
Du skulde hat en julepresent av mig, men den er bestilt i Paris 
og kassen er ikke kommet længer end til Oslo brygge endda, saa jeg er
ræd du ikke faar den før paa nyaaret. Saa foreløbig faar du bare
ta imot mine bedste ønsker om en glædelig jul og et godt nytaar!
Din hengivne
Sigrid Undset.
aldrig seer i Daguerrotyper. Jeg har ikke glemt at denne herlige Skat
kun er givet mig et Laan, som jeg ak! ikke havde drømte om hiin Aften
da jeg fik den skulde saa snart tilbagebetales. Jeg trøster mig med
at man kan hernede tage Kopier af Daget. som have aldeles Originalens
Tydelighed. At jeg ikke sender den med Holger kommer kun deraf at
Du mueligens kunde have nogen Bestemmelse med den hernede. At jeg med
Glæde tænker paa at see Dig hernede til Sommer kan Du begribe,
Gid det kunde skee snart. For Din egen Skyld og for min ønskede
jeg Du kunde komme meget tidlig paa Foraaret herned. For Din
Skyld for at undgaae det opløsende triste ved Vaaren deroppe, og heller
vinde en Sommermaaned mere hjemme thi man kan sige hvad man vil
der er en dulmende Magt – mod Sorgen i vor deilige Sommer det
følte jeg i Fjor – og for min Skyld – –.
Det er min Geburtsdag idag. En underlig Dag. Intet
christent Menneske veed det eller har spurgt derom. Holger der var
her i Formiddag huskede den ikke dennegang. Børnene vilde jeg heller ikke
sige det. Jeg har ikke været ude af en Dør, ikke seet et Menneske uden
som sagt H. et Øieblik. Der er Stof nok til Tanker. Ikke for den Mærkvær
digheds Skyld at man for saa og saa mange Aar siden blev født til denne
Sorgens Dal, men for de Erindringer der ligefra vor Barndom knytter 
sig til denne Dag. O kjere Broder lad dette være Dig en Trøst at
hvor bittert et saadant Tab er for en Mand saa er det ikke saa uhyre
saa omfattende hans hele Tilværelse, som for en Kone. Hun mister Alt –
Alt. Ikke alene det hvori Manden ogsaa rammes, sin Støtte sin Trøst
sit Selskab men hun mister sin Stilling, Velfærd, sin hele Fremtid
sin Beskyttelse mod den raae Yderverden. O alt dette har jeg faaet
at føle. Ogsaa Mandens Liv byder flere Adspredelser mod Sorgen.
Han tør opsøge disse Adspredelser og hvorfor skulde han ikke gjøre det?
Hun kan ikke, hun kan kun i en endnu tristere Tilværelse end den
hun frister hjemme see at gjenvinde dette Hjem og lære at finde
det taaleligt. Og saalede har jeg levet hernede, Intet tilbyder sig til
at rive mig ud af det mere end glædesløse, forladte Liv jeg fører, selv har jeg
 ikke Mod til at opsøge det. Lev vel! Gud være med Dig!
Camilla
Fra Smaaegutterne skal jeg hilse Dig. De græd bitterlig de Stakler da jeg fortalte dem det.
12 Sept 95.
Kjære Herr Grieg
Min hjertelige Tak for
Deres venlige Brev, som først
kom mig ihænde igaar efter
at have taget Veien over
Paris. Jeg behøver ikke at
sige Dem, med hvilken Glæde
jeg vil see mit Navn knyttet
til en Kunstner, for hvis
Genie, Begavelse, Melodirigdom
og lykkelige Gjengivelse af den
nordiske Form, Dybde og Natur, 
det være i elskelige, vemodige
Boen, den 5te Juli 1865.
Kjære Broder!
Bedre sent end aldrig; maatte jeg ud-
bryde ved Synet af Dit kjære Brev; gjerne vilde jeg
have besvaret det tidligere, - ak, jeg har jo i mange
Maaneder længtes efter at bevidne Dig min inderlige
oprigtige Deltagelse i Din Lykke, - men netop i disse
5-6 Uger har min Tid været saa optaget af mange
haande prosaiske Ting, at de faa Stunder, jeg har
havt til min Raadighed, slet ikke have fundet mig
oplagt til at skrive. Dog, jeg behøver vist ikke at,
gjøre nogen Undskyldning herfor; naar man som Du
bader sig i Lykkens Solskin, da gaa vel Ugerne som
Dage, og denne Tid, der for mig har været lang, er
uden Tvivl for dig svundet som et Øieblik. Ja
hvad er Uger og Aar for os Alle i Grunden andet end
Øieblikke af vort Liv? Det gjælder jo ikke om
at faa hurtig Ende paa dem, men meget mere at
benytte dem efter bedste Evne. - Men ak, i denne
Henseende gaar det skrøbeligt med mig! hvor man-
gen Time af mit henrundne Liv, og ikke mindst
i denne Vinter, har jeg ikke forspildt ved at ru-
ge over mine mørke Tanker ved at nedsænke
mig i Fortvivlelsens og Haabløshedens Dyb istedet
for, som det bør en troende Christen at sætte al
sin Sag i Guds Haand bøie sig under hans Villie
forvisset om, at det han tildeler os, er os tjenligt
og saa med freidigt Mod stride sin Kamp
medens Blikket skuer fremad mod Evighedens