MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
søtere. Nu henter han mig hver morgen til en rundtur
i haven – han er saa skrækkelig glad i blomster og kommer hele dagen hjem med 
buketter til os alle. Jeg har glæde av haveanlægget mit – det har jo været en 
deilig forsommer for nyplantingen. Av 26 bourbonroser fra Matthiesen 
er det bare to som ikke har kommet – endda de var fulde av lange bleke 
fordrevne skudd som visnet og faldt av, nu staar ialfald alle Louise Odier’ne
mætte av grønne blader og knopper; de andre sorterne er ikke fuldt saa krafige. 
Og av 60 høkroser er det bare 6 som ikke er kommet, endda de var blit 
sindt fra Stavanger i daarlig emballage og pr. frugtgods! som de saa noksaa 
fortvilede ut, da de kom hit. Ressvold & Holmsens dovriske valmuer 
blomstrer og oser ut og blir snart saa store at de ligner de andre gule valmuerne
i størrelser, og silenen har blomstret.  Og de blaa druerne og en reinfanrot 
fra tante Halma er kommet op pent – druerne staar med knopper.
Jeg tror at tomten her er svært god til at lage have paa!
Jeg skulde ønske jeg kunde set din have nu – den er vel 
et syn og et mirakkel nu iaar, dere har faat væte nok. Har du de 
hvite liljene dine endda?
Send nogen ord bortover til denne kanten, ihvor du vanker, saa er du 
snil. – Tore Ørjaseter var her i forrige uke – han er svært hyggelig, og efterpaa 
skrev han et festlig brev med betragtninger over «ungdomsrørsle» i dalen - 
mundtlig er han altid mere tung og fundersom. For stipendiet agter 
han sig til Paris, tror jeg nærmest. 
Mange hilsener til Johan Anker og dig selv
din 
Sigrid 
P.S. Tak for laanet for indlagte!
til Udførelsen af et fremmed Øie-
med; thi den frie Villie er Per-
sonligheden selv, den kan ei kræn-
kes, uden at Livet i dets Heelhed
bliver fornedret, men de ulige Vil-
Kære Edvard Grieg!
Nu har jeg forladt Seinestaden, og
sidder herhjemme igen. Ikke op
ad Kirkegården men udfor Sun-
det. Forresten har Kirkegården
aldrig generet mig. Min Pessimis-
me skylder altid de Levende,
aldrig de Døde. Men, det for-
står sig, Sundet er bedre.
Jeg sled forresten i det i Paris
med en pinlig Fornemmelse af,
at Sagen næppe var sliddet værd.
Men har man Taget sig en Ting
på, må man jo gøre ud af
den, hvad man kan. Og så 
var der en Del pligtmæsig
i Kjøbenhavn? Jeg har
altså fulstendig frie hænder
da jeg ikke har forhandlet
det mindste med Hansen
angående suiten. Jeg har
altså skrevet til Dr. Abra-
ham og sagt ham at det
var mig en stor ære;
En opførelse i K.havn var
under forberedelse men at
hvis det ikke passer han
kunde jeg forlange partituret
tilbage og indstille opførelsen.
Formodentlig får jeg et par
linnier fra ham desangående
Hos Wilhelm Hansen har
jeg netop forlagt en Concert-
allegro for violin og piano.
Han skal bli skuffet tænker
tet dobbelt saa fast til
det. Festligheden har jeg
ikke taget Del i, jeg var
kun nede i Logen med
Marie og hørte Talerne,
og reiste umiddelbart
derpaa hjem. Men her-
hjemme, i Stilheden, har
Marie og jeg glædet os, og
mangen Gang har vore Øine
dugget ved den ene Be-
givenhed efter den anden.
Slag i Slag har det jo
gaaet. Og saapas Natio-
nal (forfængelighed) nei Na-
tionalfølelse er der i os,
at vi ogsaa glæder os
ved den Sympathi, Norge
iaar har vundet fra alle
Kanter. Maatte nu ogsaa
landbrukets organisasjon i sam-
arbeide med andre land. Og
folkenes lykke i en fremtidig be-
grensnig av folkemengdens enket. 
Vil forening mellom landsmål og
riksmål, mellom arbeider og 
arbeidsgiver.
Monrad Johansen, sa sitt 
ord, en kveld vi talte om Per
Gynt: det er en dårlig bok i sin
tendens: "Troll, vær dig selv nok"
sier Ibsen, og mener det ironisk.
Men vi har aldri vært oss selv
nok - først når vi blir det, blir 
vi sterke. Tilbake, tilbake til
det urnorske i kunst og i tenking.
M. J. er dypt religiøs; vil i sin
kunst over til det helt abstrakte;
jeg vil ikke lenger gjøre musikk om 
bekken, som bruser - jeg vil komponere
om de supteske, sterke strøm-
ninger av ånd til ånd.
Han har nettop skrevet ferdig
snusfornftige mennesker! Det eneste
sikre man ved, har vidst og kommer
til at vide om Eros er dog at hans
Tid er kort iblandt os. Men nu
skal den gjøres endnu kortere, helst
afskaffes. Kvinderne møder Asketen
Tolstoi og Kvindehaderen Weininger
paa halv vei: Lad menneskeheden
dø! Men jeg siger som Garborg i
sin Tid i en anmeldelse af Kreutzer-
sonaten: Warten wir lieber aufs Eis!
x
 Søndag 21.2.04
x Deilig Soldag. Læst Weininger i hele
Dag. Grusomt at være saa lærd i 20 Aars
Alderen. Han var Epileptiker. Skjød sig
før han var 24 Aar efterat ha udgivet "Geschlecht
und Charakter". "Uber die letzen Dinge" er udgivet efter
hans Død. Man faar Lyst til at skrive om disse
Bøger. Ypperlig Anledning til at faa sagt en Del
Sandheder til Kvindesagskvinderne og Kvindeforagterne.
Fær sjaa. x
I aften kom 3 deilige Syltetørkruk-
Fraværelse at faa min litterære Stilling sat under Auk-
tionshammeren".
Man kunde skære Tænder af Misundelse
over den Herskerret, som Bjørnson altsaa havde over
den mægtige Kritiker; Ibsen slaar paa, at ikke
engang Kritikerens Corpus skulde ha været ham
hellig. "Hvis jeg var i København og dèr havde
nogen, der stod mig saa nær som Clemens Petersen
staar dig, saa havde jeg slaat ham helseløs, før jeg
havde tilladt ham at begaa en slig tendensiøs For-
brydelse mod Sandhed og Ret."
Der er ikke nogen broderlig Maade nu
mere. Jeg har aldrig faat et Brev fra Thomas Krag
med Paalæg om at "slaa helseløs" Hjalmar Christen-
sen, hvis han ikke fandt "Idealer" i "Ada Wilde"
eller "Sorte Skove". Du skal se, det er "Sindets
Fornemhed" som har gjort sig gældende. Vi lærer,
vi kommer efter.
Men maatte vi dirre af Iver efter at
komme mere efter, langt mere efter! Lad os lægge
os til den broderlige Maade med hverandre, lad os
staa Last og Brast. Jeg gør Begyndelsen. Saa-
snart det omtalte Brev fra Krag kommer, skal
jeg handle. Og Hjalmar Christensen skal ligge
der og bløde ægte og rensligt paa sin Gærning.
19/2 Frost og vaarsol. -
Damevisitter til Etti -
jeg foredragsarbeide. Om
aftenen paa Fridheim.
Til middag Aagot Nyquist
og fru sangerinden
Hildur Fjord Thue.
20/2 Om form. prøved
jeg kjole med Siggen.
Johan til middag -
om aftenen Pastor Christensens,
Ordings, tante Harriet
og Kathrine. Vi talte
om religion - og
Jørgen forfægted godt
sin opfatning af
"det store intet, som er
Gud". - Christensen -
Ja det var et langt brev, og endda har jeg meget at fortælle 
naar jeg kommer hjem. Nu maa jeg slutte.
Mange hilsener til alle, Signe, børnene, Anna moster og dig selv
din
Sigrid
smukt udført Bagtæppe, der dækkede hel
Væggen. Her stod Selskabets Stifter om-
givet af Noder og alskens musikalske
Instrumenter, af Blomster og Krandse,
med sine tro Medkjæmpere i Harmoni-
ens Tjeneste, Digteren Claus Fastings
Büste tilhøire og Overlærer Bohrs Por-
træt tilvenstre. Over Boalth og Decora-
tionerne, som omgav ham, flagrede Har-
moniens gamle Nærve i forgyldte Bogstaver.
De kongelige frivillige Harmonisters
Academi 1769.
Ligeover for Fasting, der troede om-
given af rige Dræpperies paa den ene
Landvæg, saa man paa den anden hvorledes
det musikalske Selskab og Stifternes
gjerning havde baaret sine rige Frugter
i bergenske Tonedigtere. Paa lyse Vaaben-
skjolde omkrandset af de nationale Far-
ver straalede her Navnene Ole Bull -
øverst - samt Edv. Grieg og Joh. Behrens
under ham. Længere ud til begge Sider
af denne Gruppe læste man Reissigers
og Udbyes Navne og yderst paa hver
Side mindede sorte Vaabenskjolde om vore
to afdøde Halfdan Kjerulf og Rich. 
Det hele Arrangementet var smukt kompo-
neret og Festen værdigt, og vi tro, at alle
Tilstedeværende var Hr. Lithograf Buches,
hvem Æren for denne Deel af det Vellykkede
i Festen tilfælde, meget taknemmelig
Concerten aabnedes med Webers prægtige
Jubel-Overture, det staaende Aabnings-
nummer ved næsten alle Nordens og
Tydsklands musikalske Feste. Forøvrigt
bestod det smukke og høist afvexlende
Program af lutter nordiske Mesteres Vær-
ker. Efter Overturen fremsagde en af Sel-
skabets Directører nedenstaaende Prolog, der
i Anledningen var forfattet af Hr Adjunct Christie.
Bergen 10 Novbr. 1904
Kjære Edvard!
Nei, dette blir for galt! Der blir ingen Stunder i Ro hjemme
og derfor har Du mig nu her paa Kontoret. Men der er
intet Kontorfjæs. Jeg lukker af for Kontortankerne og vil
have en Stund i Fred med Dig. Marie sidder foran mig
med Ryggen til mig, saa flittig og energisk som hun er, og
aner ikke, at jeg tager mig en Udflugt, som hun dog
selv skal faa være med paa om en Stund. Ja det
er travle Tider. Maskineriet arbeider Slag i Slag
med stor Præcision og maa ikke stoppe op paa et
eneste Punkt. Derfor er vi saa bundne. Men det har
dog sin store Glæde, dette Ardeide, som skrider saa
raskt og jevnt fremover. I Kommissionen er man me-
get elskværdig og Hyggelig mod mig, og jeg har al Grund
til at være vel fornøiet i min daglige Gjerning. Efter
længere Tids Stilhed i Dispacheveien har jeg ogsaa i
de sidste Uger havt en Del Arbeide i den Ret-
ning ogsaa, og desuden endel Justitssager, saa
Du skjønner nok, at jeg har været stærkt optaget.
Fra Ugens Hverdag har jeg derfor ikke andet at
melde, end at Firmaet Plougen og Majsen frisk
og glad har sin daglige Tur til og fra Byen. Kan
det saa være bedre? Søndag havde vi Bokken
Lassen til en liden Frokost paa Næsset fra Kl.
1 til 4. Hun skulde nemlig synge om Eftermiddag.
Jeg synes hun er kommet sig svært. Hendes
Personlighed er jo langt friere og mere udviklet
stort Verdensnavn at gjøre Affærer
med, et af De som kun kan gjøres
og passer for Pariaer Arlossale 
Publikationsevne. Men alt dette tror
Hengel det ikke nytter at forklare Dig,
gammeldagse
han er af disse Franskmænd, som tror
at det ikke nytter at prøve at gjøre en
fremmed noget fransk begribeligt
i et fransk Brev. Ja, alt dette
tror jeg paa, og jeg svor mig
selv til at skrive Dig det til
strax nu Nytaarsaften.
Og saa glædeligt Nytaar!
baade for Dig og din Hustru
fra mig og mine.
Din hengivne Jonas Lie.
München, den 19. Maj 1880.
Højstærede herre!
Jeg har desværre gjort mig
skyldig i en stor forsømmelse når
jeg først idag, efter næsten to må-
neders forløb, besvarer Deres elsk-
værdige brev, og jeg beder Dem
hjerteligt om tilgivelse for denne
uopmærksomhed.
Tillad mig nu herved først og
fremst at bringe Dem min forbindt-
ligste tak for den venlige interesse,
hvormed De omfatter min literære
virksomhed. Deres opfatning af
«Peer Gynt» falder aldeles sammen
med hvad jeg tilsigtede da jeg skrev
denne bog, og jeg kan naturligvis kun
glæde mig over at den har fundet
en oversætter, som med fuld klarhed
har trængt ind i digtningens inder-
ste opgave.
Men ikke desto mindre var det
mig en overraskelse at erfare at De
Kristiania 13 August 81
Kjære ven
Havde halvvejs ventet et par
linjer svar; men her er noget andet.
For kort Tid siden sendte jeg til
Fru Ole Bull "den nævnte Skugg-
Ole Bulls fiolin
forat spørge øm hun vilde over-
sætte den, da jeg har hørt hun har
oversat flere Ting fra norsk eller
benytte den anvendt ved en eller
anden anledning da jeg også gjerne
på denne måde vilde lægge
min sympati for Bull for Dagen.
Nu ser jeg der averteres en concert
i denne anledning, vil Du, om Du
ikke har noget imod og, hvad
Tordenskyer vældede frem over
hans høie Tænkerpande.
"Aa Gud give jeg aldrig havde rørt
den Hylden," tænkte Konen; " dette blir
Skildsmisse!" Og hun gav sig nervøst
ifærd med Borddækningen.
Idetsamme hørdes et vældigt
Brag ude fra Spiskammeret. Konen
slap den Tellerken hun netop holdt
i Haanden pladask i Gulvet og raabte: "Aa
Gud, Melkefadene mine!"
"Var det kanske Hylden," sa
Manden ganske roligt med et bitte
lite Smil i den ene Mundvig.
Men Konen var alt ude, og
derude flød de satte Taarer sammen
med den deilige Melk over Spiskammer-
gulvet
Og havde ikke Grønagrauten
været saa ualmindelig vellykket,
saa er det ikke godt at vide hvad
Tid Manden og Konen var blit
Venner igjen.
19 Rue de l'Universite
8/2 87
Kjære Eilif!
Mens jeg sidder og venter
paa Mons, der skal sid-
de Model, vil jeg begynde
et Brev til Dig. Igaar havde 
jeg nemlig en Hilsen fra
Dig i et Brev fra Fru Fre-
drike Berg. Du havde ikke
bedt
hende hilse; men Du havde
gjort mig en Venskabstje-
neste, og det skal Du have
Tak for. Jeg trænger nu nem-
lig til at have nogle Ven-
ner i Verden, baade til
hende og til Dig. Forresten
har jeg længe havt Lyst
til at skrive til Dig; men
jeg er altid saa ræd for
Lottenborg pr Lyngby
30-3-93
Tak for dit prægtige brev, Du
kjære elskelige menneske! Skram
havde det med sig idag da han
og småen kom herned og besøgte
mig. Nu er de rejst igjen, og jeg
sidder alene på min dejlige ensom-
me
hybel som
jeg har indlogeret mig
på for at skrive mig ind i begyn-
delsen til min næste bog, som
er fortsættelsen af Hellemyrsfolket
og forfærdelig svær og vond at få
magt med. Hjemme kan jeg
ikke. Disse idelige afbrydelser
piner og plager og forstyrrer mig
så jeg er nærved at omkomme af
græmmelse. Så er det bude som
skal ha besked og regninger og
brever som skal svares på og visit
ter som aldrig tar ende. Og så kommer
12. juli 1924.
Kjære Ronald Fangen,
jeg har tænkt over Deres brev, men nei – jeg kan ikke. 
Ett er, at jeg har et minimum av respekt for foreninger og en skræk for 
at være med i foreninger, men jeg indrømmer, at efter kvaliteten av de
revolutionere elementer her hos os at dømme kunde det nok hænde, at selv 
oprettelsen av noget slikt som disse foreningerne virker avsvalende. 
Men kjære Dem – dette opropet er avfattet slik, at
jeg kan ikke bekvemme mig til at sætte mit navn under det. Ett er nu,
at jeg er ikke saa sikker paa at jeg vilde ha noget imot et reaktionens 
diktatur – det kommer virkelig an paa, hvad reaktionen reagerer imot. 
Og saanne fraser som "vi bygger paa og vil værne om den fædrelandskjærlighet 
og samfølelse som altid har været vort folks styrke i vanskelige tider" – det er 
efter mit skjøn det skjære sludder. Og "utvikling" og "social retfærdighet» – 
jeg er ikke istand til at opdage, at menneskene har utviklet sig i historisk
tid. Og hvert menneske som føler sig rotfæstet i den europeiske civilisation
paa kristiendommends grund maa være en uforsonlig fiende av alle forsøk paa 
at gjenindføre den naturlige «sosiale retfærdighet» – samfundet av herrer 
og træler.
Faar jeg tid og høve til det, skal jeg kanske engang 
skrive litt – gjerne til "Vor Verden" - om hedenskap, eller gudsfornegtelse 
rettere sagt; motsat kristen aapenbaringslov og om vrøvlagtigheten hos kommunisterne, 
som løper om med fornuftstridige kristne ideer, eller rettere sagt fraser, som 
staar i deres livsfilosofi som prestekrager paa en naken negerskrot.
Askepot fandt et lidet Rum
kan aldrig bli ødelagt
derinde blir Tonen aldrig stum;
thi Gud har den selv nedlagt.
Askepot bad; ak, endnu engang
en ægte Kunst faa hylde -
- endnu engang en sjælfuld Sang
lad stakkels mit Liv helt fylde!"
Askepot saa sin Drøm gaa op -
- kan ikke Undret forstaa, -
hvorledes et Lysstreif fra Kunstens Top
kunde til hende naa.
Askepot saa to Stjerneskud
med deiligt, straalende Skin,
begge Flammer var tændt af Gud
de er Kongen og Droningen min.
I taknemlig
Ærbødighed 
Fru Louise Johannessen 
7/10 1901
Cantate. Men fra den
første Stund afviste De dette
og talte kun om nogle
Vers før og efter Afsløringen.
Derfor høiet jeg mig.
Nu er det Hele kommet
mere hovedkulds end
jeg havde tenkt og
jeg faar mange Møier
ogsaa har ved Forberedelserne
i denne Fest. Jeg skrev
til H.M. Kong Bjørnson
strax jeg hørte De ikke
ønsket at skrive til Text
af Lie. Men jeg har intet
endnu hørt. Han havde
jo lovet engang først
for fulde Seil til Tops – 
men for 6 Maaneder siden 
stødte Skuden og Masten faldt –
– Jeg er nokså bra – men 
taaler svært lidet – Jeg har stadi 
svære Svindelanfald og Hjerteanfald 
– og den mindste Ting angriber mig 
– Vistnok har jeg havt
disse Anfald hele mit Liv 
– men nu kan jeg ikke styrke
mig ved Alkohol som stillet 
dem – og naturligvis har de 
større Betydning siden den
Alt, hvad jeg digterisk har frembragt,
har havt sit udspring fra en stemning og
en livssituation; jeg har aldrigad digtet no-
get fordi jeg, som man siger, havde «fun-
det et godt sujet»;- nu skal jeg skrifte
kronologisk.
«Catilina» blev skrevet i en liden spidsbor-
gerby, hvor det ikke stod i min magt at
give luft til alt det, der gærede i mig,
undtagen gennem gale streger og optøjer,
som pådrog mig uvilje hos alle de agtbare
borgere, der ikke kunde sætte sig ind i
den verden, som jeg der gik og tumlede
med alene.
«Fru Inger til Østeråd» hviler på et hurtigt
knyttet og voldsomt afbrudt liebschafts-forhold,
til hvilket også refererer sig nogle mindre
digte, såsom «Markblomster og potteplanter», «En
fuglevise, o. s. v., trykte i «Nyhedsbladet» (og hvor-
på jeg i forbigående henleder din opmærk-
somhed).*)
«Hærmændene på Helgeland» skrev jeg som
forlovet. Til «Hjørdis» har jeg benyttet samme
model, som senere til «Svanhild» i «Kærlighedens
Komedie».
Først da jeg var bleven gift fik mit
liv et vægtigere indhold. Den første frugt
*) «Gildet på Solhoug» er en studie, som jeg ikke
længere vedkender mig; men også dette stykke havde
en personlig foranledning.
Disse emner og arbeider, mener jeg altsaa, ere de for mig
nærmestliggende, hvori jeg haabede at kunne præstere
noget af selvstændig værdi. Hvor langt jeg kunde føre
dem ned gjennem tiden, vilde bero paa levetid og arbeids-
kraft. Paa den anden side indser jeg ikke ganske,
hvad Brandt netop for den ældre periode nu kunde
ville tage fat paa, da hans arbeider derover jo i det
væsentlige maa ansees at foreligge færdige og afsluttede.
Derimod forekommer det mig, at han netop besidder
betingelserne for at fremme og uddybe kjendskaben til den
dansk-norske periode før lovbogen, og at han er den nær-
meste til at udgive dels, hvad han allerede selv har
afskrevet, dels i tilslutning dertil kan faa kildeskrift-
fondet til at lade afskrive. Skulde Brandt finde
en saadan deling af arbeidet bekvem for sig, vilde
jo ogsaa den nærmeste forudsætning for Deres anvis-
ning i Deres, det omhandlede stipendium angaaende,
gavebrev bortfalde, og stipendiet kunne anvendes i
anden retning. Da det vel imidlertid vilde ansees
mindre korrekt, om det ligefrem tildeltes mig til
hjælp under glossariets udarbeidelse - uagtet den
betaling, jeg derfor i sin tid stipulerede, jo var ansat
under andre forudsætninger for min personlige
økonomi end de nu gjældende, - har jeg tænkt mig,
at den af Dem nævnte symmetri mellem bevillingen
til Brandt og det eventuelle stipendium til mig
kunde opnaaes ved, at jeg understøttedes "til indsamling
af materialier vedkommende de agrariske og øvrige økono-
miske forudsætninger for Norges retshistoriske udvikling
i middelalderen." Herved sigter jeg da saavel til love og
Hammersmith, hvor vi har bodd i to maaneder, og hvor vi har det
deilig i enhver maate - d.v.s., veiret her er forfærdelig, men det har vi
liksom opgit ethvert haab om at se sol og varme før vi kommer
til Italien, og huset er koldt og trækfuldt, men det er alle huse
i England, hvis man ikke kan bo paa et slot. Ellers saa bor
vi her saa billig, som man overhovedet kan bo i England, og vor vært-
inde, mrs. Tarner, er det snilleste og venligste og elskværdigste, man
kan tænke sig - utenfor England var hun formodentlig utænkelig.
For Englændere er henrivende at ha med og gjøre, og England er
vidunderlig vakkert - kommer du hitover engang, som du snakket om,
saa reis ut i Middelsex. Det er ikke noget turiststed - det er
bare lysegrønne bondelandet med grønne enger og gamle eketrær
og hulveie og markstier og bjørnebærranker langs hækkene og yndige
gamle bondegaarde og landsbye - fuldstændig detsamme omtrent,
hvor man reiser hen. Vi har tat ut der i det sidste hver søndag -
paa maa faa til en eller anden jernbanestation og streifet om
hele dagen, faat lit mat i smaa gamle værtshuse med haver
fulde av krysantemum og georginer og lavendelhækker. Heldigvis
har jeg været fuldstændig frisk hele tiden herovre og klarer at
at streife omkring etpar mil uten vanskelighet. Og saa er jeg saa
glad og lykkelig, at selv om det hænder, jeg er litt daarlig
etpar dage indimellem, saa tar det ikke det mindste paa 
humøret mit.
349.
vist mange gange før her i bogen; men en god
ting kan jo ikke siges for ofte. -
Et flygtigt indtryk af Selma Lagerløf. (1898)
For en fem seks aar siden opholdt jeg mig en
sommer i en liden landsby, der hedder Lyngby,
og som ligger en knap halv times jernbanekjørsel nor-
denfor Kjøbenhavn.
Det er et yndigt, idyllisk sted med rigtig
ægte dansk natur, baade skov og sø med aabne,
vide kornmarker omkring - lige frodigt og skjønt
altsammen, enten det er vaar eller høst.
Her boede den gamle enkedronning Caroline
Amalie paa sit yndlingsopholdssted "Sorgenfri",
der næsten helt skjuler sig mellem parkens - "sko-
ven" almindelig kaldet - kjæmpehøie bøge.
Endnu kastes fra den
tid
et eget skjær af for-
dums glans over den lille by, endskjønt enkedron-
ningen ikke er mere, og slottet staar ubenyttet.
Kun i sidefløien - i kvallerboligen og udhusbygnin
De have fordi De paatar 
Dem dette Bryderi –
Jeg kan ikke nægte at 
den Tanke at Malerierne skulde 
ligge og ødelægges – uten 
Udsigt til at få det store 
Arbeide færdi ikke var 
mig behageli –
Rasmus Meyer har rigtignok 
spurt på Billedet Historien 
– men at udskille et ifra 
den hele Cyklus var jo ikke
lings. Bring ogsaa min Tak
til Hønsene paa Evje
for deres utsøgte Elskvæ-
dighed.
Gldt Nytaar med
alskens Velsignelse for
Eder Alle!
Og hjertelig Hilsen
Eders
Harriet Backer.
Ikke heller forstaar jeg, hvorledes "Harmoniens" Be-
styrelse, der er valgt for at opretholde Selskabet
og lede det efter dets Love, kan anse sig
berettiget til - uden Generalforsamlings Beslut-
ning - at forhandle med Musikforeningen
paa en Basis, som indeholder Selskabet
"Harmoniens" Opløsning. Det er efter
min Mening at virke stik imod det,
hvorpaa den nye Bestyrelse. Da heller
midlertidig indstille Harmoniens
Virksomhed, saaledes som den for-
rige Bestyrelse havde foreslaaet. Kom-
munen har for de 7000 Kroner forudsat
Samarbeide, ikke Sammenslutning, ikke
"Harmoniens" Opløsning.
Sagernes nuværende Stilling skyldes
først og fremst Børre, som i den bedste
Mening har drevet Underhaandsforhandlinger
privatim med Bugge, istedetfor som
Bestyrelsemedlem at søge Musikselskabet Har-
monien opretholdt. Han kan ikke forstaa mit
ovenanførte Raisonnement. Af Kielland har
jeg havt den største Støtte, men ogsaa han
har af Stemningen inden Bestyrelsen seet sig
drevet til at gaa med paa Begravelsen og paa
nelsen af nyt Selskab. Efter mit Skjøn vil der
ikke gaa mere end et eller to Valg, før
nye Forening, enten den kaldes Dit eller Dat,
i Virkeligheden er Musikforeningen under en
anden Form. Det vil nok Hr. Bugge og hans
Ja jeg er saa glad og kry, rent
utilladelig kry, fordi De kunde
bruge disse Versene. Tak!
Fru Nansen sang deiligt.
Jeg syntes hun var Veslemøy,
som jeg ogsaa har sagt hende.
B. B. er morsk nu. Men
jeg tror ikke det kommer til at
gjøre saa meget. Kanske det
snarere gjør godt, frisker op.
Deres taknemmelige
Arne Garborg
som under et Brændglas, og
overanstrengt, ikke saa,
at jeg er syk; men jeg vover
ikke for Billedets Skyld
at male paa det, naar jeg
er saa træt i mit Hode.
For Henrik Lund har nok
Ret i den Ting, at et Bil-
lede let fordærves under
Gjennemførelsen. Endnu
er det ikke fordærvet, og
kanske der ikke er mange
Strøk igjen. Men faar jeg
ikke Lov til at reise fra det
en Maaned til Sandøen
ved Brevik, hvor jeg har lei-
et for Juli, og saa gjøre
det allersidste, naar jeg
kommer igjen første Uke