MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
dette er alvorlig ment bagtalelse. Fotogra-
fierne ere netop komne, jeg har ikke endnu
ordentlig gjennemseet dem, jeg skal gjøre mit
udvalg og sende fotografen det, som han beder 
om. Tusind tak for alt deres bryderi, jeg
haaber, det ikke har været dem for kjedeligt.
Jeg har desværre paa længe ikke brug for noget
heraf, jeg har nemlig mod kjød og blod fattet
det forsæt at tegne gibs under Borgmanns korrek-
tur til jul. At male videre vilde være at bygge
mit hus paa sandgrund, jeg haaber paa disse
to maaneder med streng flid at opnaa nogen
sikkerhed i tegning, begyndelsen er rædsomt
haabløs, men det skal og maa gaa.
Professorens er da her igjen glade og fornøiede
med hele reisen, opholdet i Berlin var behage
ligt, alle har gjort alt mulig for at gjøre
dem det hyggeligt. De finder menneskene elsk-
værdige, deres mulige leilighed under Knauses
vakker, strøget hvor kunstnerne bor lige ved
Thiergarten meget behagelig, Gude havde da
til sit atelier en vakker spadsergang gjennem
Thiergarten, ja alt var godt, blot dyrt, saa at
og doktor Hvoslef med
4 toget. Middagen var 
morsom. -
27/12 Tur rundt Bergs kirke
paa de haardfrosne veie.
Middagen meget lystig, og
meget meget vin. Om
aftenen kom Paul og Thrine
Nissen. Aviserne melder
om myrderier i Rusland -
15000 revolutionære skudt
ned i Moskva. "Kvinderne
kjæmped tappert ved barri-
kaderne." -
28/12 Reiste vore gjæster,
fremmede, kl. 4, og
saa sov vi alle. -
Naar Mandfolk skal gjøre nytte,
eller
"Det sidste Ord".
En sandfærdig og sørgelig Historie om en Hylde.
Der var en Gang en Mand, som
boede i en Hytte opunder Fjeldet med Konen sin.
Som Bisyssel skrev han Vers og vise Bøger; men
hans Levevei var Fædrift og Agerbrug. Foreløbig
drev han i det Smaa; men der var Myr og
der var Fjeld og der var Skog paa hans Eiendom,
og at forvandle alt dette til bugnende
Græsgange og yppige Haver var hans fremtids
Maal. Hver Flek skulde give Grøde. Om
det saa var de smaa skrøbelige Torvtag
paa Udhusene, saa saa han dem i
Aanden segnende under Melonernes og
Græskarenes duftende Byrde. Op i de lune
Kløfter i Solbakken mod Sjøen skulde
Apal og Aprikostrær give Tusinder af Fold.
Her var Sol og ren Luft, og den sure Høstvind,
og Julimaaneds lumske Hagelbyger skulde
han greie saa lurt, - det var jo simpelthen bare
at bygge Glastag over - simpelthen.
Her laa det bare altsammen
og ventede paa sin Mand.
Men nu var Manden kommet,
og nu skulde her bli Greier. Og der
var ikke Ende paa Drømme og skjønne 
Vuer.
Men grundigt vilde han ta det;
begynde saadan rigtig fra Begyndelsen af,
og derfor havde han giftet sig. Til en Gard
hører en Kjærring, som kan ta vare paa Affaldet,
og "gjera einkvar Sysla" eller, naar det trengs. Overhoved
maatte der lidt større Stel til for at faa lagt den Dyrebare
som kunstner. Kommer jeg heldig igjen-
nem det, saa har det styrket mig, men
gjør jeg ikke det, vil det trykke mig.
Uf her blev atter en pause, som dis-
traherede mig saa: min værtinde en
bondekone, tar sig nogle konversations-
timer, som er rædsomme. Hun heiser
sig op paa en stole, lægger hænderne
paa knæerne, og saa rabbler rabbler
det afsted med saadanne ord, som
bare er opfundet for at sløve ens
hjerne. Aa Du verden, hvis somme
mennesker skal gjøre rede for "hvert
unyttigt ord, de have talet", ja jeg haa-
ber, de ikke skal gjentage dem for
en jury, som skal bedømme, hvorvidt
de ere unyttige. Naa ja lad mig ikke
falde i selvsomme snare. Naar jeg
nu atter sætter min tanke ind paa
at skrive videre, saa vil jeg paa for-
haand bede, at dere ikke saaledes fra
første haand læser høit mit brev, jeg
skriver trøstigere, naar det bare er for
eder, siden kan dere jo læse høit.
I Spania ser det omsider
ut til at vinden snur sig til 
fordel for regjeringen. Det er vel 
ikke greit for Franco's tropper, 
for tyskere, italienere og oprørere
å kjempe med samme begeistring 
som de andre. Ja, måtte Mussolini
høste et nederlag dér!
Sneen dekker ennå hele haven
her, høie voller på tunet! 
Jeg har skrevet en novelle
Om Karsten Anker i dukkestuen
på Eidsvoll - for forfatterforeningens
julehefter. En skulde dukke ned
i den tiden og gjøre no mer av 
den enn en novelle - den er
mektig dramatisk!
4/4 Var i byen og traff Sigurd Hoel
iforgårs. Talte om stipendieutdelingen.
Fel jobb å skulle veie og vrake mine
kolleger. Foruten at en skriftlig omkost 
blir truet på liver av ansøkere.
næste nåned og skal jeg
ikke forsømme at bringe
ham Din hilsen.
Til Xnia kommer
jeg ved næppe da det er
så meget krangel for at få
istand en concert der. Kanske
vi imidlertid kunde træffes
i K.havn hvor suiten skal
opføres den 21 oktober.
Tak for underretningen om
Annie og Åse. Glæder mig
at I ere så friske allesammen.
Norge betyder helse for både
Nina og Dig. Hjærtelig hilsen
Nina, Hagerups og Tonni.
Velkommen åter.
Din hengivne
Johan H.
Nei, dette var nydelig!
faar mig altid til at tænke paa vond luft. Nu i anledning 
lillegut har de nok været direkte ubehagelige. Saa jeg tænker mama 
har været glad for at faa snakke med dig og skryte av min gut og 
fortælle om ham – det vesle hun vetd stakkars. Jeg længes efter min mor 
nu – efter at sde hvor glad hun skal være for gutten og i gutten. 
For hun tok det jo som jeg tænkte – med stigende henrykkelse –.
Saa har du vel hørt litt om hvordan her har været. 
Nu lysner det liksom litt – da han blev veiet i onsdags hadde han 
lagt paa sig – 50 smaabitte gram! Og Svarstad og jeg, som stod med 
hjertet i halsen og saa pusen sprike og sprælle med sine skindmagre 
armer og ben paa doktorvægten, mens han hylte i vilden sky – gik 
noksaa glade hjem med ham. – 4 ½ kilo veiet han altsaa, da 
han var en maaned. Uken efter hadde han tat av 125 gram. 
Han var da avmagret i en grad, saa det var en jammer at se 
ham naken – huden hang i læg og poser, og hvert ben og hver sene 
i den lille skrotten var synlig – han er ualmindelig stor,m etpar centi-
meter over det normale i alle maal, saa selv med 4 ½ kilo var der ikke 
mye kjøt netop. Saa var han blit saa nervøs, han fik sitringer 
i øienlaagene og begyndte at vimre med hænderne som han laa 
og sov, bare vi saa paa ham – for sammen, bare vi rørte ved ham, 
snakket litt høit eller pudset næsen, og naar jeg byttet paa 
ham og han kjendte luften indpaa kroppen, straktek han sig 
stivt ut, rakte armene ned ut til siderne og hvinte i rædsel, 
saa det var ulidelig at se og høre –. Aldrig i mit liv glemmer jeg
Baastad. Om aftenen
hørte vi Cally Monrad,
og efter sin koncert
blev hun med hid til
Rød sammen med sin
impressario Rasmussen
og pianisten Brandt-Ranzau.
Og saa sang hun! Carmen
tog Don aldeles "bort
fra jorden" - hun gav
ogsaa i Carmensangene
over det sædvanlige. Og
hendes temperament
er over det vanlige.
En stor kunstnerinde 
er hun. -
4/12 Kjørte Don og jeg
om efterm. til Sund
efter at jeg havde greiet
var imidlertid alt andet
for Bekostningens Skyld.
Han skulde se, hvad
han kunde gøre Det
var Alt.
Nu vilde jeg gærne bede
Dem lægge Deres vægtige
Stemmer i Vægtskålen.
Jeg skal afholde mig fra
at bide og fra imperative
Understregninger, men jeg
beder Dem uendeligt
sætte mit Ønske igennem
hos Forlæggeren. Jeg får
jo ikke en Øre af ham
for Digtene, som dog kun
udkommer på denne
Måde. Så synes jeg gærne
Og deler De kjære Herr Grieg ! disse
Betragtninger, saa vil de, haaber jeg
til, i Koncerterners
naar De giver mig Deres Svar paa
mit Spørgsmaal.
Vi lever for Tiden i en Sølvbryllups-
-begeistring, som er paa gode Veie til
at blive ganske usmagelig og gjøre
det af alt godt Humør-, Lojalitet
og Kongerøgelse er ved at blive de
daglige Brød, og dette varsler
kun ilde.Sølvbryllupet kan saagar
at svække Interessen for, hvem
der skal være Teaterchef, og dette
vil veie , hvor "høit" vi er oppe.
Min Hustru er i disse Dage kommen
stor Glæde for Tiden. Og det
er Schumanns Ungdomsbreve!
Selvfølgelig kjender Du dem -
de er noget af det vakkreste,
jeg har læst, og det er en Glæde
at træffe Schumann netop
saaledes. Hvor jeg føler
med ham! - En Myre i
Tuen ude i Haven har no-
get tilfælles med Hunden og
Hesten, ja med Mennesket
selv, og paa samme Maa-
de har jeg, naar jeg læser Brevene,
ofte Følelsen af, at noget
banker indeni mig, noget,
som "sveifer henimod
det". Du forstaar nok,
Edvard. - Og naar han ta-
ler om Kunsten, og om Natu-
ren og om sine Ture, hvor
ofte maa jeg ikke tænke paa
Dig og mig. Der er dog en
Kjærne i Livet, som alle
Rom, 16/3. 66.
Carissimo mio amico!
Er det for at straffe mig for min
tremaaneders Taushed isommer, eller
er det for at kunne samtidigt yttre Dig
om min Bog at Du endnu ikke har
besvaret mit Brev? Eller har Du ikke
modtaget det? Jeg afsendte det herfra
den 26de No October, indlagt i en Skri-
velse till Cancelliraad Hegel, idet
jeg udtrykkelig bad ham sørge for
at det kom Dig ihænde; har Du
ikke faaet det, saa forhør Dig hos ham
derom, saafremt Du finder det Umagen
værd. Samtidigt forlangte jeg at et
Expl: af min Bog skulde sendes
Dig naar den udkommer. Dette er
nu enten skeet eller ogsaa medføl-
Kongen af Danmark, - traf Dig naturligvis
ikke. Jeg kom til Kjøbenhavn udaset
og slak som en stegt Sild, og det gjaldt
blot med min angrebne Helse at
rokke frem, endnu paa Benene, hjem
til Ro i Paris. Det var nemlig blot for
koldt for mig til at færdes ude.
Jeg haaber, Du præcist og
tidlig fik "Niobe".Og jeg
har nu vel (jeg er alt andet end
sikker:) takket Dig, Som jeg følte og
tænkte det, for din gode hjertelige
Indbydelse til Troldhaugen ifjor-
sommer? Jeg fik den, medens jeg
sad og skrev paa "Niobe", og den
øvrige norske Situation hang over
mig som et Fjeldstykke, der stadig
vilde rase ned.
finds, og så gå til ro i min
skuffelse for bestandig. Det vel ikke
falde mig så synderlig hårdt for
jeg er vant til at ende i skuffelse
overalt hvor jeg havde håbet og
ventet noget. Men det gjælder
altså bare om at få fred i
sjælen og vide at der intet er at
gjøre o.s.v. Hernede er det,
som før sagt, umuligt at op-
nå noget under det nuværende
regimente
regimette som har været be-
standig og fremdeles bestandig vil
vedbli at være. Her heder det: De
er noksk forfatter og kommer
os ikke ved. Og selv om jeg var
dansk aldrig så meget, vilde det
ikke hjælpe mig, fordi min
produktion misliebig. Min
men tiden har jo været for kort, 8
snaue uger. Dertil var det et hoveriar-
beide at komme ind i arbeidet med sin
aand, efter det sløvende kjedelige badeliv,
og vel lidt svækkelse legemlig til, saa jeg
behøvede lang tid og sur møie, før jeg
var med mit hjerte dabei. Men da har
man den velsignede pligt, som tørt driver
en til arbeidet. Vi ere nu i den sid-
ste tid 3 damer, frøkner Ancker og Thilén,
saa vi om aftenen har det gemytligt.
I midten af october mener Harriet,
cousine Magda og jeg at reise ned til
Paris igjen, hvis nu Harriet blir fær-
dig til den tid med alle sine besøg.
Naar kommer saa de? Sig mig, blir
der en udstilling, nu i Christiania ihøst
i lighed med forrige aar, jeg vilde gjerne
vide det. Venlig hilsen til deres moder.
Lev vel og vel mødt til vinteren.
Deres hengivne
Kitty L. Kielland.
han blev saa fortvilet, da sprængstof-
lagret i Xania blev opdaget, at han
gik til sengs. Han sa til mig: Hvad
var nederlaget ved Marne mot
dette - dett var bare et nederlag for 
vaaben, dette er ett for tysk ære.
Til slutt sat vi tilbords med
gross. Kroepelins og Isdahls fra Bergen,
var sammen med fru Kildal fr. Rye Holmboe,
og gamle skuespiller Schancke. Jeg hjalp
til ved en basar, ar. av moderne
Delmas, til indtægt for franske blinde 
soldater. - Carsten kom like fra
Lillehammer, hadde det deilig med
damer (frk. Bryde, frk. Holmboe),
tennis og dans.
Lørdag 15de kjørte vi hit hjem i bil,
trods rationeringen; hadde sport og kujon.
Her paa Lillehaugen er det knas-
tørt, potetesgræsset i bakken visner, 
frugttrærne hænger med bladene.
Igaar var to unge Bergensseilere
her. von Erpecom og Friele.
at hun ikke har glemt mig. Ogsaa Landsmænde-
ne hernede beder Dem om at bevare Dem i ven-
lig Erindring. Haabende paa et snarligt Gjen-
syn hernede og imødeseende Deres Svar forbli-
ver jeg
Deres hengivne
J. Bravo
eller nogle punkter paa tøiet var tilstrekkeligt for hende,
ofte slet intet, men en levende model ved siden af sig.
Særlig husker jeg to stykker til sofapuder; det ene var
med en del vandlilier i naturlig størelse og nogle store,
deilige moseforglemmigeier; det andet med et stykke af
et hustag med en storkerede, hvori der var et par fly-
vefærdige vinger. Constance syede ogsaa denslags og
specielt markblomster, - husker saa godt en arbeids-
pose med en lang snerleranke henover i det ene hjørne;
den var aldeles som en nyplukket en ude fra marken.
Caroline havde en mængde bestillinger fra et etablis-
sement i Kjøbenhavn; og hendes arbeider var anseet
som rene kunstværker. Male og tegne gjorde hun al-
deles nydeligt og ganske paa egen haand uden nogen un-
dervisning; - sidst, da jeg var paa Emilsminde 
hun ifærd med at male til et lidet botanisk 
- Her. Mynster kom gjerne tilbage fra Bødstrup ved
tretiden, og da kom ogsaa middagsmaden paa bordet.
En halv timestid før dette, gik hver til sit for at kle
sig om. Jeg havde just ikke saa mange toiletter og
var "pyntet" fra morgenstunden af; men derfor fandt
jeg det ligefuldt som en behagelig nødvendighed
3
-pofie nu er spændt og nervøs. Var der saadandt
en mulighet for at reise over, saa vilde hun utvilsomt
gjere hvadsomhelset for at utnytte den; men der er
vel intet at gjøre, - bare læse hver dag i aviserne, om
de frygtelige forhold derborte. - Ja, du vilde nok ikke
gjerne fra vært i en slik situation.
En anden ting bør du jo ogsaa vite, hvis du
ikke har hørt det før, - nemlig at Jakob skal slutte
paa Stord om kort tid, i april eller saa. Hvad der
ligger bak er ikke godt at vite ; men han og $
han aldrig vært gode venner, og nu er det altsaa
helt gaat istykker. - Naar han nu hare kunde
faa sig noget nyt, som passer for ham ; det er ingen
god till at staa arbeidsløs, nu naar saa mange be-
drifter indskrænker eller slanser, - og naar ogsaa
veien til Amerika er meget trang.
Ja, der er nok av sørgelge og vanskelige
ting at tænke paa nu for tiden, det er vist.
Man burde igrunden aldrig gi sig tid til at
la tankerne løpe ; - paalænge de bare holdes
strengt i tømme under arbeidet er alling godt
og vel. Og heldigvis er der arbeide nok til at
opta en ,- ja merkelig nok ogsaa moro og fester.
I den sidste uke har der være meget av
det sidste, i anledning ar den danske arve-
lighetsforsker, professer Johannsens foredragsbesøk
her. Jeg er jo her en av dem, som staar ham
og hans arbeide nærmest ,- og har derfor sigsaa trolig
fulgt ham paa al hans aftesrangel i ukens løp
Heller ikke "dragen" ("drakjen") var egentlig noget
"trold", - det var nærmest et dyr - en orm med
vinger - 
og fødder
den var vel og "sterkt  importeret" i
vikingetiden. - Nei folkets billeder af trold
var indhugget i fjeldkamrer og lign. af naturen
selv, - gygrerne ("gjøvra") sitter der jo endnu, -
de som blev til sten - da solen overraskede dem.
Men jeg kommer helt bort fra historien om
Werenskiold Olaf Tjøttø og mig. - Det var altsaa
i den tiden, jeg havde faaet dette illustations hverv
og Tjøttø havde faaet vide om dette arbeide, - (ja
det var just nogen af disse arbeidene mine,
han rablede over med sin fyldepen,- som før nævnt.)
Nu veed jeg ikke stort mere om Tjøttø i den tiden,
end at han begyndte at luske omkring paa Lys-
aker og snig sig ind hos Lysakermalerne -
(særlig hos Werenskiold), - hvor han, efter hvad
jeg senere har hørt gav sig ud for at være Astrup.
Sikkert er det at der vankede en, som kaldte sig
Astrup i den tiden paa Lysaker, - og jeg har
ikke været paa Lysaker, siden jeg gik paa frk.
Backers malerskole (i 19 aars alderen) denne
"falske" Astrup skulde søke raad hos Werenskiold
i anledning sine illustrationer til Bjørnson, (han
havde iallefald talt med Werenskiold om dette, og
skal synge det store parti
hveranden aften.- Det Chri-
stiniansiske publikum er
i det hele taget udmærket at
synge for. I aftes sang jeg
ved en konsert i Eldorado
til indtægt for Sekondthea-
trets skuespillere. Det hav-
de jeg også megen fornøjelse
af, for publikum var unæg-
telig meget velvilligt stemt.
Min hustru var me-
get ked af, at hun ikke kom
ind og fik hilst på Dem,
inden de rejste, men vi
anede ikke, at Deres afrejse
var så nær forestående, og det
Jeg kommer netop hjem fra duokonser-
ten. De kan tro, Mozartsonaten med
Deres så åndrige 2det Klaver klang
ypperligt. Hvor de dog spiller, de fruer!
Grøndahl vilde endelig, at jeg skulde sætte
ud de meget omtalte breve i Aftenpostens
blandinger. Men jeg havde liden lyst til
det; jeg synes det er af en for privat
natur. Og hermed skal den sag være be-
gravet.
Alt dreier sig nu kun om ønsket at
måtte få hilse på Dem og Deres hustru
og i håb om at skjæbnen vil forun-
de mig denne glæde sender jeg
troldhaugens hersker og herskerinde
de utalligste ærbødige hilsener,
Deres oprigtig hengivne
Catharinus Elling.
Ganske vist kan jeg vel få ørenslyd i "Aftenposten".
Men jeg kan aldrig gjøre "Aftenposten" til mit blad i den
forstand, at jeg kan regne på nogen alvorlig redaktionel
støtte i en mulig strid strid. Og i "Aftenposten"
er der jo også andre profeter, som sidder ved roret.
Nei, det eneste vilkår for en reise til Abel-kon
kurrencen var
vilde for 
mig være det, at jeg blev anmodet 
om at deltage i bedømmelsen af udkastene. Også
af den grund, at det var den eneste måde, jeg kunde 
slippe fri på her fra mit museum, hvor arbeidet
for tiden er nokså ophobet, og hvor enhver reise-
tanke vilde bli opfattet som en forbrydelse, efter det
lange fravær. Alene et offentligt hverv kunde 
tvinge dem til at gi mig en liden permission.
Og
Men "Offentligt hverv" vilde jo også være det eneste,
som kunde gi min dom for øieblikket nogen virk-
ning. Alene i komiteen vilde min mening fa
ha noget at si, som i det hele taget enhver ikke =
komite = mening er ørkesløs for
med hensyn til
sagens afgjørelse.
Jeg arbeider meget
om Dagen. Denne
serter, tænk Dem! Er
det ikke morsomt
Igaar havde jeg
Besøk af Lula Røntgen,
som er her, da hans
Svigerfar skal opereres
her. Idag reiser han
Vist forresten. Han
havde det godt, og var
hyggelig som altid
Gid de ogsaa havde
det godt, kjære Fru
Grieg! Glæder mig til
2
og dermed er jo i hvert fald din reise
sikret. Men jeg trænger til mere og vil
had det. Med arbeide gaar det i det hele
godt fremover, men der staar endnu en
utrolig mængde smaating igjen. Jeg gjør
mit aller bedste for at faa undafgjort
saa jeg med nogenlunde sindsro kan
reise til München, og for at jeg ikke
skal være altfor meget af den gamle sør-
gelige, som du kjender saa altfor godt,
naar du kommer herned.
Jeg saa i aviserne i gaar at din
onkel Nils er død. Det er svært saa
mange forandringer i familien nu.
Jeg skrev et lidet brev til din far i gaar
i den anledning.
Lillehammer 25 april 1925.
Kjære Frøken Solheim,
Mange tak for Deres
venlige hilsen til paaske og for
kaken som De var saa snil
at sende. Det var hyggelig at
høre at De har det godt og at
Deres forretning gaar - jeg haaber
den maa bli ved med det og
trives og vokse.
Med bedste hilsen
Deres
Sigrid Undset.
tvo små barnebarn. Og ungfruvar
med det fine madonna-andlite var
av storgardsfolk, ho og. Alt var på
bondevis enno i denne millionæ-
heimen, undanteke at det var ei
stasstove med palmer og husbunad
frå byen.  I den stova vart me
innbedne og fekk molter og heime-
laga vin. Men sjölve ét dei i
det store kjökene og held seg elles
i ei stor peisstove med inureidnad
i Telemarksstil frå nyare tid.
Utskarne ting, som ikkje hadde
den gode gamle form, men
var traust laga. Både unge og
gamle tala fullfint telemål.
Elles var uthusi noko av det
mest merkande på garden, store
og gjilde.
Det same på Tinne. Men
der var eg denne gongen berre
sovidt innpå tunet. Dagen vart
for stutt.
ventes at ville blive solgt
i store Partier og at jeg
derfor Mente at Honoraret
Maaske kunde ansættes
i Lighed med det for Sigurd
finder De imid-
lertid ikke at kunne
gaa ind herpaa er jeg
ogsaa villig til at opfylde
De stillede Betingelser.
Med særdeles Agtelse
Ærbødigst
F. Borchorst.
Kristiania, den 22. december 1903
Min søde, kjære Dea!
Endelig er jeg færdig med alle
julebrevene mine - dig synes jeg, jeg har 
allermest at sige, derfor tar jeg dig til aller,
aller sidst i god ro - og mag.
Glædelig jul da, kjære du, og tak
for det gamle aar! Det gir vi hinanden 
haanden paa og et kys? Tak for iaar 
og for alle de aar, vi nu har kjendt hin-
anden. Og allermest tak for dit kjære, 
kjære julebrev. Jeg synes, jeg har en hel del
at sige dig, men det skal vente til over 
nytaar; idag er jeg bare oplagt til at
"tale gammelt." Jeg har læst igjennem
alle dine gamle breve om eftermiddagene
naar jeg sad inde hos mig selv nu i den
sidste tid. Helt fra du var en liden pige,
Hansteens gt: 2 IV
11/2 1916.
Kjæreste Hulda.
Nu har jeg sat mig i Hodet, at
Din Geburtsdag er 12te Februar.
Kanske den 14de. Fernanda
staar ikke i Telefonboken iaar
og saa kan jeg ikke faa vite det.
Derfor vil jeg nu gratulere med
Dagen og sende Dig min lille
Present. Hils Garborg og Tuften.
fra Deres side var opgivet.
I skrivelse af 16. Marts med-
delte kammerherre Fallesen mig
at han ønskede at bringe stykket
til opførelse på det kgl: teater sna-
rest muligt. Under de forhånden
værende omstændigheder fandt jeg
ingen betænkelighed ved at ind-
vilge heri, så meget mindre som
chefen for det kgl: teater jo har det
i sin magt at kunne forbyde styk-
kets opførelse på Folketeatret.
Denne korte forklaring har jeg
ikke villet tilbageholde, og med det
ønske, som jeg efter at have gjort De-
res personlige bekendtskab oprigtigt
har næret, at der altid må bestå et
godt forhold imellem os, tegner jeg
mig
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
Men desværre saa laa jo arbeidet til mig i lange baner, 
da jeg omsider kom hjem. Og nu er alt i den gamle gjænge 
med post i haugevis og visiter og gjester og uro. 
For tiden dyrker jeg forresten l'art d'être grandmére — min 
yngste steddatter er heroppe med sin lille pike paa 14 maaneder. Hun — 
steddatteren — har faat en udmerket mand og er selv blit en flink, søt 
ung kone, og ungen forkjæler selvfølgelig hele huset efter noter. Hans 
er uhyre vigtig av at være morbror med sine 7 aar; ingen av hans kammerater 
indehar denne værdighet og Anders kjøper op alle sine lommepenger 
til den lille og omtaler sig som Brits "rike onkel". Mosse har det 
forholdsvis bra. Jeg selv er træt, men ikke saa meget som før ferien. 
Og hvordan har du det? Kommer du hit igjen til næste 
sommer, saa maa du endelig la mig vite det i god tid, saa jeg kan 
ordne mig paa at være hjemme til den tid.
Mange hilsener
din hengivne
Sigrid.
middagsol gik jeg da ud i Haven.
Hist og her stod Klynger af ud-
sprungne Sneklokker med bøiede
Hoveder som bly over sin egen
nyfødte hvide Deilighed. Og
paa Skrænten mod Skjitnedalen
paa mellem Indre- og Yttrenæsset
staar udsprungne Blaaveis, - det
vil da sige, at de kun behøver
et Par Timers Sol for at aabne
sine blaa Bægere. Saa opover
Veien for at gaa op paa Salo-
mons Haug. Alle Fjeldene i Ind-
landet ligger i fuld Sne, medens
Bakkerne paa Bøen heromkring
er mest snebare Flækker. Solen
var netop i Nedgang, saa da
jeg svingede op mod Rasmus's Hus
laa Fjeldene i Aftenrødme. Og
saa skede det vidunderlige:
gjennem den stille milde Af-
tenluft lød den første Stærefløit !
- og saa en til - og en til -
og en til, - inderlig og ømt
og med al Vaarens Vemod.
Intet er afgjort, og jeg snart
skal reise, vil jeg ikke længer
udsætte med at skrive Dig nogle
Linier, for hovedsagelig at takke
Dig, og det af Hjertet.
Jeg haaber næsten det vil
gaa, om jeg nu ikke faar saa
meget som jeg søgte om nemlig
400 Sp. efter Dit Raad.
Jeg mindes engang at Du har
talt om denne Grimstad som
ogsaa søger som en talentfuld,
ja i hvad Retning husker jeg
ikke.-
Jeg tænker at reise herfra
d. 15de Juli med "Kong Sverre"
Direkte til Sleetin, faar jeg
da saa meget Tid vil jeg natur-
ligvis ene og alene opsøge Dig;
ser Du, jeg maa tage den billigste
Route og et Ophold paa nogle