MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Kjære Vigeland
Det kan ikke nytte
mig at skrive til Langaard - det
vilde helst ga den motsatte virkning
av den, vi ønsker. Jeg kjender ham
ikke, har bare én gang vekslet brev
med ham, og da var jeg grov mot
ham. Men De selv skal skrive - 
Dem beundrer han, Deres ord vil selv-
følgelig ha stor vegt.
Til Mowinkel skal jeg
snakke om saken - hvis regjeringen
har noget at si, kan hans mening
ha betydning.
jeg oplyse følgende: Straks efter at det
nysnævnte stykke var kommet i bog-
handelen, altså henimod slutningen
af forrige år, antageligen i November
måned, modtog jeg fra herr Key en fore-
spørgsel om hvorvidt jeg måtte ville til-
lade ham at spille stykket i svensk
oversættelse, samt hvilke betingelser jeg
i bekræftende fald opstillede med hen-
syn til honoraret. Hertil svarede jeg
at såfremt han kunde indestå mig for en
respektabel kunstnerisk udførelse af stykket,
så skulde jeg være villig til at meddele ham
den begærede tilladelse så snart han til min
kommissionær, boghandler Nils Lund i
Kristiania, havde indbetalt et honorar af
et tusend kroner. I et følgende brev fin-
der herr Key denne fordring for høj og hen-
stiller til mig at sætte læmpeligere vilkår.
På denne anmodning gav jeg ubetinget af-
slag og fastholdt mit oprindelige forlan-
gende. Efter modtagelsen af dette brev send-
te han mig et telegram, hvori det heder
at han betragter udredelsen af et honorar
til mig kun som en humanitetssag og ikke
som nogen skyldighed, «såsom han har købt
opførelsesretten fr Sv fra Sverig,» en ytring, hvor-
med han åbenbart mener at han i Sverig har
Register for bog no 2.
Aulestad
August
1912 
Kjære Nina.
Indlagt fandt
vi forleden i et tysk
blad. Det voldte
vor udelt for=
bauselse! For at
skaffe dig en stille
dø, saa besluttet
det nu er slut, da det tog ikke
saa liden tid og tanke bort fra
mit arbeide. - Senere paa aftenen
foreslog frk. Christoffersen, at vi
skulde diskutere spørgsmaalet
om uægte børns arveret; og det
blev en meget livlig diskussion.
De fleste var imod den; men
de to frk.r Heber var afgjort for.
Heldigvis havde vi ikke erhvervet
os forpligtelse til at give vort
offentlige bidrag til den almindelige
konfusion i dette spørgsmaal;
- saa vi fattede ingen resolution,
men sluttede ved det aabne
spørgsmaal, da smørrebrødene
kom paa bordet.
Idag er Sofie reist til Modum,
hvor hun skal være i 14 dage med
Ruth, derefter skal Maja Johansen
Og han var jo Centrum
hos os den Dag og
Bergens Syttendemaihelt
par excellence.- Saa fandt
jeg at intet vilde være
O. B. naturligere intet vilde
ham været ham selv
kjærere end at hans statue
kunde blive reist den Dag.
Og strax jeg her kastet
Tanken ud grebes den
af alle rent ud med
Begeistring. Ogsaa Sinding
var med paa det, men
kunde ikke give et afgjørende
Svar. Derfor for jeg ned
til Kjøbenhavn og, fik sikkert
at vente med, til vi træffes
i Byen en af de første Dage af
September? Tror De ikke, at
Anders B. Grøndahl indtil da,
vil gjøre Utlægget for mig, naar
De er saa snil at skrive det paa
min Konto? Adressen for Penge-
brevet er som ifjor: Malerinden
Frk. Harriet Backer. Adr. Fru
Christensen født Asker Nord-
gaard Pensionat. Asker.
Med Hjertens Tak og Hilsen
Deres hengivne
Harriet Backer
mig viste velvilje er jeg
Deres ærb.
Magda Blanc
Afreiser antagelig en af de nærmeste dage til
Kjøbenhavn
Ds.
Hansteensgade 2 IV
16/6 1904.
Kjære Arkitekt
Jens Kielland.
Jeg bad Janna takke
Dem mangfoldig for Deres
storartede Brev, men min e-
gen Tak maatte ogsaa kom-
me. Jeg har ventet saalen-
ge, fordi det er vanskeligt
at tage nogen Bestemmel-
se, naar den skal gjælde for
flere Aar, og nu vil jeg straks
fortælle, at jeg har bestemt
mig idag for Opdal Kirke
i Numedal. Det blev mig ved
at tale med Schirmer klart,
at den i sin praktfulde Bondak-
hed netop var noget for mig.
Kanske blir jeg skuffet; skjøndt
deilig maa den efter Beskri-
velsen og Tønnesens Tegning
muligens Suhm havde en søn, hvis
datter var gift med nævnte Gether?
Hvis Du uden bryderi og specialunder-
søgelser skulde kunne og ville give mig
nogle vink til at finde rede i dette
slægtskabsforhold, om et saadant overho-
vedet har fundet sted, vilde jeg være
Dig meget forbunden. I Holmestrand
døde der i 60 aarene en 98 aar gammel
dame, fra hvilken en gren af familien
Backer nedstammer, og hvilken som
pige hed Anne Suhm Gether. Hun
paastaaes at have været en datterdatter
af historikeren Suhm og Karen Angell,
med hvilken ret ønskede jeg gjerne at
bringe paa det klare.
Min adresse er St. Halvardsgade
10.
Din altid hengivne
Ebbe Hertzberg.
Oslo den 21de febr. 92.
og Skjeldsord mod navngivne hæderlige Personer, man har kunnet finde i hans hele glorværdige Redaktionsvirksomhed
et opbyggelige Repertoire!
Nu må jeg sige Dem Farvel!
Deres meget forbundne Camilla Col.
jeg ikke døje. Svenskerne ere, ifølge deres Kul-
turgrund, vore Aandsfiender, og saa mener
man at kunne flikke det fiendtlige sammen
ved gjensidig Føjelighed eller sligt! Heldigt
for de Karle, der befatter sig med dette Væsen, er
det det at vor Presse staar paa et saadant
Standpunkt, at intet skikkeligt Menneske kan
tage fat deri uden ført at trække Handsker
paa, men med dem er det ubekvemt at po-
lemisere. Og hvem vilde man faa med sig?
Ingen. Man vilde staa alene. For mig er det
ofte klart at ingen deroppe, af dem der har Aand
og Følelse, har igrunden andet at gjøre end
ligesom det anskudte Dyr at trække sig ind
i Tykkningen, i Ensomheden og Stillheden
for at dø. Det bedste der kunde times vort
Land var en stor Nationalulykke. Kan
man ikke staa den ud saa har man ingen
Rett till at leve. Jeg har hernede været Vidne
till Oppoffrelser, som sætter mig istand till at
anstille Sammenligninger, og vort Land gaar
ikke med Ære ud derfra. 
Tillykke med Opplæsningerne! At det
vilde gaa godt, vidste jeg jo paa Forhaand.
Forøvrigt hører vi intet hjemmefra. Nor-
nokså bra. Signe stakkar blir mere
og mere døv hvilket er meget
uheldig for hende der er theatermeneske.
Ludvig lager sig op. Tanterne er
nogle prægtige naturlige menesker
som jeg mere og mere har lært at
skatte. Vi er nokså ofte sammen.
De har nu fået en udmærket
hyggelig og rummelig leilighed.
Hils Nina på det hjærteligste
fra os. Hun må snart komme
og se på gutten vor. Det er livs-
glæde som siger 6. Hils Svigermor
kjærligst, ligeså børnene.
På gjensyn! Din heng.
Johan Halvorsen
Ski, 20. mars 1914.
Kjære fru Kinck,
jeg er Dem saa taknemlig fordi De 
vilde vise mig en slik opmerksomhet som at sende
mig Deres bok og forfærdelig skamfuld fordi jeg endda 
ikke har faat skrevet og takket, men jeg 
har maattet læse den flere ganger; den laa saa 
langt fra min horisont og var saa vanskelig
for mig at forstaa – og jeg vilde saa nødig misforstaa.
Jeg har jo ikke lyst til at De skal finde
mig dum – og mig selv gaar det saa ofte slik 
at mine bøker blir misforstaat, og jeg synes gjerne 
selv de er saa letfattelige som Abc, og gaar ut
30
Friheds Kraft stærkest udfoldet,
idet den dog tillige synes ligesom
overveldet og betagen af en høiere
Magt, men det er just denne, der
da aabner Friheden de nye Ba-
sige, - jeg ved ikke om jeg engang kommer
tilbake til Norge, - saa syk som jeg er, -
men for de andre - for fremtidens skyld!
Lad de andre være fri dette, som kaldes
"departementet"! Gjør en
forandring ! Saa de har fri "dispo-
sitionsret" over de penge, som blir
dem tildelt - (mer eller
mindre uretfærdigt.) Ja - ja, - jeg
har for en gangs skyld sagt min mening.
Naar man føler "døden" i sig blir man fræk!
selv om man ellers er det tammeste lam. -
Ja unnskyld mig, - jeg vrøvler om
løst og fast, og jeg har altid "skrevet"
daarligt - (jeg fik 4,5 i "skrivning" til examen).
Men jeg faar skylde paa min nervøsitet
Bergen den 25deJanr 1870.
Min kjære Edvard
Det er nok bedst jeg
gjør en Begyndelse, saafremt Du ei
skal komme at vente altfor længe paa
Brev. Til en Forandring skriver jeg
nu paa Formiddag, og da klokken alle-
rede er over 11½, saa bliver det vel ei
stort der kommer paa Papiret, da jeg
skal spise ved Posten, og maa først i
Salon de Bergen. Jeg var inviteret til
Tante Hanne paa Grønkaal med Tanterne,
men maatte idag til Smits, da jeg ei var
der forrige Tirsdag paa Grund af Mor's
Fødselsdag, og det er sidste Tirsdag Didrik
og Fru Heidenreich - ja hende kjender
rigtignok ikke Du - er endnu der. Iaften
skal jeg til Bulls og spille Boston. Og
nu Tak for Dit saa kjære og velkomne
Brev fra Rom, ja jeg mener det første,
thi det belovede N.2 er endnu ikke
indløbet. Vi vente med Længsel derefter,
da vi jo gjerne vil vide om I har det
bedre med Hensyn til Veiret end I havde
det i Begyndelsen. Vi har nu en 14 Dags
Tid rigtig havt et deiligt Veir. Maren
der forlod os Søndag Morgen den 16de, var
rigtig heldig. Jeg fulgte hende ombord
Kl.6 om Morgenen i det nydeligste
Maaneskin, og spadserede saa i to Timer,
hvorpaa jeg gik til Tante Riis og spiiste
Frokost for anden Gang. - Jeg har været
afbrudt flere Gange, og Kl. er saaledes blevet
12½; derfor undskylder Du at jeg maa løbe!
og han skulde dø. Han
løftede hodet og saa paa
Knivsø og tog en lyg
lyngblomst og gav mig
og sagde: dette er det
sidste jeg gir dig ungen
min. Johan sa: Nu
dør han. Don svarte:
Nu, ikke endnu, Du
maa vente lidt! -
Han havde bare en stærk 
smerte inde i brystet.
5/8 Red Don og jeg en
tur opover Rokkeveien.
Riecks til middag -
om aftenen kom
til Sommeren; Bene, Stakket, skal til
Modum og se til at blive af med
lidt af sin Blegsyge og saa er jeg
saa alene paa Landaas; men dersom
hun blit kan blive frisk skal jeg
være inderlig glad og gjerne være alene.
Hun sender Dig menge Hilsener og
sine bedste Lykønskninger; næste Gang
skriver hun ogsaa nogle Linier, men
idag er hun saa træt, at jeg lod hende
lade være; hun har været ude i Formid-
dag og Vaarluften tager saa svært paa
hende, Stakkel. Medfølgende lille Kappe
har hun arbeidet for den lille Frøken
da hun saa gjerne vilde sende Dig en liden
Ting som Bevis paa hendes Deltagelse.
Nu maa Du leve saa godt som Du kan,
kjære Niske, og blive snart rigtig frisk og rask
igjen; hils Edvard og gratuler ham mange
Gange fra mig, og giv det velsignede Langfredags-
Først og fremst var
det Deres prægtige Brev, jeg
vilde takke for. Det indeholdt
bl. a. nogle Udtalelser om
Maalet, som glædede mig i
mit Hjerte og friskede mit
Mod, og som er saa meget
for gode til at ligge bort-
gjemte her i min Skuff, at
hvis jeg ikke frygtede for at
være paatrængende, saa
- kan De nok tænke Dem
hvad jeg vilde bede om Lov
til. Men Tak, Tak.
forgjæves.
3/6 Reiste jeg til Kria med
hurtigtoget - bodde paa
Grand, var om aftenen hos
Nygaards sammen med
Johan (som underhandler
med Jensen) og dr. Nicolaysen.
Sonja og Kristen har det
ondt. - Men jeg har det
deiligt - aldrig har livet
bruset i og om mig som
nu!
4/6 Blev mama 60 aar.
Don kom ind om
form. og var til oplivelse.
Vi talte lidt med Times'
korespondent, som var 
imponert af det norske
folks rolige holdning.
Du maa undskylde, at
Du først faar svar nu
Men for det første har
jeg ikke kunnet træffe
Holter før, og for det
andet har jeg været
optaget fra 7 om
morgenen til langt
paa nat hver eneste
dag i 14 dage; thi både
den gamle og Thor ere
sengeligende. - Den gamle
havde en snev af lunge-
betændelse, saa vi i et
par dage var bange for, at
det kunde tage en slem vending.
Nu er han udenfor al fare;
gangere» på repertoiret. Og ikke
mindre glæder jeg mig over den
mulighed, De i Deres brev stil-
ler i udsigt, nemlig at vi kan-
ské næste vinter kunde træffes
i Rom.
Jeg er nu spændt på at erfare
hvorledes foretagendet med «Fru
Inger» vil løbe af. Jeg håber
det bedste og tegner mig, idet jeg
beder herr og fru Winter-Hjelm
forbindtligst hilset,
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
jeg vandred sammen
hjem. Han er i svær
kamp og gjærrig - 
mon ikke et tidsspørgsmaal,
naar han forlader stats-
kirken? -
30/11 Sligt solskinsveir!
Gratulerte onkel Kjeld.
Læste hele efterm. Peter
Egges bog "Oddvard Hage
og hans Venner". Halvparten
er god. - Om aftenen
telefonerte Don at han
havde haft en god tur
til Romskogen og kommer
hjem imorgen. -
1/12
Om form var jeg i
Kjøbenhavn Cad 22 Novbr 1880
Hr Edv. Grieg
Bergen.
Jeg har idag tilladt mig at afsende til
Deres ærede Adresse et Exemplar af Patituret
til Lange - Müllers Suite: "S Alhambra".
Det vilde glæde mig særdeles, og De i Ud-
givelsen af dette Partitur vilde finde en
Antydning af de Formaal, som Hofmusikhanten
har stillet sig.Da jeg forrige Vinter to
mig den Frihed, ved en personlig Henvendelse
til Dem, at søge Deres velvillige Opmærk-
somhed vakt for en formintlige nødvendighed
at der i det danske musikalske Samfunds
dannedes en begyndende Modvægt mod dets
paa Musiklandenes Omraade Etablerede
Monopol, anede jeg ikke, at Deres An-
skuelser om det fremsatte Forhold være
aldeles divergerende fra dem, som jeg tillods
mig at udvikle. Det er først senere
Tids Erfaring som har lært mig at
Nr 3, Oxford Terrace
Edgmare Road
London N.
23.4.1907
Hr. Dr. Edvard Grieg, De vil vistnok blive
meget forbauset over at høre fra mig som
De aldeles ikke kjender og ikke mindre fordi
naar De her gjennemlæst mit brev, min
undskylding fra min paatrænghed ved at
henvende mig til Dem er at der muligen
kan Være sympathi for mig fordi jeg ogsaa
er musiker omend i en meget beskeden
vei og fordi jeg tror at De kjendte personlig
og paaskjønnede min afdøde broder
Advokat Niel Gasmann som spillede for
Dem ved prøvet af Deres værker, og for hans
skyld om ikke for min De kanske kunde
være villig til at assetere mig. Jeg er ogsaa
pianist og organist omend ikke paa
langtnær saa flink som min afdøde
broder. Jeg har været herover i ti aar og
hovedsagelig ernæret mig som musiker, og har
bl.a. voret dirigent af et orchester i Norwood
sanglærer og korinstrutør i York sunget
som organist og Dirigent af orchestret i
Royal Grand Aquarium. Brighton. I det
os, og hvor jeg er lykkelig
ved at ha Dig nu som
dengang. Igaaraftes oplevede
jeg da Per Gynt, og jeg
ønskede nok, Du havde væ-
ret med. Marie og jeg havde
været saa heldige at faa
Plads i 2den Rad, Frontlogen,
- høit under Taget, hvor
Svalen bor. Musiken virke-
de paa mig saa frisk
som første Gang jeg hør-
te den, og der var ogsaa
Ting, jeg ikke havde hørt,
siden Du i 1876 (?) spil-
te det for mig, f Ex. Sce-
nen med Jenterne. Ja Du
og Ibsen havde beholdt
Reisepas og det med Skjæsord
ovenikjøbet, men naar Du gjør
Touren sammen med Rubinstein
saa tænker jeg at Du i grunden
er nok saa fornøiet. Havde all-
blodet været lidt mere betenkt,
saa havde det sikkert tied om
Rubenstein. Nu ja, jeg misunder
ikke Din Stilling derinde i vor
interligente Hovedstad, men Du
blæser dem naturligvis et Stykke
allesammen.
Tænker Du fremdeles paa Kjøben-
havn til Sommeren? Jeg antager
at jeg kan faa Anledning til
at reise derned i Slutningen af
Juni og bliver der 2 Maaneder,
det skulde blive deiligt om
vi kunde træffes og opleve
Tider sammen dernede.
Send mig snart nogle Ord
saa er Du snil, jeg længes
saa svært efter at høre noget
Ogsaa i andre Henseender gjorde det mig
ondt at jeg ikke traf Dem. Det vilde voldt mig
Glæde at gjensee Dem og at kunne talt ret af Hjertet
med Dem. Faa, meget Faa ere de Mennesker, der
vække denne aabenhjertige Tillid i os, og som oftest er
det mindst de Nærmest stillede som gjøre det. Jeg kunde
mere
dog glædet Dem med at jeg har lært Lidt af den tunge
Opgave at leve, at bære Livet. Uden at mine Kaar
ere bedre og mine Savn mindre, har jeg dog lært bedre
at bære dem. Havde De kjendt mig og min Fortid lidt
mere – og det synes mig at et Venskab som Deres
giver Dem Ret til at vide lidt mere derom – vilde De maa-
skee opfattet mig anderledes, maaskee mildere, ialfald
sandere end det hidtil har været Dem mueligt. Vort
første Bekjendtskab faldt i en Tid, da jeg stod i Skyggen
af en anden Personlighed, der nærmere angik Dem. Jeg
stod i Skyggen og jeg vilde det saa. Jeg var ikke til for
Nogen Anden dengang, eiede mig ikke selv i nogen Forstand,
men lod mig ligesom gefalde at en Anden levede
for mig, tænkte og handlede for mig. Hvorledes denne
Apathie, denne Lidelsens Træthed var kommen, dette
er for dybt gaaende til at fortælle her. Kun
saameget, at min hele Ungdom, fra den tidligste,
indtil den Dag Collett hjemførte mig, havde været
en Kamp, en frygtelig Kamp, hvor det blot gjaldt
om at beholde Livet og Forstanden. De kom
saa tidlig bort kjere Sibbern, derfor har De maaskee
blot oplevet lidet af dette Afsnit i vor Historie.
Skrækkelige Tid! Stridens og Splittelsens Tid, hvor
ligesom alle vilde og raa Lidenskaber i Nationen
36.
maa være bortfaldt ved Fr 6 Febr 1686, men den anden
Henviisning, som Fr af 4. Dcbr. 1672 har i § 22 til
Recessen, synes at maatte bringe os til at ansee
dennes Bestemmelse om, at Gifter i Apothekerne
skulle haves under Laas og Lukke, hvortil Apothe-
keren skal have en og Byens Læge en anden Nø-
gel - for endnu forbindende Lovbud. Men denne
Mening er nok ikke almindelig antagen, enten fordi
man anseer Bestemmelserne om Gifters Behandling
bortfaldte ved Fr 17. Januar 1735 og især ved Fr 1. Apr.
1796, eller fordi man ikke antager noget Lovbud
saa gammelt som Chr den 4des store Reces for længer
at gjelde, hvorom nærmere siden. -
Hvorvidt Frdn af 6. Febr. 1686 angaaende Apo-
thekervarers Credit staaer ved Magt, lader sig vistnok
betvivle. Denne Frdn synes nemlig at henholde sig
til § 19 af Fr 4. Dcbr. 1672 og at gjentage dennes Bud, hvor-
efter Apothekernes Tilgodehavende, naar det var o-
vereenstemmende med Recessen, (: altsaa nu Frdn af
1686 :), skulde være prioriteret i Boer næst efter
Børnepenge, d. v. s. imellem de i første og de i
andet Membrum af 5-13-35 nævnte Fordringer.
betaget publikum i ryggen. Vor værtinde er en liten skindtør 
mrs. Tanner, som vimser hupstairs og downstairs, ’aving so many 
things to ‘ave in ‘er ‘ead, men like blid altid, som spør 
bekymret efter hvert maaltid om vi liker dit og dat og 
er villig til at la os faa alting som vi vil ha det. 
Og fem minutter herfra har vi Themsen med fabrikker og 
byggetomter og juletrær og villaer og arbeiderboliger og spaserveier 
og baater til at leie; vi har rood der undertiden om aftenen. 
Og jeg har igjen mit eget værelse med et ordentlig skrivebord 
og kaminhylden fuld av mine egne bøker, og Svarstad har 
sit eget værelse med tuber og hyssing og papir utover 
hele gulvet og et skrivebord med jerusalems forstyrrelse paa – 
og eftersom jeg ikke længer er nødt til at være der 
mere end jeg selv vil, saa synes jeg selvfølgelig der er forfær-
delig hyggelig og er der altid, naar jeg ikke arbeider eller 
vi er ute.
Hvordan jeg rigtig skal klare at bli færdig med 
mine fattige folk vet jeg forresten ikke, men klare det 
gjør jeg vel. Det er litt forstyrrende ogsaa, at jeg har 
anskaffet mig en hel del bøker av Webster og Ford og 
Massinger og Marlowe, og al den sympati jeg føler for 
patos og vildskap og hete lidenskaper, blir farlig for-
styrrende. – –. Der er vidunderlige ting imellem i disse gamle 
engelske tragedier, som allesammen foregaar i det st sekstende
fjortende. Første akt frydefull over
alt teater ellers. Strålende
Strindberg! Jeg blev så glad, og
gledet mig til de neste akter.
Annen akt skuffet heller ikke;
Anders de Wahl og Stub Wiberg
spilte så det var en fryd. Og
Strindberg er en mann; det er
det herlige ved ham. Når jeg tenker
på de siste skuespil av våre egne
store, så er det sødt og blødt,
eller surt og grellent. Ikke noe
som bøier en i kne. Moralprek
og alderdom.
Men hvorfor spiller ikke
våre teatre Strindbergs gamle
stykker? Hadde jeg et teater, skulde
"Faderen", "Kreditorer", "Mester Oluf" og
"Frøken Julie" opp der. Folk blir ikke
svimle om de kommer noen
etager opp over Edgar Høyer og
Moser a. a. Desverre taper Erik
den fjortende i de sist akter. Ingen
utvikling, men uklarhet og  dekla-
han saa lægger ruten.
Ja nu maa jeg slutte; jeg vil meget gjerne se paa de to første bolkerne 
ogsaa, men som sagt saa er det litt vanskelig for mig at samle indtrykkene
og jeg vilde hellere snakket med dig om hele verket. Og saa faar du leve 
saa vel, jeg skal op og pakke nu.
Hjertelig hilsen,
din
Sigrid Undset.
Desember 26de
Lysere har denne Dag været, og muntret mit Sind.
Mit Tisfordriv, at skrive af Atala. Minne Tanker
er korte min Bog, og derfor vil jeg paa Lejet
søge, ved behagelige Tanker, og kjere Erindringer,
at vaagne mit mørke Sind. –
Desember 27de
I Aften komer jeg med et fornøjet Sind, jeg har
modtaget Breve fra S. B. som ganske har opklaret
mit mørke Humeur. Af deres skrivelse seer jeg, at de
i Aften er Hos Capitain Ruge. Det vilde sandelig
være mig kjert, hvis de fornøjet sig, dog synes jeg
at jeg finder mig langt mere tilfreds, udenfor denne
Glimmer, som dog aldrig sand Oprigtighed og Frihed
hersker. Lykkelig var jeg vis jeg i Eensomhed og
Venskabs Skjød, kunde see Livets Aften imøde.
Hans Friis har været her, og med ham har jeg
modtaget Brev fra Lava Olsen, og en deel Bøger.
Desember 28de
Glad er jeg her igjen, fra Lilleringsager, det er
dog aldrig noget glæde Sted, jeg ynker den hele
Familie som skal lide saa meget. Den gode ædle
Christian har jeg igjen skuet, han er en ædel
beskeden Yndling, blier han saa god som hans
Udseende viser, bliver hans engang bestemte Elskte
i Sandhed Lykkelig. Hans Hjertens Tanker røber
saa megen Fornuft, at det aldrig er muelig
han kan blive anderledes. Et Ønske har jeg for
ham, og intet i Verden vilde mere glæde mig
hvis Tiden kunne bringe det i Opfyldelse.
Humeuret Sværmerisk. Jeg taber mig ganske i
Idyll Drømme. –
at komme ud, får man forsøge med det
mindre. Jeg har da også, som vel de fleste
unge kunstnere, vært tosset nok til at
sende arbeider til en forlægger, der natur-
ligvis, på grund af et fra begge sider lige
fuldstændigt ubekjendtskabsforhold, sendte mig
dem uåbnede tilbage; jeg har således sendt
til et par tyske (Gutmann og André) og
til Wilhelm Hansen, da jeg nemlig for det
mæste har skrevet sange til fremmede, især
tydske texter, har jeg ikke anset det nyttigt
at henvende mig til vore egne forlæggere,
som desuden soler sig i såmeget skidt (s.
v. verbo) at en ærlig kunstner taber lysten.
Mit håb er på denne måde at bryde
mig en bane vor dog, sandt at sige, ik-
ke stort; men vor jeg allerede da, trods det,
at jeg kunde handle så tåbeligt, synes
at vidne om at modsætte, så temmelig
"Forrykende
spennende, gru-
somt og morsomt"
Sier Nini Roll Anker om 
prøvene på "På ærens mark".
Forfatterinnen tar folks æres-
begreper under behandling. 
Fru Nini Roll Anker for full fart
på vei til prøven i formiddag.
straalende storartede natur jeg havde for
mig. Alle sandflader dernede mellem klip-
perne vare aldeles oversvømmet af bølger, som
rullede op og atter gled ud, Magda
Kielland var kommet ud for at se paa stor
men, og vi vare et par gange næsten i fare,
da bølgerne overraskede os, hvor vi ikke ven-
tede dem. Da saa stormen var forbi, og van-
det efter flere dages forløb faldt saa
nogenlunde tilbage, saa blev der et liv
blandt de ellers saa øde klipper. Søen havde
revet løs fra bunden en mængde tare og
tang, og der blev nu en kjøren op af det,
som var uhyre interessant at se. Jeg kom
derned en eftermiddag og blev overlyksalig ved
at se det, satte mig strax til med skitse-
kassen og fik noget ud af det. Et af mine
motiver er beregnet paa den slags staffage 
men i al beskedenhed. 
Der kjørte 12–14 heste ustandselig op og ned,
vist 20 mand arbeidede med at læsse paa
kjærren nede ved stranden, kjøre det op paa
den nærliggende mark og der læsse af.
Der stode mændene ofte til knæerne i vand
hestene ligesaa, ret som det var kom en høiere
bølge end de andre og for op mellem dem,
Edvard Grieg" og kanske fotogra-
feres med Doktorhat.
Ja, gid det var saa, at I
som! Thomasine synes
Som jeg og ber mig om at hilse
Dig og din Hustru mangfoldige
Gange.
Din hengivne Ven
Jonas Lie.