MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
siden vi er kommen os i Ro heroppe
efter al vor Omflakken. Det var min
Bestemmelse strax at bringe Dem
min hjertelige Tak for Deres venlige
Brev, som indeholder altfor megen Vi-
rak, men saa vilde jeg vente lidt
for med det samme at vise Dem, at
jeg ikke var saadant Søndagsbarn,
som De tror. Nu lader det til, at
"Reformerens Ministerium" har andet
at tænke paa end at sætte nogen til
Stiftamtmand i Bergen, og jeg maa
altsaa bede om Henstand med at skaffe
Beviset. Det kan jeg jo gjerne tilstaa,
at jeg havde havt Lyst til at komme
til "Gamle Bergen", som vist i mange
Stykker er et andet end det, jeg kjender
for 25 Aar siden. Da skulde De nok
ogsaa ofte være bleven hjemsøgt oppe
ved Nordaasvandet. Men De husker
man har her en efter min mening for-
træffelig fremstillerinde af stykkets
hovedrolle, og ligeoverfor de sydtyske
theatre vil det være ønskeligt, at styk
ket snart kommer til opførelse her-
steds. Jeg beder Dem derfor, så snart
bogen er trykt, at sende mig nogle
exemplarer af samme, men har
forøvrigt intet at indvende imod,
at første opførelse finder sted i
Hamburg.
Jeg tvivler ikke på, at jeg i alle
dele vil finde mig tilfreds med
Deres oversættelse og vil ønske og
håbe at dette vort første fælles lite-
rære foretagende må give et gun-
stigt resultat for os begge.
Med højagtelse
Deres særdeles forbundne
Henrik Ibsen.
Kristiania, den 27. Juni 1895.
Kære herr boghandler Lund!
Tillad mig herved at erkende
modtagelsen af og takke for de igår
indbetalte 680 kroner.
Deres venskabeligst forbundne
Henrik Ibsen.
var der ikke svært mange mennesker til Høimessen – men folk
er jo vant til at prædikenen skal være hovedsaken i en gudstjeneste, saa det 
blir vel anderledes, naar Pastor Kjelstrup kommer op, i denne uke. Pater Jorna 
taler nok forbausende godt norsk, men det er jo likevel begrænset, hvad han 
kan faa sagt i et fremmed sprog. Men han er ganske ualmindelig sympatisk, 
og det er Borromeussøstrene ogsaa. Og De kan nok tænke Dem, hvor glad jeg 
er for at der er blit kapel saa nær ved, og for at Pastor Kjelstrup skal 
hitop – hadde det bare været en anden foranledning end hans svake 
helse. Gud give han maatte faa friske godt til her oppe. Jeg længter nu 
svært meget efter at bli optat i Den hellige Kirke – men desværre maa der 
jo træffes en ordning forinden angaaende visse forhold som jeg ikke raader alene 
over, og det ser ikke ut til at det skal gaa ganske glat.
I Sverige hadde jeg det saa deilig. Det var jo noksaa
saart at skilles fra mit lille pleiebarn, som i 11 maaneder hadde været 
hele husets forkjælede baby her hos os, men jeg fandt da min søster og 
hendes mand friske og fornøiede, og de var naturligvis henrykte for at faa
sin lille gut hjem igjen. Jeg bodde paa et hotel som ligger like ved 
St.a Eugenia kirken, saa jeg hver dag kunde begynde dagen med at gaa til 
den hellige messe, og siden var jeg 10 dager ute hos Birgittinernonnerne, 
som nu har faat et litet Vilohem utenfor byen paa Djursholm. 
Og det var ti lykkelige, fredelige dager derute, hvor kapellet var hele husets 
hjerte og alt aandet fred og fromhet og livsglæde, - endda Mater Elisabeth
er meget svak og utslitt og søstrene er engelske, tyske og italienske nonner 
som lever langt borte fra alle sine egne i et fremmed land, og saa skulde 
de altsaa gjøre hele husarbeidet indimellem bønnetimerne i kapellet. Og da 
det jo egentlig er en kontemplativ orden og ingen av søstrene var videre 
vant til husstellet, men det gik med saant straalende humør - slikt 
som at vandledningen en dag kom i ulage og de maatte hente alt
kunnet
kunde jo Sinding  prøvet
Garborg, fEx før Afsløringen,
men den Fugl faar vi
nu lade flyve. Vi
er saa inderlig lykkelig
vi har faaet Deres
spicielt representert. - Idag
indkalder Aviserne
Opraab til vore Sangere
som imorgen skal
begynde. Vi haaber
paa et Par Hundrede
Mand. - Hvad Portrait
ligheden hos Sinding angaar
saa fæster jeg mig ikke
saa stort ved den. De
87.
ne følelser overfor hende! det tilkommer ikke os at for-
dømme en anden stakkels skabning - iallefald ikke
før vi er vis paa selv at kunne undgaa en saadan fri-
stelse og under lignende forhold; det er ikke godt for den
der saagodtsom intet hjem har havt, - og næppe nok
en mor, der forstod at opdrage sit barn! Søsteren var bedre
faren, hun kom som barn i huset hos onkelen, admiral
v. Krogh. Deres far, doktor Clasen, døde, da børnene var
ganske smaa. Stakkels, stakkels lille Johny - - -
(Fortsættelse side 91.)
10/4 - 96.
Nei, det var da ogsaa en besynderlig drøm! endskjønt
der nu er gaaet hele ti nætter
siden
, staar den fremdeles lige ty-
delig for mig. - Jeg var paa reiser og kom til Rusland
hvor mit tøi skulde eftersees. Men indtil det kunde ske,
blev jeg med en masse andre mennesker af alle slags og
aldre sat ind i en slags varetægtsarrest - en lang byg-
ning under tag, men med vægge af jernstænger saadan
som løve - og tigerburene i den zoologiske have. Der
var en broget forsamling derinde, folk af alle nationalite-
ter, og de stod opstillede i to lange rækker. Da jeg kom ind
bedværker som i det hele rums virkning, der af os be-
tegnes med ordet "stil". Men i løbet af dette sidste
aarhundrede har denne stilsans desværre givet
sig tilkjende som en rædselsfuld smagens depra-
vation paa saagodtsom alle industriens omraa-
der - den merkantile speculation ivold, jagen ef-
ter effect" - osv. -
Kan sansen for kunst og alt, hvad der er skjønt
mon helt dø ud i et folk?
Det tor jeg ikke. - Den kan ligge nede i lan-
ge tider, og smagen kan svækkes og fordummes; men
længslen vil altid, bevidst eller ubevidst, røre sig
paa bunden og tilslut bane sig vei til overfladen.
Dette her vi da oplevet og seet for en del i vor tid. Og
sker det end, som altid under reformer, gjennem
overdrivelser og i øieblikket forvirrende begreber,
saa kommer der nok noget godt ud deraf alligevel;
og vi haaber, at gamle Grundtvigs drøm: "at folke-
liggjøre kunsten uden at sænke dens niveau" -
maa gaa i opfyldelse engang.
Jeg skal læse op lidt af et stykke, der for en
stund siden sto i Verdens Gang; det hed "Om arkitektur
en Gjæld af Kr. 5700 for derved at
komme i Besiddelse af Bibliothe-
ket og Inventaret.
Da dette Spørgsmaals Afgjørelse
jo var af stor Vigtighed, og da
den nye Tingenes Stilling vilde vær
syntes mig at ville være temmelig
stridende mod min offentlige
Udtalelse i Indbydelsen el. i min
Avisartikel om, at Selskabet var
gjældfrit, maatte jeg selvfølgelig
snarest muligt konferere med
mine vordende Kollegaer Ole
Johannessen og Behrens derom,
og dette skedede da Søndag Af-
ten, da Generalforsamlingen skul-
de være Mandag. Selvfølgelig
kom det som en Overraskelse og-
saa paa disse Herrer.
Saa kom Generalforsamlingen.
For mig stod det som
Maalet at bevare "Harmonien"
gjældfri, og jeg foreslog derfor,
at ikke Selskabet eller 
Direktion som saadan skulde
overtage Gjælden
Deltagelsen vil stige, naar De atter forbigaaes.
Konserten naturligvis uden Orkester.
Om Hals, -Rejse til Trondhjem vidste jeg in-
tet før De skrev derom; den kommer ialtfald ikke
iværtsættes for det første. Jeg for-
moder den angik hans Kommissonærs Konkurs
hos hvem han nok har adskilligt tilgode (unter
uns). De har vel hørt eller læst om hans Tri
umfer i Paris; det er virkelig en næsten storar
tet Opsigt, hans Fabriketa gjør. Men Historierne
ere saa mange, at det vilde blive for vidløftigt
at skrive derom, og dertil saa glædelige, at in-
gen kan udelades. Jeg har det for en stor Del
fra Tostrup, som netop i disse Dage er hjemkom-
men fra Udstillingen. Alle fire Instrumen-
ter ere solgte til en engelsk Tfthandler. Det
store Koncertflygel er et af de bedste Instrumt.
(i enhver Henseænde) jeg har hørt. Jeg haaber da
at han denne Gang faar Guldmedaille.
Det glæder mig meget at De har studeret og
arbejdet med de større Musikformer. Jeg
længes svært efter at høre Deres Kvartet.
Man fortalte her at den skulde spilles i
Paris og ikke Sonaten. Lev nu vel og hold
Modet oppe.
Deres hengivne
J.G. Conradi
Men denne er nødt til at bli for
kort, jeg har ikke Tiden for mig.
Bare jeg kunde komme hjem snart.
Men det tar Dage at komme hjem
selv om jeg fik Fred hjemme.
Kanske jeg staar mig paa at
drive paa her og komme saa meget
før efterat jeg er færdig. Jeg
han skrive litt under Korr.læsnin-
gen ogsaa naturligvis, og den kan
vi jo utføre hjemme.
Er Fru Pedersens Ku tat? Og
Sauene og alt?
Hvis vi skulde ha en Ku til
saa kunde vi jo ta Oles hvis han
har den endda. Men dette maa
du greie med for jeg forstaar mig
ikke paa det. Blev altsaa ikke altfor
meget For, men kanske nok til
10.9.86.
herud imorgen, men da det ikke kan ske,
uden at han først faar skrevet to kapitler i
en uge, saa er det nu tvivlsomt. Garborg
har i den almindelige dom skadet sig meget ved
de artikler om brændevin, i sin egentlige grund
kan det jo ikke gjøre saa meget, men i virkelig-
heden gjør det til, at han blir end ensommere.
Selvfølgelig gjør jeg, hvad jeg kan for at mod-
arbeide den tro, at han er et raat menneske,
naar jeg er i byen, er vi altid ude sammen
et eller andet sted, men det er nu til gjensi-
dig fornøielse. Dog haaber jeg, det virker paa
mine bekjendte, som træffer os. Ellers hvor jeg
kommer, taler jeg roligt rosende om ham, som
om jeg ingen modstand ventede, eller naar
der tales om en person, hvem jeg
vi
ikke kjen-
der som værende saa raa, saa svarer jeg
altid, at deri kan vi nu tage feil, for naar
jeg tænker paa, hvorledes man taler om Arne
Garborgs baade ydre og indre person, og paa
hvorledes han egentlig er, da jeg kjender ham,
saa er han det bedste bevis paa, hvor man kan
Decorah, Iowa, Juli 14 1906
Hr. Edvard Grieg,
Bergen, Norge
Høistærede: - Min tilsyneladende dristighed
i at sende Dem denne skrivelse, uagter jeg
er Dem fuldstændig fremmad, tør jeg haabe
De villigen medskylder, naar De først har
lært grunden for dens tilblivelse at kjende.
Jeg skrider derfor uden videre
til selve sagan.
Undertegnede tænker nemlig saa snart
paa at oversætte til norsk forfatter Henry
T.Finck's biografi af Dem, som nylig er
udkommet paa John Sande Companie's
forlag. Jeg kom nemlig ved en vis leilig-
hed til at udtale min beklagelse over,
at denne fortræffelige bog ikke ogsaa
var tilgjængelig for det norske folk i
dets eget sprog, saa at folket i det store
og hele taget kunde faa os, hvor høit en
fuldt ud, kompetent autoritet i vort store
og megtige Amerika sætter Norges
største søn. Blandt de tilstedeværende 
var prof. Gisle Bothne, consul Johs. B. Hist 
og forfatteren Kr.Prestgard, og disse mine
tragisk; thi Sandheden er, at
om end det 
kan være
slemt at
ha sin Hjerne i en Skruestikke,
saa ved jeg nu, at "bedre kan kan
 ikke fare". Og 
 altsa

 indskrænker jeg mig nu
til en tækkelig Husmors mest
neutrale Sætninger. "Værsaagod."
"Tak". "Pas dig, Fadet er varmt". "Tag her!".
o.s. v. alt med saa dæmpet
elskværdig Stemme som muligt
for ikke at skræmme ham.
Saa gaar den fra Bordet som først
er færdig, og det er altid mig. Saa
takker vi efterhvert for Maden og
han kommer efter ind til mig, hvor
vi dormer og drikker en koselig
taus Kaffe. Saa kommer Tiden da

han igjen skal op paa sit grønne
Hjemløs - (1895)
Fra havets bund steg der opi dagen
en boble, stor og klar, - indtil den brast!
Ad ukjendt vei den iled, just som dragen
af svimmel længsel til i største hast
at se i lyset, og i solens stråle
sig selv og andet småt på bunden måle.
 - Da svandt den helt, dens sidste rest!
Dog hør, hvor underligt, - at ei eksemplet
formåed' at kvæle andre liges (skjønne) drøm!
Straks hele flokken jog afsted til templet
at kysse gudens dyre kjortels søm; -
en ingen undlod med sit liv at bøde,
d riglig var. Thi lig en helligbrøde
t rømme pladsen ved sin rette læst. -
August 15d
Henrunden er en Dag siden min Berthas
afrejse, og mørk og tung er ogsaa denne for
mig, jeg kan dog ikke andet en sorge ved
min Berthas Savn, den Dag og Nat er mig
saa qvalfuld, dog vil jeg haabe af Tiden
at dette Savn mildnes, naar jeg blodt
maae erfare min uforglemmelige er
lykkelig. – Mor er paa Bjerke i Aften,
for at see til min sørgende Severine,
og Mor Acheleje, og jeg er vis paa Savnet
er disse kjere tungt. – Traurig. –
August 16d
Denne Dag har heller ikke glædet mig
siden Berthas Afrejse, endskjøndt Vejret
har været smukt, dog er der et Haab der
saa meget fryder  mig, ved at
troe min Bertha! er uforanderlig, og dette
er mig en sød Trøst. – Stakkels hulde Severine
hun skal være meget bedrøvet ved sin
Sødsters Savn, snart iler jeg til hende,
for i sammen at trøste hverandre. –
Meget Traurig. –
August 17de
Mildt skjøndt Vejr, dog er jeg endnu
Traurig over Afskeden med min Bertha.
Inderlig længes jeg efter at komme til min
kjere Severine. – Capitain Caspar var her
i Dag. – Tungsindig. –
Nu maa Brevet afsted,
- det blev dog Hastværk,
men det væsentlige har
jeg faaet sagt, - at jeg
længes dygtigt, at vi skal
faa en god Sommer sam-
men, selv om den blir
kort, og at jeg imidlertid
driver paa Dispacher, alt
hvad Tøiet orker (det sidste
minder om Hjalmer Ekdal).
Jeg faar endel at gjøre
med Ligningen (Over =) i som-
mer, men dog kun en 2 à
tre Ugers Tid haaber jeg.
Hils Nina kjærligt fra
Din
Frants
fra hele Næsset.

Tra - a - ho!
Herr teaterchef Schrøder,
Storthingsgaden,
hersteds.
Drikke; det er bare tilfældigvis, og
selv om han kunde havt Raad
til det, saa kjøber han ikke
saadanne Varer, naar han er
herhjemme.
At jeg, som De i Slutningen af
Deres Ærede bemærker, i Hovedsagen
vil give Dem Ret, er selvsagt,
saameget mer som jeg selv ikke
smager berusende Drikke.
Undskijld, at jeg har forvoldt
Dem Uleiligheden med denne
Brevveksling.
Gid jeg maatte faa Anledning til
at høre Herr Komponistens Konserter !
Med Høiagtelse
Ærbødigst
Ole O:Bernaas.
Hannover
9 Kirchwenderstraße
28te Oktbr 1888.
Kjære Hr Grieg!
Da jeg ikke veed Deres nuværende
Adresse, sender jeg Dem dette Brev
gjennem Wilhelm Hausen, der vel altid
er au fait dermed.-
Mit Brev denne Gang har nemlig
lidt af et officielt Præg.
Bestyrelsen ved det herværende Theater,
hvormed ogsaa Abonnementskoncerterne
staa i Forbindelse, have det store Ønske
at see Dem her som Medvirkende.
Min Mand har givet mig det ærefulde
Hverv i Bestyrelsens
Navn, med hvem han der har været
Tale herom, at spørge Dem om De 
har
Sandhed ikke Dig, og som
sagt indtil dette aabenbaret sig
at jeg havde taget Feil
var jeg høist forundret over,
hvor Du var bleven forandret.
Ja nu ved jeg da at Du
kommer i Midten af October,
og det vilde glæde mig om jeg
kunde tage imod Dig eller være
Dig til nogen anden Nytte
ved Din Ankomst. Jeg tænker
og jeg Haaber at Du faaer saa mange
Elever Du have, for alle Mennesker
spørger Dag ud og Dag ind: Er
Grieg kommen? kommer han
da ikke snart? etc.
Ja lev vel til vi
sees og vær imedens mange
Gange tilset fra Din
hengivne Ven
Chr. Cappelen
tryk om at måtte bli forskånet for
transporten til Bidstrup, hvorom
jeg vidste, der var tale. Jeg anråbte ham
om dog i detmindste at skafffe sig
adgang til mig, og se mig forinden,
sa ham at hvis han lod mig rejse
uden at se mig først i altfald, så
havde jeg ikke mere nogen mand
og at så vilde jeg aldrig aldrig vende til-
bage til hans hus. Jeg bad og bad for
barnets skyld, i det jeg minded ham
om al den strid der vilde bli om hende
når jeg slap ud igjen fra Bidstrup.
Alt forgjæves. Han kom ikke og jeg
blev sendt afsted.
Siden den dag da S. forlod mig ved
indgangen til komunehospitalets
sjette forfærdelige afdeling har jeg
ikke sét ham, og med min gode
vilje sér jeg ham heller ikke mere
her i verden. Alt er forbi, uigjenkal
delig forbi. Prøv heller ikke på at "tale
mig til rette" i denne henseende.
ligefør
I
et tilfælde som dette hjælper
"snak" ikke. Ingen véd bedre end
jeg at S. kke har gjort det af ond-
Enemærker, - saa føler jeg ogsaa En-
somheden komme. - Naar nu jeg fø-
ler saaledes, jeg som dog har vor el-
skede Vestlandsnatur til min trofaste
Ven, hvem jeg aldrig forgjæves besø-
ger, - hvad maa saa ikke Marie
igrunden føle, som er saa langt
borte fra det, som hun holder
mest af. Hun lader sig aldrig
mærke med det, men jeg kan jo
skjønne, at det er Næsset, som hun
holder af; forøvrigt er jo Bergen
med Bergenserne hende noksaa frem-
med. Anderledes med mig, som gjen-
nem mit Arbeide kommer i daglig Rap-
port med mine Bysbarn og som
fra Barnsben kjender dem og der-
for kan vurdere baade gode Sider
og Svagheder. - Dette var nu bare en
Sidebemærkning. Men Sagen er den,
at Næsset vel i Længden blir for
meget for Marie at holde oppe, og
den Tid maa vist imødesees, da hun
ikke længer orker at holde Næsset.
Vinteren heroppe er ogsaa temmelig
gang jeg mærkede "nu har jeg det."
Sjur er aldeles ikke til at kjende
igjen fra før. Og nu, vi er bleven
kjendt, faar jeg kige ind i en
følsom, gjennem musikalsk Natur.
15/4 98
Saalangt kom jeg forleden Dag,
- altsaa videre. Igaar mødte jeg John
Grieg (Trykkeren) paa Gaden, og i
Forbigaaende fortalte han mig,
at Du var kommen til Kjøbenhavn
- som Patient. Gid det bare ikke
maa være alvorligt. Det er vel
den stygge Indfluenza eller Bron-
chitten, som er paafærde igjen.
Desto bedre skal det gjøre Dig
at komme hjem her til vor
friske, rene, herlige Luft. Ja
nu lakker det mod Enden paa
Din Udlændighed, og godt skal det
blive at faa Dig hjem. Alting
gjør sig færdigt, - Stær og Maal-
trost øver sig af alle Kræfter,
- jeg har hørt Lommen Høit oppe
i Luften og en enslig Hegre
ligesaa, - ja inat hørte jeg endog
Vildænder snaddre Elskovshemme-
ligheder henne under Troldhaugen.
Ja velkommen hjem, beggeto, til
Wolframstr. 4, 22-6-01
Kjære Honoria!
Tak for brevet og for opfordringen til at
være fadder! Jeg tar naturligvis med glæde imod
den,- skulde bare ønske at jeg kunde være per-
sonlig tilstede. Min gudsøn har allerede optaget.
en rummelig plads i mit hjerte, - det vilde være
hyggeligt, om han fik det navn dere havde tænkt.
- Jeg er endnu i kliniken, har været bra en tid
saa jeg haabed at slippe ud snart, men igaar fik
jeg et tilbagefald,- og saa begynder gesdvideten
paany. Det er modbydeligt. - Jeg har saa meget
at gjøre i den korte tid, jeg har igjen her,- og saa
maa jeg drive bort tiden her til ingen nytte.-
Men det nytter ikke at sparke imod desværre,
bare ligge stelle med varmeflasker paa maven, og
resignere. Forhaabentlig har du og din store familie det
godt. Tænk, om du havde byttet med en af dine gutter og den lille
Kjære Grieg.
Dit sidste brev var mig lidet hyggeligt
at modtage af flere grunde. Det er jo
ikke mindre end baade mennesket og
leteroten, som Du tager afdage. Jeg
kan ikke forstaa din berettigelse hertil
efter de angivne Grunde. Du nævner
at Du ikke har kunnet faa brev i stand,
siden jeg lod Dig forstaa, at jeg ønskede
indrykket i aviserne at jeg havde
faaet et portræt med paaskrift
af Miss Thusby." Disse ere Ordene.
Og saalangt er det kommet, at Du
1½ Aar opsætter at skrive, så lader
Dig forlyde med, at det er godt at
faa saadant at vide, gjennem
hvilket man faar et indblik eller
med dine egne Ord, lover at
menneske at kjende.
For det første maa jeg hertil
svare, at det er besynderligt, at
Mama er jo svært streng og gammeldags - ak jeg har været nødt 
til at lyve mere for hende dette sidste aar end i hele mit 
liv før tilsammen - og at jeg reiste til Stockholm, mens han 
var der, vilde hun neppe like, særlig ikke, hvis det skulde gi 
stof til sladder. Ellers holder hun svært meget av Svarstad, 
som ogsaa beundrer hende og kurtiserer hende paa alle maater: 
"for det er nu hun, som er mor din," sier han til mig, "og 
det er hende, du slegter paa." 
Ialfald reiser jeg nu til Kjøbenhavn i april, og vistnok 
derfra til London. Hvis det kan ordnes slik, vilde vi nemlig 
helst bli gifte derovre og være sammen i England. Jeg har 
faat stipendium igjen nemlig og har desuten tjent ganske 
godt paa "Jenny", som til min kolossale forbauselse blev 
en av aarets største sucesser og er kommet i 3 oplag. Om du 
vil oversætte den, saa vil jeg naturligvis være svært glad - 
den er det jo mulig, du kunde faa forlag til, da den 
ikke bare herhjemme er blit saa rost, men ogsaa er blit 
anmeldt i danske aviser og til og med i "Tilskueren" har 
faat en temmelig indgaaende anmeldelse. Mine øvrige bøker 
har jeg sendt til fru V. Kræmer, men har intet hørt fra 
hende siden. 
Det var sørgelig at høre, at din mor er saa syk. 
Hils hende fra mig, om hun endda husker mig. 
Herhjemme staar alt bra til, men meget arbeide og stræv 
har vi jo allesammen. 
Jeg glæder mig til at træffe dig, for det haaber jeg, 
at jeg gjør, naar jeg snart kommer til Kjøbenhavn. Jeg haaber 
at faa se baade dig og barna dine og faa prate rigtig
1934
14/1 Vi hadde vår vanlige gode prat på  
Holmgild, Johan og jeg. Østers fra
Amerika! Stavangerfjord bragte dem 
og vi fikk vite, at vi meget billig kunde
kjøpe oss en liten dunk. Så vi var 
rike folk julekvelden. Christian var 
hos oss nyttårsaften og reiste 1 jan.
til Risør. Far og sønn enig om, at
dette året økonomisk synes lysere enn 
de siste. -
Jeg har hatt konferance med 
hr. ulykkelig Rønneberg om stykket 
mitt, som de har skutt ut til bortimot 
April. Jeg vil da heller ha det op til
høsten. Stemningen på Nationaltheatret 
panikkartet pågrunn av det kroniske 
underskudd i kassen. Rønneberg
likblek, svett og på bristepunktet.
Jeg tror ikke på noget mer, fru
Anker. - For lite mannfolk
München, den 21. December 1888.
Kære herr professor!
I dette øjeblik modtog
jeg Deres venlige brev og takker Dem
hjerteligst for de gode efterretninger,
hvormed De deri glædede mig.
En eller flere konkurrerende over-
sættelser var jeg jo forberedt på og den
foreslåede erklæring vil jeg gerne skri-
ve. Men jeg har ingen klar og sikker
forestilling om, hvorledes en sådan
rettest bør affattes og heller ikke véd
jeg med bestemthed til hvilke blade
den helst bør sendes. Jeg anmoder
Dem derfor indstændigt om den ven-
skabstjeneste at sende mig et tysk kon-
cept til erklæringen, hvorefter denne da
af mig uopholdelig skal blive fremsendt.
Også hersteds har Deres oversættelse
fundet stor afsætning. Dette i al hast
for idag!
Deres hengivne og forbundne
Henrik Ibsen.
lid vist meir enn nokon veit med
di ho stundom er klår og
tankane piner yver evne tanken
på borni fyrst og fremst –
Hvalstad 13.9.33
Endeleg regn etter lang sol
og turkerid. Dei kauper no vatn
her på austlande. Det hev vore
varmt som i juli etter eg kom
heim.
Tri gonger hev eg siste vikane
höyrt Krishnamurti. Aulaen
yvifull. Eg sat langt atti salen
höyrde ikkje godt og såg ikkje
andlite hans. Betre fylgde eg med
i the-laget hjå fru arkitekt
Backer (Elsa) på Slemdal. Der var
samla 40-50 menneskje, skulefolk,
kunstnarar, forfattarar o.a. Mange
unge. Millom dei Per Krohg, Reidar
Aulie, Middeltun, magister Dalgard.
Prof. Dr.
Vilhelm Bjerknes
Oslo-Blindern