MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Men jeg elsker og ærer baade liv og død 
saa høit, at jeg vilde sørge bittert, om 
jeg intet skulde have at give døden.  
Aa, Dea, Dea, - jeg maa blive noget, 
virke, maa jeg. Det skriger i mig efter 
virke. Jeg burde kanske være fornøiet 
med at hjelpe min mor - hun kunde 
nok fortjene det af mig, men alt levende 
paa jord vil dog være noget mere end 
være liv af andres liv, alt vil dog have 
sit eget liv, saavist som frøet vil fort-
sætte, naar blomsten falder væk, ellers 
maa væksten dø -. Kan gjerne være, 
jeg vilde faa liden glæde, ingen ære og 
ingen gavn, om jeg kunde give liv til 
alle mine drømme, men de er der, og 
evnerne maa jeg have. Det er ikke lysten 
til at blive snakket om, det er ikke det, 
at komme op i en mere "interessant" og 
"morsom" klik, bli kunstnerinde, anmeldt,
kom. Nu forstod han godt og kunde
stave lidt ogsaa. Han havde det mor-
samste, mest straalende fornøiede
lille Lappeansigt!
Interessant var det at høre
paa Arbeidet med en 15 Aars Afasiker
som ikke kunde snakke et Ord,
da han kom til Skolen. Nu læste han
høit og noksaa tydeligt et Par Sætninger.
af A.b.e en og fortalte siden Indholdet
af dem efter Spørsmaal stillet  af
Lærerinden. Hans Øine veg ikke fra hendes
Ansigt og hans Blik var godt og næsten
forstandigt.
Af en Overhøring i Bibelhistorie
hørte jeg tølgende:  L. "Hvad var
Adam?" E.: "Adnm var en Mand." "Hvor
bodde Adam?" — "Adam bodde i Haven".
"Hvad hed Haven?" - "Haven - hed - Paradis".
"Hval hed Adams Kone?" - "Adams Kone
hed Eva". - "Var Eva snil ?" - "Ja".
og denne elskværdige Indby-
delse har vi med Glæde mod-
taget. Jeg haaber sikkert, at det
vil bli et hyggeligt stevne, som
Du vil faa Glæde af efter over-
standne Videreværdigheder. Du
er Skyld i at jeg har
af mine og har be
gynet at læse Aftenposten
hvor jeg synes at de to "H"er
bedækker sig med- tror Du
jeg mener slæden?
Hjerteligst Hilsen til din
Frue fra os Begge. Fra molly
skal jeg sige Dig at
ver en Klap af Dig, baade naar
Du kommer hid og naar kom-
mer til Bergen. Din Ven
Thorvald Lammers
ken om dette foretagende.
Det meste af bladenes beretninger opm
opførelsen af «Vildanden» har jeg for længe
siden læst,- altså, hjertelig tak, nogen tilsen-
delse behøves ikke. Hvad De i Deres brev
meddeler om Deres personlige iagttagelser
under forestillingerne interesserede mig
levende.
Fotografiet har jeg herved den fornøjelse
at tilbagesende forsynet med min under-
skrift.
Samtidigt beder jeg Dem modtage min
beste taksigelse for brevet, hvormed De glæ-
dede mig på min fødselsdag og med man-
ge hilsener til vennerne tegner jeg mig
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
der udtrykkene «geburtsdag» og «fødsels-
dag». Det første ansés jo nu hos os for
gammeldags og ikke god sprogbrug. Men
da jeg ikke kan tænke mig at denne nu-
ance skulde kunne gengives i oversættelse,
så har De formodentlig ladet den falde,
hvilket der jo ikke er det ringeste i vejen
for.
Ordet «lugar» tror jeg nærmest kan o-
versættes med «Volks-Kajüte», «Mannschafts-
raum» eller noget lignende. «Påmønstre»
véd jeg ikke det rette tyske ord for. Men
i den betræffende replik kan det undgåes
ved anvendelse af ordet «anwerben», hvil-
ket, så vidt mig bekendt, er det tyske sø-
mandsudtryk for vort «forhyre».-
Kan ikke Ellidas parti betsættes til-
fredsstillende i Schauspielhaus, så nærer
jeg personlig ikke noget ønske om at få
stykket indleveret til dette teater. Tvert i-
mod ønsker jeg jo helst at stykket anbrin-
ges ved det teater, hvor det har størst ud-
sigt til at få den bedste udførelse. Direk-
tor Lautenburg har i denne anledning
tilskrevet mig et bevægeligt brev. Men
Man kan ey indvende mod Livsstraffens Lovlighed, at
man kunde substituere andre Straffe, f:Ex: evigt Fæng-
sel, thi deels vilde det in facto være vanskeligt at ind-
slutte en Forbryder saa nøie, deels maa større Forbry-
delser belægges med større Straffe; dersom man altsaa
enten vilde tilføre Pinsler paa bestemte Tider, o:s:v:,
forfaldt man til Grusomhed, og Straffen vilde i det Hele
være haardere end selve Livsstraffen; deels er det en
Feil allene at tage Hensyn til det enkelte Individ, og
at søge Sikkerhed for dette: de vilde Lidenskaber, som i en
saadan Handling behersker Mennesket maa tilbagetræn-
ges med Straffe der kan virke stærkt paa Phantasien,
og dertil ere i Særdeleshed Livsstraffene
tjenlige.
Dersom Beccarias Indvending var rigtig, kunde Sta-
ten kun udøve Pengestraffe; thi ingen kan afstaae den
Ret at berøve en sin Frihet, eftersom ingen maa til-
intetgjøre sin Personlighed. Foruden de af Kant an-
førte 2de Mord, gives mange andre, hvor Dødsstraffes
Anvendelighed kunde være problematisk, som de Mord
der ere frembragte i Affect; thi en saadan Person kunde
ey ansees som farlig for Sikkerheden, med mindre han
blev fornærmet, desuden er der og mindre Moralitet
i denne Handling, end i et overlagt Mord. Dueller have
ey altid Drab til Hensigt, og de kan følgelig efter Kants
ikke kunde søge Dem paa
Tøien.- Jeg vilde gjerne have
faaet med nogle hilsener
fra Dem til Deres venner
blandt professorerne har.
Med ønsket om et godt
nyt aar, og med
ærbødig hilsen
fra Deres
Kristine Bonnevie.
P.S. Jeg haaber De ogsaa vil
se velvellig paa en ansøgning
om ekskursionspenge, som
vil blive indsendt fra det
zootom. institut.
D.S.
Lillehammer 8. februar 1937.
Kjære Ingeborg,
Her har du altsaa Hauch-boken (idag har
jeg læst den ut i ett strækk – efterat jeg har hat den
liggende siden – naar?) Samt Sally Salminen paa svensk; 
jeg har den ikke paa norsk, men bedst er vel bedst? skjønt 
Gjesdahl pleier at oversætte bra – paalitelig!
Ang. det litterære raad skal jeg gjøre hvad jeg 
kan, men om det vil nytte stort er jeg ikke sikker paa, 
saan som det nu er sammensatt. Nini er formand.
Hun kommer vist forresten kanske hit op paa et kort besøk 
for at hilse paa Collett-Vogt og da ser jeg hende nokk her 
en kveld.
Ja takk for laanet av boken altsaa. Jeg er glad
jeg har læst den, skjønt jeg altsaa ikke er saa begeistret som 
du er for den delen av guldalderen. For at vise dig at jeg
er det almindelige Ønske blandt det musik-
elskende Publikum her at faa se Dem atter
herover! - Uden det mindste Forsøg paa
at ville flattere Dem, kan jeg oprigtig sige
at De nu er den mest afholdte og populær
af levende Komponister herover! Jeg vil ikke
tale om "Peer Gynt" Suiten; - den spilles
uafladelig ved alle større Orchester Concerter
og faar altid en stoartet Modtagelse, og
det lader til, at Publikum aldrig bliver
kjed af den, og foresten er Deres Navn
og Værker nu blevet et fuldstændigt
"Household word" herover blandt den store
Del af det Publikum, som nu virkelig
interesserer sig og holder af Musik. - Nohsagt,
jeg siger ikke et Ord mere, end hvad jeg faktisk
ved er Tilfældet! Og alle dissse Mennesker
vil saa gjerne se Dem herover blandt sig igjen!
Og til Slutning vil jeg sige, at De ogsaa
gjør vort kjære Fædreland en stor Tjeneste,
om De kommer over. Sagen er nemlig den
være med! - At De tidligere
har udtalt en rosende Dom
over enkelte af de Smaaterier
jeg har skrevet, har altid været
en af mine største Opmuntrin
ger; jeg tror derfor, at selv
om meget af dette er mere
eller mindre mislykket, saa
vil De føle det som er i dem,
bære over med det Andet,
i ethvert Fald modtage det
for - saadan som det er meent, -
som et Udtryk for min dybeste
Beundring, og Taknemmelighet
for alle de Nydelser jeg har
havt gjennem Dem.
Jeg haaber De og Deres
Hustru lever vel; hils hende
hjertelig fra mig, jeg længter
reentud sagt, efter Eder
Begge, og Mange med mig;
vi trænger frygtelig til
Eder, men I kommer
dring de to hæftede exemplarer til
mig selv personlig et par dage før
bogens udkomst. Tlil det herværende
Nationalteater må på forhånd ikke
bogen sendes ifald sådant skulde bli-
ve bestilt. Til brødrene Brandes af-
gives vel de vanlige exemplarer fra
mig. Ligeså beder jeg om et til Otto
Borchsenius, til professor Karl Larsen,
til prof. V. Østergård, Berl. Tid., og et
til A. Falkman, Nationaltidende, samt-
lige med påskrift: fra Forfatteren.
Fru Thoresen og Jonas Lie behøver jeg
vel ikke at nævne; de er gamle selvskrevne
fra før.- Og så tak og hjertelige hilsener!
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
Og De kan stole paa at
Jules Sachs forstaar at mele
sin kage, pas bare paa, beviset
faar De nu! Jeg tror, at De
efter første konsert faar op-
fordring til nok en, - og da
skulde De arangere konserten
selv. - Hvad nu mig angaar,
haaber jeg dog trods alt at jeg
blir solist, men selv om dette
ikke blir af agter jeg at ar-
beide med Deres konsert og haaber
at De vil gjennemgaa den
med mig naar De kommer hid?
Paa tre dage har jeg nu hele
konserten i hovedet og rent
grovt teknisk seet har
jeg herredømme over det meste.
Vanskelighederne ved Deres konsert
stikker i nuancerne og kjernen
i selve musikelementet, og sligt
skal ikke niøves, men eftertænkes.
23/1. 45.
Kjære Tore,
Jeg vet ikke om Gyldendal gir dig 2000
iaar, de Folk mælder ikke om det før hvert
Aars Juni. Men ellers faar du det samme
som ifjor, plus Kr. 10.000. - (altsaa skulde det
bli Kr. 9.215. - (+ 2000 2). + 10.000. = 21.215.) Det blir
jo en forfærdelig Skat for dig - og saa har du altsaa
en forferdelig Gjeld. Jeg skjønner ikke hvordan du
vil greie Saken, og saa atpaa til leve med Familjen.
Nei du skulde hørt paa mig. Men ingen av dere
nogen Gang hørt paa mig, det er Mama som har
al sin Dag slaat dere Børn under sig. Det var
ikke vert at høre paa mig. Alt jeg har hjulpet Arild
og betalt for
ham
i Tusenvis, men han vilde ikke engang
snakke med mig nu, bare med Mama. Han reiste
og gad ikke si et Ord til mig, ikke et lite Nik til Farvel.
Jaja, det faar saa være. Dagene blir længer nu,
men jeg er uten Glæde. Denne Vinterenn har vert haard
med mig, en liten ny Hjerneblødning ogsaa, men nu bærer
Karene Veden op til mig. - Jeg har saa ondt for at skrive.
Jeg skulde ruslet ind og set de Smaa, kanske greier jeg det i Sommer.
Papa
Hansteensgt. 2 IV 24/1-23.
Kjære Garborg. Husker Du
de koselige Middage i Paris
hos Jonas og Thomasine 21de og
25 Januar til Din og min Ære?
Gratulerer med Dagen og ønsker
Dig alt det, som godt er i det
kommende Aar! Jeg læser Ra-
ma-Kvædet og er henrykt 
forbauset. I sig selv er Digtet
vidunderligt og Du oversætter
overfor min forlægger, som vel nu maa 
lade mig faa fremture, men naar en 
saa velvillig, og uforstaaende dame som 
fru D.K. faar skrive i vort ligesom 
første blad. Jeg sender dig hendes recension, 
snil er hun jo, men forstaat synderlig 
har hun ikke. Endda kan jeg vel 
takke hende, for at der er solgt noget. 
- Det, som har glædet mig, er den uforbe-
holdne anerkjendelse jeg har faat fra 
de ældre forfattere, hvis verker jeg sætter 
pris paa. - Jeg har nogen andre anmeld-
elser -, som jeg heller vilde vise dig, men 
dem har jeg bare et expl. af, og ikke 
tør jeg bede dig sende dem tilbage, saa 
skammelig længe jeg har beholdt dine
bage. Veiret var morderisk
regnfuldt, saa det var
Synd paa Erika og Karl, som
ikke før havde reist med
Vossebanen. Men Erika var
helt betaget ved al Vild-
skaben under Farten i
Uveiret langs og gjennem
Fjeldene. Jeg kunde ikke
være med, men sad hele
Søndag og Mandag paa
Kontoret.
Ja det regner og regner
grundig nu om Dagene. Men
vi kan jo ikke vente andet
efter den deilige Sommer.
Nu skal jeg snart afsted
til Kristiania. Jeg er bleven
Medlem af Komitieen til
Revision af Skattelovgiv-
ningen og vil komme til
at være derinde 2 à 3 Uger
nu i Høst og næste Høst
i længere Tid, formentlig
udvei til hjælp, begyndte jeg, dreven af en stærk
trang til høiere åndsdannelse, at studere filologi
og tog embedsexamen 83. Jeg arbeidede i hele den-
ne tid ivrigt med musikken og skrev en hel
del. Jeg har nu i de sidste fire år søgt
statens stipendium, men til ingen nytte. Da
jeg nu sidste gang, efter ivåres at have givet
en efter kritikkens dom i kunstnerisk henseende
heldig konsert, hvorefter alle blade, undtagen
"Morgenbladet" naturligvis, hvor den vældige
musiker og kritiker Brede Lassen Bauer, bestemt
antydede, at jeg burde have stipendium og
efter at have indsendt til komiteens bedømmelse
arbeider, som jeg torde kunde berettige mig
til at stilles på prøve, atter blev forbigået
for en P. Lindemann, en Per Winge, betragter
jeg den vei som lukket. Grunden til denne
forbigåelse ser jeg kun deri, at jeg er
yderst fattig, fuldstændig
Frøken Mathea Mortenstuen,
Bjerkebæk
Lillehammer,
Norge.
vakte mig så levende til erken-
delse om at jeg har gjort mig skyl-
dig i en stor uret imod Dem, og
jeg skal visselig ikke forsøge på
at fremkomme med undskyld-
ninger. Jeg kan kun bede Dem:
tilgiv mig!
Da Deres store kritisk-biogra-
fiske værke kom mig ihænde og
jeg deraf erfarede at De havde
hentet væsentlige oplysninger
hos de to mænd, der blandt al-
le mine literære norske venner
og bekendte måské mindst har
forstået at trænge ind i det, som
jeg selv betragter som kernen i
min digteriske livsgerning,- da
følte jeg mig unægtelig noget be-
tænkelig tilmode. Hist og her får
også fremstillingen sit præg af de
kilder, hvorfra oplysningerne er
øste. Og ligeledes fandt jeg i dig-
tene, i Deres oversættelse, et og
andet, der forekom mig ikke helt
og dertil ligger Aberdeen
lige ved havet, så man
har anledning til at spise
østers kog småtorsk. Folket
her har ikke sålidet
tilfælles med det norske
men er ikke så langt
fremme, d.v.s. alle uden
undtagelse går i kirke
hvær søndag, samt læser
for maden, og hvis man
skulde ha den frækhed at
gå ud på gaden en søndag
uden salmebog, sætter
man sit gode navn
og rygte på spill. Aberdeen
har 115,000 indbyggere og
80 kirker. Yderst komisk!
for det hele maa beregne 2000 kr. - og min
bøn til dig, kjære onkel Edvard, er nu, om
du vil hjælpe mig med de 1000? Den an-
den halvpart vil jeg da se at faa laant paa
livsforsikring; det har andre gjort før mig,
og vover jeg ikke noget, vinder jeg heller al-
drig! Jeg kan ikke opgive mine scene-
planer, men kan heller ikke nøie mig med
en halv overfladisk teknik.
Jeg kan ikke paa forhaand love noget glim-
rende resultat, eller forsikre dig om, at jeg
nok skal naa frem, for det ved jeg ligesaa
lidt som nogen anden.
Jeg har bare troen og haabet, og lover at
sætte alle kræfter og alt mit arbeide ind;
udfaldet faar saa fremtiden vise.
Jeg kan heller ikke love dig dine penge
tilbage
rækker jeg nogensinde saa langt,
at jeg kan, falder det af sig selv; men
binde mig for mere end det ene 1000
tør jeg foreløbig ikke.
67.
til uden det mindste mishag at kunne nægte sig selv,
hvad det skal være, tilbedste for disse to fattige hitte-
børn, Valdemar og Adolf, og ja - for alle andre ogsaa!
Gud give, de maa faa glæde af gutterne, som de hen-
tede fra fattigstiftelsen, da de var ganske smaa, og m
har ledet og opdraget med kjærlighed og omsorg nu i godt
en elleve- tolv aar. -
Da sommerferien nærmede sig sin slutning, maatte tan-
te Mathilde tilbage til skolen; jeg var ubeskrivelig ulykke-
lig ved den tanke og ønskede af mit inderste hjerte at kun-
ne blive hele min levetid paa Emilsminde. Men dette
gik nok ikke an, endskjønt der blev foreslaaet, at jeg
skulde tilbringe vinteren
efter confirmationen hos
dem; - under alle om-
stændigheder skulde jeg jo
være i Danmark, saa der
blev vel nok anledning til
at besøge dem i ferierne ial-
lefald mente Marie. -
Jeg tror, alle var bedrøvede
over vor afreise; og jeg syntes,
sommer, deri doctorgraden ibereg-
net, så at han altså nu må arbej-
de temmelig anstrængt. Min hus-
tru lider mere end vi af varmen og i-
sær af scirroccoen, men hun holder
sig dog oppe ved hjælp af daglige
søbade. Jeg tror ikke De vilde have
holdt ud sommeren over hernede.
At spadsere er her næsten ikke at
tænke på; man må forholde sig så
stillesiddende som muligt.-
Jeg forstår meget godt Deres mis-
stemning over de mange literære van-
skeligheder, som også De har at kæm-
pe med. Men dersom De tror at det
går så ganske let for alle andre, så fø-
ler jeg mig overbevist om at De tager
fejl. Ligeledes kunde det nok hænde
at den «kolde egennytte», som De mener
at have sporet på diverse steder, snarere
har været en fuldt berettiget erkendelse
af nødvendigheden af at leve af den
gerning, som vi lever for. De fleste
af os er ikke så heldigt stillede at vi
kan se bort fra slige hensyn. Den
gemene kolde egennytte findes efter min
Billedhuggeren
Gustav Vigeland
Kristiania
Hr. billedhugger Vigeland
Pilestrædet 8.
Kristiania.
Zoot. inst., 4-5-1904
Kjære Vilhelm!
Dette skal ikke egentlig
betyde noget brev. Jeg vil bare
medens jeg endnu husker ordlyden
referere en liden forblommet
samtale, jeg netop nu havde
med Brøgger.
Situationen er: aarsdagen for
Nansenfondets stiftelse var igaar.
Jeg stod i formiddag i universitets-
aulaen og spiste min mad. Prof.
Brøgger passerede tvers over aulaen
paa dens modsatte side; men
dreied pludselig tvers over til
mig og sagde:
"Vil De hilse V. Bjerknes fra
De fandt mig anderledes end de havde tænkt.
Ja det kan jeg s godt forstå. De havde troet at
jeg så mere nedbrudt ud. Men det kommer af
at jeg har at så uendeligt sterkt legeme; det reiser
sig altid fornyet igjen når det har været trykket nede
en stund; det er ligesom af "elastic". Men med
sjælen er det anderledes, noget af den er visnet
bort, det er sikkert og resten er kommen ud i en
anden skikkelse, men det inderste af den er
ligesom mit fordums jeg. Jeg har så mange
perioder at gå igjennem og de vexle så fort.
Så har jeg det også så meget bedre nu end før.
Det er som jeg styrkes og opbygges for hver dag!
Forresten har jeg skrevet det til dem, at jeg ikke
længre led, jeg sagde engang at det var overvundet
dette med denne grænseløse lidelse. Ikke heller
er det et så brændende ønske hos mig at dø
nu som tidligere. Dog gik jeg med glæde min
vei, hvis det lot sig gjøre. Jeg er mere træt og
kjed end noget andet, nei ikke kjed, - i allefald
kjeder jeg mig ikke, når jeg arbeider og det gjør jeg altid.
- - - Det er min natur så absolut imod
at meddele til andre, hvad der glæder eller bevæger
mig, idethele til at tale til nogen om noget videre.
Derfor blev jeg stødt over at høre at folk havde så
at sige mine breve til dem mellem hænderne og mund-
den. Og det som jeg skrev om at menneskene burde lægge
jorden øde ved at lade slægten dø ut, det var en hemmelighed.
Tror de jeg vilde sige til nogen at jeg finder dette at være menne-
skeslægtens pligt, andre end dem. Ingen vilde forstå det og man vilde måtte
anse mig for sindsvag. Ikke engang de, synes at kunne forstå det.
Paris 31.5.1928
Hotel de l'Esperance, 49 Rue de Vaugriard. Paris VI 
Kjære Herr Møller-,
Vedlagte oprop, som jeg fik sendt efter mig til 
Maastricht, overantvorder jeg til Dem; vil De være saa snil at 
sørge for jeg faar indbetalt til Thoralf Pryser Kr. 500.00.
Det skulde glæde mig meget, om de kunde faa ind litt til S. M.,
men jeg er ræd, det blir ikke store tingene –.
Jeg har hat en deilig reise hittil, men Holland var
anstrengende! Maken til energiske mennesker som limburgerne ialfald
tror jeg ikke findes. Kulgruber, seminar, skoler, sykehus, det nye
katholske Universitet i Nüjmegen, nogen og tredve nye og gamle kirker, 
bondegaarder, bilturer til Brabant og Gelderland, alt paa en uke!
Paris virker gammelmodig og uendelig fredelig ovenpaa alt det.
Imorgen skal jeg være sammen med Slott-Møllers; de er her ogsaa.
Her blir jeg til 10. juni og reiser saa hjem via
London og Bergen. I London Blir jeg etpar dager, adresse Wilton Hotel, 
Wilton Rd. S.H.T.
Med bedste hilsen
Deres
Sigrid Undset.
skrænke mig til at forlange
500 kroner, hvilket beløb, for-
inden første opførelse kan fin-
de sted, må være indbetalt til
boghandler Nils Lund i Kristi-
ania.
Sluttelig beder jeg Dem bringe
fru Winter-Hjelm min forbindt-
ligste hilsen og en hjertelig tak for
hendes højst interessante brev til
dansk Nationaltidende. Blir
«Gengangere» indstuderet og spil-
let efter de deri udtalte grund-
sætninger, da er der ingen fa-
re for udfaldet.
I håb om snart at erfare lidt
nærmere fra Dem tegner jeg
mig
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
Svendengenden 14 Nob
1874
Herr E Grieg,
Det glæder mig at høre at De med
untagelse af nogle Smaating er fornøiet
med min Oversættelse, jeg har forandret
noget efter Deres Ønske, men Da jeg har
udlevert Deres Composition ved jeg ei
om det passer, men skulde der veere er da
noget som De vilde have anderledes
saa kom kinns med det rigtig nok er
det ingen let Sag, at sidde paa 
og gallspere efter Bjørnson, saa morer
det mig dog at prøve mine 
i denne Brange. Da De har componert
en hel deel af Bjørnson 
kunde det moske intressere Dem at
faa medfølgende Oversettelse af, Drøme
Lok, som jeg synes bedst om da
der er saa megen Afneglig i, og Charater
28. juli 1935.
Kjære tande Kirsa.
Tusen takk for sisst. Det var ordentlig hyggelig at
faa være ordentlig sammen med dig igjen nogen dager. Nu haaber jeg virkelig 
at det blir alvor av at du og Else kommer hitop til høsten en tur 
– ikke mindst fordi at forutsætningerne jo er at det staar bra til 
med Clara. Du faar være saa snil at skrive nogen ord til mig 
om hvad doktoren sier, og hvordan det staar til i det hele tatt. 
Jeg hadde en deilig hjemreise, men her paa Lillehammer 
er det surt og koldt veir fortiden, og i haven - og alle haverne heropover –
huserer trosten i saanne flokker saa vi faar vist neppe en bær selv! 
Gaar jeg ned i haven saa svirrer sværmer ut av hvert kirsebærtræ og hver 
bærbusk, og fra tretiden av om morgenen begynder de at skvattre, værre
end paafuglene paa Rødkilde. Siden jeg selv fik have har jeg altid 
ædt kramsfugl med en viss hevngjerrig nytelse, men til vinteren er vi
enige om at vi skal spise alt vi kan overkomme av disse bæstene.
Det ser bare ikke ut til at det blir færre av dem for det. 
Mosse hadde det godt og var glad for platerne, men
især glad for at ha mig hjemme igjen. Anders var indom en kveld,
og det ene brevet var altsaa fra Hans, det andet fra Ebba. Fra 
Gunhild laa her brev til mig – nu kommer saa hun og barna hitop 
sisst i august en ukes tid. – Ellers saa vet jeg intet nyt herfra; 
fra Signe har jeg ikke hat brev siden jeg kom hjem; hun var nu
April
2.4.05
I Byen igaar. Modtog Honorar for
1ste Oplag af "Dagbogen". Godt og vel 900 Kr.
Ellers Ærinder og hjem 3, 18. Sad for Valstad
igaaraftes.
Har leiet Logi til Tuften hos Fru
Gjelsvik for Examenstiden. Gjelsvik er
i Paris paa Studiereise og T. faar hans Værelse.
Brev fra Danserne i Drøbak.
De arbeider, og "hele Byen" er glad i Dansen.
Brev fra en Rendal, som
vil ha Rede paa den gamle Rendalsdragt,
og faa ulaant et Billede  af den som han
har set paa Folkemuseet.
Fredagskvelden var G. og jeg inde og
hørte Lars Osas Foredrag om "Rosemaling" og
Felespil". Mange gode, men lidet udnyttede
Momenter. Slaattene var det bedste—
5. 4.05
Første Anm. af "Dagbogen" igaar i "V. G."
Nils Kjær. Behøvs ikke mer. Gentlemenlike helt
igjennem med  fine Personligheder og anden
dannet Elskværdighed.
Banden havde strax mønstret sine
Tropper. Jeg venter
mer.
vil Du have modtaget. Først den 26de,
blev Passagen åbnet, og heldigvis at
jeg samme Dag bestemte mig til at reise.
Jeg måtte da så nødig jeg vilde gå over
Kiel og Hamburg. Korsørdampskibet, propfuldt
af Reisende. Det onde Veir med Kulde
og Snefog fulgte mig ligetil forbi Magde-
burg, og slog ind på Kupevinduerne om
Natten; så blev det efterhanden stille
og mildt, endnu en Nat – den værste –
Middag
og Fredag var jeg i München. Her har
indtil nu været det yndigste Veir,
klar Himmel med en Varme indtil
10 Grader; først i Dag er det slået
om til Regn og Sneslud. Jeg kan
da på en Måde sige, at "Vinden har
været mild for det klippede Lam."
Først fordi jeg slap igjennem, og
anfald. - Hulda og Thrine
reiste til Stockholm,
Lundestad her til middag.
Jeg paa F. heim om form -
i min seng om efterm.,
atter F. heim om aftenen.
Skrev til William Nygaard
igaar, at jeg atter har
skrevet og vil udgive.
15/8 Gratulerte om mrg.
Gunhild og gav hende
mrs. Perkins Gilman's
kvinde-bog: The Home.
Don besluttet sig til ikke
at reise paa rypejagt. - 
Hos Kr. om form. - maatte
atter did over om aftenen
efter telefon fra Jørgen
Ording. Det havde været