MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Leikvoll 2. Juli 1896.
Kjære Hr. Edv. Grieg!
Først i Søndags, da jeg var i Odda, fik
jeg Snedker Ivar Opedal i Tale; - han har ikke
været her i Bygden, siden De reiste herfra, saa
jeg har ikke kunnet faa Tag i ham før. Han
lovede mig, saasnart han kom hid - om ca. 14
Dage - at gaa ind til Frøinæs og se paa Stuen
og deræfter tale nærmere med mig.
Dette altsaa bare, for at De ikke skal tro,
jeg har glemt, hvad jeg lovede.
Tusen Tak for sidst: Det var straalende.
Jeg ber Dem hilse Deres Frue meget. - Fru
Armauer Hansen, som er her i disse Dage,
ber at formelde sin Kompliment baade til
Dem og Fruen.
Deres
Ingeborg o.d. L. Konow.
og Deres Thomasine som jeg ved har denne
Følelse, selv hvor vi ikke berører, hvad der
dybest bevæger En.
umiddelbare Ytringer af Fornuftli-
vet betegne Sjælens moralske
Grundkraft. Idet den Enkelte fore-
finder Loven i sin Selvbevidsthed,
seer han den tillige virkende som den
Aand, der gjennemtrænger Samfun-
det bestemme des Orden og Udvik-
Og så får du leve så vel og ha en god jul. – Jeg kan ikke
si at jeg føler større til indre fred og styrke nu, men Gud gir os 
vel kraft og nåde til å holde ut hvad vi skal igjennem – og det 
er det jeg ønsker for os alle og ber om.
Mange hilsener
din hengivne
Sigrid.
Molde den 2den Februar 1905
Kjære Frøken Backer! efter mange
svære Storme og halvmørke Dage skinner Solen idag
ind gjennem alle Vinduerne - akkurat som i Stavan-
ger. Og det stærke gyldne Lys faldt paa et lidet
Billede, De engang forærede mig, da vi var i Paris.
Jeg ved ikke, om De kan huske det? - en Gut og
en Kone sidder ved et af et samvittighedsfuldt Per-
spectiv ikke medtaget Bord - men Lyset - Lyset
Kjære Frøken! det strømmer saaledes ind af Vinduet, at
jeg mangfoldige Gange i disse mange Aar har stan-
set og tænkt paa Frankriges Sol og den Lugt, der
kommer af alt, som er solmættet, - og idag, da den
Blikplade vi her har til Sol, kastede sin spæde
Glans over Deres Billede, fyldtes mit Sind atter
med Sol og Glans og Varme og den fine Glæde, som
alene følger Kunst, - dertil ogsaa med Taknemlighed
mod Dem og gode Minder.
Deres ærbødigst forbundne
Alexander L. Kielland
Boston Highlands Decbr 25te
1873. 
Kjære Edvard.
Først af fremst vil jeg sige "en
glædelig Højetid og godt Nytaar" til
Dig og Kone" - og saa vil jeg fortsætte
med at jeg virkelig føler ganske skam-
fuld over at have forsømt at besvare
De all saa venlige Ord i det promte
Svar Du gav mig paa mit Brev til
Dig. Men saa ganske frie er jeg ikke
for at kunde undskylde mig med at
nogen Tid gik i det føste hen
dermed at jeg maatte sende til N. York
for at spørge efter om nogen af Dine
Compotioner var af faae her. Begge
Sonater for P & N. har jeg faaet og allerede
spilled den første (min) med 2 af mine
Elever som Begge syntes meget godt
om den, og min Tanke er at spille
den ved første Leilighed ved en good
Pianist i en Kammermusik Soiree.
I de Harvord Concerter (hvoraf jeg vedleger
et eller two Programmer) hvor jeg er den
ledende første Violin er jeg anmodet
om at spille og har da sagt at jeg
har Du maaske hørt fra ham selv, men
jeg lovede at bringe Dig hans varmeste
Hilsen og inderlig Beklagelse over, at
det ikke lagede sig saa, at I kunde mødes;
hans Ydre var tennelig uforandret, men
de Gange jeg saa ham var han meget
stille og den sidste Aften før hen reiste
ordentlig trist, stakkels Fries, det gjorde
ham nok meget ondt st forlade Bergen
igjen. - Hos Johns er alt ved det gamle;
John er i fuld Travlhed og bestandig
opkavet; han bliver nok aldrig færdig
med at faa Orden paa hvad der er blevet
bragt i Rote under hans Fraværelse; Du
ved maaske, at F. Konow blev syg og maatte
overlade Forretningen til Magnus og saa-
dant er jo aldrig heldigt, mindst for En
med Johns Nøiagtighed; Fredrik er nu be-
gyndt at gaa lidt ud, men ser fryktelig
daarlig ud. - Naar Du modtager dette, er
Du formodentlig allerede paa Nippet
til at forlade Leipzig forat begive Dig til
Kristiania, er det ikke saa? jeg hører af
Hagerups, at Niske har leiet saadant hyg-
geligt Logi til Eder; Gud give, at de hygge-
lige Værelser maa komme at indeslutte for-
nøiede og taknemmelige Mennesker og at I
maa faa en rigtig god Vinter; kjære Vardo
tar det igjen – og alle de sisste optrin!
– Jeg kommer til byen en liten tur paa mandag. Der skal være 
en fest for Finnur Jónson og jeg er blit bedt om at være medindbyder
og delta. Si saa at det er ikke for svin at komme i kancelliet!
Kunde vi træffes i byen tirsdag eller onsdag saa vilde jeg bli saa længe
og gi Kormak og Vigaglum fan saa længe, for jeg har saan lyst 
til at knuse dig, søta mi!
Hils Johan saa moget! Og lev vel og tak for boken, 
din hengivne
Sigrid
virkelig aldeles ikke for
undre mig, det kan jo
være meget godt at være
forberedt paa det værste.
Jeg forstaar saa inderlig
godt hvor vemodigt det
maa være at vende til-
bage til Troldhaugen efter
saadan at have været Vin
teren borte; jeg synes det
er saa næsten umuligt
virkelig at fatte, at et
Menneske, som man
har elsket, er borte.
Det er dog en aldeles
henrivende Sommer det
lader til at blive i Aar,
vi har det skønneste
varme, stille Solskinsvejr,
forhaabentlig er det ligesaa
en Boston med Tante og Onkel Møller,
hvor vi bleve tractered med deilig
Østers, en sand Raritet. I Formiddag har
vi havt Reengjørelse paa Contoiret og
saledes har vi lidt mere Travelhed nu,
men det hjælper nu Altsammen ikke, fær-
dig vil jeg blive. Jeg havde haabet og
ventet at faae høre at Alt var vel over-
staaet hos Jer, at jeg kunde faae gratulere,
men jeg mærker nok at Du ei holdt
Ord, thi i Marts blev jeg dog ikke
Bedstefaer. Tante Riis fik Telegram
forleden Dag fra sin Edvard at hans
Kone havde skjænket ham nok en
Datter; det lades til som den Familie
ikke skal faae andet end Døttre: nu faae
vi at see om det Samme bliver Tilfældet
hos os. Ja Gud give det var over, saa
er det mig ganske det Samme hvad en-
ten det er Gut eller Pige; jeg haaber Du
ikke glemmer at telegrafere. Thi nu gaae
vi i en daglig Spænding for den stakkels
Nina. Du maa hilse hende venligen fra
os Alle, fra mig i Særdeleshed takk for
Brevet. Det var min Agt at have skrevet
nogle Ord til hende ogsaa, men jeg ind-
bilder mig at naar dette indløber maa
hun ganske vist være i Sengen, og er da
rimeligvis saa optaget af det lille ny
ankomme Væsen, at hun ikke bryder sig videre
om at læse mit Vrøvl just da, hun faaer
derfor have det tilgode indtil hun igjen
kommer paa Benene. Jeg vilde meget
ønske hun kunde komme paa Fødselstif-
telsen, da jeg troer hun der vilde have havt
den bedste Pleie, men naar det ikke kan
, saa er det jo godt hun har Tony hos
endskjøndt Udgifterne vistnok bliver det
dobbelte.
Fravær fra Næsset. Og naar jeg i
Regn og Mørke kommer ruslende
nedigjennem Lien og saa hører
Maries længselsfulde og glade
Tra-a-ho fra Kjøkkendøren, og
saa tilslut faar Øie paa hende
der midt i Lysfaldet ud i
den mørke Aften, saa letter
det, selv om Kardialgien slider
og trykker. Og naar saa jeg har
faaet ned lidt Grisesylte
og nogle Skiver, saa letter det
endnu mere, Kræfterne kom-
mer tilbage, og saa begynder
Frants at levne op. Saa den
store Nydelse jeg har ved at
læse Anna Karènin. Den
er et Mesterværk og vakker
Mange - Tanker. Naar du altsaa
tænker Dig mig i Gyngestolen
med Benene paa en anden, og
saa de tre Gratier i forskjillige
Aldere rundt Bordet i Daglig-
stuen, saa har du Situationen
alene paa Lillehaugen!» Jeg trøstet ham med at du og «Johansetreet» 
var der jo, men da graat han endda værre «o nei de er reist fra Grim
stakkar.» Men han vilde ikke reise fra mig til Grim heller og graat
sig isøvn over den arme ensomme «bikja.» Ellers snakker han om nogen
hjul i vedskjulet dit og «Roll som hadde spiker i støvlerne» -.
Forøvrig sender han dig et brev, da han hørte jeg skrev til dig
maatte han ogsaa skrive til Nini – og han fortæller at «almalakken
den har Nini Anker skrivet.»
OnsdagSaa langt kom jeg den dagen; det var søndag. Jeg er
slavetræt endda - igaar var jeg hos Kielland og fik det gjort - nedrig
vondt var det. Bare det hjelper saa. Den nye piken gjør et bra indtryk 
-bare jeg faar beholde hende. Bare, bare i det hele tat! Her er saa vakkert,
saa jeg syns jeg føler mit gange gamle jeg røre litt paa sig. Anders er henrykt 
og haaber vi aldrig mere skal forlate Østre Aker - vi gik en forholdsvis lang
tur en aften; jeg har lyst til at gaa, gaa, gaa - streife omkring med ham 
heroppe i det ytterste av byen og i skogen og aasen. Men bena mine duer 
ikke no for øieblikket.
Tak for hilsenen til min fødselsdag – og for skaalen, den var
deilig! Gid du kunde komme hitop snart en tur. Det var gjilt at
se Regine – hun saa storartet ut og var søt og munter; jeg fulgte hende 
nedover og var indom skolen hendes for at se de tegningene hun
hadde gjort til guttene sine – du kan tro de var vakre
og fantacifulde. Hun har absolut talent i den retning og. Hun er
saa varm og snil og sund – jeg haaber hun vil ta sig rigtig av sin
guddatter – hun syntes det var to gjille unger jeg hadde og det er
det og. Igrunden vet jeg ikke hvad jeg er saa molefonken for – det
er vist bare utslitthet og maven – men jeg føler mig saa haabløst
gammel og træt. Det er bare naar folk sier at ja naa faar
skulde deles ligelig mellem os begge. Jeg
har ikke bemyndiget herr Molander til
at hæve min halvpart af honoraret. Nu
spørges der altså om de 500 kroner, som
De har betalt til herr Molander, var
ment at skulle udgøre både forfatte-
rens og oversætterens honorar eller blot
den sidstnænvnters? Dette punkt frem-
går ikke ganske tydeligt af Deres brev.
Forresten overlader jeg sagens ordning
ganske til Dem selv. Det gode og nære
forhold, hvori vi står til hinanden,
gør mig det særlig pinligt at skulle
med Dem forhandle om pengeaffærer.
Det glæder mig meget at De tænker
på at opføre «Vildanden» og jeg kan ik-
ke tænke mig at der skulde være noget
i vejen for at De spiller stykket også
i Göteborg. Da De spørger om honora-
ret, så skulde jeg foreslå 500 kroner.
2
Først en Oversiktskalender - for neste Aar!
Saa Solopgang og Solnedgang i Kristiansand.
Solopgang og Solnedgang i Bergen.
Solopgang og Solnedgang i Sør-Norge.
Tusmørket varer i Sør-Norge -.
Solavstand fra Himmelekvator.
Midnatsolen (som er den samme hvert Aar).
Mørketid (likesaa).
Maanen i apogeum og i perigeum.
Maanen i opstigende og nedstigende Knute.
Formørkelser (usynlig i Norge).
Planeterne.
Solen og Planetsystemet.
Sol, Maane og Planeter i 1944.
Naar Klokken er 12 i Greenwich saa er den -.
Forklaring til den astronomiske Del av Almanaken.
Tal, Tal, Tal. Og tilslut er det altsaa Gud hjelpe
mig en
denne
8 Sider lange Forklaring til den astronomiske Forklaring
gjennem hele Almanaken! Og endda regner jeg da ikke
med en riktig god og leskende 400 Aars Kalender, som
Almanaken hadde for 2 Aar siden!
Gaar det an at komme lenger?
Ta for Dem Almanaken og se selv! Det er ikke
en Lommealmanak eller Hejde eller Ungdommens Almanak
jeg mener, det er en rent almindelig Hverdagsalmanak,
Menigmands Bok, vær saa snild. Det er den som er et
Sandhav av Tal, bare med et og andet Menneskeord iblandt
til "Forklaring" av hvert enkelt Sandkorn!
Det er min Ven Almanaken som blir slik tilredt
for mig. Jeg noterer jo i denne Boken og har den til Huskelap,
afskrevet eller i korrektur.
Med mange hilsener og
megen tak for den imødseede
hjælp
Deres ærbødigst forbundne
Ebbe Hertzberg
Kristiania d. 3die aug. 1912.
München, den 20. November 1890.
Herr redaktør Holst.
Kristiania.
Jeg må bede Dem undskylde
at jeg først idag besvarer Deres
ærede skrivelse af 26. forrige må-
ned. I denne tid har jeg nemlig
været optagen af et nyt drama-
tisk arbejde og har som følge
heraf måttet indstille sågodt-
som enhver brevskrivning. Noget
bidrag til det påtænkte nytårs-
nummer af «Dagbladet» ser jeg
mig under disse omstændighe-
der desværre ikke i stand til at
levere.
Deres meget forbundne
Henrik Ibsen.
Beziehungen stehen wir doch ein-
ander sehr fremd gegenüber.
In einem Ihren früheren Briefen
haben Sie etwas ähnliches ange-
deutet bezüglich meiner Dichtung
weil dieselbe Ihnen in der Original-
sprache unzugänglich ist.
Denken wir nicht weiter dar-
über.--
Ihre Musikstudien,- die trei-
ben Sie hoffentlich noch immer
ununterbrochen? Das möchte ich
recht besonders gern wissen.--
Aber vor Allem möchte ich Sie
jetzt am Weihnachtsabend sehen,
im heimatlichen Hause, wo ich ver-
muthe, dass ichSie den Abend verbrin-
gen. Wie das Alles bei Ihnen
vor sich geht, davon habe ich
keinen klaren Begriff. Ich dichte
mir nur so allerlei.
Und dann habe ich ein dunkeles
Gefühl, als passten Sie und die
14/12. 43.
Fru Stray,
Naar jeg ikke kan komme tilbake kan
jeg ikke reise. Var det saa at det alt var
bortbestilt?
Jeg
faar
prøve at skrive til Dem. (Men
her
ser
De, jeg glemmer
Ord
- det er Hjerneblødningen.)
De maa undskylde Opringingen.
Forresten maa De opgi hvad jeg skylder Dem,
utsætt det ikke over Aaret.
Med Hilsen, Knut Hamsun
i Westminister håber jeg på, at dette
dog éngang vil komme dem ihende.
Jeg har ikke kunnet overkomme
andre end disse to,- som de ser har
N Noder de sædvanlige slængeord,- denne
avis har altid haft et ondt øje til Norge,
det var den som havde proces med
Bjørnson - men jeg tænker mig, at
det ikke vil gjøre et altfor sterkt ind-
tryk på dem,- At det var andre gre-
jer i Berlin end i München tror jeg
gjerne, thi Raimorchesteret gjælder
for engang at have vært godt men
er nu anden og tredje Rangs og
udspillet.
Vort bryllup gik for sig på
normalt vis, det hyggeligste ved
det var en Polterabend nogle dage
i forvejen,- ellers er jo alle delta-
det gjør sig saaledes; jeg har selv
prøvet det paa Orgelet. Men det
skal glæde mig, hvis Du med om-
gaaende Post kan og vil skrive
mig til, at Du ikke sidder paa
Troldhaugen og groller derover.
Vi bliver her i Byen mindst
til 15de Juli; hvor vi saa bliver
af, veed vi intet om endnu; men
Kjære Grieg.
Undertegnede, der er meget glad i operaen og
slet ikke kan skjønne, Rubinstein har ret til at
dømme den som en aflegs kunstform, har ofte
tænkt, at vi forlengst burde havt et norsk digt
i musik.- Men den måtte De skrive, for der
er ingen, som har grebet sangbund og strenger
hos det norske folk som de.- Nu har jeg fær-
dig ord og handling (i 3-4 akter) med motiv fra
Velhavens digt: Harald fra Reine.- Får jeg lov
at sende Dem manuskriptet ? - Jeg holder
på at renskrive nu.
At ikke formen er prøvet før, tror jeg, kommer
af vanskeligheder ved af finde motiv for den her
Ærbødigst
Hans Hegna.
28-6-93.
Sandefjord
henseende nødtvungent beflitter mig
på den størst mulige korthed.
Det af Dem omskrevne sted i mit
stykke er således at forstå at Hedda,
som føler at hun befinder sig i svan-
gerskab, aldeles ikke hos sig sporer
noget «kald» til at påtage sig pligter
som moder. Det er dette «krav», denne
fordring, som hun siger at ingen må
stille til hende. Før vil hun dø. Om
noget elskovsforhold til en anden
mand er her ikke tale.
De kunstnerinder og kunstnere,
der har medvirket i «Hedda Gabler»,
beder jeg Dem bringe min tak og hilsen.
Men de omskrevne fotografier ser jeg
mig ikke i stand til at sende. De tal-
rige teatre, med hvilke jeg står i forbin-
delse og hvorfra lignende anmodninger
jævnlig fremkommer, har tvunget mig
til Komiteens Bedøm-
melse, og gjorde hende med
det samme opmærk-
som paa, at
kun
de Billeder
Komitéen havde udvalgt,
uden videre vilde komme
med. Hun havde hørt
at Thygesen kunde faa
hvilkesomhelst Bille-
der med efter eget Valg,
og fandt det besynder-
ligt, at hun skulde være
ringere Kunstner. Dertil
svarte jeg at mit Indttryk
efter Komiteforhandlingerne
var det, at Thygesen,
saavel som de andre
Unge, der udstiller i Kjø-
venhavn, skulde handle
harmoniske Selskab nær, har Direktionen faaet
Nys om dette sidste, og jeg er nylig blevet
nærmere udspurgt, om dette virkelig forholdt
sig saa osv. osv. - og dette har atter lidet til
et par Konferencer, og jeg er nu blevet
autoriseret af Direktionen til at spørge
Dem, om De er villig at komme over til
London til den Tid, som passer Dem bedst,
og derigere den nye Concerto ved en af
Selskabets Concerter i Saisonen 1900. 
Jeg nævnte, at det vist var bedst, at jeg
med det samme opgav Dit Beløb, de var
villig at betale Dem osv., og jeg har nu
netop blevet bemyndiget til at byde Dem
£100 i Honorar, paa samme Tid som De
selv kan bestemme, hvem der skal spille
Pianoforte partiet. - Nu dette synes mig
er ikke saa galt Bud fra det Philhar-
moniske, og saa kommer dertil, hvad jeg nu
lægger megen Vægt paa, og det er (efter hvad
jeg af egen Erfaring kjender til) at det
Den skammelige Lindholm som snød
mig for 108 Skilling! Forunderlig nok,
da han var her for 9 Aar siden med
Bøhn, vilde Ingen høre hverken den Ene
eller den Anden, saa kommer han nu
og har 150 til første og 130 Tilhørere den
anden Concerte hvorpaa det falder En
ind at skrive i Avisen at han var
en Kunstner uden Lige. Dette bevirker
at vel 500 Mennesker indfinde sig, og
saa kommer det Bæst og spiller
saa rædselfuldt! Ja han har jo rig-
tignok gjort det godt igjen, hører jeg,
men mig skal han ikke narre oftere;
jeg har havt nok af Ærgrelser paa
Johns Vegne for hans Skyld. Han
kan nu takke John for en god Ind-
tægt, der blev sagt at han fremdeles
vilde give Concerter her, men jeg haa-
ber han er reist nu, da jeg Intet har
seet i Aviserne i hele denne Uge.
Hos Nergaards staar det slet til, N:
selv har sit Hjertetilfælde, og det er
nok temmelig farligt, og Emilie har
Nervefeber. Stakkels Ludniske! jeg
har meget ondt af hende. -
Og nu Farvel! Pigen er i Byen sa
jeg maa selv bringe dette ind i Kassen
hos Ellerhusen, jeg haaber jeg naar frem
itide. Hils Nina kjærligt fra os,
og siig hende, at hun forhaabentlig
hører fra mig om ikke ret længe.
Kan Du hilse Benedicte, saa maa Du gjøre
ret, og lade hende vide at jeg er kjæk.
Vær saa Du Selv hjerteligen hilset
ra os Alle, og skriv snart til gamle
Paddy.
Da De spørger om forfatterhonora-
ret for «Peer Gynt» og «Hedda Gabler»,
så skulde jeg herved
foreslå at De
for begge styk-
kerne tilsammen indbetaler til Hegel,
Gyldendalske boghandel i Køben-
havn, et beløb af 800 (otte hundrede)
kroner, hvorved De erhverver ude-
sluttende ret til dat opføre «Peer Gynt»
i Sverige,- herfra dog kgl: dramati-
ska Teatern undtaget.
Med mange hilsener til vore fæl-
les venner og bekendte i Gøteborg
tegner jeg mig
Deres i venskab forbundne
Henrik Ibsen.
den gik go sammen, den gjemmer jeg,
haabende, at den vil virke godt, naar
jeg lægger mit alvorlige arbeide til.
Mon det ikke skulde være nok for mig at
gjøre detailstudier og tegninger, at male
directe billeder efter studier er saa sløven-
de, gid vi skulde være sammen til vinte-
ren ogsaa, men jeg maa være glad den tid
jeg har havt dem, og tusind inderlig tak skal
de have for den elskværdige interessse, de
har altid vist for mine arbeider. Det
vil glæde mig overmaade meget, om de
virkelig skulde komme her, de vilde sikker-
lig blive begeistret over naturen, jeg kan
ikke tænke mig andet Hvis de kommer
og mener at blive her nogen tid, vilde jeg
gjerne, de skulde skrive mig først, at jeg 
kunde se efter logi til dem, men der vil
sikkerlig findes noget, selv om de kommer 
pludselig. Nei det var saa galt af mig,
at jeg aldrig havde talt med dem om oncles
bestilte billede, jeg vidste ikke engang at si-
ge, om de tænkte paa det, og han er saa
interesseret for, hvad det nu maatte blive.
Jeg har forresten ofte tænkt paa det, men
Man kan jo ikke vente, at der
skal være synderlig ben i næsen
på en således sammensat komité.
Solberg har du jo truffet og jeg 
vil nødig udtale noget ufordelagtigt
om ham, men du kan jo selv
dømme. Desuden blir jo på
denne måde ikke historiske og
kunstneriske synspunkter udenfor
det arkitektoniske repræsenteret.
Skal skulpturen ingen repræsen-
tant ha? Og kunsthistorien
ingen?
Oprigtig talt havde jeg tænkt,
ventet
at jeg vilde komme i betragtning,
Hansteensgade 2 IV
5/5 1905.
Kjære. Hr. Arkitekt
Schirmer!
Først langt udpaa Nat-
ten igaar fik jeg høre om
Deres og Frk Wieses Forlo-
velse. Jeg vovede mig ikke
over Dansegulvet for at
gratulere Dem. Men jeg,
som er en Kirsten Gifte-
kniv af første Skuffe og
længe har seet med Mis-
billigelse paa, at De lod
det gode Liv gaa hen u-
den at gifte Dem, blev
henrykt over Nyheden.
Nu paa Morgenkvisten
maa jeg faa Lov til
kunne adfylde deaabne Rum.
Men os kan nu engang ikke skri-
ve paa den Maade - vi over-
lader nu til dem at benytte
Texten som De finder bedst
egnet for Dem, vil De ikke
gjennemcomponere det Hele,
saa tænker vi der enkelt del
deraf, især Slutnings stroferne.
kan Benyttes. -
Vårt Samvær påe Loft-
hus, påe Odde og ved Buar
bræen var jo meget fornøielig
jeg vil altid have et
Vi kom her til-
saa nu livet i
skyld, skjønt jeg tror, ikke bare det. For det var ialfald 
ikke bare mit, men de fleste unges indtryk av kristendommen, da jeg var ung,
og det ser ut til at gjælde for en stor del den dag i dag, at dens væsen var 
at sætte op stængsler – ikke bryte ned stængsler, forby gode ting – ikke by dem frem.
Til man tilslut vurderer alle ting i verden utelukkende fra ett synspunkt,
om de gjør det lettere eller vanskeligere for en at tilbede Gud.
Ja se nu har De allikevel faat min betroelse – og Vor Herre 
maa vite, hvad De mener om den?
Med de bedste hilsener
Deres hengivne
Sigrid Undset.
get af eidet. Husker endnu, med hvilken omtanke og
to sm atesse alt blev udført, - en ting ad gangen med
at be til min smag og lærerige foredrag om nytten af
stem kjellige ting og det hensigtsmæssige ved at pla-
mnin et saaledes og ikke anderledes.  "Man maa be-
fra si med begyndelsen", - sagde hun. - Mit hus var
vel omtrent en halv alen langt og med en etage, for
at "det skal være en ægte dansk gaard." Den blev kli-
stret af pap og betrukket indvendig med det fineste ku-
lørte papir, sat paa som tapet med guldlister og fod-
panel. Taget var til at løfte af; det var selvfølgelig
et ordentligt tag med piber paa. Saa skulde huset na-
turligvis være prydet udenpaa med vin ligesom hele
facaden paa Emilsminde; og dertil brugtes en fin li-
den plante - vist en mosart -, der vokser enkeltvis paa
marken; det var meget vanskelig at finde den; men
det lykkedes dog, og jeg var henrykt over dens lighed
med vinstokken, - men saa liden, saa liden, at man
godt kunde have brug for en loupe for at se de smaa bær
i klasserne. Planten blev delt og ordnet til det smukke-
ste espalier. - Indvendig var der kun to værelser -
stuen og soveværelset; "kjøkkenet var naturligvis i side-
"De skal faa penge hos mig!"
De vilde "hjælpe til", om det blev vanske-
ligt for os at klare os" - jeg fik
da ogsaa stadigt høre det af "Madonna",
naar jeg i høst havde "betænkeligheder"
ved at have hende med - for at det skulde
blive for dyrt: "ja da sa hun altid:
Det spørger jeg ikke dig om!" -
"Thi det er ikke du som betaler min
reise - af dit stipendium, - det
er generalkonsul Mohr, som betaler
for mig !" -Jeg sagde da altid:
"Du maa huske paa, at han gav mig jo
mange penge for billederne, - og vi har jo
faat mange gaver hos ham og hans frue, -
og han vil jo endog laane os penge til