MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Hansteensgt. 2 IV 27/1 - 20.
Kjære Ragna.
Netop ankom Dit Program. Jeg er
bedrøvet over, at jeg ved nærmere at
gjennemtænke
Saken er kommet til den Be-
slutning, at jeg ikke vil undertegne mig
som Indbyder, selv om jeg finder, at jeg kan
billige Programmets Plan. Som Indbyder
vil jeg føle mig meddelagtlig i Ansvar
for Artikler og Retninger, som kanske
slet ikke stemmer med mit Hjertes Tan-
ker. I det hele vet jeg litet om Foretagendet
og jeg føler, at et saadant Foretagende
ligger utenfor min Begrænsning.
La mig nu, den korte Tid jeg har igjen at
virke, være Kunstner og intet andet.
Derfor kan jeg godt hædre og vurdere en
Aand som Din, Kjære Ragna, men jeg
vil ikke gi mit Besyv med der, hvor
jeg ikke grundigt har gjennemtænkt og
helt forstaar. Jeg vet jo ogsaa, at Du slet
ikke vilde ha mit Navn, naar jeg ikke helt
villigt, ja, med Begeistring sluttet mig til
Dit Foretagende.
Din hengivne gamle Ven
Harriet
vel gjennem. Gud hjælper
ham nok. Gid han kunde
faa Trøst! - Kitty reiste
til Stavanger for 14 Dage
siden, skal bo paa Hog-
nestad Gaard, Sædere
Jeg vil skrive straks til
hende, at Du gjennem
Telefon har underrettet
os Begge. Fik Du Kraft
til at skrive et Par Ord,
saa vilde det gjøre hende
godt. Vær ikke utaalmo-
dig, om jeg senere kommer
i Telefonen for at høre
nærmere. Kan han
Jeg har et hyggeligt hjem, som jeg er glad i, det 
er gaarden ved siden af den, hvor I var hos mig.
Her har jeg en hel liden leilighed, ogsaa et
værelse som tjener til atelier, en kone med sin
lille datter, som bor her for at stælle mine værelser
og min frokost og aften, middagsstel har jeg
ikke, det er for kompliceret synes jeg. Men selskaber
kan jeg dog holde, henter da al mad færdig. Jeg
har hat havt et fælt koseligt Nansen lag. Ja
det med Nansen har vel vært en livets opfriskelse,
det var da en besøgelsestid for vort land, og
hans person forskjønner daaden. Han har hidind-
til gaat aldeles pletfri ud af al den triumf,
saavidt et menneskeligt øie kan gjennemskue,
jeg har vært med i al den festen som der har
vært anledning til at være med i og har med
mistenksomt øie speidet, men intet øieblik
har jeg opdaget smaalig forfængelighed, om England
har skadet ham, ved jeg jo ikke, men tror det ikke
Han er svært venskabelig med mig, saa jeg ser ham
paa nært hold, det er, som om alvoret deroppe,
ham efter bedste evne behjælpelig; men
jeg savner jo Halvorsen; han vidste
hundrede gange bedre besked om mine
sager end jeg selv. Han vidste alt.
Tør jeg tillade mig at gøre m Dem
et nysgærrighedsspørgsmål? Forholder
det sig så at der hidtil kun er tegnet 4000
subskribenter på den bjørnsonske folke-
udgave? Noget sådant skal have stået i
aviserne.-
Med de bedste og hjerteligste hilsener
tegner jeg mig i trofast venskab
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
P: S. En venskabelig hilsen til professor
Karl Larsen, hvem jeg desværr har måttet
berede en liden skuffelse.
H. I.
Paris 20/1 88.
Kjære tante Hanna, tusind
tak for Dit brev og fordi Du har saaledes
tillid til mig. Aa ja det vilde jo være
mig vanskeligt med et at ville noget, som
stred mod det, som er blevet ens eiendom
gjennem livet. Uanstendighed og uhæderlig-
hed og letsindighed vilde ikke mer kunne
passe ind i min tankegang, men natur-
ligvis trods alt det, saa kunde jeg tage
feil i bund og grund. En ting til, som
ogsaa er mig klar, er, at der naturligvis
paa samme side er yderliggaaende, for hvis
meninger jeg aldeles ikke vil staa inde, og
hvis meninger blir mig tillagt, fordi jeg
har været activ med i det. Men dette sid-
ste kan jeg ikke mer bryde mig om, mine
venner bør kjende mig, for hvad jeg er, jeg
forlanger deres tillid, mine fiender, ja de
tror vel alligevel ondt om mig, de ukjendte
paa dem tænker jeg ikke, jeg tænker virkelig
bare paa sagen og bumser lige paa.
denne Bog ikke af nogen eneste udenfor de
forskjellige Kredse af mandlige og Kvindelige
Sladderkjærringer. Men Sladderkjærringernes
Opfatning kommer ikke bra Folk ved
og er da ved denne Leilighed heller ikke
kommet ind i den offentlige Diskusion
før nu gjennem Dem, Hr. Collin. De nemlig
ikke bare begynder som citeret; men
hele første Halvpart af Deres Artikel er en
literært talt ganske uberettiget, og kul-
turelt talt dybt forkastelig Drøftelse af
den anonyme Forfatterindes mulige Person
og personlige Forhold; en med Ukvemsord
og Smagløsheder spækket Deliberation om,
hvorvidt man her har for sig "Selvoplevelse" og
"Selvbekjendelse" fra Virkeligheden.
Hvad kommer disse Spørgsmaal
Dem - os, Sagen, Bogen ved? I Alverdens
Literatur har "jeg"-Formen fra gammel,
gammel Tid sin hævdede Ret og Plads; i
alle civiliserede Samfund nyder Forfatter-
personligheden bag denne Form samme Beskyt-
telse mod Indiskretion og anden Usømmelighed,
som bag enhver anden.
Den syge Kvindesjæl, som her raaber
kan til enhver tid på forlangende
præsteres fra København.
Jeg ser af aviserne at også skuespiller
Isachsen, ved oplæsninger, forsøger på, lige-
som bogtrykker Jensen, at udbytte min
literære virksomhed til fordel for
sig selv. Kan sådant hos os virkelig
ikke forbydes? I andre lande vilde
det være ligefrem ulovligt.
Forhåbentlig er min nye bog kom-
men Dem rigtig ihænde. Tak for den
i begyndelsen af Oktober modtagne
veksel. Hjertelig hilsen fra os alle
gennem
Deres altid hengivne
Henrik Ibsen.
spørges hos Bidenkap, hvad der
er at iagttage forinden sagerne
tages i brug. At I efter tilbagekom-
sten ikke bør færdes i nævnte ho-
spital er naturligvis en selvføl-
ge.
Det glæder mig at I har det godt,
og jeg ønsker at I fremdeles må ha-
ve det så. Fra Paris har jeg gen-
nem Mr: Emmanuel Gonzalés, pré-
sident honoraire, modtaget med-
delelse om at jeg er udnævnt til
udenlandsk medlem af «Société
des Gens de letteres de France»,
hvilket jo er en stor ære.
Siden jeg sidst skrev har vejret
her for det meste været udmærket
godt; men aftenerne er jo lange og
kedelige. Jeg spiser imiddag i Gast-
haus zur Post, hvor man har det
meget godt og forørigt befinder jeg
mig vel. Hils din mamma og
skriv snart igen til
Din hengivne pappa
Her laa et Brev mærket «Haster» da
jeg kom hjem, fra Dagbladet, hvori
Holst beder mig være saa snil at
opgive ham en ren Venstremand paa
Tønset, som Kunde arangere et Folke-
møde, Talere skulde blive sendt herfra.
Jeg skriver op og siger, at jeg ved ikke
nogen anden end Erik Strømseng, der
saavidt jeg ved er ren. —
Altsaa Gutten min, her er
hundrede Kroner, Gjør dig færdig og kom,
Grand er deilig, bedre end Baner og
Bellevue og jeg arme Menneske, jeg
synes alle Menesker er modbydelige,
og jeg er saa træt at jeg er Døden nær,
og skal alligevel Kl. 3 til Rosa til
Middag (uff!) og Kl 4½ til Bygdø til
Tuften min, som nok ikke er meget
blid paa mig tænker jeg. Tænk dig i Nat
har jeg lagt vaagen til Kl. 3 og hørt paa
en efter min Formening sindsvag
På Norges Hædersbane lys,
Om ham, vor egen Drot den gode
Hans kjære Viv og vesle Søn,
Et Solskjold varmende og kjærlig
Tro hvælver norske Hjerters Bøn.
O, se nu lyser det fra Slottet.
Den Lysstrøm fra vort gamle Slot
Blidt slår en Bro af Gylne Strenge
Imellem Folket og dets Drot.
Fredr. Döcker=Smith
at hun gjerne vilde gaa
fra det. Heller aldrig har
jeg set et menneske
se trættere ud. Men
saa blir man af at
gi sit hjerteblod - for-
gjæves. - Hun stopped
op for blomsterne, knop-
perne paa trærne og fuglene og
sa: "Kanske er dette
det eneste virkelige, og alt 
det andet noe tøis."
Og hun sa: "Bare jeg var 
over de ti aar, som
nu kommer; saa blev
jeg kanske stille og fik
det godt."
Om forholdene ved teatret
taler hun bittert. -
Fru Minda Ramm Kinck
Bestum.
Garborg har idag fuldendt Brochuren
om Kina (efter Givskov)
17. 3.05
Amalie Skram døde den 15de
 i Kjøbenhavn af Lungebetændelse.
Allerede for 3 Aar siden, da jeg var dernede
var hun uafladelig plaget af et Halsonde og
 et ondt Ben o.a. Og den lange Kur
Doktoren foreslog for Halsen, syntes hun
ikke hun havde Tid til. Hun skulde nemlig
hver Dag gaa for at bli penslet. Jeg foreslog
hende, at hun skulde spørge sin Doktor, om
der ikke var en Asistent eller yngre Læge,
som  kunde gaa til hende og gjøre det,
saa hun slap at gaa ud, og det sa hun, at
hun vilde gjøre; men  jeg ved ikke, om det blev
til noget. Hun var saa optaget af Arbeidet med
"Mennesker". Stakkars Amalie! Som saa mange
store Kunstnere var hun saa absolut "uverdslig",
og Livet blev saa vanskeligt for hende og den
Grund. Jeg glemmer aldrig den Vinter
men det lader til at Ingen vil have med
Marken at gjøre, og end mindre med
Bygningerne, for Storhuset bliver der
rimeligviis ei givet en Skilling. Ja det
er mærkelig nok at der findes saa godt
som ingen rige Folk der har Sands for
Naturen. Ja dette var en vidtløftig Pas-
siar, Edvardman, om mine Bekymringer
ei sandt Du? Lad mig saa sige Dig, hvor-
for jeg har grebet Pennen iaften, og det
med et svagt Øie. Tingen er den ser Du.
jeg agter imorgen med Posten at sende
til Din Adresse en yderst liden Pakke,
indeholdende Johan Bøglis Digte, hvilket
jeg maa bede Dig overlevere Bene paa
Fødselsdagen; ja har Du selv ei Tid, saa
veed jeg nok at Niske gjerne gjør det.
Da jeg Intet kan sende Jer iaar til
Julen, saa syntes jeg at Bene maatte
have en Bagatel; Du tror ei hvor ondt
det gjør mig at jeg ikke kan gjøre det
anderledes for hende og Jer; det er et
af de største Savn ved din tomme Pung.
Nu nærmer det sig da til Bettens Afsked
fra Jer; det bliver lange Dage inden vi
ser hende, Gud give hende en taalelig Reise,
vi har nu faaet Styggeveir, men det kan
jo forandre sig inden Søndag, da skal hun
jo først ombord i Motala. - Hvad siger Du
om Dr Mohn, der har forlovet sig med den
lattermilde Louise Münster?
Ja nu Godnat! Gud være med Jer! mange
kjærlige Hilsener til Nina og Dig selv fra
ældre, Søskende, Fruen ogc ogc. I Dræggen
t godt i Søndags, de jeg overbragte
Din hengivne Paddy.
Kasse og de skulde være til Børnenes Melk
og jeg havde ikke havt i min Ovn da Deres Brev
 kom om Eftermiddagen. 4 Gange havde jeg Bud paa Posthuset 
Kunde De og Carl ikke i dette Brev blot udeladt
hans W.s Navn? Det maae være et forud-
bestemt uundgaaeligt Fatum at dette
Menneske skal træde mig iveien og blandes
ind i al min Skjebne.
Carl siger: «Jonas, om hvis Renom
mée jo her udelukkende bør være Tale, deelte
ikke denne Anthipathie mod W, men raadførte
sig» etc. – – Jeg skal snart skrive Carl ud-
førligere, men maae til dette gjøre et
Par Bemærkninger. Om «Anthipathie» er
her ikke Tale. Blandt C-s Papirer
findes et Hefte der næsten heelt igjennem
indeholder Træk og Notitser om W. der kunde
kaldes en Carakteristik. W vilde blegne
hvis han læste en Side deraf. C. udtalte
sig altid med en særegen Uvillie og
Heftighed mod nogen Familieomgang med
W.s hvortil Fru W mer end engang
bød Haanden. Paa en Kjøretour hernede
i 49 – (Langberg Hallager og C.) faldt Talen paa
W. jeg deeltog ikke i den, men det prægede
sig besynderlig i min Hukommelse at disse
hans 3 gode Venner bleve enige i 2
Ting, at Høimodighed var en ukjendt Følelse
for W. og Erkjendtlighedsfølelse den byrdefulde
-ste han vidste. Hvad W Venskab for
C angaaer da vil jeg kun fortælle at
han den Dag C. lukkede sine Øine
den 18de stod han udenfor en Port
og skoggerloe og skvadronerte paa sin
ikke kan sammenlignes med
noget, jeg har set før,- og jeg
synes nok, jeg har seet meget
pent før ogsaa, -
Vi bor her lige nede
ved Middelhavet,- bare en
vei imellem,- og naar her
er vind, saa staar sjøsprøiten
høit, over den. Hele, store,
vide havet udenfor vinduerne
- og saa Capri og Vesuv og
andre berømtheder paa begge
sider. Byen ligger opover
en brat skraaning, saa husene
ser ud, som de staar oppe
paa hverandre, - og inde
mellem dem de prægtigste
haver med palmer, gummi
Hr Edvard og
Fru Nina Grieg.
Ek vil blive, Kullberg er sort 
af vrede over mine formaninger -
Borghild
og Gunhild var her om
aftenen og fortalte mig, at
Julie har aborteret -
jeg blev saa glad som havde jeg
faat hvad hun har mistet.
Det var jo en skjændsel med 
det barn - mest for barnets 
egen skyld. - Kristian
livlig og meget talende, da
Don og jeg var hos ham.
19/6 Var Don og jeg alene. - om
aftenen sammen med
Seips paa Hola.
20/2 Arbeided jeg om form.
Don var i (over)formynderting.
Nordlandenis Amt, og kand fortsættis med langt mindre
farlighed og omkostning.
Lax kunde havis langt mere end nu fangis, og er nok
den beste Lax i Værden, meget feed og stor.
Sei er i stor overflødighed, men ingen fanger
dend.
Sild er der og at fange, men ingen søger dend.
Saa som dette Land er under en Octroieret Handel, saa bør
ieg ikke understaae mig at melde noget om samme
Handel.
Allene maa ieg dette underdanigst og allerydmygst
forestille: At om et Land i Verden skal anseis for Fiske-
rie, er der vel intet Land under Solen som har mere deraf
end Findmarken.
De Svenske som har alle exportanda som Norge og i
langt større mængde, Kaaber, Iern, Bræder,
Bielker og Tiere, har ingen Fisk og Tran. Thi trag-
ter de Svenske altid at bringe sig ned til Søe-Kanten i Find-
marken, og har i Gustavi Adolphi og Dronning Christinis
tid Vildet tilholde sig Fiskeriet i Findmarken, og har
Gothenborg dend tid faaet Privilegium paa Handelen
af dend Findmarkiske Fisk.
Men det som befindis mest at fattis i Findmarken er
Mennisker, og som kunde Være duelige til at søge deres Næring,
som Gud Viser i saa stor Velsignet overflødighed.
De faa folk som aarlig Condemneris derhen, er gandske ikke
trivelige, og løber en deel bort af.
Ieg skulde uforgribeligen formene at der kunde
des Bog er god, naar Du si-
ger det, ja, jeg tænkte paa
Forhaand, at den maatte
være det! Nu skal jeg til at 
læse den. Jeg har gruet lidt,
fordi jeg vidste, at den var
tung og trist, og jeg orker ikke
altid dette. Det er sandt,
jeg lovede i et Selskab hos
Thommesens Fru Gunder-
sen (Skuespillerinden) at
jeg skulde hilse dig, hvis jeg
skrev og sige dig, at hun
var begeistret for Din Bog.
Farvel da. Gid I kom her-
ind engang i Vinter.
Din hengivne
Harriet Barker
Wesselsgade 8.
14/1 93
længen". Men hvor disse to værelser blev omhyggeligt udsty-
ret! der fandtes ikke den bagatel af indbo, der ikke blev
anbragt. Blomstrende lyng i urtepotter i vinduerne med
kniplingsgardiner. Væggene rigelig decorerede med malerier;
- stole og borde, chiffoniere, piano osv. af første sort og mest
moderne façon - brunbeitset altsammen. - I stuen var
der selskab, - rigtig nydelige, udklippede papirfigurer,
officerer og damer i elegante toiletter, - en liden sort hund
paa kamintæppet. - Og i soveværelset var alt i den fi-
neste stil, - sengetøi og stolebetræk af silke, kniplings-
forhæng om sengen etc. - men det var ikke netop alle
disse smaating, der var det væsentligste, - men forkla-
ringerne der fulgte med. Underligt, hvordan det rent
pædagogiske kan være aldeles medfødt og naturligt hos
enkelte mennesker, medens alle vi andre, der ogsaa -
kunde have brug for den egenskab til vor skolegjerning,
maa lede og studere for at kunne bibringe vore elever en
liden smule theori!
Ja, der var saa mange, mange gode ting, der end-
nu, kunde siges og fortælles om Mynsters, - jeg tror
bestemt at turde paastaa, at der findes ikke paa jorden
mange saadanne mennesker, hos hvem alt, hvad de
melder "Frygtelig Reise", og jeg
kan nok tænke mig at det ikke
har været sødt at stampe mod
Nordenkuling og Sjø fra Ham-
burg til Xsand. - Schjøtts
Pige har faaet Difterit, saa
der blir vel Karantæne. E-
lisabeth Andersen er kommet
sig godt. Som sagt, Vaaren
har - med en ganske kort Tids Und-
tagelse, været saa kold, at Du
i den Retning intet har tabt ved
ikke at være kommen hjem. Ho-
vedsagen er at bli rigtig kjæk
til at kunne tage Sommeren,
naar den engang kommer for
Alvor. Farvel! God Bedring
fremdeles! Vær begge hjærteligst
hilset fra Marie og Din
Frants.
Til
Professor m.m. Chr. Hansteen
Observatoriet.
27
nok været tilsjøs,
som han fortalte,
hadde levet et skrøpelig og sorgløst Liv
ombord i et Skib, hadde døiet og taalt, hadde hujet og været
glad,
i Land;
men han hadde ogsaa skiftet Stilling.
Handerldasel
Kanske hadde han
intet kraftig Kald i Livet og kunde derfor træde ind i hvad-
somhelst, ogsaa paa Landjorden, for den Saks Skyld endog under
Jorden, i en Gruve.
Det skrytte han med ialfald.
Hèr hadde han gaat bak Plogen, dèr været
paa Byarbeide, ofte i Kneipe, en sjelden Gang i Kirke, over-
alt hadde han været en av alle,
lot det til,
en Menig, en Underordnet.
Stundom levet han glade Dager, han var i Lande hvor næsten
ingen Klær trængtes og hvor Føden kunde ristes ned av Trærne,
til andre Tider kunde han drive om i en kold By hvor et
Maal Mat blev for dyrt for ham, av Kjøt var Lever det
billigste.
Skulde man saa fordre altfor meget av ham? Det gik da
Saa gik det som det maatte gaa, som Gutter i
Almindelighet var han nu og da henvist til at hjelpe
sig frem med Knep, Men
pleiet han at tilstaa. Aa men
August slog ingen ihjæl,
nei, nei han var ikke av den Sort.
synfan
sine smaa Snyterier betalte han dyrt senere hver Gang
han kom i Fare, for saa skalv han.
De satte den ene Klo efter den andre, de lænset
tilslut for snaue Masten saa Baaten næsten ikke lydde
Styret. August sat i Halsen falmet og vaat, han hadde
høre flittigere fra mig, saafremt Gud la-
der mig være saa passe rask som jeg
til denne Tid har været. Jeg maa isand-
hed takke Dig, min kjære Edvard, end
mere fordi Du har ladet høre fra Dig,
om det just ikke altid har været saa
meget, fordi jeg tilfulde indser hvor
uhyre travelt Du har havt det lige si-
den Du kom tilbage til Dit Hjem i
Voldgaden. Stakkels Dig, der maa slide
og slæbe saa haart, og dog ikke se bedre
Resultat deraf, det er virkelig bedrø-
veligt. Men mod Guds Hjelp vil det
nok blive bedre, stol Du fremdeles paa
Ham der til denne Tid har skjænket
Dig Kraften at arbeide saa troligen,
og Du skal se at det nok gaar. Jeg
er just ikke videre oplagt til at give
gode Raad, thi jeg føler mig selv i
denne Tid saa uhyre trængende til
saadanne, men den Fortrøstning har
jeg dog endnu tilbage at Gud aldrig
forlader den der gjør sit Bedste, og saa
sætter sin Lid til Ham. - Jeg har ikke
Tid iaften at læse Dine Breve igjen-
nem for at se om der er noget i dem
der trænger til Besvarelse, men en Ting
indrer jeg Du anmoder mig om, hvori
tjene Dig. Det er nemlig med
Brevpapiret og cigaretterne var forresten ganske klamme imorges 
Idag er her straalende sol og litt vind og guttene har været
borte i 3 timer og badet
Mange hilsener til Tulla og Dem selv
Deres
Sigrid Undset.
udbrede og overbevise Verden om, at Norge 
har en Nationalitet og ikke noget pro- 
vindsielt. Kunstnere er souveræne Folk, 
det er deres Storheds Kriterium. Men 
i et Land, der føler sig som Provinds, vil 
der aldrig opstaa en Souveræn Digtning 
hverken i Ord eller Tone eller paa noget 
Felt. Slave er Slave, Fribaaren er 
fribaaren. Punktum. 
Jeg sidder mid i et nyt Arbei- 
de igjen, en større Roman, hjem- 
ligt Emne Det blir et svært Tag, 
og jeg blir neppe færdig med dette 
heller før engang isommer henne i 
Birekkesgaden. Saa mente jeg at 
faa istand et Skuespil igjen,
28
dyb og levende Erkjendelse,
der overalt
sigter til Opnaaelsen af det men-
neskelige Livs Totalindsigt
og giver
enhver af Villiens Ytringer Ideens
1. akt: Faste som halvvoksen gut,
spisende nådsensbrød og tumlende
med storhedsdrømme.
2. akt: Fastes kamp i byen.
3. akt: Fastes sejr .i byen.
4. akt. Fastes nederlag og flugt fra
landet.
5. akt: Fastes hjemkomst som sejren-
de digter. Han har fundet sig selv.
Det kunde blive et eventyrligt livsløb
at skildre
dramatisk.
Men først måtte du natur-
ligvis komme lidt mere på afstand fra
fortællingen. Nu synes du kanské det-
te her er et brutalt og barbarisk forslag.
Men alle dine fortællinger rummer en
dramatisk kærne indeni sig.
Helheim. Men til andre Tinder
kan her jo være saa smilen-
de klart. - Vi maatte over til
Sogn forat fouragere, og det
blev en Tur, som vi ikke kom til
at angre paa. Vi gik over Stor-
fond. Den hvælver sig over fra
Utledalen til Helgedalen. Paa
høire Haand har man Fanaraa-
ken, tilvenstre Horungerne, Styg-
gedalstinderne, skarpe Tinder med
Bræer mellem sig. Midt i Stil-
heden hørte vi Hujing og lidt
efter en forunderlig Sus. Just
som vi kom op paa Høiden af
Fonnem, mødte vi nemlig en hel
Bøling, som skulde til Støls, - Gut-
ter og Jenter, Smaler, Kjør og
Hester med Kløv. Mandfolkene
havde lange sorte Plag for
Ansigterne, til Beskyttelse mod
Solen og Sneen, og som de for
har git Løfte om at udføre staar
da for Tur. Og jeg tør da, gammel
som jeg er, ikke gi flere Løfter frem-
over. Det vilde ellers været mig
en Glæde at paata mig Fru
Cecilie Schous Portræt, fordi
jeg har modtat Elskværdighed i
hendes Hus, selv om jeg ikke tror,
at jeg vilde kunne gjøre en ab-
solut tro og god Kopie efter
Ras Billedet af Rofs. Det er
vistnok et af hans bedste Por-
træter, men en Kopie har sine
særegne Vanskeligheter, og jeg
er vis paa, at der findes Ma-
lerere, som gjennem Ønske
i at kopiere strengt og træffe
absolut Portrætlighed, vil kun-
ne løse Opgaven
hurtigere
meget be-
dre og i kortere Tid end jeg
vilde kunne gjøre det
var kunstner-proletaren da, som ga
sig ord, og det gjorde han festlig godt; - siden
kastet han sig over kompagnonen, lille 
fine Halvor Schou med gamasjerne ogsaa, snart
hans opklædde kone - "naar de har holdt
middag, spør de hverandre: var vi up to date 
i dag da, jo, i dag var vi virkelig up to date - og 
saa snur de rumpen til hverandre og sover."
paa Og han ga fru Dybwad, Oddvar; - snakket
med hissig begeistring om sin ven Olaf Bull,
hadde lært meget av det han sa, av Heiberg,
det var til at høre; men han sa det med 
kulør. -
Hans kone er saa nydelig at se paa
som hans nydeligste billed. -
Og saa gik Johan og jeg hjem tvers
gjennem den stille nattelyen, det er saa
rart, at vi bor her. -
30/1 Maleren Gaugin var indom imorges
og saa paa to billeder av flam-
lænderen Verhoeven, Sigrids nabo i
Paris. Han syntes, billedene var
Hvis nemlig jeg ikke
blir enig med Bergen
sender jeg blot denne
første Sending –
Hr Thiis og Hr Jappe Nilssen
vil vise Dem hvilke
Billeder der bør sendes
først –
Ærbødigst
Edvard Munch
Rom, den 27. Juni 1881.
Jeg rejser imorgen til Sorrento;
men min brevadresse blir uforandret.
De anmodes om ikke at sende no-
gen remisse forinden jeg derom
tilskriver Dem.
Forbindtligst
Henrik Ibsen.
størret af Fotograf Borgen. Det er bleven overmaade
vellykket og er smukt og fint Udført. - Angaaende
Sangene mine kan jeg nu sige Dig, at jeg har opgivet
Tanken paa at slippe nogen af dem ud i
Verden. Det er nok det sundeste at lade
dem blive hvor de er. Se saa, nu kaldes jeg
til Kontorpligterne, derfor Farvel og Tak for
denne lille Stund. Marie hilser Dig og
Nina inderligt, ligesaa
Din
Frants.
rikt illustreres. Det var meningen at
første bind skulde foreligge færdigtrykt
til den dag i mai, da jeg fylder 50 år,
- så er ialfald forlagets ønske.
Og når alt kommer til alt, ser jeg ikke
ugjerne at disse mine artikler og foredrag
blir samlet engang. Selv om de ikke alle 
er så betydelige i og for sig, gir de dog
på sæt og vis en oversigt over en tid og
et stykke liv, og samlet gir de et be-
grep om hvad vi har holdt av i kunst
og fægtet for.
For mig selv ialfald står det jeg har
skrevet om dig som noget av det kjæreste
og vigtigste, og det er mig meget om at
gjøre at få dette avsnit av boken så