MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
opløste sig i et rendt Spilfægteri med Ord,
uden
reelle Differentspunkter
med
tunge, høitklingende Talemaader.
Hos et Folk,
hvor
de politiske Videnskaber ere udestængte fra
det practiske Liv, og hvor der gives liden Anledning til
i Praxis at prøve Theorien, saaledes som Tilfældet
tidligere
har været
og tildeels endnu er
i Tyskland,
og hvor der gives et helt stort
Publicum af Skuelærde, som alene
leve i Bøgernes Verden,
kan den videnskabelige Gransk-
ning
lade sig hilde deri; naar man ikke giver den
Substantsen at Beskjæftige sig med, faar man
finde sig i at den kaster sig over Skyggen. Men saaledes
har det ikke
været hos os. Vi have havt
praktiske Spørgsmaale nok at løse.
Vi skulde værne om og udvikle vor Selvstændig-
hed,
skulde bearbeide vor constitutionelle Ret, føre Grundloven
over fra Papiret og ind i Retsbevidstheden og det practiske
Liv, vi skulde forbedre og commentere vor Privatlov-
givning overeenstemmende med vort Folk,
vort
Lands
og vor Constitutions Eiendommelighed.
Disse Omstæn-
digheder i Forbindelse med det raske Opsving alle Nærings-
veie tog, lagde Beslag paa alle
Kræfter.
Rigtignok var det ikke alle
i hiin Tids
retsphilosophiske Skrif-
ter og
Forelæsninger, som man kunde lægge Subtilitet
tillast.
Om de fleste kunde man snarere sige,
at de vare tørre og trivielle i den allerhøieste Grad.
Modsætningen mellem Prætensionen og
Evnen hos
commune
vulgus af de ældre Naturretssystemer var særdeles
afstikkende.
Paa den Maade, som de opfat-
tede deres Videnskab skulde den yde ikke alene
Veiledning, men ogsaa Vished
ved Afgjørelsen af
Spørgsmaalet om, hvilken Skikkelse enhver retlig
Institution maatte have for hvilketsomhelst Folk
til hvilkensomhelst Tid for at være stemmende
med Retsideen, altsaa for at være gyldig. Deres philoso-
phiske Begrundelse bestod
i Almindelighed i tørre
aandløst fremstillede,
lidet ud-
viklede Formler, laante hos de tydske speculative
Philosopher, mangengang ovenikjøbet misforstaaede,
deres Læresætninger om de enkelte Institu-
tioner, der skulde afgjøre saa vigtige Spørgsmaale,
vare yderst magre, deres System et ufrugtbart
Schema
efter Romerrettens Mønster. Naar
nu
Mænd, der havde modtaget
en almindelig videnskabelig Dannelse,
som vare
udrustede
med historisk Kundskab, og havde indsamlet rig
Erfaring i vort eget offentlige Liv, kom
til, som
under vore Forholde
idelig hændte, at maatte danne sig en
lidet videnskabeligt beskjæftiget Publicum
Hvad var det nu de i Virkelighed præsterede
så opkavet af ting, som stod på, at jeg foretrak at
vente med at svare dig til roligere dage. Og så blev
jeg syg.
Men siden den tid har jeg havt fotografierne stadig
for øie på mit bord og levet mig ind i det værk, 
dets tanke, dets form - og jeg lykønsker dig, Gustav,
af mit hele hjærte!
I grunden synes jeg jo, at seiren må være vis
for dig, hvordan så end juryen er sammensat.
For aldrig, tror jeg, har du gjort noget så seirigt
som denne gruppe med den unge tankeerobrer,
som seiler gjennem rummet båret af evner, han
ikke selv bare næsten ikke aner..
Dette arbeide, synes jeg, må for alle gi noget
impuls - det er betagende også i populær
forstand. 
Der er arbeider af dig, som for mig person-
lig er værdifuldere, fordi de rører dybere inde ved
til Bergens kunstfor. at opfylde, og billedmaterialet til den volder mig de største
bekymringer. Men kan jeg komme, så vil ingen heller end jeg. Din ven Jens.
Nu hjælper W. til ved nogle decorationer, 
vi skal have en aftenunderholdning for trængende
kvindelige studerende. Huf det er en plage og
møie at have med saadant stel, det skal
være deiligt, naar alt er over, thi alt gaar hid-
indtil vrangt over al maade.
Det skal blive deiligt at sidde i eders
koselige stue og faa en rigtig hjertens
passiar, der kommer til at gaa mangen
aften med dertil. Gid det kunde ske rigtig
snart. Nei mon Mons vilde faa vide for
mig, naar indleveringen til salonen er og
skrive mig et par ord paa et brevkort derom.
Du maa takke Elisabeth saa meget for hendes
brev isommer, hun maa ikke være  vred fordi
jeg ikke svarede, men bevare mig i kjærlig erin-
dring, som jeg hende. Hils hjertelig Asta, Mons.
Venlig hilsen til Bjørnsons, Inga, gamle
Thommesen og saa er der vist ikke fr Sviredtigs
stakkels dem. Gid I længtede bare tolvtepar-
ten saa meget efter mig som jeg efter eder.
Eders hengivne Kitty.
Hun fik Slag. Hendes smaa Sognemaal-
historier er kjendte og kjære, ligesom
hun var en skattet Oplæser. Ved
Maalmarknaden i Bergen for to Aar
siden var hun et meget aktivt
Medlem af arbeidsnemdi. Vestmanna-
laget skylder hende ogsaa meget. Hun
læste ogsaa opp på maalmarknaden paa Tivoli i 1898.
11.12.04
Dr. Buergel sender mig et Hifte
af "Eimreidin" med en Artikel af ham
paa islandsk om Konad Maurer, samt
sin Doctorafhandling "Konungsannáll" og et
prægtigt Billede af ham og hans Frue, Hilde
Buergel - Deiligt Solveir. Jeg læser Buddhisme.
Man kan nu faa saa mange billige
Buddhistskrifter gjennem "Buddhistischer
Missions Verlag. Leipzig.
Interessant er et Opraab af en
Lama: "an alle Erleuchteten med wahren
Yünger des erhabenen Buddha, die noch im
tiefsten Abgrunde religióser Unmissenheit
versunkenen Barbaren und Heiden des Westens
auf den Weg der Erlósung yu führen". Det er
en Verdensreligion
snart
3000 Aar gammel, som
Kristiania 30/12 97
Kjære Grieg!
Netop som jeg skulde til
at skrive dette, får jeg det allar-
merende telegram fra Bergen,
hvorved hele stadsen synes at
gå istå. Dette er fortvilet og
meget uheldig efter min mening.
Vi var jo enige om at foretrække
norsk orkester, dersom der ikke
fra musikernes side eller andre
kanter gjordes vanskeligheder, og
jeg var også fuldt ud enig i, at
mindste vrøvl eller krøl burde
og måtte mødes med kategorisk
afslag. Så møder jeg under for-
beredelserne her overalt imøde-
kommenhed, og specielt fra de
Lillehammer 20. november 1935.
Kjære Ingeborg
Takk for brevet dit forleden. Jeg skjønte at
du hadde tatt ut paa en længre flugt, for vi vilde ha været 
oppe og hilst paa dig, Nini og jeg – hun var her i byen en
ti dager, bodde paa Gersompensionatet, som later til at være 
mere end rart. Men saa fik vi altsaa vite at du ikke var
hjemme. Nu haaber jeg at du vil se indom her, næste gang
du kommer til Lillehammer og spise middag og holde møte
i Guldaldersklubben som ifjor. Bare ring op saa jeg vet 
du kommer -.
Jeg er forresten næsten altid hjemme. Her er svært
stilt – Hans er paa Hartmann og Anders i England.
Endelig slog han ind, som apprentice ved Austins bil-
fabrikker i Birmingham. Han er kisteglad for at være der, 
og jeg for at han omsider er kommet i arbeide, endda jeg
savner naturligvis guttene ogsaa.
var saa glad over Brevet, men
der synes Du feil, for Du
kjender mig vel saa vidt,
at der maatte mindst
gaa en Maaned. I Mel-
lemtiden har jeg gaat og
glædet nu over og funde-
ret over Dit Brev. Først
Hovedsagen. Begivenheden
i Mai kan ikke andet end
glæde mig ustyrteligt. Nu
ved Du det, og saa har
jeg vel ikke Lov til at snak-
ke mer om den Ting.
Det er aldeles brillant -
lad mig rent ud sige det -
- for Menneskedens
Skyld! Dette er min
Mening. Og saa var det 
min Geburtsdag, som
svare. Du har alle mine varmeste Ønsker, det
gjøre, men derom kan I vel først ha er fast
Plan, naar I kommer derned. Kjære Kris, Du
har været storartet til at skrive til mig i
Sommer uten at vente Svar, fordi Du vidste,
at det falder mig saa vanskeligt. Nu faar
Du mange at skrive til dernede; men glem
mig ikke ganske, for Du kan stole paa, at
jeg tænker paa Eder og vil være taknemlig
for et Par Ord nu og da. Veda er vel reist
fra Dig nu, da Skolen er begyndt, ellers var
det et Fællesbrev til Eder begge jeg vilde
skrevet. Jeg blev saa bedrøvet over Brandsaa-
ret i Nakken og er endnu spændt paa at høre
om det er læget. For det første forstaar jeg, at
det var et uheldigt Sted, og desuten vet jeg saa
lidet om Elekricitets Brandsaar og kan tæn-
ke mig, at det blir langvarigt. Gid hun frem-
deles var under Din Kjærlige Pleie, og er det
saa, da maa Du hilse hende Kjærligt fra mig.
Selv skulde jeg for længe siden været i Byen,
for nu er Asta kommet med vor Pike; men
Du vet, jeg maler et lidet Billede og hvor van-
skeligt det er for mig at opnaa Fuldendelse.
Mer end denne Uke ut vil jeg nødigt være
her. Jeg stræver alt hvad jeg kan; men jeg har
Sol i Interiøret, som hindrer mig meget, og
jeg trænger til at høre af en anden Maler, om 
det er godt eller slet hvad jeg har gjort. Gid jeg
fik se Dig i Byen for Du reiste. Jeg kom-
men til at længte efter Dig og Ragna og
mine gode Ønsker vil følge Eder paa
Veien. Du vet at jeg af Hjertet under
Dig al god Lykke. Saa faar I da leve vel
og ikke glemme mig ganske. Med Kjærlig
Hilsen Din og Ragnas gamle Harriet
i udlandet havt for øie, og under erkjendelsen af, at en vis
arbeidets deling dog ogsaa paa disse enemærker er absolut
nødvendig, har jeg søgt at skaffe mig en oversigt over stats-
videnskabernes stilling og hidtil opnaaede resultater. I statsret,
kirkeret og statsøkonomi tror jeg derfor at ville være istand med
fremgang at studere videre, og om, jeg end ikke anser mig skik-
ket til paa stedet  at dokumentere nogen dybere indsigt
i disse fag, saa turde fakultetet dog i det hjemsendte rets-
historiske arbeide kunne finde det nødvendige materiale, hvor-
paa det kan grunde sin dom om min tilstrækkelige eller util-
strækkelige evne til at behandle videnskabelige spørgsmaal.
Norges konstitutionelle ret har jeg naturligvis i udlandet
foreløbig ladet ligge. Disse betragtninger i forbindelse
med nødvendigheden af engang at faa vished for, hvilken leve-
vei, jeg har at vælge, bringer mig altsaa til ligefrem at spør-
ge Dem, hr. professor, om De tror, at det vilde være nogen
sandsynlighed, at en ansøgning fra min side om et af de
nu ledigblevne universitetsstipendier vilde føre til et gunstig
resultat. I modsat fald maa jeg sige den videnskabelige
vei farvel, og om jeg end ikke ganske vilde kunne fornægte
min natur og holde mig rent bort fra enhvert indlæg navnlig
til vor retshistories oplysning, vilde det dog blive beroende
af mange tilfældigheder, hvad der vilde komme derudaf;
noget haardere videnskabeligt arbeide blev det i det mindste
Forfatterinden
Frøken Aase Kristofersen,
Ørnberga
Tullinge
pr. Stockholm.
Klasensgade 11 Ø
5 - 4 - 93
Tak for dit og Karolines
uhyre elskelige brever. Lig-
ger syg i denne tid. Såsnart
jeg er frisk. Skriver jeg i høj
grad til Dere begge.
"Det flager" er kommen i nydeligt
pragtbind! Masser masser af takker!
Din Amalie Skram
Min kjære Valdemar!
Din store – noksagt! Jeg har ikke
været saa glad paa lang tid som
da jeg forleden dag i Morgenbladet
læste om din reise til Korsika.
Jeg lagde allerede en rosenrød plan
til i den kortest mulige tid at faa
vist dig alle Paris's mærkværdigheder.
Og saa kommer dit brev og nedslaar
alle forhaabninger! Det vil da sige
for dennesinde; thi du er da vel
ikke saa forbistret dum ogsaa at
lægge tilbageveien uden om Paris.
Jeg længedes ikke meget efter at
München, den 18. December 1890.
Kære dr: Elias!
Tak for Deres venlige brev,
som jeg modtog i middags og for
Deres tjenestevillighed overhovedet.
Erklæringen tilbagesendes
forsynet med min underskrift.
Men den må ikke benyttes uden
med den af mig gjorte tilføjelse.
Heller ikke må det tillades herr
Fischer at foretage nogensom-
helst forandring i texten.
Til Reclam har jeg for længe
siden henvendt mig og jeg hå-
ber at han vil tage hensyn til
mine for ham udtalte ønsker.
Hendel i Halle kender jeg ikke.
Men han vil naturligvis læse
erklæringen og forholde sig derefter.
Idag er det Søndag og
Søndagsfred paa Næsset. Solen
falder ind gjennem det brede Vin-
du mellem Kameliar, Azalaer,
Primler og Gyldenlak. Isen
ligger paa Vandet, men det blæ-
ser vaarligt fra Syd. Stæren er
kommen og har sunget sin
lange bløde Fløitetone ind
i Hjertet mit. Den enkle Tone,
som gjennem hele Vaarens
Vemod i sig og samtidig al
deres Jubel. Jeg sidder idag
inde for Forkjølelse, Slim og
Snue, men Du ser, at Hu-
møret holder. En tung Tidende
fik jeg idag. Kaptein Eimstad,
som du vist erindrer fra
Korene, døde idag af Lunge-
ved Haugesund og fortalte ham
Din ændrede Arbeidsplan samt
spurgte ham, om han kunde
paatage sig Arbeidet. Imid-
lertid har han netop svaret til-
bage, at han synes det er overflø-
digt, at netop han overtager det
nu paatænkte Arbeide.
Jeg var derfor igaar opom
Sletten og fik ham med
mig hen paa Troldhaugen.
Han er saa klar og grei. Vi
gjennemgik, hvad der skulde
gjøres baade af Træ- og
Murarbeide, og paa min
Forespørgsel sagde han,
at han kjendte en Mand
paa Hop, som var helt
igjennem paalidelig og dygtig,
og som "han skulde garan-
tere". Dette er ikke bare
Tak for besvær og brev. Resultatet
var egentlig blot, hvad jeg selv burde
have vidst paa forhaand, idet tidsskrif-
tet jo holdes ganske populært. At omar-
beide min paagjældende afhandling i
populær form har jeg saameget min-
dre grund til, som det for mig netop
gjaldt at faa offentliggjort den viden-
skabelige argumentation tidligere end
det kan ske i vort videnskabsselskabs
"forhandlinger". Derimod takker jeg for
tilbudet, som jeg maaske ved leilighed
skal benytte mig af for noget andet.
– En ce qiu concerne tes propres
affaires, sois cautieus et surtout
très-reservé! Tant attendre, jusqu'on
t’appelle; sans cela on croirart, qu'on
pent formuler ses conditions, et que
les tiennes ne soint que des ballons
d’essage. En temps propre, on se souvien-
drait de toi, assurément! H n'y a pas
l'embarras de richesses. Tout a toi et
aux tiens. E - .
at bringe dem til Opførelse i Bergen. Dette
vilde naturligvis være at stor og gunstig Betyd-
ning for mig og min Fremtid, og da jeg til
Dato ikke en eneste Gang har kunnet komme
tilorde i mit Fædreland, saa haaber jeg dog
dennegang endelig at have mere Held, hvis
ikke al Retfærdighed er uddøet i gamle Norge.
Idet jeg tillader mig at imødese
Deres d/Mening om Sagen, har jeg den Ære
Herr Doctor at tegne
I sand Høiagtelse
ærbødigst
Sigw. Aspestrand
Dürerstrasse 56 pl.
Hr. Edvard Grieg!
Det var rigtignok en
glædelig Overraskelse, De har
gjort mig! De vedt ikke
hvor jeg fryder mig ved
Bevidstheden om at De vir-
kelig har værdiget mig at
tilegne mig disse Sange!
Og saa yndige som de ere!
Bare jeg kunde synge istedet
for spille, det har jeg altid
ønsket; men jeg nynner
dem, og nyder dem i en
fuld Forstaaelse, det er
jeg vis paa; for det er altid
som om De spillede paa
Hjertets fineste, vemodigste
Strenge i Deres Sange. Mest
glad er jeg blevet i "Guten
Langs ei Å, Eit Syn
Gamle Mor Det Første
Jeg ønsker bare at faa høre
aarrække havde lidt."
Deres forbundne og ærbødige
Ebbe Hertzberg.
P. scr. Leegaard vil i ethvert fald kunne bevidne
Dem korrektheden af den nu foreslaaede redak-
tion.
Hansteensgt. 2IV
5/7 1915
Kjære Ingar Skavlan.
Det er meget vanskeligt at taksere
og derfor ved jeg ikke straks hvad
jeg skal si om andre
selv sine egne Billeder, og jeg mener
kan ikke
jo, at Werenskiold selv burde udtale
sig om sit eget Billede i Galleriet.
Imidlertid 2000 Kr maa vel være 
den mindste Pris det kan ha, men 
Salgsprsen vilde vel nu for ham
være meget større. Jeg har talt med
Asta Nornegaard, og her synes jeg ,at
800 kr maa være den rimelige
Rom, den 12. November 1881.
Kære ven!
Undskyld at jeg først nu
ser mig istand til at besvare dit brev.
Et nyt dramatisk arbejde, som ud-
kommer i begyndelsen af næste må-
ned, har så ganske optaget min tid,
at jeg foreløbig har måttet skyde al
brevskrivning tilside.
Det påtænkte tidsskrift vil visst bli-
ve modtaget med glæde af en stor del
af vor almenhed, og kunde det lykkes
at skaffe det indang også i Sverig,
så synes jeg dets beståen måtte være
sikret for en længere tid. Men der-
til udkræves, tror jeg, at redaktionen
skaffer sig også svenske medarbejdere,
og af subskriptionsindbydelsen kan
jeg ikke se, hvorvidt det er menin-
gen.
Hvad mig angår så vil det væ-
re mig både en ære og en fornøjelse
at nævnes som henhørende til eders
kreds. Men jeg ved jo rigtignok ikke
i øjeblikket, hvorledes jeg skal kunne
i sine breve, men jeg ved, at det
er for at spare mig. Aa ja nu haaber
jeg, at vi træffes glade igjen i Paris de
første dage af februar. Ved at Nei her
blev jeg forstyrret af at gutterne kom ind
med nye støvler paa, jeg ved ikke hvad
jeg vilde sagt. Det maa jeg fortælle, at
jeg igaar fik opgjør for aaret fra Cast-
berg og er meget rigere end han før
havde sagt mig., istedetfor 1200 kro-
ner, som han mente, faar jeg 2266,
saa med dem i Christiania er jeg jo
helt rig, og det er godt at vide.
Jeg har havt et langt, langt brev fra
Jane, hun har det godt trods at de
smaa har mæslinger. Allik og Beate
har det svært godt, de ere vist saa
lykkelige nu, som de kanske aldrig
har været, siden de bleve gifte, saa
ser det ud ialfald. De smaa ere
vakkre og snille, ofte svært løine,
jeg tror næsten, at jeg foretrækkede Bodde,
han er kanske mindre klog, men mer
aandrig, tror jeg, da han har saadan mær-
kelige drømme. Dette er ikke et brev,
blot et livstegn, her er saa adspredende
for øieblikket. Venlig hilsen til slægt og 
en kjærli hilsen til eder fra din Kitty.
Hr Edv. Grieg!
Som Kasserer for Kunst-
nerforeningen vil jeg
tillade mig at under-
rette Dem om at De
skylder Contingent for
forrig Aar nu 2 siger
og skriver to spdaler.
Jeg har rigtignok mod-
taget den Besked, at De
ikke vil være Medlæm
men det kan ikke være
Deres Alvor - jeg vil kun
tillade mig at gjøre Dem
opmærksom paa at de
som Medlæm af Kunst-
at jeg ikke paa langt nær har saa
mange Elever som før, men jeg
har egentlig ikke tabt noget herved,
snarere vundet.
Min Eftermand paa Strømsø blev
da Hr: Hoff fra Tromsø, en ufor
dragelig Fyr som i Begyndelsen vilde
spille en Rolle her, men som nok
allerede er udspildt, han begyndte
saa smaat at rakke med paa mit
Orgelspil, men dermed kom han
tilkort. Jeg finder mig forresten
vel i min nye Stilling og haaber
snart at faa mit Tillæg igjen som
man fandt for godt at tage fra mig
ved Overflyttelsen.
Ja lev nu vel og tag tiltakke med
disse høist uinterressante Linier
godt og glædeligt nyt Aar for Dig og Din
Kone, det ønskes af Din heng Ven
Min Kone hilser!
Skriv snart!! Chr. Cappelen
Xnia 24/11 99
Kjære Grieg! Tak for brevet.
Gratulerer med triumfer-
ne i Stokholm. Her i
Xnia er det fortiden B.B.
senior) som behersker situa
tionen. For det første
med sin Over Ævne
digtning som virker
vældig og dernæst mod
målsaken som han
præker sent og tidlig.
Forleden havde vi en
350) fest for ham på
Grand" som begyndte
en Kl. 12 om natten og
om Dagen. Frokost og Middag
paa samme Vilkaar som
mit priviligerede Jeg: nemlig
à 3 frcs med Vin og Eau de
St Galmier. - Har Du
skrevet til De Greef og bedet
ham spille Din Concerto?
Det er klart at han vilde
være henrykt ved atter at
kunne være med os. Vor
Ven Brækstad var herx
nylig og han troede saa
sikker at han skulde træffe
Dig i Leipzig. Jeg havde
iforgaars Brevkort fra
ham - han havde besøgt
Dr Abraham, der fortalte
ham Du var i Nevton.
x samtidig med De Greefs
Jeg skulde ha gratuleret med din herre og husbond. Jeg læser
bare overskrifterne, men Anders har refereret Ranjas og Johan Ankers triumfer
hver aften i et tillæg til aftenbønnen. Det er den eneste heart-to-heart-talk
jeg nogensinde har med det barnet mit – aftenbønnen
med tillæg av avisreferat, – jo og saa naar jeg selv skal klæ av eller paa Hans, som spreller som en loppe
og smetter hundrede ganger fra mig og ut i svinkeærinder, saa begynder Anders
gjerne at spørre mig ut f.eks. om den fyrstelige familie Battenbergs forhold 
eller det Vestromerske rikes undergang, til jeg som staar med begge
hænder fulde av lisrerne kropper, svarer ikke som en moderne ideal
venindemoder, men som en gammeldags brutal mor med at be ham holde
kjeft fordi Hans er mere end nok for mine kræfter i øieblikket. 
Tak for din og Ankers indbydelse. Jeg vilde usigelig gjerne,
men jeg kan ikke – med de to fremmede ungerne tør jeg neppe forlate
huset en dag. Men en dag hadde jeg tenkt likevel at stryke til byen –
i næste uke – og om vi kunde møtes og spise etsted i byen? Jeg skal 
telegrafere til dig hvad dag jeg er der. Hadde tænkt at overnatte og
ta hjem med aftentoget næste kveld. Jeg skal bl.a. kjøpe flag –
jeg faar sat op flagstang nu, og her skal flagget heises første gang paa
St. Olavs dag, har jeg greie paa. Jeg har en simpelthen sykelig længsel
efter at faa snakke litt med dig – paa en maate er jeg stor træt
av bare piker og smaaunger – selv om Hans er saa søt, at jeg neppe
kan falde i søvn fordi jeg maa ligge og se paa ham (han sover i min seng,
for lille Ingvald har faat laane hans) og Ulla Marianne er en
deilig liten dukke som kommer ti ganger om dag og vil hænge om halsen
min og forsikrer «moster, jag tycker så om dig, du!» Det er egentlig
ikke min natur at elske andre folks unger paa den heftige maaten
men jeg er gladere i Ragnhilds børn end jeg hadde trodd jeg kunde
bli i barn som ikke var av egen avl.
men hun siger, at paa denne maade kan
det ikke gaa; det vil bare blive ondt for
begge parter. Hun har imidlertid opmunt-
ret mig og synes, at jeg er meget mod-
taglig for instruktion og flink at arbei-
de; og da hun tror, at jeg ved siden af
alt det, jeg har at overvinde, ogsaa her
naturlige anlæg og noget, som jeg vil
ha frem, og som ved ihærdigt arbeide nok
kan føre tilmaals, saa raader hun mig
til: enten at reise til Stokholm et aar
og der gjennemgaa en grundig teknik -
plastik hos Signe Hebbe og skolering og op-
øvelse af organet hos Winterhjelm;
eller - dersom jeg ikke kan opdrive mid-
ler til det _ begynde ad den praktiske
vei; gaa til Carl Johan theatret og betragte
det som en forskole, da der ved Christiania
theater for tiden er saa mange, at jeg der
ikke vilde faa noget at gjøre.
Men til at gaa til Carl Johan theatret har
Kjære ven!
For Din hustrus og dit jule-
kort med
dets
kjærlige hilsen fremkommer nu
først en sildig, men derfor ikke mindre
hjertelig følt tak! Egentlig skulde det jo være
mig, som sendte Eder et saadant lidet
vennebud, men da min gammeldagse
natur ikke hidtil har kunnet bringe det
over sig at tolde til denne moderne opfindelse,
og jeg virkelig haaber at kunne gaa i min
grav uden at have kjøbt et eneste julekort,
saa faar I undskylde mig. Ikke engang takken
vilde maaske være bleven sendt Eder skriftlig,
hvis ikke Gadser’s dødsfald var indtruffet,
og jeg i den anledning havde tilladt mig
i telegrafisk korthed at bede Din hustru -
der gaar vi altid tilkøis ved kl 
9 tiden. Vort daglige tilholdssted er
et stort kjøkken, hvor byens herrer kom-
mer indom og tager sig et glas, hvor
byens sladder diskuteres, og her gives
altid noget at berette, om det end
for os kan synes lidt ubetydeligt.
Du har vist Magda endnu derin-
de, det er udmærket for eder begge,
hils hende og tante Thora. Naar
du skriver, fortæl lidt om om tante
Christines, hvor bor de nu, og hvorle-
des har det det øconomisk, jeg har
aldrig hørt om dem uden gjennem
fru Birch, som er snil, men saa
sentimental at hun blir vrøvlet.
Hun talte om dette oncles død og
deres daarlige øconomiske stilling,
som om det var rigtig et gode
for tante. Da jeg ved saa vist,
hvad sorg er en svær ting, synes