MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
fra Mælum i Land, kom her i Aften,
og Jomfrue Bærum er her endnu. –
Et Brev til Hedevig Bergh har jeg
skrevet i Dag. – Godnat jeg iler til
Roe for at trøste mig. –
Arme Hjerte! sov i Roe
Bortdrøm Smerten, bortdrøm Sorgen
Thi Dig vækker engang froe
Hist en evig skyldfrie Morgen!
Januari 24de
Mange Frremmede har vi i Aften, her kom
Jomfrue Tomble og Moster Tomble, tvende fra
Audnæs i Land, tillige med de forige.
Jeg er træt og Sorgfuld. –
Januari 25de
Mismodig har jeg henlevet denne Dag, jeg
er ej ret Frisk, og mange Fremmede. –
Mit Hjerte er betynget ved Tanken om
min Severines nære Afsked, og traurig
søger jeg Lejet. – Netop nu imodtog
jeg Billet fra Severine at hun Rejser
i Morgen, jeg sendte hende igjen en
Billet, og vil Sorgfuld møde hende
i Morgen, for endnu en Gang at skue
denne Dyrebare! Godnat min Bog, tusinde
Lidelser sønderslider min Sjel. –
Billedhugger Gustav Vigeland
Kristiania
Bachs fugaer især, som jeg ikke kunde lade være at sætte
i forbindelse med et i nærheden af altertavlen hængende
crusifix - rædselsfuldt udskaaret og malet, Christusfi-
guren i godt halv størelse. Følgen var, at jeg en vakker
dag blev overfaldet af den frygteligste angest og blev uhyg-
gelig tilmode, hvergang jeg senere hørte den melodi. Saa
maatte jeg finde mig er andet skjulested - men vilde
ikke forklare grunden hvorfor. - Det kjedede meg, naar
Marie gik over til at øve sig paa salmerne til søndagen;
og da gled ofte hele min bløde stemning bort. - Igrunden
ved jeg ikke samlet, hvad jeg tænkte eller følte; men
derinde i kirken dannedes ligesom ubevidst grundlaget
til saa mangen en udviklet tanke eller anskuelse senere
her i livet; det kommer ofte frem endnu, dette halvt barn-
lige og tilslørede, men saa dybt følte fra den tid! Som=
metider fortabte jeg mig helt og lagde ikke merke til, at
musikken ophørte, eller at Marie kom hen til meg; særlig
husker jeg engang, hvor hun tog mig under hagen og med
sin milde, rolige stemme spurgte: "Hvad mon min
lille pige tænker paa -" jeg brast i graad, og hun
satte sig ganske stille ved siden af mig, - sagde
ikke noget videre, men kyssede mig og borttørrede
jeg en kjædelig historie med 
en iskjo isskjærer og forpagteren -
som fulgte Don og jeg og Kr.s
og Thrine og Hulda paa stationen,
Kr. var straalende, Kate fattet.
Til middag var Gotfr. og Riecks
her (Borghild i damemiddag
hos frk. Faye kl. 4, jeg sagde
nei tak, det anser jeg ikke
nødvendigt), om aftenen Krosbys,
kortspil.
10/3 Møde med fru Michelet
og Kapt. Baastad om form.
i anl. Musæet for "Haldens
Minder". Kl. 6 middag paa
Knivsø - Don fru Huitfeldt,
jeg (efter anmodn.) Gottfred.
Julies øine frygtelige at skue.
De gir grund til ængstelse
for hendes forstand, synes jeg.
litt paa den en gang igjen.
Lørdag 19de. Liefjeld
Bjørn og Bjørnson
Lørdag 19de drog vi til Lillero. Vi blev
paa fjeldet til 7de September, hadde
mest daarlig veir, fik ca 150 ryper og
like meget øiret - 2/ daarlig utbytte, de
til langbente jægere tat i betragtning. 
Carsten var deroppe de første 14 dagene, 
William Nygaard laa paa Viksholm.
De sidste dagene var Kristen Nygaard
ogsaa deroppe. - Jeg var 3/ daarlig det meste
av tiden.
Fra 7 til 8 laa vi paa Furuheim,
og 8de kjørte vi om morgenen hjem 
via Kongsberg med bilen vaar - var
til her kl ½ 3. Her har regnet
en braate og haven er fin.
13/9 Al ting svartner i skygen
fra Rusland - naar skal nu
krigen ende. I disse dagene gaar
at hun i det første siger at de efter Con-
certen, jo maatte være paa Landaas hvor
de var inviterede. Hun anmoder nemlig
Scherdiwys om at modtage dem, thi da vil hun
være saa tryg som om hun eller Hagerup
selv var med dem - og beholde dem til
Concerten var forbi. Schediwys var meget
lei over ei at kunne dette, da de boe paa
Landet paa Grund af at det males hos
dem i Byen, og vare saa bange for at 
skulde troe at det var af denne Aarsag at
de fraraades Reisen herop. Det er jo vist
nok saa at vi under Fiskerieudstillingen
her i August Maaned vente en Mængde Rei-
sende, og at disse nok gjerne ville fornøie
sig, men saa kommer her ogsaa meget
og mangt der trækker Penge af Folks
Lommer. Prinds Oscar kommer hertil
for at aabne Udstilling, det vil jo ko-
ste en heel Deel for mange af Indvaanerne.
Theatret er aabent den hele Tid, leiet af
det Trondhjemske Selskab; Sangeren Schmidt
fra Stockholm, som var her forrige So'mer
kommer med en Sangerinde, en Tenorsanger
og Pianisten Lindholm for at give sceniske
Forestillinger troer jeg. Jeg begriber rigtig-
nok ikke hvor disse skal finde 
Theatret synes det ikke rimeligt at de kunne
faae, og Arbeiderforeningens Locale kunne
Ingen holde til, da det er leiet til Maleri-
udstilling, storartet! vi faae jo Malerier
endog fra Kongen. En Frøken Habbe,
Sangerinde kommer ogsaa hertil, med det
første ifølge Aviserne. See saa min kjære
Ven, nu faaer det være nok til Dig for idag.
Vi skulde nu holde Middag og i Eftermid-
ag skriver jeg til Maren. Levvel saalænge
være gaaet ud paa Hr. Heu-
gels 
Det har i
aaret hans stadige Tanke at
faa Dem paa , og han for-
staar Dem at arbeijde for
Komponisten.
Det vilde glæde os andre
som elsker Dens Kunst, og som
helt op til
den Anskjendelse, som
og han maa, at være
sig i saa gode Hænder som
Hr. Heugels.
venlig at sende mig
et Svar 
den Adresse, der staar
med Højagtelse hengivne
Richard Kaufmann
* Haldensernes Marsch.
Mel: Sønner af et Folk som bløt -
Sønner af en tapper Stad,
Som tro holdt Stand i Nød og strid
med Heltetru, med Helteværge,
Hæver Hodet stolt og glad,
Lad runge lydt vort kjære
Haldens Seierskvad!
Fædrenes Mod varmt for dets
Vel har glødet,
Fædrene tro tidt for dets
Tarv har blødet,
Aldrig noget Seierstegn
Vor Fiende gram har hen-
tet sig bag Haldens
(Vend!)
Trygt i "Halden"
gjerne gjøre et forsøk med denne form for honorarberegning,
idet jeg gaar ut fra at det hverken for Dem eller mig er bindende
for fremtiden.
Deres ærbødige
Sigrid Undset Svarstad.
1 bilag.
86
9/12 	Igår var jeg på "bokparaden" - det 
nye tiltak av forleggere og bokhandlere
for å skape direkte kontakt mellom
kjøpere og forfattere. Jeg leste litt av 
"Den som henger i en tråd" og så litt om
boken. Efter å ha vært tindrende nervøs
dagene før blev jeg stein rolig, da jeg så 
den fullstappete salen, "av et blandet
publikum" som Hauk Åbel sa (han
leste for sig.) Heltops et puklikum, jeg
likte. Så det gikk fint. Bråten og
Ingeborg Refling Hagen efter mig - Ingeborg
praktfull i hvit stlæsk, emyene - med
det ravnsvarte håret skinnende blankt,
hun er et syn av en skikkelse!
Johan har atter vært i Gøteborg
og sett på isbryter, "Gåta Leire". Og 
har vært en weekend hos Treschows
på Fretzolhus og skutt fasaner. Men
hadde forfall - sitte og prate med de
damene to dager istrekk, umulig!
Johan hadde fyrt ut om Oxfordsekten -
hvorpå det viste sig at tøvenskiælder
Kristiania 18/1-12.
Eil. Sundts gate 50
Kjære Dea,
tak for brevet dit. Jeg blev svært glad for at 
høre fra dig - endelig engang igjen. Ja - jeg har ofte været lei 
for vi hørte saa litet fra hinanden - men, det maa jo gaa 
slik. I gamle dager, da vi var smaapiker, hadde vi tid og 
lyst til at fylde op brev efter brev med vore troskyldige 
betroelser og smaa stemninger - . Nu, vi er voksne kvinder og lever 
intenst hver i vort liv - du har dit hus og dit hjem og 
dine barn og dit arbeide - jeg har mit arbeide og mit liv - - 
saa er det vel rimelig, det blir mindre tid til brevskrivning 
og det er vel ogsaa saan, at skulde vi først skrive ordentlig 
om os selv, saa blev det saa vidløftig. Men ikkesandt, 
du min gamle Dea, vi vet jo begge, at vi glemmer ikke 
hverandre og tænker paa hinanden, og av og til saa sender 
vi hinanden en liten hilsen og et livstegn. Godt nytaar 
og tak for det gamle og for alle aarene skal du rigtig 
ha endda. - Og tak for bakkeservietten ogsaa. Jeg blev 
saa rørt og saa glad for at faa en liten ting, som du selv 
har arbeidet, til mit hjem. Jeg kommer vel ikke til at 
faa større af denslags, da jo forholdet er ganske hemmelig 
og vi ikke heller kommer til at gjøre det officielt, før 
vi er blit viet nogensteds i utlandet - kanske nu i mai. 
Selv syr jeg jo i al stilhet endel, og mine søstre har 
sydd etpar smaating, men det monner jo litet. Søstrene mine
Høistærede Hr Grieg,
Strax efterat have havt den Ære
at modtage Deres Skrivelse af 18 ds
begav jeg mig til Postkontoret, hvor
imidlertid den omspurgte Pakke
ikke fandtes, og derpaa til Hr
Professor Risso, som imidlertid var
fuldt optaget med sin Modtagel-
sestime, hvorfor jeg ikke kunde
vente paa ham, men gik hjem
og skrev ham til. Den følgende
Dag kom han op til os for at
fortælle, at Alt var i Orden 
og at han nu havde skrevet til
Jeg tror næsten, at vi vil faa større
Glæde af hinanden da. Thi til at
tage alle Dages Smaatterier sammen,
alt det hverdagslige og smaa og
ubehagelige, som jævnlig drysses
ind i et dagligt Samliv, - dertil
duger vist kun enten Kjærligheds eller
inderlig Venskabs Baand, - enten
Ægteskab eller Venskab; thi der er
gjensidig Forstaaelse og gjensidig Vilje
til Opoffrelse. - Men saa er nu ogsaa
Svigerfar en Natur for sig selv, han
maa have Albuerum, og det kan nok
falde lidt snevert inden vort Hjem.
Som sagt, jeg er bange han føler
sig noget trykket. Men han er meget
lys og freidig, og i high spirit ved
at skulle komme i Pension - sam-
men med Fru Schrumpf. I alle-
fald skader det nu ikke at forsøge.
En af mine Glæder i Vinter
er Johns Kvartett, hvoraf jeg er Med-
lem (passiv). De spiller sig efterhaan-
den godt sammen, tror jeg, men alt
tager jo sin Tid, Stundom har de
spillet rigtig vakkert. At sidde i
en Krog med Beethoven-Partitur
Lillehammer 28.11.1919.
Cora mia,
jeg sitter og venter paa en dame, som skulde komme
op til the, men det ser ikke ut til hun kommer. Det er kjedelig
forresten, for hun er den største sladrepose i hele Christiania –
hun er heroppe paa et lite besøk – og jeg hadde glædet mig til at faa
høre hende kramme ut av posen. Det er Signes bedste veninde – og
hun og min svoger tror jeg gjensidig regner hinanden for det 
værste de vet.
Det var Barbra jeg burde skrevet til – men huf!
Hun sendte mig altsaa en hel blikboks fuld av deilige engelske
peppernøtter – dem har jeg takket for, item sit nye opus, som jeg
endda ikke har takket for. Peppernøtterne, av dem staar der en
skaalfuld paa thebordet og jeg faar knip, bare jeg ser paa dem
eller tænker paa dem. Hun er! Det allerværste er den scenen
hvor fru «Mareta» møter sin fhr. mand som hun har levet 7-8 aar
med, efter egen mening elsket og skullet hat et barn med – og han
er reduceret til et mandfolk som kritiserer med øinene sin fhr.
hustru som en mundfuld – og som hun ganske urspotet passi
arer med ham «Ha det godt fremdeles!» Nei hun er gufordømme
mig (naa bander jeg for første gang paa 10 maaneder vist) men hun
er det gufordømteste raaskind jeg noen gang har støtt paa!
Menneskelig set er det det værste – kunstnerisk set er ikke noe
hjemmefra.
17-de ark kom netop nu, side 272.
De gjenstaaende 3 eller saa kan kanske
bli sat i ugens løb, men sikkert er det
ikke. Saa har vi endda endel klus med
forord, tittelblad, indholdsfortegnelse, bog-
stavfortegnelse o.s.v. saa jeg har ikke endnu
regnet ud dagen for hjemreisen.
Jeg tænker saa paa vor lille Karl og det
vi har oplevet med ham de stunder jeg
ikke arbeider.
Hils ham og alle
Din Vilhelm.
Skulde jeg ikke være indtruffet i
Kria.
før
den 10 Nov, med hevredi penge,
(jeg haaber det ikke skal være saa længe)
saa husk at da udløber Livsforsik-
ringens løbemaaned. Den maa altsaa
være betalt enten jeg er kommen eller
Polla skal giftes med en ældgammel rig Gubbe.
Man advarer hende derimod.
Hun: Hvorfor det? Gaar ikke hans Forretninger godt?
Andre: Jo. Han er stenrig. Men han er saa gammel.
Hun: (beroliget) Jeg elsker ham.
Andre: Du vil angre det om 1 Aar.
Hun gifter sig med ham.
Det viser sig at hun har aftalt med sin unge
Elsker, at hun skal gøre dette og blive rig Enke snart.
Men hun regner fejl, Gubben dør ikke. Lever -
lever i 10 Aar. - Hun beslutter at dræbe ham.
tabe mere, end jeg her vilde vinde.
Af avisernes beretninger at dømme
synes «Samfundets støtter» at have
fået en ret tilfredsstillende udførelse
ved Kristiania theater. Dette har
været mig kært at erfare; thi jeg har
været noget urolig ved tanken om
den mangel på artistisk ledelse,
som jo nu unægtelig finder sted
deroppe, og som vel heller ikke har
udsigt til så snart at blive afhjul-
pen.
Vi lever nu i en højst behagelig
årstid hernede, og vi synes knapt
vi kan forestille os at man hjemme
vandrer mellem is og sne, mens vi
her allerede længe har havt fuld
sommer. Ellers er alt her hos os ved
det gamle, og intet nyt af interesse at
meddele.
Med forbindtligst hilsen tegner
jeg mig
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
hun stod op af Stolen og neyet; Hendes Svar
var
gandske ordentlige; men hendes Øine
vare yderst vilde - Midt iblandt alle
disse Afsindige boede et blegt Menneske,
i Raserie var hun løbet ud i Skoven om
Vinters Tiid og havde i Sneen mistet den
eene Fod, og heele Beenet sad i Saar - hun
havde siden faaet sin Forstand; men af
Mangel paa anden Understøttelse var
hun her, og maatte bestandig være til Sengs;
hendes Homeur var fortreffelig, Munden
gik bestandig paa hende mens vi var der -
ved hendes seng paa Gulvet sad et galt
Fruentimmer og strikkede - jeg spurgte hende
hvor hun torde lade dette Menneske saale-
des sidde ved hende, hun kunde jo trække
hende ud af Sengen - og hvorledes vilde
hun forsvare sig - hun loe, tog en Prygl
frem hun havde i Sengen - Gud trøste
dig om du rører dig - Pigen sad gandske
stille paa Gulvet og vente Ryggen til
os og strikkede. -
Den 4de Augusti paa Bogsted hvor vi
spiiste til Middag i stort Sælskab, der blev
9de
Det akademiske Kollegium
har indstillet Ivar til Kr. 150,00
af universitetsstipendierne
til Eddastudier. noget er bedre
end intet.
23. 4.04
Den 12te udkom ("K. s. a. M")
Honorar modtaget. Her er fælt om
Vaaren herude. Endnu ufremkom-
meligt paa veiene og Tunet og
Haven fulde af Sne. "Ud paa Vaaren
stundom jeg tænkte: gjev eg var i eit
varmare Land! - 
G. er noksaa bra. Renskriv-
ver Boka si.
- Læser f. Tiden Voltaires 
Siecle de Louis XIV. Den har bare
en Feil: altfor smaa Tryk.
Læste ogsaa igaar Hauklands
Ol- Jørgens Barndom. Fæl; men
 god. Jeg synes H. maa være selvskreven
flere Gange, at han slet ikke var nede
og hilste paa vore venner, skjønt
de var budne. Men han var saa
syg i hele Fjor-Vinter. Men Stemmen
ruster  fast i Halsen paa mig.
Vil jeg nynne en Visestub, som
jeg  af og til har 
Trang til i min Ensomhed, da
maa det være saa langt ned i maven
at jeg ikke engang selv hører det.



 Skal Tuften
klunke lidt paa Fela si eller jeg nynne
nogen Vers for ham, som han sætter
saadan Pris paa, da maa vi gaa ind i
Spisestuen og lukke alle Døre og dertil
spille og synge med Sordine i høieste Grad
x
i derborte. Vi vilde virke som
en Disharmoni med vort Sprog som
han hader, skjønt han selv altid har
talt det, saa længe jeg har kjendt ham,
og idethele ved at vi jo ikke er
Jærbuer, om vi end beundrer
Jæderen mindst ligesaa meget som
han.
Thi altsaa: Verden er vanskelig.
Jeg har ellers besøgt ham to Gange
derborte. Da havde vi det prægtigt.
Men 
da
var vi to alene. Vi var
unge og levet Feltliv som paa Kolboh\tn.
den første Tid: men Arbeidet stod stille.

En bra stor stue, 
et kammers og en liten alkove, begge
med gjemmemgang gjennem stuen til
det lille kjøkkenet som er eneste
utgang. Med litt ombygning kunde
den greie sig til to, men til tre som
arbeidet umulig. Men G. tenkte bare
på to altså -
Det var i forfjor jeg var derborte
på tur til Færøerne. Mon jeg kommer
der mer. Veien er så lang og dyr.
Ifjor var han heller ikke slelv der.
Men i vår vil han en liten tur bortover
for at avslutte boka i havluft
- x
af selve Komitéindstillingen indtil
videre ikke kan tilstaaes Aviserne,
- af flere plausible Grunde.
Deres ærbødige
Ebbe Hertzberg.
Kristiania,
Fossveien 7,
d. 17de Mai 1896.
Rom, den 24. Januar 1882.
Kære Skavlan!
Tillad mig i anledning
af dit sidste brev at sige Dig
at der i de første måneder ik-
ke må påregnes noget bidrag
til tidsskriftet fra min hånd.
Hvorvidt jeg senere vil kunne le-
vere et eller andet vil bero på om-
stændigheder, som jeg for øjeblik-
ket er ude af stand til dat bedøm-
me. Foreløbig beder jeg mig teg-
net som abonnent. Betalingen
vil blive erlagt af min kommi-
sjonær, boghandler Nils Lund.
Den sidste tid har for mig
været rig på erfaringer, lærdom-
me og iagttagelser. At mit nye
skuespil vilde fremkalde et
hyl i stagnationsmændenes lejr
det var njeg naturligvis forberedt
på, og det anfægter mig ikke
at jeg maatte tænke paa Ordningen og Udarbejdelsen
af det givne Stof, og da Manuskriptet skulde være
færdigt til Nytaar, gjaldt det at drive paa
med fuldt Kraft, hvilket var saameget mere nød-
vendigt, som mit svage Syn aldeles hindrer
mig i at skrive og kun under stor Anstrængelse
tillader mig at læse ved Lampelys. I de mør-
ke Vintermaaneder havde jeg derfor kun 1 a
2 Timer daglig til min Raadighed, medem jeg
endog enkelte Dage aldeles ikke kunde se at
skrive. Som Følge heraf blev jeg først i Begyn-
delsen af Marts Færdig med dette Arbejde, der dog
blot udgjør omkring 10 skrevne Ark. Al Korre-
spondanse med Familie og Venner var i denne
Tid aldeles stanset, og siden efter er det desværre
Mangel paa Fremfærd, der er Skyld i at jeg ikke
atter er kommen igang derned, - jeg tilstaar aabent
min Synd og anraaber om Tilgivelse, da jeg hader
alle Forsøg paa intetsigende Undskyldninger.
Saa har jeg endvidere at takke Dem fordi De
lader mig vederfares Retfærdighed, forsaavidt som
De tiltror mig at kunne tage Hensyn til andres
Mening. Ianledning mine Ytringer om, at Ole
Olsen Engagement som Dirigent i Musikforeningen
blev af Publikum
med hans personlige Forhold til Hals og Karateri-
seret som for vidt dreven Protektion
ning jeg som Hals sande Ven ikke kunde ønske yder-
daarlig med, endda hun legemlig er frisk, men mørketiden gaar hende
paa nerverne og Signe har faatt noget oversættelsesarbeide, saa hun 
har mindre tid end ellers til at være selskapsdame for hende. 
Ragnhild har jeg ikke hørt fra paa længe, men begge barna
hendes kommer vist hit i julen.
Her er det regn og taake, taake og regn nu paa tredje
uken, saa foreløbig er den norske vinteren ingenting at mis-
unde os.
Mange hilsener til dig selv og alle dine
din hengivne
Sigrid.
Par Maaneders Tid siden fik
han vide, hvem det var,
nemlig Salicath. I Anledning
af en Yttring af dig paa
Sølvbryllupsdagen, som nok
har gjort ham meget lei,
har han bedt mig sige
dig dette, da han ikke vil-
de have den Beskyldning, at
det var ham, som var Ind-
senderen, siddende paa sig.
Samtidig bad han mig hilse
dig flittig. -
Iforgaars reiste Børre
med Klaus Hansen og Søren
Falck til Fosli og Vidden
for at gaa paa Ski. Jeg
skulde gjerne været med,
Hele Stykket er tragisk og Lystigheten bitter.
Det er et Samspilstykke, ingen maa gjøre for meget
av sin Rolle, ingen maa overdrive.
Fru Gihle er ingen Tøs (som man gjorde
hende til i Kristiania), hun er en Dame. Hun er
en Kvinde med sanselig "Høstglød" i sig, men
ingenlunde en Tøs. Bare i en stor Scene i 3die Akt
blir hun atter Varietépiken, ellers er hun Damen. Hun
maa ikke tale simpelt, hun er ræd for det simple,
ræd Skandale og Politi, hun vil holde paa sin Stilling
som en rik Mands Kone, hun er heller litt for fin end
for simpel i sin Opførsel. Hun er angst til Døden
for at synke dypere ned end til Blumenschøn, og
naar hun tilslut mottar Negeren er det ikke
triumferende og tøseagtig, men som en uavvendelig
Skjæbne.
Gamle Gihle er en gammel fin Mand. Han
har aldrig været noget godt Hode, men sagtens et
godt Hjærte. Hans Ælde og Idioti gjør ham nu til
en likefrem lystig Person.
litt om forretninger, som
desverre ikke er i orden!
Ditt dyrtidstillegg har jeg
hevet, og ved hjelp av det
og vedlagte pensjonsblad
- som du pr. omgående må
sende tilbake i utfyllt stånd
- kan jeg betale din skatt
for denne termin. Verre er
det med din selvangivelse
Jeg går ned i banken imor-
gen for å få dem til å
hjelpe til med utfyllingen,
men om vi klarer det helt
vet jeg ikke. Dal var her
søndag formiddag, bad meg
naturligvis hilse. - Jeg
sender noen frimerker
til dem som helst vil ha
dem, med mange hilsener
til dere alle fra
din Kristine
dog at dette brev finder Dem et eller
andet sted, og som tegn på at dette
er sket lader De os jo nok høre nogle
ord fra Dem. Og kom så snart herned
igen; De må ikke blive stående på
halvvejen hverken i det ene eller i
det andet.
Med de bedste hilsener fra os alle
og med en forbindtligst kompliment
til Deres ærede forældre tegner jeg mig
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
om hun ikke heller vil komme
hertil Bergen. Her er jo Mo-
tiver nok om end lidt u-
tilgjængelige. I Eftermiddag,
det er nemlig Søndag, kom-
mer Janna og hendes Man
og henter mig ud til sig.
Jeg skal se hendes to Som-
merbilleder fra Sandnæs.
Ellers er de fleste Bergensfolk
reist fra Byen nu ud til Os
og til Badesteder. Forrige
Søndag var jeg hele Dagen ud
paa Landtur sammen med
Rustis og Hulda Garborg,
paa Øen Ask. Vi havde
Niste med, kogte Kaffe i Sko-
ven, og Rusti og Hulda
sang Ivar Aasens deilige
Sange, mens vi laa i Græs-
egen lille Mave, og sit eget Befin-
dende i alle Ender, at man ikke
engang faar Tid til at reflektere
over den Ikke=Tilværelse, man i-
grunden fører. Naar Maries Breve
kommer, saa er det derfor, som
om jeg faar et friskt Pust fra
Sjøen med Birkeduft fra Næsset
- aa du store min, hvordan det
bliver at komme hjem! - Jeg hav-
de fundet en Piano-Leie-Anstalt,
hvor jeg skulde faad spille for
30 Kreutzer pr. Time, og her en Mor-
gen satte jeg mig da freidig til
Flygelet, men - om Forladelse - selv
det var formeget, og efter ½ Times
Tid var jeg aldeles udkjørt. Nei, her
er nok intet andet for, end at tage
Fornuften og Aanden fuldstændig
fangen, og bare hengive sig til
det fuldstændigste for mintes.
Det er det eneste, man duger
til. - Vi har et exellent Veir
med saamegen Sol, at jeg kunde
Måtte han no få helse og höve
til å fullföre dette verke!
Han er elles inne på
so mykje  eg sjölv hev
fare med, og me kunde
nok ha tala endå fleire
timar saman, um han ikkje
skulde reist heim ikveld.
Far hans hev 30 årsjubilæum
som lærar imorgo.
Det var som mod og
arbeidshug tok til å vekse
i meg att i samvera med
desse unge, modige og
visseleg geniale guten –
Men vegen hans vert
sikkert trong heretter som
fyrr. Det er for nytt og for
lite populært det som er
drivskrafti i han –
Han tala innpå eit
Foranlediget ved forespørgsel fra mig,
har Halvorsen nu faaet univ.bibl. til
at forskrive en monografi over Gneist,
udgiven i 1888 af Walcker; men kan
og vil Du vente, til den arriverer?
At omtale G. uden at nævne hans
forhold til tankerne i Kreisordnung
er umuligt; men at fremhæve tankerne,
uden at medtage hans direkte befattelse
med samme lovarbeide, om saadan
befattelse har fundet sted, vilde jo
være en slem lacune. Quid tibi
videtur?
Din hengivne
Ebbe Hertzberg.
Kristiania,
Fossveien 7,
den 2den okt. 1895.
hedning, saa vilde jeg foreslaa at vi blotet han Rasmus for godt aar 
og godt humør i landet, skar ham op i smaabeter og haugla ham her og der utover
bygd og by til at være smaa surdeiger for optimistisk gjæring. Men nu er jeg
altsaa ikke hedning, saa jeg under Rasmus Stauri at leve og smile og er ikke engang viss 
paa om en klype Stauri i hver bygd vilde være det besste –. Naaja, nu tøver jeg - 
men jeg er træt; jeg arbeidet inat til langt frem paa morgensiden paa et kapitel 
om Olav mellem halvvoksne gutter – Eirik og hans venner. –
Det du fortæller om at Bukdahls kone er ræd, de skal skyte 
den danske Folmer Spillemand for alvor – nei vet du hvad! Ja, min farfar pleiet 
si, "D'er 'kje lønt å kost' krut paa katta." Men det er jo længe siden
han døde, vi feiret hundredaarsdagen for hans fødselsdag for længe siden. Saa kanske 
gamle Halvor Undsets maksimer er forældet.
Mange hilsener til Åslaug, Jo og dig selv
din
Sigrid Undset.