MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
gelskjøn at et kursus til vilde fulstændig helbrede
mig, og det maatte jo forsøges. Saaledes kom jeg
- meget imod mit ønske, at blive her endnu længre,
lige til midten af februar. Imidlertid er jeg ikke
saa meget bedrøvet over denne skjæbne; tvæerimod,
naar jeg hører, hvordan veiret har været paa vest-
kanten af landet er jeg meget taknemmelig
for, at jeg kom til at blive her, hvor vi nu har en
usædvanlig mild og god vinter; her har jo været
regnfuldt og vekslende veir og et forfærdiligt føre;
men nu er det saa deiligt og bare nogle faa graders
kulde; dette har meget at sige for mig. - Forøvrigt
er her i byen jo saa meget mere, der kan inter-
ressere og fylde aandten, end borte i Bergen; om
end aandslivets høiede herinde er saa særdeles stor heller.
Jeg har hyggelig og god omkreds, flere med
hvem jeg færdes sammen i Italien, og med hvem
jeg har fornyet minderne fra den mindeværdige
reise. - Det var dumt gjort af dig, at du
ikke realiserede den tanke, at komme herind
en stund. Det skulde været morsomt. Jeg traf
3die Juledag.
Kjære Tore,
Jeg har glemt dig igjen, saa nu maa
jeg skynde mig med nogen Ord.
Glædelig Jul, skulde jeg sagt. Godt Nytaar!
Bare det nu blir et godt nyt Aar for dig og
din Utstilling. Fra nu maa du undvære
noget fra mig, jeg slites sønder og sammen
av Utgifter.
Det er ikke Tvil om at du er for tidlig
ute med separat Utstilling. Du kan mildne
din Arroganse, Frækhet ved at si til mulige
Pressefolk at du altid vil utstille separat.
Saa blir det din Maate. Hold paa det. Ellers
turde du bli slaat ned allerede av den Grund
at du utstiller separat.
- - -
Det er blit et større Frost her, 12 ÷, ellers
skulde vi faat noget Potet avsted til Lisbeth.
Men det blir vel Mildveir igjen.
Saa, nu faar dere leve!
Papa
Men skjønt Erfaringen viser, at
Mennesket i det virkelige Liv ei
holdelsesdrift som dri
- ver mig. Du maa 
huske paa at med 
Hensyn til Musikken 
saa har vi her i Ber- 
gen bogstavelig talt 
"ikke anden Glæde end 
den vi gjør os sjøl". 
Vi faar nu se. 
Det er sandt: Fortiden 
tegnes Abonnement til
 "Harmonien". Bare 
det nu ikke, om den
kommer i Stand, bliver 
Pernilles korte Frøken- 
stand. Nu faar vi 
da se, hvorledes
har skrevet udenpaa og
udfyldt den trykte Indbydelse.
25.. 4.04
Plaskregn. Jeg er træt i
Hode af Voltaire og Verden.
Gid "Stanley" havde været
dobbelt saa tyk. Den var en
Guldgrube for trætte mennesker.
G. begyndte paa den en Dag jeg
var bort; men strax jeg kom
hjem tog jeg den igjen. Om Kvælden
kom han og spurgte efter S. 1ste H.
Jeg foreslog ham at begynde paa
Hefte II, hvilket han leende sa
nei tak til.  Med
tungt Hjerte rakte jeg ham da 1ste.
Men nei, tak, det var for meget.
Han afslog ædel Tilbudet. Men da
var jeg ædel og rev resolut
2) dig imod hende. Hun var
her et år og vendte uhelbredet
tilbage. Og Erik som kjendte
hende fra år tilbage, havde før
holdt af hende. Nej, jeg fatter
ikke dette, at mennesker
ikke
blir
en dobbelt kjære når de har
syndet og trådt fejl!
Nu Emma Benzon, Octa-
vius' datter, som med vold
og magt har fåt sig skildt
fra sin mand, Otto Benzon.
- kunde Du nænne at
være mendre god imod
hende af den grund, hvis
Du altså før havde kjendt og
holdt af hende?
Ja, der er altså dette; hvad men-
nesker ikke vil la sig holde
af, ikke vil la si hjælpe
som min søn Jakob, så
er man jo magtesløs! Så er
der intet at stille op. Men
Det er min Overbevisning,
at Elise Danielsen fra
Gaarden "Store Ballangen"
Ofoten er en meget talent-
fuld, ung Pige, som vil naa
langt, hvis hun kan faa
Midler til fuld Uddan-
nelse som Malerinde.
Hun kom efter Nytaar 1909
som Elev paa min Maler-
skole og har i Løbet af 5
Maaneder gjort store,
sikkre Fremskridt. Jeg
finder hende i Besiddelse af
en fin og sjelden Skjønheds-
380.
Paris 15/4.
Kjære Werenskiold!
Det er for galt, at Du endnu
ikke har faaet dem, her er 9 kroner
fra mig og 65 fra Harriet, hun
vil bare have 2 fotografier til. Jeg
har skrevet et par lange breve til
Dig før, men som tiden er løbet hen
over, uden at de ere blevne sendte,
og begivenhederne ere blevne saa
gamle. Vi har nu mistet vor ven
og "forrangler", Garborg, der er end-
nu et føleligt savn efter ham. Han,
Harriet og jeg vare altid sammen,
det faldt ham ikke ind, at han
kunde gaa nogetsteds alene, om
det morede ham saa meget, ved jeg
ikke saa nøie, men det var blevet
ham en livsnødvendighed at have
en af os paa hver side. Hvad som
derimod morede Garborg, var naar
Det ærgrede os saa, at vi havde glemt at skrive og sende itide vor stem-
meseddel til høstudstillingen, men vi haaber, at vort Telegram reddede den.
Hansteensgt. 2 IV 5/4-19.
Min egen Kjære Janna. Du skulde
hat langt Brev, for paa Thorsdag
er det Din Geburtsdag; men jeg sitter
her med spjælket Arm, og skjøndt
det Gud ske Lov er den venstre
saa kommer den i en pinlig Stil-
ling, naar jeg skriver, saa det kan
ikke bli stort, hvad du dennegang
faar. Min allerhjerteligste Gratu-
lation og Ønsker om al god Lykke
for Dig i Aaret som kommer!
Du vet, at jeg alle Dage tænker paa
Dig og holder af Dig og længter efter
at se Dig og Nina, for det er vist
en deilig Unge. Din Kai var oppe
hos mig igaaraftes og fortalte meg
saa meget herligt om Klavenes-
Anlægget med Mosaik og Furutrær
og Vandsvinet og alle de smaa
Spædbarn over og under Vandet. -
Det er saadan, Kunst, stor Kunst
skal være, som en Digterdrøm, som
et Eventyr. Saa glæder jeg mig til,
at I i den Anledning kommer
til at være meget i Norge. Jeg
17000.- Men jeg har iaar den Tifreds-
stillelse, at jeg tror, at Kommissionen
har været fornøiet med mig. Ialle-
fald har jeg ikke mærket andet end
Velvilje og Venlighed paa alle Kanter,
og naar saadant ligger i Luften,
gaar Arbeidet let. Jeg føler ogsaa
hos mig selv, at jeg kan koncen-
trere mere og mere af mig
selv paa dette Arbeide, som ved
min Deltagelse i Skattelovskomiteen
har faaet fornyet og forøget Interesse
for mig. - Forøvrigt gaar Livet med
den største Regelmæssighed. Jeg
ved ikke, om det er, fordi jeg
blir ældre, eller hvad det er,
men jeg synes ofte, at Tilværelsen
her svinder hen i saa lidet,
at mit Arbeide er det eneste,
jeg kan kaste mig ind i, thi
der har jeg dog en Følelse af at
gjøre lidt Nytte, ellers synes jeg,
at jeg er og gjør fuldstændig 0.
Og naar jeg af og til gaar
mine ensomme Ture, paa vore
München, den 29. April 1877.
Min kære gamle ven!
Efterat jeg nu sidder inde
med hele to ubesvarede breve fra Dig,
tør jeg ikke længere give efter for min
opsættelseslyst i brevskrivervejen, men
sender Dig nogle linjer med hjertelig
tak og hilsen. Brevet fra professor
Nyblom besvarede jeg naturligvis straks,
og i hvilken retning mit svar lød, kan
Du selvfølgelig på forhånd vide. Jeg
glæder mig meget til at vi ved den
forestående højtidelighed skal få gå
sammen; vi har jo også ved tidligere
anledning holdt skridt med hinanden
på æresbevisningernes bane, ligesom jo
vore veje forøvrigt både længe og hyppigt
har løbet jævnsides.
og som er nu Kjælderdørene luk-
kede dengang derimod bode Dere
der, - om ikke Dørene helt stod aaben
den Dag da Vandet Frøs saa var
Hvad heter Fru Lorentz Vogt (Mor til Hersleb)?
Ogsaa dette maa jeg vite.
haaber, at Du vil synes godt om
Arrangementet, naar Du faar dem
at see eller høre; jeg har gjort
det med en største Pietet for hvad der
staaer; altsaa holdt mig strængt til
Texten; der er kun et Sted,
jeg har maattet foretage no-
maa Nina sende nogle Linier, at
vi dog kunne vide hvordan I har
det. Vi leve et meget stille og eens-
formigt Liv, men Gud være lovet,
dog fornøiet, og vilde være dette
end mere naar Smaapigerne blot
vare lidt raskere. Stakkels Bene
hun trækker fremdeles med den
fæle Blegsot og er rigtig meget
klein; men hun vil ei give tabt,
og gaaer saaledes i Selskab naar
det træffes hun bliver udbuden, end-
skjøndt hun Intet kan nyde. Igaar
vare Moer og jeg buden til Middag
hos Tante Grethe, og da der blev
svaret nei for mig, blev hun buden
i mit Sted, og gik derind til Mid-
dag endskjøndt hun skulde til Neer-
gaards til Aftens. Dette synes nu
mig er formeget af det Gode,
men det er nu hendes Lyst, og
saa maa man jo være glad der
er noget som kan fornøie hende.
Maren er taus som stedse, men
jeg troer dog der er en Bedring
i hendes Helbred; ja det indrøm-
mer hun jo selv; og Elizabeth er
saa noget bedre end i Sommer.
har gaaet meget i den senere
aa Grund af min Sygdom og
saaledes er hendes Fod ei
var om efterm. form. i
Tistedalen, hvor bomulds-
spinderiets direktion besaa
et nyt hus for spinderiets
bestyrer, Axelson. Om efterm.
var jeg i Tistedalen, jule-
træfest; Astrid og Kai jule-
nisser. Makken Seip kom
med sidste tog. Alex
Nansen reiste til Kria
med første.
28/XII Kjørtetur paa krakeføre.
Bridge og whist om
aftenen. Riecks og Johan.
30/XII Makken, Don, Johan og
jeg atter paa Bratøen,
hvor Makken skjød en hare.
Snestorm. Karl Roll
kom om aftenen.
Hv. 14.5.33
Tid og humör vantar meir enn
nokon gong til å skrive i dagboki.
Igår vart Aagot innlagt
på Dikemark, der den mest
moderne nervelækjar dr. Gjessing
no er direktör. Ho skulde vel
helst vore der lenge fyrr, stakar.
Ho var heime ei vike no, men
det ho trong var jamt doktar-tilsyn
og isolering –
Tuften er mest utsliten etter
desse tri månane. Dei små
tröyster seg med skule og leik på
barns vis. Og dei er ofte hjå meg
um kveldane. Me held no på med
Asbjörnsen, og dikt innimillom.
Dr. Gjessing hadde sagt til
Tuften at han var i so stor takksemd-
skuld til far hans. Hadde
det sjölvskrivne namne (autograf)
i glas og råme på kontorveggen. Det
de inddragne og ikke igen fornyede?
Er dette tilfældet, vil jeg være the-
aterbestyrelsen taknemmelig for en med-
delelse derom, da jeg i så fald må træffe
andre foranstaltninger for at vedligeholde
forbindelsen med vor scene under min
fraværelse.
ærbødigst
Henrik Ibsen.
men ingen lærer af ham og Kunsten
vil snart dø her i Landet. Fabrikkerne
dræber alt sligt. Altsaa foreslog jeg
for Tuften at han, hvis hans arm blir
bra,  naar han nu om 1 1/2
Aar forhaabentlig har tat Artium,
skal  reise til Valders og gaa
i Smedelære. Og han havde stor
Lyst. Han havde ogsaa et stille
Sværmeri for Smedjer forstod jeg.
Men armen, armen! Det vilde
være altfor fortvilet sørgeligt, om
han som har en slig 
stor og
ualmin-
delig stærk Krop og Trang til arbeide
skulde knækkes i sine bedste Aar
paa den Maade. Jeg 
tør
ikke tænke
paa det. Men armen er bedre, 
men blir
den nogensinde 
helt
stærk? Det er
den venstre som er syg; men det
værste er, at den høire ogsaa har en liten
Feil i Leddet; om det ikke generer
Julen 1895.
267.
der hverken gjør godt eller ondt andet end forsaa-
vidt - som sagt -, at det er en lise for mit stak-
kels overfyldte hoved. - Sommetider kunde
jeg nok ønske, at det ikke alt vilde komme
frem i verseform; men det er forhaabentlig
ogsaa kun et midlertidigt indfald eller lu-
ne; - min prosastil er vist ogsaa igrunden
temmelig daarlig, - for udtværet og omstændelig.
Er mon versene bedre? det er noksaa un-
derlig at sidde saadan og skrive og skrive
uden spor af idé om regler hverken for form
eller - indhold! det sidste er vel forresten ens
egen eiendom; men formen? skulde gjerne
lære noget theoretisk for at hjælpe paa den!
Om end aldrig noget af dette skal ud i try
ken, saa kunde jeg dog bedst like for min
egen skyld at vide ikke paa denne maade
at gjøre altfor mange bommerter.
Dog - "sligt generer ikke store aander!" det
er jo et af mine mange valgsprog; forfatte-
ren er ukjendt, - derfor ogsaa lettere at citere.
- "Honi soit qui mal y pense!
ikke er besynderligt at jeg er bleven bitter.
Svar mig derfor hurtigst
muligt og aldeles
om Thomsen virkelig er
saa stor ung Orgelspiller som
Du siger i Din Attest.
Beskriv ham for mig
uden et uforstandigt Publikums
for Øie.
Glædelig Jul og godt Nyt
Aar ønskes Dig og Din Kone
fra Din heng.
Chr. Cappelen
Dr. d. 29/12 81
Lidt senere.
Kære Edv. Grieg!
Må jeg benytte Lejligheden
til at lægge et godt
Ord ind for Digderen
O.B.
Jeg kommer lige fra
Vilh. Hansen, hvem jeg
bad om at trykke Digte-
ne på et Blad foran
hver Sang. Sagen er jo
at de ikke udkommer
på anden Måde og jeg
synes ikke der ved Læs-
ningen vederfares dem
Retfærdighed, når de kun
kan anammes som un-
derlagt Tekst. Vilh. Hansen
er mig ofte en Gaade 
– Men det skyldes vel 
hans Sygdom –
Din gamle Ven
Edvard Munch
Hamarøy 1 Decbr.
Hr. Arnulf Øverland,
Tusen Tak for Diktene. Det
er henrivende Saker, Vidd, Skjønhet,
Melodi. De har sikkert meget Sang
i Dem og De er sikkert ogsaa ung,
saa De har Tiden for Dem. Mysterie-
versene er tonende og dype, jeg vet
ikke om jeg her læst noget bedre av
det Slag. Ja Gud velsigne Dem, nyn
og syng, saa kan vi bedre være til;
vi er saa mange som prater.
Deres ærbødige
Knut Hamsun.
Jeg har været saa letsindig at
love min medvirken ved et møde,
hvis formaal er at protestere
mod henlæggelsen af spørgs-
maalet om kvinders adgang til
embeder. Jeg angrer allerede mit
løfte; men nu faar jeg vel til-
pers, - jeg vil bare forbeholde mig
frihed til at sige, hvad jeg vil,
- og ikke, hvad fru Bleler synes,
jeg skal. Jeg skal gaa til hende
imorgen for at orientere mig
lidt i hvad der ellers skal ske
paa samme møde.
Nu er ikke papiret længer,
og dagen er nok mere end slut,
- derfor maa jeg vel slutte brevet
ogsaa, skjønt jeg synes, der kunde
være meget at prate om endnu.
- Forhaabentlig er dere nu snart
færdige med sygdom; hvor godt at
Rom, den 29. juni 1884.
Kære herr justitsråd Hegel!
Min søn, der vil overbringe
Dem disse linjer, har i opdrag at frem-
føre mine forbindtligste hilsener.
Da mine polarrejsende ikke gerne vil
medbringe italiensk guld til veksling, til-
lader jeg mig at anmode Dem om at
der må blive ham udbetalt 2000 kroner
i de for deres rejserute hensigtsmæssig-
ste pengesorter.
Jeg rejser i morgen til Gossensass
i Tyrol, hvorfra manuskriptet til mit
nye stykke vil blive sendt Dem til den
før nævnte tid. 1ste akt er allerede her
renskreven og 2den påbegyndt.
Jeg har nu ingen anden tanke eller in-
teresse end dette arbejde, og kommer så-
ledes rimeligvis i denne sommer ikke
hjem.
Undskyld disse skødesløse linjer; men
alle mine vanlige skriverekvisiter er ned-
pakkede.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
105
mig en større straff, men det
tiltaler jo min forfengelighet at
avisen mener, den kunde bruke 
mig. Jeg er ellers helt ubrukelig
til sånt - må overveie hver eneste
bok lenge, dømmer sent - en
ammelder må vel skrive om, et
par bøker pr. dag, minst!
Har idag atter skrevet til
kirkedepartementet og på det litterære 
råds vegne søkt om dikterlønn
til Øverland. Får se, om de våger 
det iår da!
Denne alliansen mellem de
fascistiske maktene er uhyggelig.
Brutal hensynsløshet med stadig
voksende militærmakt bakenom
på den ene siden - på den andre
England og Frankrike, som enda
henger igjen i gamle "omgangsformer,"
diplomatisk kntyrne en viss hederlighet
i aatalerpørsmal. Ny umoral og nytt
maskineri mot gammelt, trævdommet
Hansteensgade 2 IV
27/2 1908
Kjæreste Janna. Tusind Tak, fordi
Du, virkelig kunde huske at ud-
føre min Kommission! Jeg blev saa
glad. Nu fiffer jeg med Kjæden over-
alt og synes, den er saa nydelig.
Vær saa snil at skrive hvad jeg skyl-
der dig, baade Prisen og Portoen maa
jeg faa vide. Jeg har længe skullet
skrive; men Du ved at min Dag
stjæles fra mig af snakkende Men-
nesker og uforudseet Arbeide. Mine
egentlige Pligter skulde jeg nok altid
klare. Nu slurver jeg dette sammen
paa Morgenkvisten, mens jeg venter
min Sydame; saa skal jeg korrigere
senere hele Efte Formiddagen.
Og der er saa meget jeg gjerne vilde
skrevet til Dig om, for jeg tænker
paa Dig baade sent og tidligt.
Jeg aner, at Du har en vanskelig
Vinter, føler Dig lidt ængstelig og
vaklende for mangt. I dette
nytter ingen fremmed Indblanding
med Snak eller Raad. Men der
er bare en Ting jeg gjerne vilde si.
i Sommer da du var reist, jeg bryr
mig slet ikke om at der skal komme
nogen Fremmede der naar ikke du
er her saa vil jeg helst være alene
du ved jeg har nok saa nye aa stelle
med og tænke paa ogsaa er det saa
hyggeligt her, nu har ger lagt paa Peisen
saa det er vannet og lyst, ogsaa
er
 det
ligesom noget af dig i alting her,
jeg har saadan en derlig Følelse af
at være hjemme. Jeg er forresten
altid glad og tryg nu, naar bare du
er i godt Humør; men ser jeg at du
er modløs og trist, saa er det ikke
nemlig for at klare mig, da Kommer
den gamle Historien igjen, som jeg
Høistærede og meget kjære ven!
For Deres sidste to breve
af januar og begyndelsen af febru-
ar, konvoluterede sammen, burde
jeg forlængst have takket. Men
alle slags smaa hindringer har
afholdt mig fra brevskrivning.
Det daglige einerlei gjør mig over-
hovedet ofte lidet oplagt til at
beholde pennen i haanden ogsaa
i de noksaa faa fristunder. De
toldfrie tanker derimod vandrer
desto lettere ned til Kjøbenhavs
Østerbro og funderer paa, hvorledes
Burde egentlig indtages tidligere.
opstille den Fordring til Staten at den
ved jeg ikke, naar jeg reiser; men jeg vilde
nok gjerne komme ud før Afreisen og
sige Farvel til Eder. Hils Munthe
mangfoldigt.
Din hengivne
Harriet
Jeg kunde fortælle Dig hundrede Træk endnu, men jeg tænker
det er nok. Selv på Banegarden i Florenz, hvor jeg
efter nogle Dages Hvile hos Rodolfo, skulde løse Billet
for at fortsætte Turen til Rom, blev jeg skammelig
snydt, men vilde have endel af Pengene i Guld-
mynt, i det sidste Øieblik måtte jeg da løbe og
vexle, betalte dette igjen alt for høit, og Enden
på det blev at man tog altsammen i Guld,
så jeg eiede ikke en Soldi førend tilovers, der
jeg endelig begyndte det lange Nattetog, indtil jeg
langt ud på Dagen nåede Tyrolergrændsen. Da jeg
heldigvis kunde bruge tydsk Mynt, hvoraf jeg heldigvis
havde sikret mig nogle. I Kupeen traf jeg en Dame
der klagede over samme Behandling.
Og dog skal jeg sige det Alf! Dette
var enda ikke det Værste ved mit Romerophold
at jeg havde en Følelse som om jeg virkelig
var blandt Røvere, og at jeg i et så bittert Uheld
har måttet betale mine Løsepenge. Det traurigste
var at det der skulde give Erstatningen, det hvorfor man
Rom, den 23. Januar 1883.
Herr Herman Bang!
Når jeg indtil idag har
ventet med at besvare Deres brev,
er grunden den at jeg forudsatte
at en direkte henvendelse til mig
fra Casinoteatrets direkion var
undervejs, og denne vilde jeg først
oppebie.
En sådan henvendelse er
imidlertid ikke indløbet. Deri-
mod modtog jeg i formiddags
et telegram fra justitsråd He-
gel, indeholdende at «Casinote-
atret venter svar angående
«Gengangere».
Forinden et definitivt svar
kan gives er det imidlertid nød-
vendigt at direktionen sætter
sig i forbindelse med mig;
der er i denne sag meget, som
må afhandles; mange betin-
gelser må bringes på det rene;
visse betænkeligheder, som jeg
Avisredaktører her i denne Anledning,
og haaber efter denne Afsløring at faa
standse vedkommende Hædersmands
Bedrifter. - Redaktøren af "Daily
News" tilstod til mig, at han
havde faaet Materialierne til nævnte
Artikkel i dette Blad fra Sherard, - og
lovede at passe paa, at der ikke kommer
mere af den Slags! - Uf, - alt det
uhumske Svineri vi har at kjæmpe
med! - Med hjertelig Hilsen fra os
begge til Dem og Deres Hustru
Deres hengivne 
H.L. Brækstad
P.S.
Jeg kan hilse fra D. Greef! - Han er nu færdig med
sin Turnie og spillede igaar i Queens Hall i en Concerto
af Saint Saens. - Jeg fortalte ham om Musikfesten
i Bergen. Han har stor Lyst at tage sig en
Aabenraa 31.
11-6-96.
en "interesse" - eller hele greia ikkenoget 
og livet noget, der begynder bag døden. 
Det er saa trist for mig. At menneskerne 
enten træller for Guden, som de har 
skabt i sit eget billede, og gjør godt 
og ondt for betaling og avancement efter 
graven - eller de lod være med at spørge 
efter godt og ondt, saasnart de ikke 
havde vorherre over sig med pisken 
i den ene haand og sukkergodt i den 
anden. Jeg synes, det er saa usselt, at 
man kunde graate over det! Jeg var ganske 
liden kun, da jeg begyndte at tro paa 
menneskerne, livet som Gud. Gud, det 
blev for mig et helligt billede, hvor vi 
skulde ofre livets blomster, som græker 
og kinesere, alle de voksne, tænkende 
menneskeracer gjorde det, - ikke krybe 
og skjælve som vilde for sin stenfetisch. 
Livet, det evige, var i alt, "i sole, i violer"
men. Jeg lovede at skrive til Dem 
om Billederne, og nu har jeg gjort
det.
Deres hengivne
Harriet Backer
23.12. 30.
Kjære Gudmar,
Tak for dit brev forleden. Nu orker
jeg ikke at skrive mere end bare glædelig jul
og godt nytaar – jeg har skrevet saan masse iaar,
syns du ikke ogsaa at jeg har fortjent en ferie.
Saa for hvert julebrev jeg skulde til med hadde
jeg følelsen av at jeg orket neppe se pen, papir og
blæk –.
Hans kom hjem idag, Gud ske lov,
og fremmede kommer her ikke i julen iaar; det
orket jeg ikke!
Mange hilsener da og god julehelg og
godt nytaar
din hengivne
Sigrid Undset.
Lillehammer 18.12.1919.
Kjære Nini,
tak for brevet! Ja – jeg er trøtt jeg au. Nu
har jeg skrevet diverse pligt-julebrever, nu vil jeg hellere skrive
ett for min fornøielses skyld. Det er leit du er saa langt
borte! Svarstad sier, du hadde talt om at komme op en tur
hit utpaa nyaaret og arbeide – jeg skulde ønske du gjorde alvor
av det, men det kommer vel først og fremst an paa om du
blir frisk og saa siden paa halvhundrede andre ting – mand, sted-
sønner og samfundsmæssige forpligtelser og ditten og datten!
Jeg længes efter at træffe et menneske, jeg kan snakke med –
jeg har faktisk ingen anden i saa henseende end Andersungen
til en viss grad. Sommetider er jeg ræd, jeg læsser for mye
paa den vesle sjælen hans – ett og andet vet han og ett og andet
skjønner han av mine bekymringer – at jeg sliter svært og at det
er saa sørgelig med Mosse. Han er, naar jeg tænker over det, en
engel av godhet, trods illsinnet hans – igrunden vidunderlig taal
modig med søsteren, som neppe under den arme gutten at leve 
«Ikke erte Mosse Peimand» er noe av det litet hun kan
si og sier sent og tidlig, hvad han saa rører ved: om mitt og ditt 
vet hun jo bare at mitt er det som er mindre attraaværdig
og som bare faar værdi naar gutstakkaren kommer til at røre
Dresden, 29de Maj 1869.-
Kjære Svoger!
Modtagelsen af Deres Brev af
4de April med indlagt Vexel erkjendes her-
ved; min Gage for indeværende Kvartal
haaber jeg De godhedsfuldt sender mig naar
Tiden kommer. Fra 8de Juni er min Adresse:
«Königsbrücker-Strasse, No 33, 1te Etage.»
Mit Abonnement paa «Morgenbladet»
er ude med Maj Maaned; tør jeg bede Dem
om at fornye samme for 1/2 Aar saa beti-
meligt at ingen Standsning i Forsendelsen
sker, samt tillige anmelde den nye Adres-
se, hvorunder Bladet efter 8de Juni vil
finde mig.
Nu stunder jo Storthinget mod Enden.
Vi haaber da snart at faa høre hvad Be-
slutning De fatter for Sommeren.-
Lev vel saalænge!
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
Kjære Grieg
Tak for det hyggelige
brev. - Hermed følger
ministerpas. Den der
udfærdigede dette tror,
at Du foruden dette
ministerpas, bør have
et norsk politipas.
Jeg søgte i den an-
ledning den russiske