MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
hvor der brændte paa Peisen og Høvelflisen
ikke alene var udsopt
men
Stuen endog
skuret af Rasmus egenhændig og strøet
med Ener. Vi drak en Dram og døbte
Huset Lia, Veslelia, Bortistu v.m.a.
hver efter sit Forslag. "Ingen ved hvad
Enden blir"; men jeg spaar Lia, fordi
det er kortest og det letvindteste og
korteste vinder altid i vor Tid.
Igaar var Garborg, Tuften, Pigen
og jeg alle i Bryllug paa Maalmarknaden.
Toget gjennem Gaderne - fra Frognerveien
10, Drammensveien, Carl Johan, Øvre Slotsg.
Grænsen,
til
Møllergaden 20 - saa prægtigt
ud i Fakkelskinet. Men Kristiania-
pøbelen var paa Benene i al sin Blomst.
Og man sad der og havde mest Lyst til
skrige saa trist var det at se al
den Raahed og alt det Snobberi som
gav sig Luft i Haanlatter og Spydig-
heder overfor dette "simple Bondetog".
samt decoreret med foreningens "fortjenst-
medaille i sølv." Saa stygt det er, er det
bedst til glæde for efterslægten at klistre
ind udkastet til "Kvindsjaas" tilelvignet.
Og her er indledningsdigtet:
Gjennem den dunkle trængslernes nat
drog vi os langsomt og tungt som iblinde, -
aned end ikke, at frihedens skat
var gjennem viden og vilie at finde.
Drømme - det gjordes vel hist og her,
at kvinden var lige - og jævngod med manden;
men - svindende syner bag dagens besvær
de er som huset, der bygges paa sanden.
Dog løstes engang vort tungebaand;
aarhundreders slør i kampen det revned!
Fru Collet med mægtig og bydende haand
- brød skranken for kvinden, - al overlast hævned.
Den smukkeste u  tømmeret lagde paa klippegrund
Jeg lever herude bare med Dagbla-
det og Fædraheimen samt Kunstbla-
det. Læser bare historie og aviser.
Nylig fik jeg fra Garborg et hefte
Ny jord med en antikvindesag af Strind-
berg, G. syntes at jeg kanske kunde
skrive mod den. Jeg læste lidt, men
det er for bindegalt nu, dog var der
noget som fristede mig til modsigelse,
saa jeg lagde den tilside, thi jeg tør
ikke nu fylde mit hoved dermed.
Jeg er ikke rigtig fornøiet med Garborgs
sædelighed mod Lars Holst, G. synes for
nært, at han har modbevist, han er
sogar ikke ganske konsekvent. Det pas-
ser alligevel ikke ganske for ham at bo
der mellem bare underlegne folk og
kritikløse beundrere, der tilfjelds, tror
jeg. Er dere rigtig fornøiet med det?
Se saa nu er klokken 10 2, høi tid for
mig at jeg gruer for arbeidet, det sid-
ste er altid det værste og saa uden et raa-
dende ord. Hjertelig hilsen til Michael, Erik
og Elisabeth. Glem ikke eders Kitty.
Nu kommer, hvad jeg vil plage dig med. Vil du hos Andersen-Engebret-
sens farvehandel bede dem sende to blindrammer med tilsvarende lær-
reder, størrelserne: 1 meter til 10 cent, og,
den andre
90 centimer til 70 centimet. Til disse
to afmaalt lærred af engelck, som jeg før har faat af, og som Eilif pleier
bringe, ikke det særsværeste, hvis der er forskjel paa dem. De skal
ikke spændes paa, men sendes som pakke. Ligeover for farvehandelen paa 
hjørnet er der en handel Schau, der have simple kamferdrops, jeg vilde
gjerne ha 2 til, som maatte kunne paa en vis forenes med dette 
andet. Hvis du hos Schau sier, at dette er den fra den dame, som
ofte kjøber et der, vil de forstaa, hvilke der menes, og vil findes.
Jeg maa ha sødt for halsen, jeg vil gjerne ha det betalt, rækker
det ikke til, faar resten staa hos farvehandleren, men det rækker nok.
Bed dem give med kiler til to rammer foruden disse, man mister
altid kiler. Jeg har opdaget, at man tjener paa at betale kontant,
derfor beder jeg dig om dette, jeg kunde ellers ha skrevet lige til dem.
Hos Lammerses var der vidunderlig vakkert, vil du hilse din bror,
at jeg ikke fik si farvel, vi talte ellers meget sammen svært hyggeligt.
Jeg var træt, og jeg stod op kl 6, for der var en del at ordne med mine 
billeder til Kjøbenhavn, hvilket jeg besørgede i negligé, havde saa hele
reisen, anse anternn igaaraften, var ude i fomiddag, blev saa træt, at jeg
næsten blev ræd, jeg ikke skulde naa paa hjem, jeg fandt ud motiver.
Nu har Halling forbudt mig at gaa ud, dan han har ret, adlyder
jeg. Netop kom alle gjeterne hjem, de er saa grundige, naar de vel-
ter nedover bakkerne, Dagfin var midt mellem dem
Hilsen til Aubert, han lever enda ude (jeg synes, jeg har vært
uger her) du faar hilse alle, som husker mig. Her føltes saa koldt
igaar, men nu er her bedre, veiret udmærket. Lev vel hjertelig hilsen din
din Kitty
Eu ek enkel pennekniv
vil jeg gjerne ha med.
arbeide med saken. Efterpå holdt
svensken dr. Sindberg foredrag med
morsomme lysbilleder om det snøderns
teater. Tilslutt opførte en teane - 
efter russisk mønster - en liten skisse:
unge kvinner og menn under den røde
fanen, som med mer villighet en
fanatisme demonstrerte de arbeidsløses
problemer.
Interessant var det å høre
innleggene fra arbeiderhold for og mot 
de intellektuelles innblanding i arbidernes
kulturarbeid. Den flammende forakt 
for "borgerlig" litteratur - kravet om at
all litteratur, også dramaet, skal stå i 
partiets tjeneste. Og samtidig - det
var det pussige - åpen tilståelse av,
at arbeiderne flest bare kjøper magasiner,
og bøker av spennende (borgerlig!) innhold
og helst vil se lette, morsomme stykker 
av samme art. Å tvedele kunsten
i borgerlig og socialistisk er selvfølgelig 
usans, og kunstens foreløbige død.
mat som reviderer manuskript og læser
korrektur. 8 ark er nu sat, og inden
ugens udgang antagelig 10 saa vi er halv-
veis.
Jeg faar vel haabe at det fremdeles
gaar fremad med Karl, men forresten
vil vel det brev som jeg nu snart maa
faa ikke bringe stort mere nyt end tele-
grammet. Dine reiseoplevelser, specielt
hos Lenard er jeg meget nysgjerrig efter
at høre om.
Jeg har det ikke netop morsomt her
nu, det bedste jeg oplever er naar jeg kan
skrive "druckfertig" paa et ark. Jeg skal gjøre
det jeg kan for at komme hjem saa
snart som mulig og leve et menne-
Bum bim, bimmelim, bimme -
lun bim bum bim.
Hurra, min jente, her kommer jeg,
luk mig ind, du; - luk mig ind, du!
med pene rødrutete hedsel. Paa væggene
bibelsprog og yndige ulige tryk av Kristus
og de smaa børn... I kjøkkenet 
en diakonisse, som er litt imbecil -
hun arbeider som et lastedyr, sa Hanna,
og er utænkelig griset i matstellet.
Hvor hele systemet med den
præstelige ledelsen av de femhundrede
kristelige kvindfolkene er tvert- 
gjennem hykkelskt og, usundt og
ekkelt. Og slik som diakonissene
selv blir "utsvettet" i Jesu navn. -
Utrolig, at det enda fins femhundrede
slike fæ. -
28/9 Vi saa igaar Wiers Jensens Saul,
som gik for sig paa nationaltheatret
efter en stor forhaandsreklame i pressen.
Det var utrolig daarlig og kjedelig -
værst var vor fete teaterchef med 
sit gummifjæs som David. Jt
Men stykket var kavende alvorlig og
det var pubsent publikum ogsaa - paa
litt muntrere breddegrader vilde det
Hvalstad 28.3.33 (tysdag)
Heldt foredrag i "Norskdomslaget" ved
Notoddens lerarskule laurdag.
Etterpå spela ungdomen det levlege
"Fjösstelle". Upplesing av "Kolbotnbrev",
felespel og folkeviseleik av ein
ring som sang med liv og sjel
nokre av dei beste Telemarksvisene.
Formannen, ein ung, ljosherd, staut
gut ved namn Bergene, var klæde
i ein overlag fin Heddalsbunad.
Reint ein bygdeprins å sjå heile
guten. Og han tala klokt og
godt sitt eige herlege mål.
Elles var det mest berre
leikarringen som hadde bygde-
klæde.
Styraren av skulen, Wergeland,
er gjenge heilt yvi til nynorsken,
enda fruva hans er "antimålsk"
og bydame. Ein staut tröndar, Rökke,
kom endelig til os. Jeg selv later som
jeg sitter i "Huset mit" bortpaa Jordet
og arbeider, men min Kone og Smaa-
pikerne er hjemme. - Nei jeg orker
ikke at skrive nogen Verdens Ting eller
uttale mig om nogetsomhelst.
Deres ærbødige
Knut Hamsun.
9/10. 29
2) mig med ætsende harme,
snart gjør mig blød og snil og
næsten ydmyg - Dog nu er
det så omtrent over for denne
gang. Og gud give at dette må
ha vært den sidste storm
der har skullet piske min sjæl
tilblods uden at dræbe den.
Jeg er jo så gammel nu at der
er grund til at vente af skæbnen
at den skal synes, det er nok.
Ligeledes
så
gammel at jeg ikke kan
ha så farlig mange år igjen.
- Tanken på at rejse bort for
at være alene har jeg måttet op
gi. Uden småen vilde det vært
umuligt, og hende vilde jeg ikke
fåt lov at ta med. Hendes far
vil heller ikke undvære hende,
og så går hun i Børnehave og
"det vilde være synd at rykke hende
op", o.s.v. Og med vold kan der
jo ikke fares frem i en sådan sag.
Altså er jeg falden til ro. Desuden,
16. nov. 1912
64 The Grove
Hammersmith
London W.
Kjære Nini,
hjertelig tak for dit brev. Det er gjilt at du er saa snil til at 
skrive. Anders og jeg lever i endræg -
tighet,  kjærlighet og arbeidsomhet – men i dypeste ensomhet. 
Nu er til og med Tidens Tegn hørt op at komme – ved en 
misforstaaelse – og vi vil ikke forny abonnement før vi 
kommer til ro igjen i Rom. – Vi har sagt op her til 
1. december – mrs. Tanner og vi beklager begge dybt den fore-
staaende avsked, medn litt glæder jeg mig allikevel til at 
komme sydpaa. Skjønt den berygtede taaken – ja to 
gala-opvisninger av den har vi set og da kunde vi bog-
stavelig ikke inde i stuen se kaminilden fra døraapningen av
uten som et rødt øie i disen – trappen ned til 1. etag 
forsvandt i taaken og ute paa gaten forsvandt vore egne 
føtter i hvite skyer –. Men det var altsaa to isolerte til-
fælde. Vor daglige taake er et hvitt forhæng for vinduet 
om morgenen – pæretræet i haven anes som en mat tusch-
fra England – tabletter av kjertelpræparat; jeg har ikke prøvet 
dem mere end en uke, men det ser ut som de ogsaa gjør godt. Bare naar 
jeg tenker paa at jeg kanskje skal sende hende bort næste aar – til skole 
i Danmark, synes jeg det er fælt – hun som hænger slik ved 
mig og ved de kjendte omgivelser og ved alle sine smaa vaner og uvaner; det blir ikke 
til at holde ut at vite hende mellem fremmede.
Fyrstikholderen din staar her paa skrivebordet mit. Tusen 
tak skal du har for den! Den var aldeles nydelig og jeg er forfærdelig 
gla for den.
-Barbras gave tynger mig – baade legemlig og aandelig, for 
den er saa svær at den trækker alle kjoler skakke. Det er et svært 
baroksmykke av forgyldt sølv som hun har kjøpt ifjor i Salzburg, tror jeg 
hun sa og Gud maa vite hvordan hun har kunnet finde paa at gi 
mig det. Jeg vilde ikke været snil nok til at gi det bort igjen, 
naar jeg først hadde faat fat i det, for det er aldeles skjønt, men 
noksaa overvældende at ha faat av hende!
Ellers saa lever jeg i dyp stilhet og hører næsten ikke 
fra et menneske – særlig mine egne er vidunderlig tause – og ser saagodtsom 
aldrig folk. Fru Frøisland er i byen og bor hos sine svigerforeldre 
og kjører ungen sin i slæde hele formiddagen og tør ikke gaa fra 
den om aftnerne, saa jeg ser hende sjelden – kommer hun indom her har 
hun ikke tid til at snakke men løper i hælene paa Anne Marie 
som sjoger fra reol til reol og vælter ned bøker eller rekvirerer mat 
og melk. Ungen er rød og hvit som marsipan, med smørgult haar, 
svært «go» og utrolig bortskjæmt – artig at de to nervøse raringerne 
har faat held til at sætte en slik mumle-gaaseegg i verden. 
Gud vet om det er det gamle bondebloe som simpelthen ignorerer de tos
3. Oxford Terrace
Edgmare Rood
London W.
6.5.1907
Hr. Dr Grieg. Jeg kan vanskelig udtale
i ord min grænseløse taknem-
lighed til Dem for Deres umaadelig
elskværdige brev samt for at De
betroede mig med de £17. Hvad
mest af alt rørte mig var at
De troede paa mig og havde
medfølelse for mig, og jeg haaber
at den tid skal komme da
jeg faar vise Dem i ord og gjerning
at jeg virkelig er taknemlig. Jeg skal
gjøre mit yderste for hurtigst at
tilbagebetale Dem, men Deres
store venlighed mod en
trængende landsmand kan
jeg aldrig tilbagebetale Den.
De har isandhed afjort mere for
mig end De nogensinde kan ane
og jeg ved ikke hvad i al verden
jeg skulde have gjort om Deres
svar ikke havde været gunstigt.
Men at De havde tiltro til mig
hvilken maate du vil.
Dine artikler vil nu snart begynde at
komme i Morgenbladet. Vil du sende mig
nogen særtryk av art. IV? - den har jeg endnu
ikke faat.
Her blev saa underlig tomt, da
H. og J var reist. Hils dem og si, det var
saa hyggelig at ha dem her.
Jeg har telefonert med Tokerud idag.
De sier, at Karl ligger likedan fremdeles, -
helt sløv og uten at tale eller røre sig.
Med mange hilsener til
alle sammen
din
Kristine
saa meget om Dagen, at hun tiltrænger
sin gode Seng og Hvile om Natten.
Jeg tænkte mig at Du muelig vil for-
søge paa at faae Pavillonen igjen,
og derfor troede jeg det rigtigst
at sige Dig hvad jeg her har frem-
ført, men det er maaskee ei Din Agt.
Rolfsen er omtrent med det Gamle,
han er ialfald ei synlig for langt
paa Eftermiddagen. Jeg hører det er
ikke sikkert om vi faae Dampbaad
her i Sommer, der vilde være et stort
Aber for mig, og Mange til mig, men
jeg kan ikke tænke mig Andet
end at det maa ske. - Lars T. Johan-
nesen, der ifjor kjøbte Skrædder
Rasmussens Sted, er nu borte, og
saaledes skal det atter sælges, der
bliver vel neppe givet ti Tusinde for
det nu. Krohnstad er nylig solgt,
ja det vil da sige Huus og Have,
for 5000do, en Svigerson af Meyer
paa Aarstad, Kjøbmand Michelsen
har kjøbt det. Jeg havde haabet at
han skulde skille mig af med det
store Spisebord og Bufeer, der staa
hjemme paa Takværelset hos John,
men desværre blev det kke saa; jeg, 
fader saalider bide i det sure Æble at
sælge Sidstnævnte for 15do til Ples-
ner, om han endnu er villig at tage
dem og Bordet bliver jeg rimeligviis
aldrig af med. Ja nu har Du faaet
et meget interessant Brev, og hvis Bet
aar til Byen, bringer hun det paa Post-
user, i hvilket Fald Du maa hilse Nina
sige hun hører snart fra mig.
saa vel, I kjære, og vær hjertelig
lset fra os Alle ved Din hengivne Far 
Alexxr Grieg.
Bergen 14/2 - 1883.
Hr Edvard Grieg og frue!
Modtog kjære kunstnerpar min
hjertelige tak for conserten, søndag!
Dybt af Norges tonebringe
har I begge ved hinanden drukket,
Sindet kräget, längslen slukket
ved det rige toneväld
I, som kunstnerpar har lokket
ud fra yndig dal og skovbekranste, stärke fjeld.
Menneskeånderne må mødes i kjerlighed
og storhed, som i ydmyghed og ringhed;
thi kun da lärer mennesket at lägge
alle sine evner og gaver ned for giverens fødder, -
men først da får også det ene lov til ret
af hjertet at frembäre for nästen sin peBit borte
lige tak for en gave, en nydels
Hansteens gt 2 IV 5/3 1929.
Kjære elskede Maggen min.
Tænk, i dag kan jeg skrive Brev til dig! Af
en meget sørgelig Grund, fordi min
Malerbrille er gaat itu. Frk Jonsen
skal ta den med til Optikus, og saa haa-
ber jeg hun faar den hjem med i fuld
Stand. For jeg maa arbeide stridt om
Dagen med mit Evighedsbillede.
Her kommer saa altfor mange Men-
nesker og forstyrrer min Arbeids-For-
middag. Derfor synes jeg i min Utaal-
modighed og Utaknemlighed, at jeg har
det ondt, og at jeg vrøvler den korte Tid
bort, som jeg endnu har igjen at leve.-
- At male. - Jeg skammer mig over
min Utaknemlighet, jeg som hverken
har Influenza eller Kikhoste, og et
snilt og hjuelpsomt Menneske til
Hushjælp. Naar jeg holder mig i Ro
heroppe, er jeg fuldkommen frisk, og
her er deiligt at være. Kræfter har
jeg ogsaa til mit Arbeide. Maatte
jeg bare have Fred! Det er Tegnin-
gen i mit Billede, som jeg vil over-
vinde, før jeg dør. Udenfor dette har 
jeg ingen Ønsker. - Stakkels Dig
men elskede Mag, med Din stygge
Kjikhoste! Jeg er saa bedrøvet over,
at Din Gjenvordighet. Haaber
Billedhuggeren Vigeland
Hammersborg
Kristiania
og Hjertelighed
hvormed mine Landsmænd har mødt mig.
Særlig gjelder det om Fru Generalinde Gram
med hendes tre elskværdige Døttre, den ene
høi, slank med en gul lokkefylde ned ad
Ryggen, en fuldstændig Skjoldmøsigrid, er Ma-
lerinde, den anden mere fin og tander
en sørgende ung Enke, hvis Mand, hendes Broders
Astastie» Ravn hedte han, døde etter 1/2 Års Æg –
disse Døttre
teskab i Fjor Vår. Begge ere musikalske
og der er altid vakker Musik hos Dem. En
sådan Fødselsdag som den sidste, har jeg heller ikke
oplevet, da de alle, ligetil ganske fjerntstående
viste den Opmærksomhed i Sendelser af Blomster
og Visitter. Til Middag var jeg hos Grams
alene, men om Aftenen var der tem-
melig stort Selskab, deriblandt Ibsens. Jeg
synes efter såmange Tegn jeg har modtaget
på herværende Landsmænds Velvillie, og al den
nyder
Gjestfrihed jeg stadig kan jeg ikke passende undlade
at vise lidt igjen, idetmindste tilsiger mit eget
Hjerte mig at jeg gjerne vil det. Jeg
og laa tilkøis Mandag, Tirsdag
og Onsdag. Endnu er jeg noget
afmattet derefter, men
nu gaar jeg ned for at tage
mig et varmt Sjøbad med
kold Styrt, saa en god Middag
med et glas Leoville (takket
være Dig, Skaal!) og saa
en Lur, - og saa haaber jeg at
være all right. - Forøvrigt
alt vel, jeg er glad ved at
have mit Hjem, saa at sige
paa Ryggen, for det ligger saa
centralt, at jeg er det nær,
hvor jeg gaar. Det gir en besyn-
derlig god Ardeidsro. Lev vel,
og hils kjærlig Nina! Vær
ogsaa Du kjærlig hilset fra
Marie. Og fra mig - ja,
Du ved nok, hvem som føl-
ger Dig udvendig og indvendig
i Alt, det er og blir
Og rundt i alle Dale
har Folket lyttet til
i Hytter og i Sale
gjenlyder end hans Spil.
Og ud til Broderlande
hans Toner trængte frem;
thi Norden er hans sande,
hans rige Sangerhjem.
Dækket er faldet, som sløred de Kjære,
lidende Drag -
aldrig han drømte om saadan en Ære,
saadan en Dag.
Sky og beskeden han var som den blege
Foraarsviole,
vidste ei af, at hans Duftbølger stege
op imod Sol.
Ringe ved Støtten, som her nu vi satte,
ham for hans Digt! -
Stoltere Minde han vilde ei fatte,
det er ham ligt.
Fredet og signet hans Billed da være
fra denne Stund! 
Hilset af Kommende Slægter med Ære 
i grønne Lund! A. Munch.
Rikspresiden von Hinden-
burg og Hitler fotografert sam-
men på Hindenburgs gods Neudeck
6
ting". (de departementale bestemmelser)? -
Konsul Mohr var ærgerlig over, at han var gaaet
med paa at stipendierne skulde rationer i terminer -
(i slike tider); - han var rent harm over at maleren
Rom's enke  (paa Mohr andragende endog), - ikke
skulde faa udbetalt det resterende af mandens stipendium,
da denne døde i udlandet, - (eller rettere dødssyk maatte
reise hjem fra udlandet). -
Penge forslaar jo saa lidet for tiden, naar man skal reise, -
saa at man gruer sig like meget til at benytte et
stipendium nu, - som man før glædede sig til det.
udlændinger blir "trukket op", hvor de kommer nu, - selv
i bankerne, hvor man aldrig faar renter - for exempel,-
om pengene har staaet der aldrig saa længe, - det for-
talte 2 unge malere mig nu nylig; man maatte gaa
til et kostbart saksanlæg, skulde man faa det, og da
vilde der gaa mere end de stakkars renter. -
Jeg ser, at jeg har plaget Dem med flere spørgsmaal, -
jeg maa bede Dem meget om undskyldning, - og saa
maa jeg atter takke Dem for den saavel psykelogisk
som litterært interesente bok.
Deres forbundne
Nikolai Astrup
Sandal i Jølster
Søndfjord 1/5 22
Om Hjertelængsel
Bag Fjeldestængsel,
Om Moders Bønner
For raske Sønner
Om Skalder Sange
I Tider Trange;
begriber ikke med hvilken ret redaktører 
unddrager sig fra den almindelige høfligheds-
ydelse som det ene menneske er det an-
det skyldig. Hvis jeg nu skriver derind
og beder om et eller andet svar, eller beder
om at få det tilbage så får jeg sikkert
intet svar, og bliver det liggende der i åre-
vis, så kommer det vel bort tilslut, -
og jeg vilde dog så gjerne at de skulde 
læse det, - bare de - så kan det
være det samme forresten. Kan de
ikke bede redaktøren om enten at sende
mig det eller dem det, - eller også lade
det trykke, - jeg vilde være dem så tak-
nemmelig derfor. Hvis de talte et ord, var
det en anden sag, - dem vilde han nok
skynde sig med at svare.
Hvad tænker de så nu om flagsagen?
Tro Det bæres mig for at det begynder at 
lysne nu i landet. Folk gnider sig
søvnen af øinene og forsøger at vågne,
efter ham Lørdag. Nygaard mener,
at Bogen blir over 20 Ark
og da maa der klemmes på -
Fik idag Brev fra National-
theatrets nye Instruktør Hr Anton
Heiberg, om at Theatret ikke
kunde skaffe Dragten fra 70 Aarene
til Stykket (Edderkoppen) da det vilde
bli for dyrt. Huh jeg er saa kjed
af hele den Affære. Bjørnson
har været syg efter Arbeidet med
"Brand" - Opførelsen, og formodentlig
skal nu Heiberg sætte mit Stykke
op? Jeg ved intet —
Mandag havde Fru Nissen og
Jeg vor anden engelske Eften. efterat
jeg havde fulgt G. paa Stationen
Tirsdag Forlovelseslag for
min Niece Alfhild Frenning, som
i November skal giftes med
gentimerne. Noget Mønsterbruk trives ikke her, Heimule
og Sennep staar like saa frodig som Poteten, for ikke at
nævne den uutryddelige Kveke. Men
Jorden gror,
her er Eng og Aker
og Skog, her er Brødland, det risler litt gjennem mig
av Gjenkjendelse. Den som bare havde Ungdommen og
Kræfterne fra to Aar tilbake om ikke mere!
De gode Potethyppere arbeider uømt og
skjøtesløst med den dype Frugt; mener de at faa Potet
naar de traar ned Riset med sine Lauparstøvler?
Det er fremmed Arbeidshjælp, Leiefolk, det er Rak uten
Ansvar, de tramper. De faar Dagen til at gaa, det
er nok, imorgen saa uteblir de; det er for tungt at
arbeide, de staar ret op og ned lange Stunder og prater,
en Gut tænder en Cigaret og røker den ut før han
begynder at hakke igjen. De skulde tænke paa at Mor-
gentimerne er korte og at man maa hyppe før Solen
begynder at brænde, ja de skulde tænke paa at hele
Norges Sommer er kort. De tænker paa at faa god
Mat og høi Løn, det tænker de paa. Og det generer
dem ikke at de er Rak.
Engene staar mærkelig grønne og pene skjønt
de begynder at tørste stærkt og ingen Regn kommer. Her
gaar en Bæk, den er næsten tom, og da Landet er
saa flatt har den intet Fald og kan ikke brukes til
Vanding. I Skogkanten hører jeg nogen Smaafugler, de
synger ikke, men kalder litt; nei de lokker ikke mere
nu, Leken er forbi, Rederne er fulde av Smaa....
Paa Tilbakeveien til Hotellet falder det
mig ind at faa med mig en Snedker med et Metermaal,
faa til. Alle disse synes jeg er
Bragt stykker for mig. Er Du ikke
enig, saa sig mig snarest, hvilke
Du vil ha.
Fra Bjørn har jeg Intet hørt
Her hjemme har været nogen
Forstyrrelse. Ernst har ikke været
bra. Mavegreier. Dog nu bedre,
og forhaabentlig over nu. Mally
kom saa frisk hjem fra Karlstad
hvor hun næsten blev hovedpersonen,
men Dette har taget noget paa hende.
Hjerteligst Hilsen til Dig og
Din Hustru fra os begge.
Din gamle Ven
Thorvald Lammers
259.
det andet et Forbierg, var Oxen
af kiød
sagde Gunnerus og Sækken fuld af Brød, saa
vilde det ikke mangle paa Mad, igiennem
Eid og Vold Kirker; paa venstre Haand
Laae Hammer Skot og høiere  Gaarden
Klognæs hvor Oberst Zinclar steg i Land
med sine 900 Scotter 1612; han lod sig forlede
af en der boende Bonde Peder Klognæs,
som fortalte ham at han ikke kunde seile
op med sine 2 Skibe til Veblungsnæs, men
satte op igiennem Fieldene og imedens han
maatte giøre en Omvej om Isefiorden
gav han efterretning til Bønderne
som forsamlede sig i Guldbransdalen
i Kringelen, hvor de alle blev dræbte paa
2 nær - Ikke langt derfra ligger
Veblungsnæs, heele den Vey var for mig
som langt fra ikke er nogen elsker af
Søen saa behagelig, baade Vær og Egnen
omkring saa smuck, saa majestætisk at det
forsonede mig med hele Oceanet. -
Klokken 7 kom vi til Veblungsnæs,
et meget godt Stæd, drak Theevand som
Verten ikke vilde tage Betaling for.
Betalte saa Bonden os Skyds 3 rd 2 s