MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Desember 1ste
I en yderlig Forlegenhed, har jeg i Dag været,
og i en næsten fortvilet Tilstand. – Min Sødster
overfaldt Fødselssmerterne i saadan hast, at vi
som ganske uvidende, fandt os ganske ene med
hende. Dog blev hun Gud være lovet Lykkelig
forløst, med en frisk og Velskabt Dreng,
som glæder os Alle uendelig. – Jeg befinder
mig i et nogenlunde Humeur, og fuld af
Tanker iler jeg hen at Sove. –
Desember 2de
Ikke synderlig Frisk har jeg været i Dag, Forkjøl
-lelse, og en særdeles Mathed overfalder mig
ofte. Det vil dog meget til naar min Styrke
kan nedbrydes, som har været saa stærk. Min
Sødster er taalelig, Ingen Fremmed. I Dag har
jeg dog afsendt nogle Linnier til Lava Olsen
angaaende min Dyrebare Severines Kryller, Gid
jeg fik dem fore Juul, hvor det vilde Glæde
mig at kunde opfylde hendes Ønske ved at
tilsende hende dem til Juulen. – Mit Sind er
stemt til ædle betragtninger ved den tause Maanes
venlige Hilsen. –
Naar Dagens brudte Straaler flye,
Og Nattens Taushed Jorden dækker,
Dit Smiil o Maane fremkalder Liv paa Ny,
Din hulde Hilsen mangt et Hjerte vækker.
Desember 3de
Søvnen kaster sit Slør over mig i Aften og
kalder mig til Sengen, som jeg saa gjerne modtager.
Dog maae jeg sige Dig min Bog hvad Dagen har bragt
mig. Far og Nicolaj kom her i Aften, og med Far
imodtog jeg Breve fra minne Trøstens Veninder, som
tildeler mig saa megen Glæde. – Tankefuld og
Sygelig er jeg ogsaa nu, jeg føler Mathed, og
en svær Hovedpine. – Gud give mig dog nogenlunde
friske Dage – – God nat, god nat, min Bog, jeg synker
Glad hen i Søvnens Armme, for at qvæge mig. –
Ingeniør Johan Anker, fotografert av Tidens Tegn under Jegerkongressen
igår.
nge oss 100 millio-
er Johan Anker.
München, den 10. Oktober 1877.
Kære svoger!
Herved har jeg den fornøjelse
at sende Dig et exemplar af mit nye
skuespil, som allerede i længere tid
har været trykt, men som af hensyn
til theatrene i Sverig og Danmark
først nu kommer i boghandelen.
Jeg hører at man i Norge skal være kom-
men på den idè at dette arbejde skal
være et politisk partiskrift eller noget
lignende; ved gennemlæsningen vil
Du se at dette ikke er tilfældet, men
at bogen behandler ganske andre pro-
blemer.
Som Du vel ved har jeg været i
Sverig isommer og kom først tilbage
herftil i slutningen af forrige måned.
Susanna og Sigurd har tillbragt hele
noget aldeles be-
stemt før om en
maaneds Tid, men
haaber, at De kan
vente til det tids-
punkt.
Kjære Herr Grieg.
De kan tro, det
har været en
glæde med Ramses
arbeide Johanne.
Fulde hus og sam-
me begeistring hver
aften. Rigtignok
har et par presse-
fremtoninger vist
du slap da lettere! Det er
Gigten denne Gang som er værst
for mig; den vil ikke forlade
Haand og Ankelledet, der begge
er stive og ophovnede. Du
kan tro det var en Sylphidegang
opover Dalberget i den dybe
Sne! Jeg holdt næsten paa at
synes Synd i mig selv _ men
naar det er noget jeg vil gjøre;
tænker jeg altid paa dig, forat
faa styrket min Overbevisning om
at det ikke er Kræfterne det
saa meget kommer an paa
som paa Viljen. Igaar var
jeg allerede 6 Timer paa Ski;
Ankelen protesterer jo lidt
men den maa tilpers. -
Aa nei saa vakkert her er!
At glide hen over disse Sneflader
men hvorvidt dette i Tydsk er muligt, derom
tør jeg naturligvis ligeover for Dem ikke
have nogen Mening.
Jeg ønsker at De maa befinde Dem no-
genlunde vel i Deres midlertidige Ungkarl-
stand; det var ikke umuligt at jeg en-
gang i Sommerens Løb tog mig den Fri-
hed at hilse paa Dem i Cassel.
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen..
miteen efter Dit Initiativ at brin-
ge Prisforskjellen, - Skingrunden -
frem. Men den svigtede efter
Og selv om Hollænderne den
hele Tid havde været billi-
gere, vilde nogle Hundrede
ja Tusinder Kroners Forskjel ikke
være gyldig Grund til at
hæve en Aftalen, saalænge
ikke fra Kristianiaorkesterets
Side reiste specielle Vanske-
ligheder.
Det var mig pinligt at sø-
ge Aftalen omstyrtet paa
Basis af Prisbilligheden, men
saalangt strakte jeg mig, fordi
jeg gjerne vilde følge Dig.
Men dette er ogsaa det
eneste Punkt, hvor jeg ved at have
veget en Smule af fra min indre Retfølelse.
at der kommer et oprigtigt og varmt
Ord og slaar Løgnen og Bagvaskelsen
ned. For der er jo ogsaa det
stygge ved Bagvaskelsen, som de
gamle Romere udtrykte i Ordene:
"Bagvask kun flittigt; der 
altid noget igjen!" Naar skal
man herhjemme lære at respektere
anderledestænkende, ja selv sine
Modstandere? Ved at underlægge dem
ond Vilje og slette Motiver ka-
rakteriserer, man jo igrunden kun
sig selv. "Kju tror, at hver-
mand stæler!" 
Af Kristens Telefonade Juleaften
hørte jeg, at Maven Din desværre
har begyndt at yttre sig, saa
Du sad i Schawler. Gid det nu
maatte være over! Af Dit Brev
og Dine Planer faar jeg dog
Følelsen af, at du idetheletaget
I en ujævnførlig langt større Detail føres man
ind i hans
egentlig Politik,
Betragtningerne om Statsforfatningerne. Det
alm. græske Standpunkt, dog videre udviklet
en hos Plato, for hvem Statsforfatningslæren
var Alt, medens man hos A. dog finder Spiren
til en Privatret.
Denne Forskjel i Synsmaade maa nødven-
dig lede Aristoteles til en ny Prøvelse af Spørgsm.
om Statens Formaal. Efter sin factiske Oprindelse
ligesaavel som i Begrebet er Staten en gresk, en
Forening.
Derfor
maa der inden Staten være
Noget, som er Fælles for Alle. Men Spm. er hvorlangt
dette Fællesskab bør strække sig, om det ogsaa bør udstræk-
ke sig til Alt inden Staten, til Eiendom, Qvinder og Børn
som i Platos Stat, eller om det er bedre at det bliver
som det er i de existerende. Ligger nu dette alm. Fællesskab
i Fordringen til Statens Eenhed. Nei, thi det vilde være
at skue Statens Eenhed i noget Exterieurt, deri i noget
Falskt, nemlig
Mangfoldighedens Ophævelse, i Bortfjer-
nelsen af væsentlige de for den organiske Udvikling
væsentlige Forskjelle, hvorved Staten nedsynker til en
blot qvantitativ Eenhed. Men derved ophæver man
ogsaa Statens egentlige Væsen, miskjender at den er
noget andet end et Individ, der netop er en saadan
qvantitativ Eenhed, og noget andet end Familie,
som
staaer Individet nærmere, medens
Statens Væsen endog bestaaer deri at den indbefatter og
omslutter en Mangfoldighed af uligear høist forskj.
Individer,
som den forener til et i sig af-
sluttet organiskt Heelt, og netop denne deraf betingede
Opretholdelse af Enhver i hans egen Eie eiendommelige
Sphære er det Lighedens Princip, som Aristoteles tidligere i
sin Ethik har gjort gjældende som en Betingelse for Retfærdig-
heden og dens Realisation gjennem Staten. ¬ en Lighed,
der dog nødvendigviis kræver Ulighed, idet Enhver Eiendom-
meligheden netop bestaaer i Uligheden, noget hvis Nødvendig-
hed viser sig deri, siger A. at man maa erkjende, at selv
om Alle ansees berettigede til at afgjøre, saa
kunne
dog i Virkeligheden ikke Alle dermed være beskjæftigede.
Ikke alene i Begrebet er imidlertid denne Opfatning
af Staten som
blot
qvantitativ Eenhed urigtig, men
det
i Kraft deraf forlangte Fællesskab leder til Umuligheden
af at fyldestgjøre de Fordringer Moralen opstiller for Indi-
videt. Sympathien, Venskabet, gresk finder der intet
Rum, den til forudsætter Concentration i
Forbindelsen mellem Individerne. Det Men Børn, der
betragtes som alles Søn, er i Virkelighed en faderløs,
den Qvinde, der er alles Hustru, kan ikke føle for Nogen som
Professerløkken, 20-8-39
Kjære Vilhelm,
Nu sitter jeg reiseferdig
og skal avsted så snart jeg har
hørt nyhetene. Luz har
bodd her i disse dagene
og vi har hatt det både
hyggelig og deilig i disse
overdådig varme sommer
dagene.
Hele formiddagene har
jeg forøvrig hatt det travlt
på laboratoriet med å få
mine foredragsdemonstra-
sjoner ferdige. - En aften
saa sikkert at jeg ikke kunde komme
til at gjøre. I anledning af expeditions-
chefsposten har enkelte af vore vigtigste
presseorganer givet mig særdeles smig-
rende attester, og navnlig har det store
venstreblad «Verdens Gang» (= «Politiken»
i Kjøbenhavn) imorges en overordent-
lig sympathisk reklame for mig.
Ja, kjære ven, det gaar op og ned her
i verden, og den ene dag ligner ei
den anden; ikke desto mindre siger
jeg med franskmændene: plus ça
change, plus c’est la même chose.
Det er de samme munde, som blæser
paa den hede suppe og de frosne
fingre. Det er samme publikum,
som formaster sig til at raabe korsfæst
idag og at strø palmegrene for ends fod
imorgen, eller omvendt, eftersom det
kan falde sig.
Kjære Hr. Grieg!
Og jeg, som bad Dem saa vakkert
ikke ar tage mig min agtets-
ilde op. Saa har De dog gjort det
siden De tager mig paa den ømme
Side og siger, at jeg ikke saa det
skal slippe fra min pligt. Det er
blot mit Navn, siger De, intet andet
der er Tale om og De ved ikke med
hvilken Grund jeg skulde svare
nei til ditto. - Men mit Navn,
saa ubetydeligt det er, tilhører dog
mig og ingen Anden. Jeg vil ikke
give det bort til nogensomhelst
Sag uden selv at være med i alle
dens Faser og Fuger. Dette kan
jeg ikke godt i nærværende Tilfælde
Hotel Tramontano, Sorrento,
den 30. Okt September 1881.
Kære herr justitsråd Hegel!
Jeg benytter et ledigt øjeblik til
i al korthed at meddele Dem at jeg
den 23. dennes fuldførte konceptet til
mit nye stykke samt at jeg den 25. på-
begyndte renskriften. Stykket heder
Gengangere, et familjedrama i 3 ak-
ter. Er det mig muligt, skal De få
det hele inden udgangen af Oktober;
ialfald sender jeg Dem akt for akt.- Vi
befinder os alle særdeles vel og blir her
hele næste måned tilende. Skulde De
i den tid have noget at meddele mig,
så kan brevet gerne gå direkte hid un-
der ovenstående adresse og ikke gennem
konsulatet i Rom.
Med mange hilsener
i al hast,
Deres hjertelig hengivne
Henrik Ibsen.
P. S. Jeg husker ikke om jeg har fortalt Dem
at Sigurd i slutningen af Juni med udmær-
kelse tog den første halvdel af sin juridiske
examen ved universitetet i Rom.
H. I.
blive moderne tænkende, nervøst reflekterende, 
istedenfor at deres nerver skal arbeide i 
instinkternes halvmørke som hos mennesker 
fra anno 1340. Foruden den historiske 
kolorit. Orate pro me! Ak ja. Men nu 
faar det staa til! 
Saa er der endnu et mylr af projekter, 
ideer, navne og sujetter, der distraherer mig. 
De sidder, det ene bag det andet, som 
gifttænderne hos slangen efter sigende 
skal gjøre - brydes en ud, rykker straks 
næstemand i geleddet frem. Hjelpe mig 
alle sytten; bliver jeg nogengang kvit 
dette par, der har plaget mig saa længe, 
trænger en ny dame eller herre sig 
vel straks frem. Og saa duer vel sagtens 
ingen af dem alle for en sur sild. 
Ragnhild, min søster, beder hilse. 
Hun er kommet herud "for at være hyggelig 
mod mig". Hun er igrunden et lidet fæno-
En Solo af Schjødt
er jeg saa bang vil
virke for spædt i fri
Luft; dog kanske det
ogsaa kan gaa. Imidler-
tid maa der jo igen Text
dertil for Dagen. Jeg skrev
en text som blev sunget
ved Begravelsen og er
holdt saa almindelig den
kunde nok ogsaa passet her.
Men Texten denne Dag
maa skrives af en Digter
og af en som har et Navn.
Jeg faar dog vente herved
til jeg faar høre fra B. B.
Desværre skjønner jeg ved dette Udsigterne
blir daglig mindre for at kunne faa noget
fra Dem. En venlig Hilsen Deres John Lund
Gustav Vigeland
ret; - det er jo mig, der skal skaffe det altsammen, -
faar ikke en øre af nogen, ser du! naa, men - nu
faar du se til at holde dig lidt vaagen, saa skal jeg
rigtig spille begique med dig; men hold nu tanker-
ne samlet, da! Først kan du forresten skrælle et
stort, godt æble til mig, - ja, tag dig selv ogsaa et
med det samme naturligvis; men skynd dig!"
Bare Bjarne har slukket lampen, - faar haabe,
Kristine kiger ind til dem; - aa, det er sandt, Rag-
nars bukser, som skal være istand til skolen imor-
gen - - aa ja, jeg greier det vel; jeg faar tage
dem, naar papa har gaaet og lagt sig. Og saa var
det 10 øre til skrivebogen til Bjarne. - -
Dette kunde maaske synes at være sat noget
paa spidsen; er det saa, eller er det ikke saa? 
jeg tror, mangfoldige hjem kunde opvise magen;
og det hvilken stilling saa husfaderen indtager,
enten han er afhængig af handelsconjuncturer eller
ansat som kongelig embedsmand paa fast gage.
Jeg sagde før, at husmoderen i saa mange til-
fælde kun er sin mands husholderske. Men meget
ofte er hun ikke det engang. Og ved man, hvori
Brødrene Hals Kristiania den 5 Januar 1883
Pianofabrik.
Kjære Grieg!
Et godt nyt Aar for
Dig og Din Hustru ønskes
Eder af mig og hele
mit Hus. Nu har jeg
ikke hørt fra Dig paa
lange Tider, og heller ikke
havde jeg Løkken med
mig saa jeg fik see
og tale med Dig paa
den sidste Fart gjennem
Kristiania - jeg længes
efter at høre hvordan
du har det, Du faar
derfor spandere nogle
Linier paa mig.
Hesselagergaard pr Nyborg
4 juli
Hr. Edvard Grieg
Forlæggeren
Heugel i Paris bad mig i sin Tid spørge
Dem, om De ikke vilde overlade ham
Forlagsret for Frankrig til deres Kompo-
sitioner. Jeg modtog dengang Svar fra Dem,
at De var i Forbindelse med en tydsk
Forlægger. Han mener imidlertid, at den-
ne vel ikke kan gjælde Deres fremtidi-
ge Arbeider, og kan tillade sig at
forspørge, om De ikke for disses Ved-
kommende kunde arrangere Dem med
ham. Han vilde se sig i stand til at
byde Dem betydeligt gunstigere tilsvar
end nogen udenlands Forlægger. De
er jo nemlig af nordisk Komponister
den eneste, der har et virkeligt Pu-
Kjære Aubert!
Det er en selvfølge, at hvis I
bestemt fraraader min reise, kommer
jeg ikke og indskrænker mig til at sende
min rapport. Dog skulde jeg ikke tro, at
I derved handlede i fælles interesse. Den
nye statsminister Themptander - 40 aar
gammel - er den af det hidtidige svenske
statsraad, der har udvist de største sympa-
thier for landtmannapartiet, og som i
det norske spørgsmaal derfor vil være til-
bøielig til stærkest at forlange en "fredelig",
"konstitutionel", "opportunistisk" og "eftergi-
vende" løsning. Hvem der skal afløse ham
som finantsminister er neppe i dette
øieblik afgjort; nogle sige Lagerheim, men
andre tro, at vide det bedre. I det norske
Sandvigen pr. Bergen
den 10de Marts 1874.
Min kjære Edvard!
Ja her kommer gamle Paddy,
men han bliver sikkert ikke interes-
sant, thi han er Patient bestandig nu,
og vil ikke for Alvor komme sig.
I Begyndelsen af forrige Uge havde
vi deiligt Veir, og Mandag var jeg
endog saa kjæk at jeg spadserede
op alle svigningerne ligetil Stem-
men oppe paa Fjeldet, men hvor
læmge var vel Adam i Paradis? de
tre sidste Dage kom jeg ikke af Hu-
set, og maatte ty til Dr Mohn, som
ordinerede Kopper og Karlsbadervand.
Han tror formodentlig Smerterne
hidrøne fra Steen, jeg er snarere
af den Formening at det er Gigt. -
Jeg blev bedre efter Kopperne, og da
vi vare bunden til Johns i Søndags
paa Lindholm - hvorom mere senere -
saa vovede jeg mig derind og i Vogn
baade frem og tilbage, og det gik da
Gud være lovet, nok saa godt. Nu har
vi atter deiligt Veir, skjøndt temme-
lig skarpt og koldt, og jeg har havt
min Tur herude baade igaar og idag
Til Byen kommer jeg sjelden uden
Nødvendighed, og derfør er jeg ogsa
temmelig uvidende om hvad der fo
gaar, og Du kan saaledes begribe
jeg ikke har meget at meddele Di
og le Midi. Jeg kan
vanskelig tænke paa 
andet. -
Ing. Hartmann og
frue kom til middag -
Raschs her. -
24/3 Astrid meddelte i
telefon, at ma og pa er
fortvivlede over S. Jeg
skrev i den anl. mit et
testamente til mine
forældre. Til middag
Stangs og andre. Makken
kom. Om aftenen Janna,
Holm, Mellbyes, Astrid.
25/3 Jeg elendig af forkjølelse.
Middag (med dans) for
de to par, som altid
28/2 Vaarveir. Etti og
mama kjørte "rundt" - 
Don og jeg gik til Lunde-
stad, hvor Dotten er
daarlig af vand i lunger-
ne. - Bødtkers kanal
er "vedtat" i Fr. hald 
komune.
1/3 Don reiste om form.
paa sket til Kria, for 
derfra at dra til Bergs
skistue sammen med
Karl Roll. Pastor
Christensen her om
form - Etti, han og jeg
var nede paa et hotel og
saa maleren Segelckes
akvareller af Fredriksten.
Hvorfor jeg nærmest sender Dem disse lin-
jer idag er for at bede Dem om godhedsfuldt
at ville lade indkøbe obligationer for mig til
pålydende beløb af 3000 kroner. Valget af
papirerne overlader jeg ganske til Deres eget
skøn.
Nogen større sommerudflugt kommer jeg
ikke til at foretage iår. Jeg arbejder nemlig
altid lettere og hurtigere under de tilvante
omgivelser.
Med en venskabelig hilsen til Dem samt
til herr Hegel og hans hus tegner jeg mig
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
20/8. 46.
Kjære Tore,
Jeg fik igaar et tykt Brev fra Mama,
jeg har sendt det tilbake idag uaapnet.
Jeg skrev bare paa Baksiden:
Jeg orker ikke at læse dette og maa
faa vedbli at være helt i Fred. Det du
her muligens skriver om gjør hverken
fra eller til for mig.
- - -
Jeg har ikke faat tilbake
fra dig
Brevet til Riks.
Men jeg har faat gul Seddel paa et Brev,
og det er nok fra dig. Rar Postføring her,
maa du tro, det gaar 4 Dager fra Grimstad
hit, herer er nemlig 2 Postbud - og den
ene Haanden vet ikke hvad den
andre
gjør.
Haaper dere alle har det bra. Jeg gaar
bare og venter paa Retssaken. Den Skitten
har heftet mig uhyre.
Papa
Skakkjørthed, og hun forbliver al-
ligevel fuld af ynde og Idealitet.
Du roser hende i Grunden al-
drig, Du dækker ikke over hen-
des Bommerter, og enda staar
hun ren og sød og fin og god for
os, som et Elitemeneske,
der har vor fulde Sympathie.
Hun og Moderen er to Skik-
kelser, som blir igjen, mens
Bogens omskiftende Begivenhe-
der, hvor skjæbnesvangre
de end kan være, og Ræsonne-
menterne, hvor træffende de
end kan være, maaske snart
vil glemmes. Moderen og hun
er for mig levende Mennesker
jeg har kjendt og lidt sam-
men med, og jeg synes, de er
St. Josephs hospital
1/5/94
Kjære gode Bjørnson!
Tak for dit brev! Det gjorde godt at
Du skrev så snart og så prægligt,
men det var jo lejt at Karoline er
ræd for mig. Det er jeg ikke selv, men
når hun er det, kan det ikke nytte.
Det vilde pine mig, hvis jeg mærked,
hun følte sig på nogensomhelst må-
de uvel ved mig, og det var just
pines jeg ikke mere skulde nu.
Nej, jeg er så rolig og afmattet nu, så
jeg trygt får byde mig frem til om-
gang med hvensomhelst, tænk
jeg som har vært nasten dræbet.
i ti uger;
det skal nok kunne spaggjøre
ens
væsen. Jeg er netop ikke spor af nervøs
nu, derimod er jeg bange for at Karo-
line kunde bli det; for det blev jo
ren syndflod af samtale og drøftelse
os imellem - jeg kom ligefrem til
gjerne vilde gjøre gammel uret god igjen,-
flere af disse fra denne gamle bande er jo
ogsaa længst ude af sagaen - døde eller glemte.
Og de af de unge "østlandsmalerne", som man
"regner med" nu,- tror jeg ikke er mine mod-
standere, - jeg undtager da en pøbel som
Peder Deberitz - ("Dette 3 alm store tap for
det norske stenbryterarbeide", - som Ravensberg
kalder ham), - jeg kunde fortælla Dem meget
om hans behandlig af mig, - men det er jo ikke
sladder jeg skal fare med her, - jeg skal kun
kortelig nævne, at han bl.a. holdt mig ude fra
deltagelse i "Gøteborg udstillingen".
Heller ikke havde jeg de gamle østlandsmalerne
imod mig - de var alle mine beundrere, -
med undtagelse af Werenskiold kanske, -
han skrev rigtignok om mig i anledneng en
stipendie ansøkning :" Nikolai Astrup er den af
de unge norske malere, der fremfor nogen - bør
støttes i sine studier". Men i realiteten var han
vistnok (hemmeligt) imod mig. Da jeg engang
paa en udstilling af mine ting spurgte ham
aabent om at faa høre hans kritik af mine
arbeider - for om muligt at lære noget deraf, -
saa "undvek" han det helt med at sige:
voldsomme Smerter i Underlivet.
Doktoren frygtede for Galdesten,
men tror dog nu, at det var Mave-
katarh. Nu er det over. Ga-
briel kommer sig fremdeles,
Gudskelov! Det var en alvor-
lig Tørn, og jeg er saa glad
ved, at Marie kom derop.
I Mai kommer Du vel
hjem igjen Edvard. Vor
Sommertur maa vi have,
ikkesandt! Det er saa godt
at vide, at alt det herlige
ligger deroppe og venter
paa os - altid uforandret!
Farvel da, kjære
Edvard, og Tak for
denne Stunden! Og
god Lykke i Paris!
"Du haver vel reist!"
Hils Nina kjærligt!
Din egen
Frants.
se om dette vil hjælpe. Den anden
komite skal ikke forplumre vor plan.
Jeg vil spørge Bjørn B., om ikke national
teatret kunde give en aften til indtægt
for Nordraakmonument.
Det var kjedeligt, at Bjørnson i sit opsæt
(sender Dig det iaften) glemte at nævne
den gamle comité. Publikum tror nemlig,
at B. B. vil ha' samlet til den nye komitèen,
af hvilket opraab han ogsaa har undertegnet.
Det skulde han ikke ha' gjort. Sagen
er blit floket for publikum,
hvad er rimelig nok.
I største hast Din hengivne
Sigurd Hals.
Jei kan ikke unlade at med-
dele at min Datter ennu lever. men
mindre og mindre bliver krefterne
for ver uge. saa alt mit orbede er
og har været over halvandet aar det
at se til hende, saa det ser ikke
ut som jei skal have den støtte
som jei hover haabet of hende
heller. men Gud Styrer olt til
det beste.
Venligst Knut J. Dahle
endda mere. Dengang ante
jeg jo ikke at jeg nogensinde
skulde komme til at skrive
om dem, eller til at skrive over-
hovedet; men mindet om al
denne jammer lå dybt i
mit hjærte, og så, da jeg havde
skrevet Constance og et par
småfortællinger mældte dette
stof sig. Jeg vilde så skrive en
liden fortælling til "Ill. Tidende",
kun om Severins tyveri og
endeligt, men kasserte den og
begyndte at skrive om hans
barndom og forældre, kaserte
også dette, og tog fat på hans
fars barndom ("To venner",)
kasserte også dette og gik til
"Sj. Gabriel". Efterhånden som
årene gik under dette, så of-
te afbrudte arbejde blev det
mig klart hvad det var, jeg
vilde. Jeg vilde prøve at vise
hvordan det i det virkelige
mit lille Indlæg i hint forfeilede Hyldningsoptog, som De nok
ved bevirkede en Adskillelsen i Studentersamfundet. Ibsen siger
i dette Brev, «hvor skal vi nu gjensees?.. I Norge bliver
det neppe mere».
Hun ble ikke bedre efter operationen, skjønt ægerne ikke kunde finde 
tuberkler i den anden nyren. Nye undersøkelser og plager og smerter – saa tok 
de nu for 3 uker siden nok en stump av urinlederen, som var fuld av 
betændelser. Nu synes det som der kan være haab om tilfriskning – mama 
er derinde og blir foreløbig hos hende. Men naar hun i det hele blir saa 
frisk at hun kan vende hjem og igjen ta sig av sit husstel – jeg tør ikke 
tænke paa det engang. Manden er hypokonder og nevrostheniker og altid 
økonomisk bekymret –. Og til Kjøbenhavn fik jeg altsaa fra Signe et 
brev som han hadde skrevet til hende – han kunde ikke holde oppe 
hjemmet uten husmor længer – om hun vilde ta Ulla, saa fik han 
se til at faa gutten paa et barnehjem saa længe. Saa var det jo 
bare at telegrafere, at de var velkomne her. Jeg hadde et brev fra 
Ragnhild, da det var ordnet – du kan kanske tænke dig, hvordan det 
var for hende som laa der og ikke visste om hun skulde leve eller dø –, 
og saa faa vite at gutungen hendes kanske skulde paa barnehjem og 
de to smaa krypene skilles –.
Nu er de her altsaa, og jeg haaber, Ragnhild skal kunne 
taale at bli sendt hitop i august og bo paa Balberg nogen maaneder. 
Jentungen, Ulla er nogen uker yngre end Hans og gutten, Ingvald, 
praktisk talt et spædbarn. Det er noen smaa, spinkle stueplaner, 
Ulla er ørliten, men frisk og opvakt og ualmindelig nydelig, sin mors 
billede fra barneaarene i ett og alt forresten. Gutten ser ut som han 
hadde engelsk syke, er skrækkelig hjulbent, men noksaa søt ellers. 
De er forkjølede endda efter reisen og noksaa surrede – og Hans 
rævbæljer tyve ganger om dag og skjelder mig ut for en taterunge 
og er uskikkelig gut, fordi han skal føie Ulla. Som du ser saa
Ingen drak sig synlig beruset,
og onkel Peter dirigerte
fædrelandssangen fra
bordenden. -
20/12 17/12 Havde vi
levninger af selskabet til
levninger af middagen.
Om aftenen kom Sigrid.
18/12 Reiste jeg til Kristia-
nia, mens Sigrid besørged
alleslags juleindkjøb
19/12 Don var i herremiddag
hos Lauritz Stang med 
millionmanden fra Sverig.
Jeg i Kria med Agga i
butikker og siden i Munke-
dams med Etti, Nils og
de søde lyshaarede ungerne.