MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
som er saa syg. Du maa bringe
ham en inderlig Hilsen. Han har
været Dig en god Ven, og ogsaa
mig har han jo været god imod.
Jeg haaber, at han nu forlængst
har hørt fra Christen som fore-
løbig trods alt har slaaet sig
til Ro i Valencia. Men Aars-
har jo været godt der
i de sidste Maaneder. Det skulde
gjøre mig meget ondt, om han
endnu ikke har skrevet, men i-
saafald har han vel sine Grunde.
Du maa ogsaa fra mig takke
Dr. Abraham for hans Godhed
at interessere sig for Christen!
Stavangerregningen betalte jeg strax,
og nu før Jul betaler jeg Pige
Kr 50 efter Tonnys Ordre. -
Da jeg ved, at det vil glæde dig,
kan jeg fortælle Dig, at mine
Pengeaffærer fremdeles er i god
Fremgang. Bare være stø. Saa
kanske endnu den Dag oprinder,
da vi kan sidde sammen
var det, at jeg tænkte paa Dig:
dette skulde Edvard ha! Ja,
hvad vi skulde nyde sammen
af Bergen. Det er og blir no-
get andet end Hop, - begge vore
Hjem ufortalt. Og jeg vinder
jo næsten 3 Timer, som ellers
medgaar til Reise, og hvori jeg
nu kan se og se og - stige.
Det er bitterlig saart, at Du ikke
skal ha det bedre i det flade
svarte Leipzig. Jeg har lovet mig
saa meget af denne Vinter for
Dig, og Du skal se, det skal nok
endnu komme, selv om Du maa
drage nordover. Haugtussa kom-
mer igjen. Der er ingen Fare for
det, om hun nu ikke netop kom-
mer den første Dag. Et godt
Raad: et Smule Natur maa
Du se at opdrive dernede og-
saa, reis ud af Byen og
find Dig noget, om aldrig saa
der fantes et Blad med din
Titel derover. - Jo, ganske rigtig, -
for et par Dage siden fik jeg
tilksendt et Expl af det No. hvori
Artiklen stod, og da der isamme
No. findes et par Artikler til om
Dem og Deres Værker, ledsaget af
nogle Anekdoter osv., antog jeg, at
det vilde interessere Dem at
se dette No, som jeg idag har sendt
Dem i Bogposten. -
Hvad synes De om dette Blad
idetheletaget? -
Det glæder mig at høre, at vi
snart kan vente et par Nyheder
af Dem. - Ved De, til hvilken
sultat.
Jeg takker Dem for alt det arbejde,
De har anvendt på indstuderingen af
«Rosmersholm». Af teaterchefens tele-
gram tør jeg jo også slutte at det har
båret sine gode frugter.
Med vore bedste hilsener til
Dem og Deres ærede hustru tegner
jeg mig
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
Trang er jo saa sent værdiløst -
men naa Kan du gjerne vide hvor
dum jeg er lel ogsaa Kan du være
lidt sendt paa mig nu mens du
er borte det faar ikke hjælpe, du
har jo det at jeg har vært i daarligt
Humør sommetider og da vil i grunden
altid saa inderlig gjerne fortælle dig
hvorfor, men det er som jeg var
muret igjen, hvis jeg forsøger at
snakke da saa tuter jeg bare, huf
at det er en Ulykke ikke at kunne
snakke, men siden jeg nu har begynt
at skrifte, saa kan gjerne fortælle
den andre Tingen ogsaa som har
plaget og som er ligesaa dumt
som det andet, jeg finder altid
"Jeg kommer bare indom for at spørge dig, om du vil
komme op til mig i skumringen, saa skal vi sidde i
maaneskin foran kaminen og faa os en ordentlig passiar".
"Jo tak, Anna, det vil jeg gjerne svært gjerne, det er længe
siden nu, jeg var hos dig."
Den unge fru gik sin vei, og Jenny bøieede sig atter
sit hoved over arbeidet. Af og til saa hun ud af vindu-
et, solen skinnede paa sneen, saa det glittrede hen
over den, og luften var saa lys skinnende.
Hun havde travlt snart med haanden snart med
symaskinen for at faa sin kjole færdig, men altimellem
fik hun en behagelig følelse, det var ved tanken om at
gaa op i deiligt maaneskin til sin veninde og saa
sidde der sidde i hendes hyggelige stue foran kaminen.
Tirne efter time gik, middagen var over, hun var
atter vendt tilbage til sit arbeide. Med et faldt mørket
paa, uden at hun havde mærket det, var det tyknet
til og sneen begyndte at falde. Vinden tudede om
hjørnerne, og da Jenny endelig skulde begive sig afsted
var det et himmelveir.
Mon hun skulde sende afbud, aa nei Anna glædede sig
til at se hende, og hun kunde dog ikke blæse bort.
for at blaane"? regn og taage magter aldrig helt at
skjule dem!
I forstaaelsen af hjemmet beror jo barnets
glæde -
forstaaelsen i hjemmet betinger menneskets
lykke!
Jeg kommer til at tænke paa et par vers af Bjørnson:
"Hvem ei har kjærlighed i det smaa,
han kan ei mængdens, ei minnets faa.
Hvem ei kan bygge sit eget hus,
hvad stort han bygger, gaar og i grus.
Med seir fra Moskva til Kartagena
han dør dog ensom paa Sankt Helena."
og ligeledes:
Et enkelt hjem bar saa tit et land,
naar ud det sendte dets frelser-mand;
og mange tusen af hjem det var,
som landet frelst ifra slaget bar.
Da det, som bærer det gjennem freden,
er hjemmets pulsslag i travelheden." -
 det gode i hjemmet er vist alle enige.
Saa langt afveien
Fru Magnhild Ødvin.
Tak for Deres venlige brev, - som kom som
en opmuntring til mig i tunge tider.
Men desværre, jeg kan nok ikke gjøre noget
med at skaffe photos af mine billeder.
Der er vel neppe nogen norsk maler, som
veed saa lidet om sine billeder, - hvor de
er havnet.
Nationalgalleriet var jo for sent ude begge
de to gange, jeg udstillede i Oslo, - alt 
var udsolgt. Derfor er jeg saa slett repre-
senteret der. -
Min første større udstilling i Oslo var i 1905
(jeg havde da tidligere bare udstillet nogen faa
billeder). Dengang (i 1905) kjøbte galleriet
efter udstillingens slutt et billede, som en
anden havde kjøbt, - og endsjønt jeg jo
syntes det var morsomt at "komme i galleriet"
sammen med Sinding, direktøren?
for at lage maalerregler sam-
men med svensker og dansker.
Jeg blir med, jeg har saan lyst 
til at se Thiels og Fåhræus
samlinger. Naar møtet er 
over, blir vi efter et par 
dager - for jeg synes, De kunde 
slaa følge? Jeg har ikke 
været i Stockholm paa ti 
aar og glæder mig, jeg liker den 
byen saa godt.
Anker fortalte mig julekvelden 
at De vil gjøre en buste 
av ham. Tak for det kjære 
Vigeland. Godt nyt aar og 
glem ikke, at De altid 
er den kjæreste gjæst herute 
hos os.
Deres Nini Anker
Hr. Dr. jur. Smedal
Hafrsfjordgd. 7
Oslo
Sorgens Dag. Eilif borte, Gerhard
Munthe! Aldrig skal jeg faa se No-
gen af dem mer. Og paa min Ge-
burtsdag om Aftenen døde min elske-
de Thekla Lange. Nu er her tomt
omkring os. Og jeg vet, at Du tænker
som jeg: Hvem har vi nu at elske
og beundre? Men det er galt at tæn-
ke saa. Vet Du hvad Gerhard Munthe
sagde til Lotta, da hun græd og
var fortvilet over at skulle skilles
fra ham: "Vi møtes i Himlen,
Lotta!" - Deroppe er de altsaa - i
det evige Livs Salighet. Maatte vi
der træffes! Fri for Sygdom, fri for
Synd. -
Lørdag 26/1 -
Her blev jeg afbrudt igaar, og saan
gaar det mig altid. Derfor er mine
Breve forjagede, og det jeg gjerne vil-
de si Dig, faar jeg vel ikke sagt i dag
heller. Jeg er saa bedrøvet over at
Du er syk, kjære Mally, og med
store Lidelser som følger den Sygdom
Du har. Men bed til din Barn-
doms, Gud,. Du skal se, at han
1935
6/1 Idag har vi vært gift i 25 år.
Rike og merkelige år; rmante og glede;
sammen i vekst; større lykke når
ingen, her på jora.
Brudgommen går sin vanlige
skitur, på ørlite sne, til Blåbergene.
Og til blå berg går mine tanker også -
til Romsdalsfjellene, som var videre 
den gangen; og som har sett hvad det
emnet sig til i mig, både av godt
vondt, dengangen jeg blev "bestemt." - 
Vi hadde en rolig jul på
Holmgild og kom mindre fulle hjem.
Det nye året tegner lysere enn år på
lenge - men bakom lysningen går alle
våben og ammunisjonsfabrikker for feitt 
kraft.
Gyldendals forlag har delt ut tre
stipender à 5000 kr. og har gitt det ene
til Arnulf Øverland. Det var fint gjort - 
men kanskje litt rart for Arnulf, alle
Paris.53 Rue de Maubenge.
d. 5te Februar
1881
Kjære Hr Grieg.
Jeg sender Dem indelagte Pro-
gram for at vise at Deres Sonate
blev spillet her igaaraftes, og gjorde
megen Lykke; den blev glimrende
udført. Desuden vil jeg fortælle Dem
at jeg har været sammen med forskjel-
lige Musikere og Fl. som sværme
for Deres musik, Massenet forleden
Aften talte i en Begeistring om Deres
Kompositioner, ligeledes Klaverspille-
rinden Mdm Szawady, jeg maatte
spille forskjellige Ting af Dem; Jaéle
for hvem jeg spillede Brudefølget
var aldeles begeistret; Gud give De
vilde følge Deres Plan fra forrige
Vinter og komme herover; her er
brilliant at være for en Vinter,
23. august 1932.
Kjære Peter Egge,
tak for brevet dit av igaar.
Desværre kan jeg ikke hjelpe denne manden i Hatfjell-
dalen. Jeg tror forresten det er den samme som jeg betalte 300 kroner for 
i renter paa pantelaan for etpar aar siden – jeg er ikke helt sikker paa
det, for pengene er sendt direkte til Vefsn Sparebank, Mosjøen. Den samme 
manden skrev saa aaret efter og bad om det samme, men da sa jeg nei. Hvis 
dette er en anden, vilde han vel ogsaa ha skrevet til mig først, fordi netop 
fra Mosjøen og der omkring faar jeg en masse brever, og nogen har jeg altsaa hjulpet 
og saa kommer det utover; for hvergang jeg har hjulpet en, faar jeg altid i de 
nærmeste ukerne en hel stabel anmodninger om hjelp fra samme poststation.
Nu har jeg været hjemme siden først i denne maaned;
og arbeider – det blev ikke til noget videre med at arbeide i Sverige, endda 
det stedet jeg var paa var rolig og fredelig nok, men gytjebad og sjøbad 
gjør ialfald mig lutdoven, og saa var det saant vidunderlig veir. Jeg er likesom
aldeles overvældet av denne sommeren – at det virkelig er sommer engang 
igjen, saan som det var i gamle dager. Men her er svært stilt efter 
Anders. Fortiden ligger han paa Lahaugmoen og liker sig glimrende. 
Det skal bli hyggelig at se dere igjen til høsten – jeg har forresten været 
svært litet i byen i det sisste, Hans har været hjemme det sidste aaret, 
saa jeg har ikke hat noget specielt at reise ind efter.
Mange hilsener til Anna og dig selv
din hengivne Sigrid Undset.
rævehier og fandt ingen.
jeg skrev et digt som
jeg sender til Verdens
Gang - faar ikke
ro i mig før jeg har
sat min lille streng 
til de faa, som nu
lyder her i Norge for
freds sag.
Reiste om efterm. hjem -
fandt udsprungne nellikker
(og Riecks) paa Rød.
Idag samles da
den urtima Riksdag
paa Stockholms slot -
maa den i sine beslut-
ninger ta varsel af
det mærkeligste, som
er hændt i denne
tid - de store
Rom, den 22. Juni 1882.
Kære Jonas Lie!
Nu tør jeg ikke længer
opsætte med at skrive Dig
til; jeg har til min skam
opsat det altfor længe; men
hvad brevskriveri angår, fø-
ler jeg at jeg desvære er så om-
trent uforbederlig.
Lad mig da først og fremst
af mit ganske hjerte takke
Dig og ønske Dig til lykke
med din nye bog. Den er et
nyt vidnesbyrd om at på sjø-
fortællingens område gives der
i hele samtiden ikke en ene-
ste digter, som kan tænke på
at ta&rapo; det op med dig. Bille-
derne fra sildefisket er fuld-
endte mesterværker i enhver
henseende; de lægger beslag
på alle sanser; jeg lugtede
grangiveligt sild da jeg læste
187
og har båret for alle sine i alle år,
sa hun: du kan engang skrive
om den siden av livet mitt,
du Nini."
Ja, det vilde bli en
bok om mye rart!
Underlig nok traff vi plutselig
Svarstad i dag, vi efter teatret kom 
ut fra Aontuntat, hvor vi hadde spist 
sammen.
Han gikk barhodet og så på all
stasen - en gammel mann!
"Ja dette var et møte" sa han.
Vi vekslet bare noen ord - Sigrid
stod saltstøtte-stiv.
Da vi hadde gått fra ham sa
hun dirrende:
"Og den mannen har jeg elsket:" - 
Jeg foreslo, at det bare var med 
fantasien.
nogle glas med rare dyr paa spiritus, og at et af glassene
var gaaet istykker, saa der var kommet en rødlig vædske
ud over alt tøiet; saa det saa ud som blodplettet og
(Fra sværdsø ved Lyngby.)
og havde en underlig muggen lugt. Kun Ronald, Gam-
borg havde nogen glæde af dette tøis hjemkomst; thi
der vrimlede af kakkelakker, der styrtede ud over gulvet
Hil og dig vort Fredriksten!
Du Kjæmpevagt som kneiser
høi og mindestor mod Himlens Hvæl
Ærens Borg- for Lyde ren -
Hvis Vold ei Nogensind end
Fiendefod betren.
Norriges Malm lydt fra
din Mund har röstet,
Rigt for dets Ry du Ærens
Laurbær høsted'.
Kneis end længe stolt mod
Sky
Du Vartegn for vor gam-
le hæderkranste By!
aner, ja jeg aner det nok, og hun har hvi-
let saaledes paa mig, at jeg har været syg af
det. Søstrenes sygdom
verver
og hendes egen fattigdom er
for meget for hende i øieblikket.
Jeg har nu talt med doctor Strøm, han syntes,
jeg var kommet mig uhyre og mente, at jeg marts
maatte jeg kunne reise til Paris. I november eller
december tænker jeg at komme til Christiania,
saa kanske jeg kan faa livet mig afsted i
februar. Det blir morsomt at finde eder derude.
Peterssen kommer vist ikke afsted før i mai.
Her har været et uroligt veir, men det har været
mildt, for ikke malere har det været godt, ja for
landliggere. Eilif har ogsaa været fortvilet over,
hvor lidet han har faat gjort; ellers har de det
godt, alle tre ere kjække, men de mente, at gutten
var for liden til at komme saa aldeles ud af vante
folder, det er vist klogt, de havde neppe havt
hel glæde af en reise nu. Ja tillykke, jeg vil
med spænding komme til at granske avisen.
Kvist og "vride Heilen sin som ei
Skurefille" og vi nikker roligt og
megetvidende til hinanden som to
gamle Krigskammerater, der har
provet Fienden sammen og ikke
trænger mange Ord - og skilles for
Resten uden nogenslags hverken ydre
eller indre Rørelse. "Nog träffas vi
åter". Ak hvor er dog alderdommen
velsignet doven og deilig! I gamle
Dage - ak i mange Aar - voldte denslags
mislykkede Tilnærmelsesforsøg mig
megen Graad og Tænders Gnidsel.
Men nu - nu tænker jeg bare: det
er et dumt Paafund at spise sine
Hverdagsmaaltider sammen som
andre kjedelige men nødvendige Ting
bør de henlægges til Lønkammeret.
Og videre tænker jeg: kanske færre Ægtepar
havde været skildt, dersom de, som vi
der maa have et saadant udslag - ? Det er frygtelig at
tænke paa, hvis saa er - - Og saa hjerte, hjerteglad man
kan blive naar andre siger, at de er glade i en! Jeg for-
staar ikke sammenføingen. Er det ligegyldighed, hovmod,
en manglende udvikling af en for mig ukjendt egenskab, el-
ler beskjedenhed? det sidste kan det nok ikke være des-
værre, siden bare en saadan tanke kunde opstaa - -
Jeg elsker af mit inderste hjerte mine venner, enten det
i virkeligheden er faa eller mange, og enten de samme
skjøtter om det eller ei, - og jeg kan gribes i hele mit
indre af den største og mest gjennemvarmende taknem-
lighed og glæde, naar nogen siger at gjengjælde min kjær-
lighed - naar jeg samtidig har følelsen af oprigtighed - -
uden derfor nogensinde at ønske, endsige fordre at være
nummer en! jalousi tror jeg ikke at kjende, men maaske
mistænksomhed - nu forresten meget sjælden; dertil
tror jeg mine venner for godt! Der er jo ingen af dem, der
har den mindste grund til eller fordel af at hykle venskab
for mig, ubetydelige, tilbagetrukne og svage skabning!
medlidenhed kanske? det kommer iallefald ikke mig
ved; - jeg vil have og har i den retning den mest ube-
smittede, ja, en fuldkommen ren glæde; - det tror jeg bestemt
Christiania 24 Juli 1869.
Kjære Ven og Fætter.
Jeg har modtaget Dit Brev og
opfyldt Dit Ønske, idet jeg har skrevet
et Andragende til Kirkedepartementet
saaledes som Du vilde have det, fuldkom-
men i Stil; jeg lod Dig søge om alle 400 Spd
strax, jeg leverede Ansøgningen ind til rette
Vedkommende; talte selv med Bureauchefen
men Alt forgjæves; det blev sagt, at det er
en Regel, som aldrig fraviges, at kun den
halve Del af Stipendiebeløb udbetales
strax; det maa ogsaa indrømmes, at det er
et ganske vigtig Prinsip; sæt det hele Beløb
blev udbetalt paa en Gang, og saa Vedkommen-
de paa i  
Begyndelsen af
Reisen blev syg og faldt fra, saa
var jo
alle
tabte; ved den nu befulg-
te Fremgangsmaade har man jo mere
Sikkerhed for, at Stipendierne virkelig
anvendes til Reisen, altsaa i sit Øiemed
med, at den "gode maten skal bli til ånd" som
Vinje sier. Da får jeg bare være glad at ved
bevidstheten om maten og jeg selv og alt
her allikevel  i stilhet udgjør et grunnlag
for fremgang og bedre tider. Han trenger
det altsammen til å suge næring og kraft
av likesom  frøet trenger varme
og godt jordbund for at det skal bli
blomst av det
-
x
- - Den Bogen fra Japan var
yndig. Interessant var det at finde
Dans til episke Sange derborte. Kor,
Solo og Dans. En af de gjengivne Ballader
er skjøn og Udførelsen varer en
hel Time. Men der er kun en Kvinde
som danser; mens 6 synger. Koret
Kristiania, den 25. Juni 1892.
Kære herr August Larsen!
I håb om dat kortet endnu træffer Dem i
København vil jeg ikke undlade med et par
at takke for Deres venlige brev, som jeg igår
havde den fornøjelse at modtage. Særlig
var det mig en behagelig overraskelse at er-
fare at jeg snart kan gøre regning på end-
nu et nyt oplag af en af mine bøger.
Fra Mr: Heinemann, London, har også
jeg modtaget brev med forespørgsel i anled-
ning at mit nye stykke men endnu ikke
svaret ham. Jeg må nemlig først forhand-
le med Mr. W. Archer om nogle enkeltheder.
Dog håber jeg nok at sagen vil kunne lade
sig ordne til alle vedkommendes tilfredshed.
Middag og væn Dig lidt efter lidt
til Luften, saa skal Du se,
Du snart føler Dig kjæk igjen.
Naar Du kommer, vil jeg være væ-
sentlig færdig med Klagebehand-
lingen, og saa skal vi være me-
get sammen og have mange
Glæder sammen af den Sorten,
Tak for den sidste hyggelige Stun-
den paa Lovisenberg, vi skal
have mange saadanne, hvor
der er høiere til Loftet!
Farvel, kjære kjære Edvard!
God Bedring! og hils Nina
kjærligst! Marie hilser inder-
ligt begge! Din
Frants.
japanske dansaren. Det som eit
laug i hög, rein luft. Den beste
orientalske dansen er alle meir
og mindre ritusdansar. Levande
legendar, opinberring av ei
venleiksverd som berre den
störste kunst kan skape.
Nimmra stod på högd med den
indiske dansaren me hadde her
ifjor, men han hadde ikkje det
stemningsfulle tonefylgje av
orientalske musik-instrumentar
som indaren hadde. Flygelet
var for moderne,  vanta
undertonene, dei trollstemte
strengene og alle dei döyvde
trommetonar. Men pianisten,
ein russar, ovar framifrå. Ei fin
kunstnar på sitt instrument. Fyrr
Planen om at drage ud, og velkommen
hjem igjen om ikke altfor lang Tid!
Tak for det gamle Aar, for al Kjærlighed
og Godhed og for den hyggelige overraskel-
se, I beredte mig Juleaften. I ved ikke,
hvor deiligt det er netop paa den Aten,
midt i fremmede Omgivelser, som lader
en føle sig saa hjertelig forladt, pludselig
at faa se en kjendt Haandskrift, der brin-
ger Hilsen fra de kjære fraværende , som man
dog i Tankerne er nær. Tak for Gaven og
for Glæden, som den bragte! Kravesætet er
aldeles yndigt, saa nydeligt arbeidet som kun
Dine Hænder kan gjøre det, Kjære Niske,
og meget velkomment; jeg trænger altid
til at moderniseres. Vi har ladet Tilfældet
raade ved Valget af Bog, og det har skjæn-
hvormed jeg er meget
fornøiet. Jeg blev ogsaa ellers meget hen-
Bene og Graahs Smaapiger i Forening.
Herr teaterchef Schrøder,
Stortingsgaden
hersteds.
Lillehammer 5. juni 1947
Kjære Barbra,
Jeg vet ikke hvordan jeg skal få takket alle
dere som skjenket mig den skjønne fødselsdagsgaven,
det deilige Sohlberg-billedet. Jeg er forferdelig glad i det 
og inderlig rørt over at dere gjorde dette. Det er jo også enslags 
trøst – og opmuntringspremie i anledning det ikke så morsomme 
faktum at en er blitt 65 år. Ikke for at jeg har noe 
imot å bli gammel. Men det at det alt er så lenge
siden det og det hennte – at den og den levet, var frisk 
og ung og full av livslyst, at de og de vennene alt har 
vært døde i ti og tyve eller femogtyve år og så videre - det 
gjør en jo nokså trist når en tenker på det. Toogtyve år 
er det for eksempel siden jeg sisst var i Rom, nitten år 
siden jeg sisst så Paris – og hvordan er det i Rom og Paris
nå – ?
Det var trist at festen hos Nygaards måtte avlyses,
Men Akbar "ofrede Religionene"
et sammenlignende Studium", og
det gjør ikke G. Han interesserer
sig kun for Kristendommen.
A. var ogsaa den første
Darvinist før Darwin. Han
holdt 20 000 Duer, et Dyr som
han elsket og opnaaede ved tidligere
ukjendt Krydsning at forbedre
Arten i stor Maalestok.
Men hans Religion døde
med ham. Den var for de faa.
Digtere og Kunstnere sluttede sig
til ham - Idealisterne. Massen
forstod ham ikke ogg. 
 Jeg har faat G. til
at spille nogle Folkeviser (nye Danseviser
jeg vil prøve) for mig om Kvældene. Han
er svært  snil til at holde paa. Jeg
maa høre dem 
nogen
Gange før jeg kan dem.
Det er morsomt at det interesserer ham
I Afreisen.
En foraarsaften styres ud
fra Norges Kyst en fremaned Snekke;
Vemodig sidder som kaaret Brud
Kong Hakons - Datter paa Dække.
Snart svinder i, natten den graanende Kyst,
Kun Maanen i, Havet sig speiler;
Et uendeligt Suk fra Naturens Bryst
som følger den ensomme Seiler.
Kristina.
Farvel, mine fjelde, mit Fædreland!
Med Eder min Lykke forsvinder;
Min Tanke vil søge den hjemlige Strand
Og bygge blandt tusinde Minder.
Kristinas Jomfruer.
Lad Klagen tie, du Lilievaand!
Al Lykke beroer i den Eviges Haand!
Kristina.
Ei rolig jeg er lig en vildsom Fugl,
Der ud af Beden er drevet;
Hvorfor maa i Syden jeg søge et Skjul,
Hvor ingen fra Nord har levet?
De fremmede tidsendte.
Snart mildner din Sorg, snart svinder din frygt;
Med evige Blomster er Syden smykt!
Kære Edvard Grieg!
Det var da et Takkens elsk-
værdigt Brev, De der har
sendt mig. Efter det for-
bryder jeg ikke mere - hvad
jeg var lige ved - at jeg har
skrevet til Dem og jamret.
Thi Herren (Herren er Dem)
vendte det til det gode.
Selvfølgelig vidste jeg, det den
fulde Sandhed finder man
ikke i Aviserne, men desværre
kan man jo helle ikke stole
på, at det er helt Løgn, hvad
der står i dem. Kunde man 
det, så nærmed vi os vel
stille denne Anmodning til
Dem.
Desværre er min economis-
ke Stilling aldeles Fortvivlet og
venter jeg mig kun noget Ud-
bytte af min Concert for det
Tilfælde, at Deres Navn kommer
at Staae paa Programmet
Dersom De maatte være
nogensomhelst Tvivl om mit
Talent og Dygtighed som
Sanger, skal det være mig en
fornøielse at synge for Dem
Jeg takker Dem særdeles for den venlige
tilsendelse af Deres afhandling, hvilken det
var mig meget kjært at modtage. Hvad an-
gaar dens retshistoriske detaljer maa jeg ganske
slutte mig til Deres opfatning, og særlig turde denne
træffe sømmet paa hovedet med hensyn til forholdene
efter begivenhederne i 1240. – Ang. Skule I af Rein
tillader jeg mig at henvise til navneregistret i
Norges g. Love V. Deres ærbødige og forbundne
Ebbe Hertzberg.
fru Ramlo og stykket gives første
gang den 31. Januar.
Deres artikel om P. Hansens over-
sættelse af «Faust» tilsendte jeg ham
uopholdelig og modtog nytårsdag et
kort fra ham med anmodning om
at bringe Dem hans bedste tak da han
ikke med sikkerhed kendete Deres nu-
værende opholdssted. Derhos udtalte
han sine særlige tilfredstillelse ved
at hans oversættelse «var bleven rosen-
de omtalt i et så fornemt blad som All-
gemeine Zeitung». Undskyld, kære ven,
at jeg rent har glemt at meddele Dem
dette.
Deres brev af 3. Januar undlod
jeg at svare på da jeg jo allerede en-
gang før gennem Dem havde med-
delt herr Fischer at jeg i overensstem-
melse med hans ønske havde hen-
vendt mig til herr Reclam og ikke
befrygtede nogensomhelst overrump-
ling fra dennes side. Jeg har genta-
gende gange havt beviser for at herr
18
og gjorde Lykke. Halvdan
Rode er blit populær
her som Solist.
Idag straalende
Solskin. Har
modtaget
af "Nordiska Museets Midler"
Kr. 200,00 til Dækkelse
af mine Reiseudgifter og
Tidsspilde ved Opholdet her.
Det er egentlig gruelig flaut
at ta imod Penge for at
ha havt en  deilig, doven
Tid i alskens Velvære her
paa den prægtige Skanse.
Men det koster mig jo en
Del, og Formuenheden er
ikke stor desværre. Overhovedet