MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Steds. Ly var i godt Humør og
syntes at befinde sig vel. Johan-
nes, der skulde have boet hos hende
nogen Tid, kommer slet ikke til
Kbnhvn, saa nu rejser Ly om et
Par Dage til Fuglsang. Herude
fandt jeg alting, som det skulde
være; blot har Maarerne om-
trent revet Taget af Huset, og
Sanne har fundet et lille Hul
i en Væg, som hun paastaar, at
Lys Piger har slaaet. Mine Roser
er virkelig dejlige; gid Du var her,
saa jeg kunde vise Dig dem. La-
vendlerne skal til at springe ud;
ogsaa den vilde Du kunne nyde.
Hils nu Tonny, Lisa, Hanna
og hele Troldhaugen, Beyers, Mohns
Ravnene
hele det skønne Norge. Og saa
paa snarligt Gensyn. Din hengivne
Julius Lehmann
Berchtesgaden, den 30. August 1880.
Kære Sigurd!
Først idag modtog jeg
dit brev af 21. dennes. Fra kirke-
departementet har jeg modtaget
en skrivelse, hvori meddeles at
der ikke er legal adgang til at
fritage Dig for at tage anden ex-
amen; men af et brev fra expedi-
tionsschef N. Hertzberg, som med-
fulgte, sees at det hele er en ren
formalitet, da Du kun behøver
at opgive de fag, Du har læst i
gymnasiet, nemlig filosofi, mathe-
matik, græsk, latin, fransk og
tysk. Naturfagene behøver Du
ikke at lade Dig examinere i, og
overhovedet ikke i andre fag end
i de ovenfor nævnte. Forlelæsnin-
ger til anden-examen behøver Du
altså ikke at høre, og behøver
heller ikke at tage denne examen
straks, men kan vente dermed
Lillehammer, lillejuilaften 1937
Kjære Nini,
Nu har jeg netop vært oppe hos Collett -
Vogt for siste gang – klokken 3 skulde kisten 
komme, og saa blir han bragt bort. Det er jo ikke
noe at sørge over at han omsider slapp fri av dette
endeløse sykeleiet, men det er likevel en sorg at
han er borte. Han var uendelig vakker, der han laa.
Han sovnet ind uten dødskamp, klokken 2 inat
bare søstrene var der. Lubben og dr. Andersen hadde
vært hos ham om eftermiddagen – det var gaatt 
svært nedover med kræfterne den sisste uken, men
ingen hadde ventet at han skulde dø akkurat da.
Her sner og sner – er hvitt og vakkert. Røde 
Kors flaget paa halv stang gjennem snedrenet.
Takk for sisst – og god jul for dig og
Johan
Din
Sigrid.
Fru S. blidere selvfølgelig. 8 Dage senere
fik hun i Posten et Brev hvor et Tilegram,
som havde søgt Fru S. paa alle mulige
gale Steder, og deri stod: Fru Skram
er velkommen! Men da var det for
sent.
Aa, hvor hun skjændte paa os!
Slig var det altid for hende. Penge
misted hun ogsaa, og snydt blev hun flere
Gange -
Mod mig var hun hele Tiden
storartet og jeg skylder hende saa uendelig
meget. Men hun paastod, at jeg var
"egenretfærdig" fordi jeg ikke  brugte
Korset, og en Dag vi var sammen i Louvre
pegte hun paa Venus fra Milo og sa: "Der ser
Du den eneste Dame i Verden, som er
pen uden Korset!" Og det endte med,
at hun en Dag gik med mig og kjøbte
et Korset og satte det triumferende
paa mig. Men  det varte ikke
længe før hun maatte indrømme, at
jeg ikke lod mig civilisere. Hun lo og sa. "Nei,
«Herrin von Oestrot» og «Nordische Heerfahrt»
er udelukkende min ejendom da Frl. Klingenfeld
af mig er betalt for sit arbejde; det vil altså ingen
vanskelighed være ved at lade disse stykker
gå over i herr Fischers forlag.
«Das Hünengrab» (Kæmpehøjen)» hanr for
mange år siden været trykt som feuilleton i
et norsk blad og jeg håber at kunne forskaffe
Dem en afskrift deraf.
De to andre skuespil, som jeg i min ung-
dom har skrevet, har jeg aldrig villet offent-
liggøre og jeg ønsker dem ikke oversatte.
«Catilina» er, som De jo véd, udkommet
hos Albert Langen, München, og det vilde der-
for kanske af kollegiale grunde og hensyn
være korrektest om herr Fischer på forhånd
kom til forståelse med herr Langen.
De omskrevne exemplarer af originalud-
gaverne skal jeg bestille gennem min for-
2den Kl 3 gik Concerten løs; jeg spillede
3 Gange; Bachs Hmollpræludium, Faders
Dagmarfantasi, og min Fantasi i Dmoll;
det gik udmærket godt, naar jeg selv skal
sige det, og Bladene have levert lutter
rosende Anmeldelser af Spillet. Lige
fra Concerten begave vi os her i Theatret,
forat faa Rheingold tillivs, næste
Dag (Mandag) fik vi Walkure, og Tirs-
dag dampede vi væk igjen, og vare da
hjemme Onsdag Kl 10 1/2 Aften. En
ny Ladning havde jeg med til Breitkopf,
flukt - om vår tids mangel på 
holdning, om oxfordbevegelsen og
Nansens "tro", om skolene (bygget 
over to bøker ihøst, Hjertøs og
Eriksen om skolens maktesløshet).
Sendte dem i går og gruer for 
følgene. Men det er blitt så
nødvendig, syns jeg, at vi radikale
og anderledes troende også sier fra -
det brøles så høit og jevnt fra
den andre kanten at det blir noe
av et forræderi mot tanke og idé 
å tie stille - selv om ens røst
er skrøpelig.
Thomas Mann har offent-
liggjort et merkelig brev til dekanus
ved det universitet i Tyskland,
som nå har strøket ham som
æresdoktor. Et brev, som dirrer
av harme, sorg og apell til hele
verden. Det gir et glimt av
den grenseløse ulykke det må
være for mann som ham å
med Floshat i Nakken Sagte
vals med Fru Schäteli, som
var barhodet med sin lange
slanke Hals. Ak, hvor de
saa glade ud og unge! Du
skulde set Udstillingen, for 
tænk, den er virkelig mor-
som, og Terrænet med Bebyg-
gelsen er jo skjønt. An-
ders og jeg har mangen en
hyggelig Aftenstund der
ude. Jeg er blit saa glad
i Johan Bøghs, beggeto,
nu forstaar jeg ham, hvor
eiegod og hjertensvarm og
staselig han er helt igjen-
nem. Og saa holder de saa
trofast sammen, som to Ny-
gifte, og det gjør saa godt
at se. Med Arbeidet tror
jeg, det gaar godt; men hvor
kan jeg egentlig vide det?
altid den Klogskab, der udeluk-
kende skal befordre saadanne
Interesser, indskrænket til et
Øiemed, der er ugyldigt fordi det ei
gaaer ud over Selvhensynet og
med "i betragtning af billedets mangler".
Som De ser, er det ikke altid en maler blir
behandlet videre generøst; - desto mere grund
har jeg til at være taknemlig mod Dem og Deres
forældre, - hils dem hjærteligst fra mig -
- jeg skulde skrevet og frembaaret min tak
for sidste pengeforsending fra frk. Moe 550 Kr.,
haaber De er saa venlig at frembringe den for
mig, - jeg har været rent elendig syk og
er det desværre endnu, - af den grund
har jeg vistnok ogsaa glemt at kvitere for
et beløb, som jeg modtog i januar, - det var
50 kr. fra fru Mohr - Fjøsanger - Bergen - jeg
blev dengang saa haardt angreben af kvælnings
anfaldene.
Nu har vi faaet solen igjen og den skinner
mere og mere for hver dag, - vi har den lige
fra Kl. 11 fm. til 7 em. kun med nogle
minutters afbrydelse, da den gaare bagom
toppen af "Klaua", - jeg tør ikke andet
end at holde mig inde, - man blir gammel og
forsigtig, - jeg har nemlig kvælningsanfaldene
hver nat endnu om end i aftagende; - og da jeg en
dag vovede mig til at staa ude og hugge ved,
fik jeg ligesom saa fuldt af "smaaspiger" i brystet
efterpaa og maatte tilsengs igjen; - i det hele taget
taaler jeg ingenting, - blir mat og svætter bare jeg
skal skjære lidt paa et træsnit eller skrive
et brev.
Haren har været mere end almindelig slem
i vinter, - jeg pakkede ind stammerne paa mine
trær med tjærepap, men i det høie snefald før
jul naaede den op i kronerne, som den har spist
fuldstændig op, - nogle trær, som jeg troede var saa tyk-
ke i stammen, at de bergede sig selv, blev derfor
ikke pakkede ind i tjærepap, og de er nu bare
Det er en høitidsstund denne stunden, 
da Harriet Backer stedes til hvile
efter sit lange og ærefulde liv. 
Selvsagt er
det
en sorgens dag for hendes 
slekt og hendes nærmeste som elsket
hende som
det
elskelige menneske hun var.
Også for de få gjenlevende gamle venner,
for hendes elever og hendes samarbeidere
i norsk kunstliv, hvortil også jeg har hørt,
er det en sorgens dag. 
Det er smertelig at vi ikke oftere skal
møte det varme
blik fra hendes kloke
brune øine, at vi 
ikke
mere skal fornemme 
hendes gode smil og lytte til hendes altid 
dæmpede, men indtrængende og overbevi-
sende tale.
Men denne vor sorg er ikke blandet
med nogen bitterhet. Døden kom til
hende ikke som en voldsmand, men
Under disse omstændigheder kan det ikke
forundre, at Sverges konservative kredse kun langsomt
og modstræbende have ladet sig bevæge til at omfatte
det norske saakaldte høires kamp med synderlig sym-
pathi. Hvor denne virkelig forefindes, skyldes den mere
venstres ukloge og usømmelige maade at gaa frem paa,
end selve stridens formelle gjenstand. I bedømmelsen
af saadanne tilsluttende yttringer maa man tillige vel
vogte sig for at tage de svenske høireblade for stærkt
paa ordet. Undersøgte man nemlig nøiere den stem-
ning, som i didhørende redaktionskredse virkelig var
den fremherskende, mærkede man snart, at bladene
kun udtalte sig over de punkter, hvori de enten vare
enige med kongens norske regjering eller uenige med
det norske venstre, medens de tiede stille med, at de i
flere og vigtige punkter fandt kongens politik i Norge at
indbyde til "adskillige indvendinger", navnlig da i hen-
seende til statsraadssagen. Og dertil kommer, at høire-
bladene under den nuværende politiske stilling ikke ere
noget korrekt udtryk for de mest indflydelsesrige og i paa-
kommende - tildels allerede indtrufne - tilfælder afgjørende
svenske mænds opfatning. Man er i Norge overhovedet
altfor tilbøielig til at overse, at den siddende svenske re-
gjering ikke repræsenterer Sverges høire, men tværtimod
tragter efter koalitioner inden landtmannapartiets grup-
peringer. Endelig kan det i denne forbindelse ikke stærkt
nok fremhæves, at det yderste svenske høire, der slutter
herregaarde med arvesølvtøi og stramme officerer
med dydige sind under krøllet pandelug - den 
værste art af litterært haandarbeide, jeg ved. 
- Foreløbig har jeg nu skrevet en bog fra Olaf 
Trygvesøn tid. Der er tider, som jeg altid har
gaat og digtet om, til jeg indbildte mig, jeg kjendte 
dem ud og ind – f. ex. middelalderen. Mens ikke
syv djævle kunde pine mig til interesse f ex.
for napoleonstiden eller empiren. Endda det selv-
følgelig var mennesker det og og ikke glansbilleder
i mahogniramme. -
Fortiden har jeg faat et anfald med at skrive
vers igjen. Men jeg har en uendelig ærbødighed og 
frygt for vers, og jeg tror ikke, mine vers er "rigtige"
vers. Jeg har enslags forestilling om, at der er noget 
som heder "love" og sligt - jeg aner ikke spor om
det men skriver det, som falder mig ind, naar 
jeg gaar slig og slænger. Men de er vist ikke 
ordentlige. Jeg ved at der er noget, som heder inver-
teret ordstilling og det fylder mig med gysen.
Endda jeg vilde synes, det var kryt om jeg 
kunde udgi en digtsamling engang – men dame - 
digtsamlinger er i regelen til at skræmme folk 
paa sjøen med!
Mange hilsener, Deres
Sigrid Undset.
Kristiania, den 29.8.98.
Kære herr dr. Elias!
Indehaverne af vedkommende
trykkeri er begyndt at tilsende mig
korrekturaftryk til «Hærmændene»,
hvilke jeg herved remitterer til Dem
med anmodning om at videre tilsen-
delse må blive forhindret. Jeg kan
nemlig ikke påtage mig nogen gen-
nemlæsning af mine tidligere arbej-
der da dette vilde virke altfor forstyr-
rende på min nuværende beskæftigelse
og desuden synes at være ganske over-
flødigt.- Mange venskabelige hilsener!
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
til at redde) Det var en ren ubetydelighet som feilte han fra først av; han
havde faat formeget mat og maven var kommet i uorden, men i over to maaneder
klusset den tyske læge med ham, og han blev værre og værre. Saa gik vi endelig
til en italiener - han var meget flink og gutten kom sig saavidt at jeg vovet at
reise til Norge med ham - den italienske lege sa, det var den eneste chance,
gutten kunde ikke taale en italiensk sommer, og jeg som maatte amme han,
havde faat en snev av feberen og melken tørket bort fra dag til dag.
Saa maatte jeg reise opover med det døende barnet - alene, Svarstad hadde
ikke kunnet røre en pensel siden vi var kommet til Italien og intet hjem
hadde vi at reise til og ikke kunde jeg tænke paa at sætte hus
heller før gutten var blit bedre - eller død. Saa reiste jeg hjem til mama
da. Vesle-Anders, som hadde veiet 5 kilo da han ble født, var skrumpet
ind til et lite elendig skelet med rynket hud over og veiet 3 kilo -
det merkelige var, at hans øine var ganske klare og han holdt hodet
ganske rank, og mens han legemlig syknet hen, saa utviklet han sig
ellers helt normalt, grep efter alle sterktfarvede ting og smilte til folk;
den norske lage sa, gutten maa ha været et mirakel av livskraft fra
fødselen av. Men maaneder igjennem hang jo endda hans liv i en traad -
han kunde ikke engang taale morsmelken ublandet men fik tynd
te i skefulder indimellem han drak ved brystet.
Naaja - Svarstad kom hjem efter tre maaneder, og siden
ifjor sommer har vi bodd her paa Ski i et lite hus midt ind
i granskog. Jeg elsker mit lille hjem og gruer forfærdelig til at
forlate det til høsten, men her er bare to brukbare rom, vand maa
vi bære fra brønden, bare en ovn brænder ordentlig o.s.v. Jeg var jo nødt
til at ta hvad jeg kunde faa av husrum ifjor sommer. Det er
næsten en time med toget fra Kristiania og huset igjen tyve minutter
fra station, post og aviser maa vi hente, og arbeidsrum har min mand
Bua, Opdal
25 august
Kjære Vigeland
nu sitter jeg her og glaner ut
paa den hvit-spettede vidden - bere renmose og
sten - og paa nordenvinden, som en kan se slike
fyke-dager, som idag, græsset paa volden ligger flatt og
en og anden regndraape strimer sig over ruten.
Jeg vil skrive noget til fontæne-heftet heroppe-
jeg vil helst bare skrive kort, nogen ord, om sten
har jeg tænkt - om folks latterlige "positur" foran
sten som skulptur og sten som materiale. Det er,
som vi har sten-skræk, herhjemme - skræk for 
det uforgjængelige, for evigheten, for alt, som kan bære
et bud længer end hundre aar. - Men jeg blir saa
sint; gud vet om jeg faar til noget som kan brukes;
naar jeg begynder at tænke - paa landet, slik det nu er,
paa folk, slik de nu er - hadde det været trappen
til børsen - eller bakgaarden i et tuberkulosehjem,
som skulde ha skulptur, saa skulde De set penger og
"forstaaelse" strømme ind. Men noget, som bare
skal staa der og være vakkert, vakrere end det
andet - utenfor konkurence! Og det kan vel ikke
nytte at være hadsk i et hefte, som skal sendes
givere in spe. Ja, jeg skal nu prøve - det blir
kanske fint veir her en dag og varmt, saa jeg
9.12.1929
Kjære Stina,
For længe siden skulde jeg ha skrevet
til dig og takket for raderingerne. Jeg har faat op den 
ene, den med møllen, her inde i arbeidsværelset mit
og sender dig en taknemlig tanke, hvergang jeg ser paa den, 
men det er altsaa blit med det hittil, og den anden rade-
ringen staar paa en stol – jeg kan ikke greie mig med
døgn bare paa 24 timer. Men det var ikke det jeg
skulde si, jeg skulde takke dig for din vakre gave!
Nu glæder jeg mig til julen, til at faa
hjem Hans Benedikt. Kommer dere opover paa disse
kanter noget i ferien – saa maa dere endelig se opom hit.
Jeg faar huset fuldt – min mor, Thomas', etpar stedbarn, 
saa i julen putter jeg simpelthen alle tvansforestillinger 
om at jeg bør bli færdig med dit eler dat i en skuf
og vi forsøker bare at ha det hyggelig her!
Med bedste hilsen, ogsa til Fredrik
din hengivne
Sigrid.
eins at sjaa" - ja Fjell og Hav
og Sne laa i Solglands
Altsammen med dybblaa
Himmel over det Hele.
Og Masser af Sne, Skiføret
ypperligt. Saa begynte vi
at fare omkring paa alle
Varder og alle Bakker og
henover Vidderne. Hør nu!
Først hen paa Stupet mod
Sædalen, saa op mod Haugs-
varden igjen, saa op paa
Storhaugen, derfra hen til
Borgerskaret, over dette og
hen til paa Toppen af
"Vareggen" (det Fjeld, som be-
grændser Isdalen mod Øst, mod
Arnedalfaret), over Vareggen
og hen til det Øverste af
Jordalen, som fører ned
til Eidsvaag, saa op paa
Toppen af Blaamanden, saa
udover Sandvigsfjeldene
- de øverste - og saa i stor-
artede Løb nedgjennem
Fuldmagt.
Herved bemyndiges
herr bureauchef J: H: Thoresen
til på mine vegne at hæve og kvittere
for det mig ved Kristiania theater
tilkommende honorar for «Kærlighedens
Komedie».
Dresden den 30te December 1872.
Henrik Ibsen.
f. t. "Bondeheimen" 6/12-1922
Rosenkranzgaten.
Kjære Collett Vogt,
jeg skal ha et lite selskap for noen 
venner paa Teatercafeen fredag aften kl. ½ 9.
Vil De gjøre mig den glæden og komme?
Kunde De være saa snil at sende mig svar hit
til Bondeheimen eller ringe op med besked,
om De kan?
Med bedste hilsen,
Deres
Sigrid Undset.
Mine Tulipauer og Hyazinther
staar pragtfuldt trods Solmangelen
i hele Vinter. Ak hvor gjerne alt
vil leve og være deiligt! Hvorfor kan
der ikke ogsaa være lidt Overflød på
 Sol!
12.2.04
 x Altsaa den 12te virkelig.
Vigeland og Løland til Middag igaar.
Vigeland har faat udlaant Garborgs
Buste fra Nationalgalleriet og sendt
den til Stockholmsudstillingen.
Visdal har ogsaa gjort sin færdig og
sendt den. Meningerne er forskjellige
- ligesaa forskjellige som Busterne
selv. Enkelte finder Vigelands
genial, andre finder den raa og styg
og ulig. De som har set Visdals siger den
ligner og er god. Jeg har
ogsaa
set Visdals nu;
den ligner i det ydre, især fra den ene
Side; men Udtrykket er dødt, synes jeg.
Det er Øinene med det uendelig livstrætte
Smør
og 
Talg.
udføris en liden deel af til Bergen, men
mere til Trundhiem.
Multebær bringis og nogen deel af til Ber-
gen og Trundhiem.
Ederduun, som Feder-fugle i dend tid de lig-
ger paa og selv plukker af sig, og tagis
3de gange i dend tid fra fuglen, holdis
for den beste. Deraf føris en deel
til Bergen og Trundhiem, men kun-
de vel havis mere, dersom de Øer
hvor Federfuglen ere blev mere
fredet.
Rinsdyr-huder
Hud af Røde
og nogle
sorte Reve
Oder, Ulve, Biørne
Hermelin.
bringes og nogen deel af; men
der af tilbringer de Svenske
sig det meste fra Lapper,
som udi Kongens territorio
har dog deris næring.
Disse Vare bliver for dend største deel af
Indbyggerne selv bragt til Kiøbstæderne,
en deel blir forhandlet til de priviligerede
Borgere i Landet, og andre u-priviligerede
som der handler og derefter udfører dem
til Kiøbstæderne.
Om Kiøbstæderne, hvor de Nordlandske Vare hen-
bringis, om Handelen, Seilatzen, og Far-
tøyer som brugis dertil.
Udi forrige tider har Været en Kiøbstad i Nord-
landenis Amt kaldet Waagen i Lofodens
har
15 April, klaret mig.
Om Dit sidste Brev var endnu meget at
sige både om det Du beretter deri, og det som
det ikke indeholder. Du kan tænke med hvilke Følelser
jeg har erfaret Efterretningen fra Emils, og Skildringen
af Dit og Mathildes Besøg oppe hos dem! Det havde stået
til Emil selv om jeg også havde besøgt hans Hus og glædet
mig over hans Lykke, men han tillod mig det ikke –
for hårdt stødte han mig fra sig sidst. Her sidder jeg
nu hundrede Mile borte i min kolde, bittre Ensomhed
og læser Beskrivelsen. "Jeg skal hilse så meget", siger Du,
det er Alt. Dermed har en Moder lade sig nøie
Måtte han påskjønne sin Lykke! og for hendes Skyld ikke
støde Alle omkring ham fra sig, så at der tilsidst
dem
bliver tomt og bart omkring – jeg har kjendt ham
nok
kunde
bedst og forstået ham bedst, da jeg frygtede at den
Ensomhed han i de bedste År var såt; virke det
skadelig på ham. Ak kunde jeg sat lykkelig og hædret ved Eders
Bord! – Da skal der næsten overnaturlige Kræfter
til Reae sie sammen og sige sig: Glem Dit
5/3. 49
Kjære Fru Stray,
Jeg overveiet nøie hvad jeg bad Dem
svare Menn. Fællesnævnd: at jeg ønsket ikke at
bry Stortinget.
Jeg vilde ikke gi Uttryk for Loyalitet overfor
Høiesterets Dom - som De selv ofte har reagert
imot.
Ærbødig Hilsen
KH
Grieg trækker dette i Langdrag, saa hverken
han selv eller andre kan faa min Bok ut til
4de August. Man regner 8 Maaneder til at
utgi en ny Bok, nu har vi 5 Maaneder igjen.
Agnes hadde - forresten efter
forslag av Wiers Jensen, med sig
ut et engelsk skuespil: The Chuldsens
Haus, med spørsmål om jeg vilde
oversette det for teatret. Jeg leste det 
inatt og har sagt nei -
Takk fra arbeidet for
Møre og Romsdal
P. S. Holse, 21. Mai 1935
Vyrdsamt
Peder Vik
bedste jeg hidindtil har gjort, fordi det
vist er den bedste maade for mig at
tegne grundigt op og saa forsigtig male
færdig nedover med blot en tynd undermal-
ning under, jeg har malet dette i 6 dage.
Mit andet billede er omtrent færdigt, det
er den studie med blomsterne, som de kan-
ske husker, jeg har taget høiere luft
og gjort formatet bredere ellers aldeles
bibeholdt studien, det forekommer mig,
at jeg har faaet ind det, som er i stu-
dien. Begge disse vil jeg vove mig
til at forsøge at sende ind til salonen,
alle forbereder mig saa pent paa at
blive refuseret ved at forsikkre mig om,
at det gaar saa uretfærdigt til, men
det hører jeg lidet paa, blir de refuse-
ret er det sikkert, fordi de ikke duer,
dermed lader jeg mig nu ikke afsnakke.
Ak gid der var noget menneske paa jorden,
som vilde kjøbe noget billede af mig,
ikke af pengegridskhed ønsker jeg det, skjønt
dem trængte jeg ogsaa til, men det er
saa vidunderlig hensigtsløst, hvorfor man
maler, naar ingen sjæl bryder sig
om det, men man jo leve, selv
om man intet har at glæde sig over.
ikke saa farligt, om hun faar malt saamange
Billeder færdige. Bare hun kan samle Kræfter
til Vinteren.
I mine
Tanker
har jeg
skrevet
Dig meget
morsomme-
re Brev
end dette;
Trondhjem den 1ste Marts
1883
Dronningensgade, N. 6
Hr Edvard Grieg!
Bergen!
Da jeg ikke et øieblik kan antage, at De
erindrer mig fra den gang, jeg havde den fornøielse
at tale med Dem, vil jeg strax presentere mig
som en elev fra konservatoriet i Leipzig, hvor jeg
i 1876 havde den ære blandt flere skandinaver
at være Deres gjæst hos Hr. Dr. Abraham en
aften. Disse dage, da De, Hr. Grieg, var i Leip-
zig den gang står for mig som lyspunktet i mit
ophold der, og aldrig skal jeg glemme dem, Så-
ledes kan jeg også huske, at De, den aften hos Dr.
Abraham sagde, at vi alle burde se til at sam-
les igjen ved den første sangerfest i Norge; den
Vil allene arbeyde for sig selv, og saaledis gaaer
det af en generation i en anden, og Forældre
har ingen hielp af deris Børn, og ingen kand
faae tieneste-Folk uden de, som uden nogen
aftingning inden Retterne, hvor de kunde
findis til anden straf
for Leiermaal
hensættis til at
tiene for Bøder, og Ved det at de tiener uden
Løn, som gaaer til Bødernis betaling, blir
Landet opfyldet med utroe tieniste-Folk,
hvorover er nu generale Klager i det gand-
ske Land.
Det har været brugeligt her i Landet, at fatti-
ge og u-egte Børn ere satte til andre at op-
fostris, hvor de da kunde oplæris i Christen-
dom, og Vennis til det hvorved de kunde i
fremtiden fortiene deris Brød: Men som
der intet er anordnet om hvor længe en
saaledis skal tiene hos dend som dend er
opfostret hos, og for hvad Løn, item hvorle-
dis det skal anseis naar hand i spæde aar
blir antaget til at opfostris eller sildere
skeer det, at saadanne Foster-Børn
blev u-lydige, løber fra dem, som har op-
fostret dem, og saaledis Vil det snart
skee, at det som var saa høyt nødigt for
slige Børns opfostring, Vil ophøre, naar
ingen orden og sikkerhed er derved, som Vel Var høyt
nødig.
Det glædede mig meget, i Deres
sidste brev at læse Deres udtalelser
om visse af vore poeters ansvar lige
over for den nu grasserende bonde-for-
gudelse deroppe. Vi samstemmer
fuldkommen i det punkt. Men når
talen er om den beklagelige politiske
tilstand i Norge, da må jeg sige at  
jeg
væ-
sentligt ser årsagen dertil i en over alle
måder svag og viljeløs regering, en regering,
der aldrig vover at sætte en bestemt modstand
mod overgrebene, en regering, der ligesom
synes at bede om forladelse, fordi den er
så dristig at være til. Vil virkelig ikke
unionsforslagets forkastelse fremkalde
et ministerskifte?
Særdeles behageligt har det været
os at erfare det held, Thomas har havt
med sit stykke. Jeg vil håbe at han som
forfatter har fundet sin rette hylde.
At hr: M: Bruun må fjernes fra the-
atrets øverste artistiske ledelse, men ved-
blive som arrangør og regissør, forekommer
mig mere og mere klart. Dog, herom
en anden gang.- Hjertelig hilsen
fra os alle.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.