MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
mode Dem om at der for min regning
må blive indkøbt gode sikre 4% obli-
gationer, ligesom de tidligere og efter
eget valg, til et pålydende beløb af
12,000 kroner. Tag mig ikke ilde
op at jeg bebyrder Dem med dette hverv,
hvilket jeg særlig gerne vilde lægge
netop i Deres hænder.
Ligeover for forespørgsler fra rejsen-
de teaterdirektører beder jeg Dem om
godhedsfuldt at ville handle ganske
efter eget skøn.
Med vore bedste hilsener til Dem selv
og til Hegels tegner jeg mig
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
mod hverandre "vi kan jo
like hinanden saa daarlig
vi vil for det," -
saaledes, at vi ikke
demonstrerer ved udeblivelse
i selskaber hos hinanden
etc. "Ja det er vel ligesaa
godt at hoppe i det som at
krybe i det" svared hun -
i anl. og i den anl.
hopper hun nu paa
torsdag og kommer hid da.
Don har hængt os Lars
Jordes maleri "Høifjeld" -
et yndig lidet billede. -
14/12 Var Kate og børnene
her til middag -
om aftenen Hulda med
mig i Tistedalen og sang
for de 80 piger.
8)
og den nederdrægtige Knytnæve
artikel af Krohg – hvilket 
ble bekjent i Tydskland
– blev mine bedste Venner 
kjølige – og en stor Bestilling 
på 5000 Kr af Doctor Linde
blev tilbagetaget –
I vente på denne 
Bestilling var det at
 jeg frasa mig Statens 
Stipendium på 2000 Kr –
som Fru Krohg og andre
havde arbeidet på at
ta fra mig –
Jeg havde det da meget 
vanskeligt – med Penger – 
I 1905 var da min 
Sygelighed på det høieste
hvor de findes. Jeg vil være Kunstfore-
ningens Styre meget taknemlig, om 
Styret vil være saa elskværdig at faa
udlaant et eller andet muligt
Billede af mig som kunde tænkes
brukbart ved denne Leilighet.
Venlig Hilsen
Harriet Backer.
14/4. 47.
Kjære Tore,
du har nok ikke lagt dig videre paa
Sinde det jeg skrev: Jeg bad dig om
ikke at sende mig de norske Heftene
men bare det svenske Det Bästa.
De norske Heftene er verdiløse for mig,
jeg har læst de Artiklerne som staar der,
de er stjaalet fra gamle Hefter av Det Bästa
Og nu sender du mig det norske "Det beste"!
Jaja, det er ingen Raad med nogen Ting.
Nu faar vi sløyfe April ogsaa, likesom
vi sløyfet Mars.
Tror du da at du kan sende mig
Mai-Heftet av det svenske Det Bästa
og ikke noget norsk Hefte?
Papa
Foreningens Kasse florerer men Li-
vet er sløvt; hver Dag at ruske i Karle-
ne for at holde dem vaagne, det er
noget som man trættes ved naar man er
ene om Arbejdet. Till Sommeren
drager jeg till Sorent, hvor jeg agter at
skrive et nyt Skuespil; jeg maa  være
nær Havet for at faa den rette Luft ind
i det. En Vandring i Sabinerne nord-
over fra Tivoli till Corese agterag jeg
at foretage iforvejen formodentlig sam-
men med Evens, La Cour og Sonne; nogen
nærmere Plan har vi dog ikke lagt, undtagen
forsaavidt det er min faste Besluttning
ikke at begaa den Hovedfejl at omgaa
Fæstningerne. Det kan blive en morsom
Vandring; men det ved jeg paa Forhaand,
den vil ikke afblege Erindringen om
Dagene i Genazzano, Olevano, Subiaco,
21.8.1928
Kjære fru Vislie,
jeg skal gjerne læse igjennem Deres søns manu-
skript, men det vil kanske vare en stund, før jeg faar 
tid til at se paa det – jeg har været og er fremdels nødt til
at reise en hel del mellem Oslo og her, og har en masse
arbeide som jeg maa se til at ekspedere indimellem.
Nogen utsigt til at jeg skulde kunne skaffe
en anden forlægger til boken, hvis ikke Norli vil ta den,
tror jeg sandt at si ikke der er. Det er ialfald efter 
min erfaring, en ren illusion at forlæggerne bryr sig en 
døit om andre forfatteres mening end sine faste konsu-
lenters. De par gangene jeg har kunnet hjelpe med slikt 
har det været ved at betale – men det er ganske visst 
ikke noget som Aschehoug indlater sig paa. At jeg har
kunnet henlede utenlandske forlæggeres opmerksomhet 
paa særskilt udmerkede bøker som alt er utkommet her,
- ære at accompagnere, - da
fru Gmür - altid her hjemme
har været vant til mig.
Skulde der endvidere opføres
korværker med piano vilde
jeg ogsaa gjerne være til
tjeneste. Med venlig
hilsen ogsaa fra min mand
og søster til Dem og hustru
forbliver jeg Deres ærbødige
Ernestine Losting.
Bergen, den 8d Januar
1872. 
Min kjære Ven Edvard.
Tak for Din Oprigtighed
i Brevet - derfor modtager
jeg Ønsket lige kjært og vil
kun til Gjengjæld ønske
at det maatte gaae Dig og
Din kjære Nina halvt saa
vel som jeg ønsker Eder det,
saa har Derer nok for bestan-
digt og dertil det behageligste
Liv der er tænkeligt so tror
saadanne Kunstelskende
Sjæle som Derer er.
Jeg har hørt af Din Søster Eli-
sabeth at Du arbeider (som altid)
haardt for at opnaa det Bedste
nemligt til Kunstens fremgang
enten midlerne eller evnerne er
borte; men fordi min dygtige
gjerning har gjort mig som
"Leje" uvant og usikker. - Det
har imidlertid skaffet mig
stor glæde, at jeg fik være med,
det er sikkert.
Blandt mine mange gjøremaal
høres ogsaa det at, formere ver-
den, og mine forsøg i den ret-
ning maa - trods Din broder
John - vistnok erkjenelse som
respektatte. Erkjender skal det
dog fra min side, at min
hustru har taget den tyngste
part. Dette som indled-
ning til meddelsen om, at
min hustru Lørdag aften bragte
mig en kjek søn/nr 2/, som
jeg haaber vi faar beholde. Baa-
de min hustru og gutten
befinder sig i øjeblikket vel.
For at du ikke skal anse
for bare skryd, det jeg ovenfor
7. februar 1929.
Kjære Eugenia Kielland,
Ja – takk for brevet dit; det er jo pent av dig
å ville frikjenne mig, men naturligvis er det like fullt min skyld
at denne tabben blev gjort; jeg burde hatt øinene åpne da de kom 
med dette brevet om en sak som var blitt behandlet pa et møte hvor
ikke jeg var tilstede (6. december) Men nu vet jeg det til en annen
gang så jeg kan passe på. Ulykken er den at om Kringkastingen 
har jeg altid vært for lite orientert – jeg har ikke radio engang så 
jeg hører aldrig hvad de lager ihop der, og de gangene jeg selv har 
vært indom der for å lese har jeg bare følt mig som den der
dydig opfyller en kjedelig plikt og har strøket på dør så fort 
jeg hadde erlediget den. Men for fremtiden får jeg jo forsøke å
interessere mig tilbørlig for det og.
Din hengivne
Sigrid Undset.
Kjære Bjørnson!
Hvor det var snilt at de sendte mig
det brevkort; men det lignede dem
nu ganske. Det var nu også så mor-
somt for mig at få vide at de virke-
lig havde modtaget mit brev hvilket
jeg jo ikke kunde være så sikker på.
Så  tusinde tak for de få ord de sendte
mig. De skrev der: "Hvis de svarer 
strax, så kan jeg få deres svar i Wien".
Deraf sluttede jeg at de kun havde kort
tid at blive der, og da jeg ikke fik
det så hurtigt som påregnet, tænkte
jeg at oppebie avisernes beretning om
deres afreise fra Wien og så skrive til
Gøteborg eller et andet sted. Jeg var nemm-
elig i Xania en uges tid og derfor havde
om Eftermiddagene og Arbeide i Fred
og Ro uden at forstyrres som paa
Kontoret. Vil Publikum træffe mig
da, saa er jo Telefonen der. Jeg vin-
der ogsaa megen Tid ved at undgaa
Byreisen om Eftermiddagen. Af dette
Arrangement lover jeg mig megen Glæde
for Dig og mig til Sommeren. Vi
skal da faa mange deilige Efter-
middagsture baade tillands og
tilvands. - Jeg skrev Lørdag, at jeg
ikke paa Lang Tid har havt nogen
Søndag. Men saa tog jeg mit Mon
igjen igaar. Med 7 Toget igaarmor-
ges drog jeg med Gudmund Stenersen
og hans Bror Kaptein Stenersen (en frisk,
kjæk Ungdom) afsted til Haukelands
Station og saa paa Ski til Hauge-
varden. Deiligt Solskin og blaanende
Snemarker, blaanende Fjernsyn
baade indover Snefjeldene og
tilhavs. Et første Rangs Skiføre,
saa Skierne gled let og susende
afsted. Derfra over hele Storfjeldet,
over Borgeskaret, Vareggen, Eidsvaags-
skaret, Blaamanden og ned Skrædder-
dalen. Jeg kom tidsnok til 4 Toget
og var paa Næsset for 4 ½. Var
Bergen 17 Januar 1903.
Kjære Edvard!
Tak for Brevet, ja jeg faar nok
sige Brevene, thi jeg har nok hørt
to Gange fra Dig, siden Du hørte
fra mig. Grunden er som sædvanlig
Travlheden. Igaar havde jeg 13
Timers Arbeide, lige til kl.2 inat;
saa skjønner Du nok, at Sjøen gaar
høi. Selvfølgelig er det den rene
Undtagelse, at jeg sidder saaledes
udover Natten, men der var noget,
som maatte være færdigt til idag.
frisk, og saa er
alting vel. Men den stakkels Nick,
som har saa ondt i Øiet! Vi
er saa inderlig bedrøvet derover,
og det er saa ondt at føle sig
saa magtesløse, intet at kunne
gjøre for Bedring og Lindring!
Selve korrespondentsen er i det
hele taget lidet interessant
og omhandler med undtagelse
af depecherne mest ordens-
udnævnelser og dagligdags kon-
sulatspørgsmaal. Depecherne,
der omhandle de politiske begiven-
heder, indeholde - og jeg gjør her
neppe noget brud paa min taus-
hedspligt - saare lidet, som ikke
kan læses i aviserne dagen før
eller dagen efter. Men til gjen-
gjæld udgjør antallet af skrivelser,
der expederes, et ganske betyde-
ligt antal, og de to attachéer
har fuldt op at gjøre med at
fungere som afskrivere. Lega-
tionen holder ingen anden saadan.
Stavanger den 29de Novemb. 1891
Kjære Grieg! Siden jeg har faaet
denne Fandens Borgermester i Maven
sanser jeg hverken Dag eller Død.
Ellers kan De da begribe, jeg
var nødt frem til Deres Fest-
ialfald med et aandrigt Telegram.
Nu kommer jeg slæbende bagefter
og beder Dem og Fruen ikke vredes
paa os, men være forvisedt om,
at et hjerteligt Venskab fra Bea
og min side bestandig binder os
til Eder med Tak for glade Timer
da vi mødtes, og Ønsker om at
mødes glade igjen.
vor bedste Hilsen
og Lykønskning
Deres hengivne
Alexander L. Kielland
årige komponisten måtte endeleg
gje seg og fram og takke fleire
gonger. Me sat saman på
femte benk, og eg måtte skuve
han fram. Like foran oss satt
Backer Gröndahl; han snudde
seg og sa: "Nu må De gå, ellers
ergrer De oss allesammen". Men
då han fyrst var frampå golvet
gjekk han roleg fram under
podiet og  nevetakka dirigenten
og strålande flinke solistene
fyrr han sjölv tok imot si hylling
frå publikum. Han hev ingen
av sine eigne og var so snild
å be meg med sig.  Me möttes
på Vestbanen, var innum Teatercafeen
og tok ein kopp  te i farten.
Der sat Worm Müller, Brinckmann
(arkivaren) og eit par andre med
Betzy Kjelsberg som det muntre
midpunkt.
20. mars 1931
Kjære Tore Øjasæter,
Tak for boken som du sendte mig. Det var ordentlig
snilt av dig. Jeg hadde jo ellers haabet at se dig og kanske 
Åslaug og en eller begge barna her engang, saa vilde jeg bedt dig skrive 
i det eksemplaret av Anne paa Torp som jeg fik av dig den
dagen i Oslo. Skal dere ikke snart nedover til byen?
Jeg har arbeidet en masse – med en engelsk oversættelse 
som har været morsom men vanskelig at holde paa med, og forresten 
har jeg gaat med en influensa som jeg vel ikke blir ordentlig
kvit før til vaaren – og naar blir det? Nu længes jeg mest 
av alt efter at vaagne en nat og høre søndenvinden tute
om novene og regn sile paa ruten; ikke for at det ikke vilde 
være skam at klage paa det veiret vi har nu. Men den
bedste dagen i hele aaret her i Norge synes jeg er den dagen en
vaagner og hører lyden av rindende vand igjen efter vinterstillen.
Skal hilse dig fra Nini Anker. Jeg var sammen med
hende hele dagen en dag jeg var i Oslo sisst og kom ut av en lang
og bitter misforstaaelse –.
Mange hilsener til Åslaug og barna og dig selv
Din hengivne
Sigrid Undset.
Ullevoldsveien 80 B
3/10.1900Chra
Høistærede Hr Grieg!
De tar mig det vist ikke ilde op, når
jeg igjen sender dem nogle Smådigte. Jeg
har rigtignok digtet flere Digte siden jeg
sendte Dem de forrige, men jeg tør ikke be-
møie Dem med for mange af mine ringe Pro-
ductioner. - For halvanden Måned siden har
jeg imidlertide for stedse uigjenkaldelig
måttet lægge Arbeis=pennen ned. - Stedse
forgjæves har jeg siden den Tid forsøgt
at få noget færdigt, ikke en Linie
har jeg faaet istand. Kvalerne er blit så
store, at de helt og holdent sjæler mig
enhver poetisk Tanke. Ikke kan jeg si
meget forbauset over at se
Bergen i Stemplet, vi troede
Du var i England. Saa vare
det vel ikke saa længe inden
I kommer hertil. Aviserne
skriver at I vil give Konsert
her i Efteraaret. Det var for-
færdelig morsomt om I var
her til Aladdins Opførelse d.15.
Du kan begribe at det faldt
som en Bombe nedover Fader,
da Krohn kom og sagde at
om to Maaneder skulde Ope-
raen gaa. Samme Dag blev
han kaldt til Chefen og
siden den Dag har han
været som et Perpetuum
mobile. Men han er i glim-
rende Humør og synes al-
deles ikke at kunde blive
træt. Travlheden har endogsaa
strakt sig hel ind til os.
Kære Grieg!
Tak for Deres brev.
Det gør mig ondt, at
de derhjemme har taget
så hårdt på konserten.
Behøver jeg gentagne
gange forsikre Dem
om at ikke alene
konserten gik så godt,
som De måske selv
aldrig har hørt den,
men at den gjorde
lykke, ja, at musiker-
ne her anse dem 
for noget af det 
bedste som er kommet
Hvad Bryce angaar, tillader jeg mig
at fraraade Dem at søge hans bistand
mod den kommunale almindelige
stemmeret; thi dennes forsvarere vilde
have altfor let for at hente ligesaa
gode argumenter ud af værket til sin
fordel. Havde det været det politiske
statsliv istedetfor det kommunale, 
som det for tilfældet gjaldt, vilde hans
oplysninger og opfatning have været
ganske anderledes brugbare for den
konservative sag.
Forbindtligst
Deres ærbødige
Ebbe Hertzberg.
Tirsdag aften.
siden kikhosten, taaler daarlig alslags kunstig næring og slaas/oss standhaftig for 
de sidste draaperne av morsmelken sin;  han er saa nydelig, gulkrøllet og brun 
og blaaøiet, men tynd som en stilk – jeg er noksaa ængstelig for ham;  jeg 
synes at skal der støte noget til med ham saa er det mere end jeg orker 
at komme over.  Anders har det storartet – men han er meget mindre søt, naar 
han er sammen med Trond.  Med Mosse er det som altid – hun er penere 
isommer end nogensinde, men springer rundt og pludrer sit uforstaaelige maal 
og er i sin egen lille rare verden akkurat saa meget som tidligere.
Jeg synes du har det godt som har et hus og en mand du vet 
hvor er henne og i det hele forankringspunkter i verden.  Jeg læser med 
inderlig misundelse have-kronikerne dine.  Jeg synes det maa være det 
deiligste – det næst-deiligste i verden, nei det tredje deiligste at 
kunde grave et lite træ ned i jorden etsteds og saa med nogen grund formode at en selv 
skal faa se det vokse sig større.  Jeg har ungerne, hadde Mosse været 
frisk saa vet jeg ikke om jeg ikke havde været tilfreds alt i alt – 
men det er som at sitte paa en flaate med dem og det er vondt at vite at 
jeg aldrig vil kunne være viss paa naar og hvor jeg kan regne  med 
at de har en far i live.  Det eneste jeg vet sikkert om ham i fremtiden 
er, at ungerne hans, de tre store, altid vil regne med at de har 
mig, og at han formodentlig halvt ubevisst gjør det samme.  Du skjønner, 
det gjorde ikke godt at A. reiste ivaar uten at si et kny om 
hvad han tænkte med hensyn til fremtiden og jeg skjønner av brevene 
hans at han kommer ikke hjem med friskere mot.  Det vilde kanske 
være formeget forlangt ogsaa efter en utenlandsreise i denne tiden.
Skriv litt til mig snart, er du snil – fortæl mig noe rart 
og morsomt eller sørgelig, du som ser og hører ett og andet. Træffer du fru
Kjære Grieg, jeg tror, der enhed og stig-
ning hele vejen intil skiftet, og da
ny enhed med ny stigning. Er der
detalj, som besværer, så stryk den.
Dette til din samvittigheds be-
roligelse.
Hilsen fra
B. B.
Straks jeg havde fået visshed for at andra-
gendet virkelig vilde komme frem opsøgte jeg
redaktør Vogt og umidelbart derefter herr Bätz-
mann. Begge stillede sig personlig velvilligt
og anerkendende ligeover for dig men erklæ-
rede som sin overbevisning og ifølge sit kend-
skab til stemningen at ikke en eneste højre-
mand vilde kunne give forslaget sin stemme.
Universitetsbudgettet var iår atter kun betin-
gelsesvis bevilget, hvilket for mange punkters
vedkommende ansåes som ensbetydende med
ikke-bevilget. Ophidselsen var derfor hæftig
i hele partiet. «Stortingsprofessorater» vilde
ingen være med på at votere for. Så gik jeg
dea til Jakob Sverdrup, som i samtalens løb
blev mærkbart rimeligere og tilslut lovede
at tøje sig sålangt han kunde; men han
mistvilede om at det vilde lykkes ham at få
en eneste mand af sin gruppe med sig.
Udfaldet viste at både han og de to højre-
løbne år og med alle gode ønsker
for det nye tegner jeg mig
Deres ærbødigst og venskabeligst
forbundne
Henrik Ibsen.
Søndag, 24de febr, 1918
Amalfi, den 12. Juli 1879.
Bjørnstjerne Bjørnson!
Det var mig såre kært at modtage
brev fra Dig; men endnu kærere skulde det ha-
ve været mig, hvis brevet havde handlet om en
sag, hvori jeg kunde havet gåt sammen med
Dig. Dette er imidlertid ikke tilfældet. Flagfor-
slaget er mig i sin inderste kerne imod, og jeg
skal i korthed antyde hvorfor.
For det første mener jeg at protesten mod u-
nionsmærket måtte været fremsat, straks da dette
mærke blev sat i flaget, eller også slet ikke. Nu
er unionsmærket blevet et faktum, og så får det bli-
ve stående. Unionstanken kan I jo dog ikke ta-
ge ud af sindene; hvad tilfredsstillelse kan det da
være at tage mærket ud af flaget? At dette mærke
skulde være et tegn på uselvstændighed kan jeg
aldeles ikke forstå. Svenskerne fører jo det samme
mærke. Dette viser, at vi ikke er mere afhængige
af dem, end de af os. Jeg har forøvrigt ikke nogen
stor sympati for symboler. Symboler er ikke
længere tidsmæssige undtagen i Norge. Deroppe
sysler man så meget med symboler og theorier og
Slotsgade 4. 10/12 81.
Kjære Ven!
Jeg kjender Dig saa godt, at jeg veed Du med
Dit varme Kunstnerhjerte omfatter alle Dine Ven-
ner, om Du saa sad ganske ene paa det stolte
Dovre selv; men ikke destomindre maa jeg be-
kjende, at Du med Tilegnelsen af Dit skjønne
Arbeide har gjort mig særlig glad; og da
navnlig, fordi netop det Arbeide staar for
mig som ganske særlig betagende, og jeg beder
Dig da derfor herved modtage min varmeste Tak
for Tilegnelsen. Jeg var jo strax inde hos Vil-
helm Hansen og fik Syn for Sagen om at see
Din velbekjendte Haandskrift. Det har været noget,
inden jeg kunde faa skrevet Dig til, da jeg
har været meget optaget af et Orgelstykke,
jeg componerer; det er nemlig Faders 50 Aars
Jubilæum den 31 Januar næste Aar, og i den
Anledning har jeg lettet paa mig, og lavet
en Jubelfantasi over 2 Melodier af ham;
den bliver trykt til Dagen, og sandsynligvis
spillet ved en Concert, han agter at give
den Dag. Jeg glæder mig til Sangene, og ligesaa
til de 4hændige Stykker, som Eleverne skal have
fat i; hos mig hører det til almindelig musi-
17.8.24.
Min egen elskede Tante Harra!
Tak for Dit sidste Brev for nogle Dage
siden. Hyggelig at Du havde havt besøk baade av
tante Magga og Anders samtidig. Tænker Tante
Magga glæder sig til at reise til Paris til Sigrid.
Hun har vist aldrig været der før. Jeg undres paa
hvordan det gaar Astrid; Nils skrev noget om at
hun havde det saa vanskelig pekuniært nu,
stakkar. Ja, det er sandelig en vanskelig Tid
vi lever i, - alt er saa meningsløst dyrt, og
der er en Konkurrence overalt, som rent kan
tage modet fra En.
Er Fru Nini Roll Anker et tiltalende Menneske?
Jeg tror aldrig at jeg har truffet hende. Har læst
et par av hendes Bøker, men de gav ikke mer-
smak. Det hørtes saa hyggelig ut, at hun
havde plukket Markblomster til Dig fra Opdal,
og tænk saa hyggelig at hun havde med
Hilsner fra alle Dine gamle Bekjendte deroppe.
Du er nok rigtig min gamle Farisæer, som
kan sitte og male Formiddag og Eftermiddag,
naar Du gaar i Dit 80de Aar. Forresten maa
jeg sige at jeg fatter ikke, hvordan Du kan
Zoot. inst., 29-9-04.
Kjære Honoria!
Nu blir du vel forfærdet,
naar jeg fortæller, at delingen er fore-
taget uden nogen videre korrespon-
dence; vi ventede nemlig bare paa
det sidste brev, - og det gjaldt at
blive færdig i sept. Men jeg tror,
vi har gjort det paa den eneste
mulige maade, og jeg haaber at
du ogsaa vil finde vor fremgangs-
maade rimelig og være tilfreds
med resultatet.
Fremgangsmaaden var følgende:
Fra alle fik vi besked om, hvad
de ønskede, og hvad de var villige
til at tage. Alle lister kom tilbage
dels kopiering, dels forsending,
og saa ønsket om, at ved siden af
alt dette, at arbeide noget selv-
stændig hernede. Saa er der tanken
paa Fader. Naar jeg ser hans an-
sigt, gammelt og træt, lyse op, naar
vi vise os, saa synes jeg, at da
jeg agter at forsvinde saa længe
til efteraaret, da vilde jeg føle
lidt samvittighed ved ogsaa i
sommer at göre mig usynling, dog
minst en maaneds tid, blot
for den pure fornöjelse. I grunden
lykkelig de mennesker, som ikke
tænker til höjre og venstre, men
kun gör hvad hvad de have lyst til.
Jeg tror dog Du bedre kan for
staa, hvad jeg gör, end det andet
det faar være mig en tröst.- Jeg
synes nok, at Fader er meget
træt, og hernede savner han
meget de mange besög, som
forkortede ham dagene i
Tordenskjoldsgade. Herned finde
har jeg assureret
for tilsammen
Kr. 2660.oo
For at malerierne skulde
komme godt frem, har
jeg ladet dem pakke hos
en kunsthandler som
T. bruger.
En glædelig jul ønskes
Dig og din hustru
af din hengivne
Sigurd Hals
Jeg har nu til Hensigt i disse Dage at søge
Stipendium hjemme, og derfor havde det jo været
af en saa uhyre stor Betydning for mig, hvis De
vilde have opført noget af mine Sager i Bergen,
man nu er ogsaa dette Haab svundet, og saadant
er bittert, naar man er saa fattig og har gjennem-
gaaet saa meget ondt i livet som jeg.
Herved vilde jeg i al Ærbødighed forespørge
hos Dem, høistærede Mester, om De vilde være
saa inderlig snil at understøtte min Ansøgning
om Stipendium med en Anbefaling? Jeg vilde
være Dem uendelig taknemlig derfor og fik jeg det
norske Statsstipendium, som jo vel er 1500 Kr., saa
var jeg reddet og kunde saa i Ro i Sommerens
Løb fuldende min Tredie, femaktige Opera:
"Kong Magnus!"
Hvis De, foruden de indsendte Manuskripter
ønsked at se flere, for at kunne danne Dem en
sand Menig om mit Talent, saa skal dette
øieblikkelig ske efter Ønske. -
Foruden Musik skrev jeg et femaktigt Skuespill
hvorom Dresden skarpeste og bedste Theaterreferent skriver:
"Das Drama "Dürch eigene Kraft?" von
Herrn Asphestrand habe hich mit sehr grossen Interesse
gelesen und kann die stark dramatiske Begsbung
des Autors nur anerkennen. Der sittliche und
ser jeg nu ingen fornuftigere Udvei
end at tage derned og tilbringe Vinteren
der og heller da komme tilbage til
Foråret for at gjøre nogle Udflugter
Dog må jeg først afvente Penge hjem-
mefra, som jeg vil bede Dig strax
at sende mig – og hvad Du på nogen
Måde kan få løst – kort jo mer,
jo bedre, og i en Vexel på:
Bayrischer Vereinsbank, Hjørnet
af Promenadenplaz og Promenaden-
strasse. ledsaget (samtidig) med Brev
sa at jeg kan. Brevet til mig
addresseret sikrest til Henrik Ibsen
Schönfeldenstrasse 17. Idag er her
koldt, og da bliver her ulideligt i
München, den 25. November 1888.
Kære svigermoder,
Du kan tro jeg igår blev
forundret ved at modtage et rekom-
manderet brev med din velkendte
håndskrift. Men endnu mere for-
undret blev jeg da jeg havde læst
brevet. De begivenheder, du deri om-
taler, nemlig at jeg engang under dit
ophold i Zürich skulde have sendt
dig en pengesum, var aldeles udslet-
tet af min erindring. Med Suszannah
er det gået ligedan. Og under alle om-
stændiger, påstår hun, var beløbet ik-
ke så stort, som du nu angiver.
Dette får nu være som det vil. Jeg
kan på ære og samvittighed forsikkre
dig at jeg ingen ting husker om sa-
gen.
Men hør nu! Du skriver at jeg
den gang viste dig en tjeneste. Godt!