MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
havde vi et lidet Middagsselskab
for Münsters Familie. Vi kan kun
spise 18 i Stuen, saa det var blot dem
Heibergs Smith Tante Riis, Onkel Jens. Neer-
gaard og John; Marie udeblev forme-
dels sin smukke Tarlle. Vi inviterede
ogsaa Ole Bull, men han var den Dag
til Bryllups hos Knud Geelmuyden.
hvis ældste Datter den Dag blev viet
til Troye paa Apotheket hos Krohns.
Ja, Nøden gjorde at Brylluppet allerede
nu fandt Sted, thi Foraaret var dets
Bestemmelse, og fra den Tid skal Troye
være Landhandler i Alverstrømmen.
hvilket Sted han har kjøbt for 6000 Spd..
Vort Selskab skulde egentlig have vær-
ret den 8de, som Du vel kan tænke Dig
men da havde Fru Münster med Døttre
lovet at besøge Ole paa Valestrand.
Men mener Du ikke vi fik ligesaa stort
selskab den Dag? dog kun til Aftens.
Tante Grethe kom ud paa Formiddag
og blev Middag hos os med Tante
Mone, Neergaard samt John og Marie.
Senere paa Dag kom Onkel Müller - me-
get gammel og affældig nu - samt Cecilie
Krohn. Benedicte Lund, Maren Ellerhusen
med deres respective Mand, som og
Marianne og Oscar. Vi holdt ogsaa
denne Dag til paa Fremsalen, og havde
det meget hyggeligt, ligesom den for-
rige Dage da Heiberg ved Bordet ud-
bragte en Skaal for Dig og Nina. Smit
var meget morsom i en Skaal i Anled-
ning af min Kjøbenhavnstour, og Stem-
ningen var i det Hele meget livlig. Smaa-
Lillehammer 15. mars 1936.
Kjære Tore Ørjasæter,
Det blev bare en stum hilsen du fik fra mig paa femti-
aarsdagen – jeg kom hjem fra Oslo i uken før med mere end en snev 
av influensa, og det er ikke før nu jeg begynder at bli kvitt den.
Saa det er noksaa længe bakefter at jeg kommer med mine lykønskninger.
Jeg sier som Fredrik Paasche pleier at uttrykke det: "Takk for at du er 
til" – takk for alt du har gitt indtil nu, og lykke og helse og 
arbeidsfred i de næste femti aarene hadde jeg nær sagt, men du har 
kanske ikke mere lyst end jeg selv til at bli hundrede aar – saa jeg ønsker
dig det alt sammen saa længe som du selv ønsker det!
Skulde gjerne ha været paa festen din - undres hvordan den 
var. Det var jo noksaa mange forskjellige elementer som hadde slaatt 
sig sammen om at holde den. Men naturligvis, det var gjildt og – og
retfærdig, – at de samme divergerende elementer kunde enes om at 
hylde dig og din kunst.
Herfra er ikke stort at fortælle. Det er stilt i huset
- for stilt – med begge guttene borte. Og ingen rigtig arbeidsro likevel 
med alt det plunder jeg har faatt paa mig av forskjellige gjøremaal.
Men det gaar vel det og. Ialfald saa kjender en at dagene blir længer
og lysner – det er nu en av de glæder som blir ved at være like over-
raskende og friske, selv naar en er kommet over de femti. Som er en litt 
vemodig merkedag trods alt, synes jeg.
Mange hilsener til dig selv, Aaslaug og barna, din hengivne
Sigrid Undset.
Kristiania, den 18. August 1895.
Herr Hans Kinck,
Som svar på Deres venlige henven-
delse skal jeg herved tillade mig i al
korthed at bemærke følgende:
Jeg ansér Dem fuldt ud fortjent til
at erholde det rejsestipendium på 2000
kroner, hvorom De har ansøgt. Grunden
til at vekommende autoriteter har af-
knappet 300 kroner kender jeg ikke. Men
det er mig sagt at kirkedepartementets
afgørelse i så henséende støtter sig til
indstilling fra et udvalg af medlem-
medlemer af «Norsk forfatterforening».
Formentlig er det indenfor denne samme
kreds at bestyrelsen for Henrichsens le-
gat søger den fornødne sagkyndige vej-
sagte, saa skal Du vide, at
det er nr 8 i mindre end
12 aar.
Fra John og Frantz Beyer
behøver jeg vist ikke at beret-
te noget, da de sikkers selv
holder Dig à jour i enhver
henseende.
Saavidt jeg har forstaaet de
Kjøbenhavner meddelelser, jeg har
opsnappet, - befinder baade Du
og din elskværdige frue ser
i bedste velgaaende.
Jeg haaber, at saa vil blive
tilfældet ogsaa i julen og i
det nye aar, for hvilket
jeg beder jer begge modtage
min hustrus og mine bedste
ønsker. For mit vedkom-
mende sender jeg jer ogsaa
min oprigtige tak for dette
aar.
Med hjerteligste hilsen
Din
Karl Bergh
søger sig herind. Svigerfader liker sig
nok ikke på Granehaugen fortalte
Schønning. -- Ludvig Müller besøgte jeg
igår. Han er svært dårlig stakkar,
kan ikke røre sig. Han har nu lagt
tilsengs en måned i gigtfeber.
Vi har det gudskelov svært godt allesammen.
Glæder os svært til at se Eder igjen.
Tusinde hilsner
Din heng.
Johan Halvorsen.
sympatiserer med. Jeg staar
ene mellem en Flok Colleger
der allesammen gaa hver
i sin Rettning, men som
igjen kommer sammen
og kjører i Spor med hinanden
naar det gjælder Selvet og
andre egoistiske Hensyn. -
havende på hjerte Jeg nærer det sikkre håb
at enhver af dem, både af kærlighed til kun-
sten og af personlig velvilje for mig, vil
gøre sit bedste.--
Jeg tvivler ikke på at Du, kære
ven, er enig med mig i ovenstående og at
Du vil drage omsorg for at det iagttages.-
Nu til noget privat, hvorom jeg forlængst
skulde have tilskrevet Dig. Jeg tror Du vil
give mig ret når jeg påstår at Du har sét min-
dre af det europæiske theatervæsen end ønske-
ligt for den stilling, Du for tiden beklæder,
og især for den stilling, som Du måske
engang kommer til at beklæde ved Kri-
stiania theater. Du må se med egne øjne
nutidens sceniske hjælpemidler bragte i an-
vendelse, Du må studere arrangement og
dekorationsvæsen, administration og ar-
tistisk samt technisk ledelse. Med et
ord, Du må ud at rejse. Kommer Du
ikke ud, så vil Du ikke kunne hævde
den fornødne autoritet i længden, og Du
vil ikke engang kunne præstere den for-
nødne selvtillid og sikkerhed, hvilket
er det vigtigste.
Til påske åbnes det nye Alberts-theater
her i Dresden. På dette theater skal de kongelige
skuespillere give forestillinger indtil det store
operahus blir færdigt. Der spilles hele året
igennem; altså også om sommeren. Her
Lille, vilde Rose,
Ak, under dit Hegn
Drømmes Lyse Drømme
Ifra Lykkens Egn,
Der hvor Barneglæden
Stråler evig skjær,
Skygge ei i Eden
Kaster Sorgers Hær
Lille, vilde Rose!
Lille, vilde Rose,
Hjertetyv så skjøn.
For min Elsk jeg tage
Vil dig selv som Løn!
I mit Liv du være
Sommerluft så lind,
Selv når Skyen stormkold
Dækker Solens Skin,
Lille, vilde Rose!
Fredr. Döcker=Smith
tære paa i lang Tid. - Af
Musik vil jeg da nævne Erika
Nissens Konsert og Windersteins
Beethovens- og Wagneraftener.
Detaljering er overflødig. Og
iaften skal jeg paa Winder-
steins norske Aften. "I Høst",
den Særde og Vaaren! Da sid-
der vi to sammen. - Og nu
skal Du snart afsted til
Warshau! Vær nu bare for-
sigtig! Jeg kan ikke sige
andet, end at jeg ængster
mig for, at Bronchiten
eller ialfald Forkjølelse let
kan komme paa den
Tur mod koldere østlige
Egne. Især vil vel Temperatur-
forskjellen mellem Dag og Nat
være meget følelig. "Klæd
Dig godt, koldt over Sletten!"
Jeg blev saa glad ved forleden
28. mai 1932
Kjære Frøken Solheim,
Tak for Ders lykønskning til min
fødselsdag! Det var saa hyggelig at faa høre litt
om Dem igjen og høre at De har det bra og
haab om at det skal bli ved at gaa godt i frem-
tiden – det er snart ikke saa mange en kan
si det om. Gid alle Deres forhaabninger maa bli
opfyldt i rikt maal – at De maa bli lykkelig i 
Deres ægteskap og hvad De holder paa med maa lykkes 
for Dem.
Her er jo nok en hel del forandret
siden De var her – barna er blit store; Anders er 
russ iaar, Mosse er omtrent den samme, endda
hun jo i legemlig henseende er omtrent voksen, og
Hans er en stor lang gut – snart tretten aar, men
han ser ut som han skulde være femten. Tænk
Kjære Hr. Generalkonsul!
Samtidigt med disse Linjer
sender Janson Dem det forlangte
Manuscript, som jeg haaber De vil
være tillfreds med. Mit Fotografi, saa
godt som jeg for Tiden har det, er det
mig en Ære af oversende og skulde
det være mig særdeles kjært om De
vilde gjøre Gjengjæld i saa Henseende.
Albumsbladet skal jeg med Fornøjelse
sende vedve en senere Lejlighed.
Idet jeg ønsker Dem en glad og
behagelig Jul tegner jeg mig
Deres stedse hengivne
Henrik Ibsen.
Rom 15/12. 66.
I Hast!
fik først mange aar senere rede paa
dette gjennem Wigdehl, - og det var ikke saa
rart om Werenskiold troede, det var den rette Ast-
rup, thi Tjøttø havde gaaet paa frk. Backers
malerskole ligesom jeg, og kunde "hærme" eller
repetere frk. Backers ord ganske godt, - og han
malede jo ogsaa lidt deroppe paa Lysaker,-
og han kunde ogsaa
"tale"
om mine (eller "sine") illustra-
tioner til Bjørnson (som han havde seet hos mig)
og gjennem mig kjendte han lidt til den kor-
respondence, som Werenskiold og jeg havde ført om
illustrationerne, - og da var det jo umuligt, at
finde paa at tro, at han kunde være saa fræk
at udgive sig for en anden, end den han var;
saa jeg undskylder Werenskiold helt, - og efter det
som senere hændte, har jeg ikke engang villet
nævne det for Werenskiold.
Men Tjøttø havde nok ogsaa andre hensigter
med sin rolle end
at
faa tak i disse pengene.
Denne "falske" Astrup luskede altsaa omkring der
paa Lysaker og tillod sig alleslags friheder, han
var fræk som bare fanden (som "Jærbuen" ofte er),
og plagede malerne og opførte sig tilslut, saa
pøbelagtig og gjorde sig saa umulig, at dørene
blev stængte for ham, og man tænkte paa at
henvende sig til politiet - indtil Wigdel kom til Lys-
aker, - da forsvandt han pludselig fra Lysaker.
Blev igår presenteret for Drachman.
Han vil til høsten overvære
Gurre. Jeg skal isommer
omarbeide den lidt. Operasan-
ger Herold og Frue kommer
til Bergen og vil vist hilse
på Dig. Han vandt mig aldeles,
både ved sin solide kunst og
ved sin sjældne elskværdighed.
Jeg ønsker Dig en brillante
sommer og beder Dig på
det hjærteligste hilse Hagerups,
Nina og Tonny. Nok
engang, tak for Dit brev
Din heng
Johan Halvorsen
Annie og Åse hilser alle.
husene vore. - Det blir ikke saa greit
for Engel, hvis jeg nu skal reise; - vore
tjenestefolk skal ogsaa reise, og nye
tjenere er omtrent umuligt at opdrive,
da alle reiser til byerne og veianlæg-
gene eller fabrik- og jernbaneanlæg-
gene. De forlanger ogsaa saa voldsom
løn - en dreng er umuligt at faa under
1500 kr. og en terne forlanger 500.
Bedst var det jo, om man kunde
klare sig uden, men det er umuligt nu,
da Engel har den lille.
Gaard lønner sig ikke, uden at eieren
kan trælle som en "tyrk" fra morgen til
kveld, - men bønderne nægter at sælge
sine produkter - (de skal til byen og jobbes
med), saa maa man selv dyrke, hvad man
trænger. Saa maa De leve vel, og hilse
Sørensen hjærteligst fra Deres hengivne
Nikolai Astrup
Høistærede Herr Toldinspektør!
Et anfald af influenza, der kom
samtidig med Deres brev, har hindret
mig fra før i dag at faa afsted et svar
paa Deres ærede forespørgsel af 4de dennes.
Min opfatning af vedkommende emne har
jeg tilladt mig med nogen udførlighed
at begrunde, da jeg overhovedet heller ingen
ynder er af autoritet, "uden præmisser",
og det allermindst kunde falde mig ind
ligeoverfor en selvstændig forsker som Dem
at ville forsøge at hævde noget "sic volo".
Herr
Toldinspektør L. J. Vogt
etc. etc.
selvstændige originalitet
som muligt. Hører De.
Det er en avtale.
Farvel, hils Deres
frue og Svendsen
Deres hengivne
Asger Hamerik
Jeg er rede til ethvert
skridt som leder hen
til vort kære Nordens
forherligelse.
sengen, slog på væggen og
sa: ser du ikke at dette er
en væg, din egen stues væg
og at det kun er fordi tape-
tet er grønt at du tror,
det er en skov af høje
siv som omgir dig? Og
ved Du ikke at du har fe-
ber, og derfor er omtåget?
Og det gik.
Så har jeg brugt den kur at
ihærdig forestille mig hvor
meget værre det kunde
være. Smerterne kunde
været endda større - jeg kunde
havt flere sygdomme på en
gang, - hvad ofte hænder med
årebetændelse - den visse død kun-
de ha stået for døren - og jeg havde
hverken tid eller lyst til at dø nu,
og resultatet blev at jeg lå der og
formelig skinned af taknem-
melig glæde. Men mit arbejde er
det gået udover! Hils den kjære,
elskelige Karoline og de af dine som
er hos dig fra din Amalie Skram.
Billedhugger Vigeland
Maridalsveien 17
Kristiania
og havde jeg disse, saa behøvede jeg jo
ikke at søge Stipendium. Desforuden er
jo min Virksomhed i Særdeleshed rettet
paa den dramatiske Bane, og i Norge har
vi jo desværre ingen Opera, hvorfor jeg
ogsaa skrev mine tre Operatexter paa Tysk,
som var mig vanskeligt nok.
De siger jeg maa vente, som Andre har
maattet vente. Ganske rigtig. Men Herr
Grieg, jeg har ventet og det i 20-tyve-
samfulde Aar. Naar De paastaar, at jeg
har klaget, pukket paa min Storhed etc,
saa begriber jeg ikke det, da intet
laa mig fjernere end det. Men jeg maatte
jo meddele Dem mine Forhold og min Virk-
somhed, som De jo ikke kunde kjende,
indsende Anbefalinger etc, thi jeg har jo
ingen, som optræder for mig, derfor maa jeg
selv gjøre det. Man har overalt bebreidet
mig, at jeg var for ængstlig og beskeden
og ikke det modsatte, som De gjør. -
"Ingen følger med større Intresse
de unge Norske Talenter end jeg", siger De
i Deres ærede Brev. Dette har jeg ogsaa
altid troet Herr Grieg, derfor henvendte jeg
mig saa tillidsfuldt til Dem. Men naar
med? Vil De i såfall melde dette
til Nachtsheim, så skal jeg selv
i løpet av de første dager skrive
til ham; hvad det er for raser
jeg ønsker. Frk. Sverdrup (nu fru
Sømme!) og jeg skal sammen gjøre
en embryologisk-genetisk undersøkelse
over epidermale lethalkarakterer.
Julen har vært stille og fredelig
her på laboratoriet og jeg holder
nu på med slutt-spurten av mine
fingeravtrykstudier, - men den blir
nok både tung og lang set det ut
til,- og nu er semestret begynt så
arbeidstiden blir sterkt opstykket
igjen. - Også Brelin synger på sit
siste bind, fuglene, men selv om
Løvenskiold er min faste Konsulent
så er ofte bare en enkelt fugl et
langt studium; praktisk talt alt om
de nordiske fugler må skrives fra
nytt av.
Hvordan står det nu til med
Deres kone og barn? Hils B. så
meget fra mig med ønsker om
et rigtig godt år for dere alle.
Hulsen ogsa til Hartmanns
og ikke minst til Dem selv
fra Deres
Kristine Bonnvie
Bergen den 11te April 1868.
Min kjære Edvard!
Tak for Dit Telegram
igaar, hvilket naturligvis beredede
os Alle en stor Glæde. Du havde maa-
ske ventet at jeg skulde sende Dig
min Lykønskning pr. Telegraf til-
bage, og vi være jo ogsaa først tænkt
at gjøre det, men fandt dog at hvad
vi kunde sige i de faa Ord var saa
utilstrækkelig at det var bedre at
sende Brev idag. Ja, min kjære vel-
signede Edvard! Du maa vide med
hvilken Kjærlighed Du stedse er
omfattet i Barndomshjemmet, og
Du maa derfor ogsaa kunne forstaae
med hvilken Længsel vi have ventet
paa den kjærekomne Efterretning og
med hvilken Fryd den blev hilset.
Gud være lovet! at Alt er vel over, og
at Han har skjænket Jer et velskabt
Barn, saa maa Du være lige glad om
det end ei blev en Gut. Vi gratulere
Dig og Din kjære Nina med denne
Guds Gave, og ønske af Hjertet at
I maae beholde den og opleve megen
glæde deraf. Nu har da Nina faaet
sig en Skrigedukke, og jeg haaber hun
Jeg tør ikke ha nogen Mening
om hvad du skal gjøre, du maa
selv tænke det ut. Helt bindende
har du vel ikke avgjort noget
endda med Innsbruck, det
var da svært hvor han jager
paa for at være først - og kanske
bare for at være først. Jeg vet
ikke.
Kanske naar du har tænkt
det ordentlig ut at det var bedst
du skrev til Detsch og forklarte
alt om Innsbruck? Det viser
sig at Detsch (med sin Georg Müller)
paa en Maate fortsætter det gamle
Langen-Müller-Forlag, og der hadde
jeg mange Penger tilgode.
Men fremfor alt maa alt
nøie overtænkes. Lag Kladd til dine
Brev, saa du har Gjenpart med Dato,
ikke Hastverk, ikke noget paa Slump.
Papa
5/11-1914.
f.t.  Anne Kures hotel
Voksenkollen pr. Christiania.
Kjære Dea!
tak for dit brev isommer! Ak nej, jeg kom ikke til at
reise over Sverige iaar - jeg var i Paris og hadde det gjilt med min mand,
men jeg længtet efter ungen min, saa jeg blev rent syk og vi reiste hjem
litt før vi hadde tænkt og den forteste veien - jeg kunde ikke holde ud tanken
paa at han kanske ikke skulde kjende mig igjen, men det gjorde han da
gudskelov, han sa mama, straks han saa mig, men brød sig jo ikke større om
mig de første dagene. - Nu er han den værste lille mamadalt, og hvis hans
far eller min mor eller søstrene kjæler for mig som han ser det, blir han rent
rasende, flyr paa dem og dunker med smaa knyttnæve og skriker "mit mamma,
mit mamma." Og nu har jeg maattet sætte han bort til hans mormor
igjen og reise paa sanatorium for at faa lagt sidste haand paa en
stor bok og faa mine egne nerver bragt litt iorden: med undtagelse av de
ukerne i paris har jeg i hele aar arbeidet, passet barnet, lavet den
meste mat, sydd og stoppet for to barn - jeg har hat min lille stedsøn i huset
den meste tid - og maattet vaske uldtøi og stryke for barna selv,
naturligvis har jeg hat en umulig pike hele tiden.
Og nu kommer jeg med en bøn til dig - jeg sender dig et
kapitel av boken, om du vilde læse det igjennem og "korrigere" den
unge svenske damens repliker, det er jo ikke mange, men jeg vet vel, jeg
Fru Vedastine Aubert
Bestum.
Vestbanen.
Stavanger 16/9 77.
Kjære Peterssen, at de idag har
den glæde at faa brev fra mig har
sin grund i en forretningssag og ikke
i velvillige eller venskabelige motiver.
Altsaa: jeg har at spørge dem fra
min oncle Axel Kielland, om de
vilde male ham et billede til en
pris af 400 spd; men der er særegne
betingelser. Min oncle er nemlig me-
get begeistret for «Mellem Slagene»
af Bjørnson, ønskede sig motivet
taget af den og zwar et bestemt, som
han selv har stor interesse for.
Nu gjælder det, om de vilde være
saa snil at begeistre dem for samme.
De har naturligvis læst stykket, saa
de omtrent husker det. Det moment,
som oncle ønsker, er midt i 18d scene
eller afbrydelse af samfærdslen, må
befrygte har været forgæves. Så meget
mere må jeg imidlertid glæde mig
over at I, tiltrods for denne tilsyne-
ladende uopmærksomhed fra min
side, dog har ihukommet og fejret
dagen på en så smuk og for mig
hædrende måde. Modtag min hjer-
teligste tak herfor, og bring også
de øvrige af deltagerne, når Du måt-
te træffe dem, min bedste tak og
hilsen.
Om Dig, din udnævnelse og hvad
dermed står i forbindelse taler vi
naturligvis hver dag hernede. I Tøns-
bergs rejsehåndbog har vi søgt at oriente-
re os angående dit embedsdistrikt, og
vi håber og glæder os til at Du går
en behagelig fremtid imøde. Stil-
lingen må jo betragtes som en af
af Haupmanns  Hoved
i hel Størrelse paa Titelbladet. Der er
Hauptmannhyldest paa Vers og Prosa.
Bl. a. et Stykke om et Besøg i Schreiber-
hau sammen  med Hanptmann og Braben
(Theaterdirktøren) Det vækte gamle Minder
om den deilige Sommer jeg tilbragte der
for 6 Aar siden med den hauptmannske
Familie. H. var dengang endnu ikke
skildt fra sin første Kone. Men de
havde i flere Aar været separeret og
var sammen i Ferierne kun for
Børnenes Skyld. Der var dengang kommet
en vis Ro over Forholdene og den værste
Bitterhed  var over. Men hos hende kom
den dag ofte frem om Kvældene, naar vi
to kom op paa vort fælles Soveværelse.
Jeg husker bl. a. en Aften, da Gerhart
til Godnat havde Rysset hendes Haand.
saa ærbødigt.  Mens hun gik og klædte
af sig kom de hektiske Roser i Kindene, som
saa ofte i den stormfulde første Tid efter hans nye
er sandt jeg glemmer jo rent at jeg har kjøbt mig en liden flaske fin vin
1 pakke deilige cigaretter og vindruer til julaften, vin vindruer og bastos-
cigaretter til en ny bog - kan jeg ønske det bedre. Hør nu gaar fransk-
mændene og synger i gaderne.
Eit minne fraa gutedagarne.
Heime i hagen stod  ein apalde atmed ein grove. Han
var vassjuk og vilde inkje bære nokot. Han far og eg stod ein
haust og saag paa træet da bar inkje annat elde nokon smaa
aplar - so smaa som etre, so at inkje eingong ongarne kaga 
 deim - eg hugsar det var dei fyrste æplarne er saag eg trud-
de fyrst det maatte væra nokon stikkelsbær og so tok eg eit for
aa kjenne kor da smagte, - da var fælande surt og so kom mosysta
mi ut og saag da, - "Ka du æte paa?" sagde ho. Eit stikkelsbær sa
eg og dermed bar ho in atte i stove aa klaga meg te han far at eg
laug og tok æplar. Han ut og ette meg med ei vilpiske, han jamt
brugte i da høve -, men eg fek berga meg ner i ein veite og der
laag eg mest halve dagen mas dei gjek og ledte ette meg men
so daa dei fandt meg - aa du versens plage kor ilt da gjore - for
da vart inkje berre uttapaa brokja den gongjen, - men da væste
af alt tykte eg var dat at ho lisje fine jenta paa nabogaren
at ho stod uppe i ei hes ovanfyr og saag paa - og eg tykte mest
ho lo, - men so ilt da gjore so hilt eg meg no den gongjen og
inkje skreik - endaa eg trur og hadde faat mindre om eg hadde
 skrylt enr grand . Men da var om den gongjen for
og eg stod og sag paa apalletræet at og begjynde aa fortælje. -
So seie far: "Nei ditta træet lyte eg høgge ned, hent øksa
aat mig." Eg totte altid da var so leitt naar dei hogde ned
træ og var jamt so glad i træe og sers naar der var duelig klong
rete som dette va. "Aa nei far lat da staa te eit ania aar."
sa eg. Og han so gjorde. Næste aar, da lei ut paa sommaren
stod far og og eg  igjen paa same plassen. "Nei", sa far "her
er  inkje aa sjaa, dei værte meir og meir osynlege aar fy aar
æplarna paa ditte træet. Hent øksa!" Da gjorde meg ilt men eg
her ser det ut for at morsom-
heten feirer enda større 
triumfer end før - her holder 
glasruten, det er lyst og lunt 
bakom den, en kan bare 
la vere at se ut, saa slipper 
en at huske, at jorden ryker 
av blod og alvor nogen skritt 
fra os. -
Undres om Peter Egge 
har veret nede hos Dem? Jeg 
skrev et par ord til ham - 
han er en hæderlig tromp, Egge, 
snar til at snuse efter krænkelser, 
saa kanske har han snust ut 
en av Deres brev fordi det var 
kort, det kunde ligne ham; 
men jeg liker ham, han er en 
sliter og han jonglerer ikke.
Av avisene ser jeg, at
November 1ste
I Nattens Eensomhed, sider jeg her og forretter mit
sædvanlige Aften Arbejde, ved at sige Dig min
Bog hvad hver Dag bringer mig. Mange Fremmede
har her i Dag været, Ringsagers Sogne Selskab,
har her været samlet i Dag. Mit Humeur nogenledes
hvor glæder jeg mig nu veed snart at see mine
Dyrebare igjen, Længselen efter dem, har aldrig været
saa inderlig som dennegang. Naar jeg tænker paa
det forbigangne, og den uskyldige Barndoms tid, taber
jeg mig ganske. Aldrig vil Livet kunne tildeele mig
lignende Glæder.
Saa, Glædens Alder! mens du mig var nær,
I trygge Ruus min Sjel har blundet.
Saa føler, saa velsigner jeg dit Værd
Først nu, da dit det sidste Smiil er svundet.
November 2d
Sildig kommer jeg ogsaa i Aften, hen til Dig min
Bog for at sige Dig Dagens Syssel. Sorenskriver
Hagerup andkom hertil i Aften, for i Morgen at
foretage Maanedsthinget, jeg venter derfor nu et par
Dage meget at gaae i. Godt Humeur, og Dejlig 
Vejr har i Dag glædet mig, som meget virker til
min Tilfredshed. –
Langt fra Verdens Larm er mit Hjem,
Den landlige Hytte,
Hvor Haab og Tilfredshed hver Glæde beskytte,
Hvor Venskab tilbedet sig lejrer hos dem.
November 3di
Forbie er da ogsaa denne Dag, der har i Sandhed
været Trabel. Thinget har medført mange Fremmede i
Dag. Et Melancolsk mørkt Vejr, og Vinteren synes
nu for Alvor at være kommen med sin Snee. Daarlig
Bryst, og tungt Sind følger mig i Aften. Dog! hvi
vil jeg Klage, hvor mange er der ikke som savner
meget af det gode som er mig tildeelt, en hver Stand,
fra Hytten til Pallaset, har sine bekymringer og Sorger,
hvi, vil jeg da ængste mig,
som Gudskeelov dog ikke mangler
det halve i mod mange af mine Medmennesker.
Frygt og Møje, Tvil og Kummer!
Med os i Borg og Hytte boe:
Og Tryghed, Hvile, Vished, Ro
Er først bag Dødens lange Slummer.