MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Jeg holder jo paa at oversætte disse sagaerne nu, jeg vet 
det, at det skal gaa an at faa gjort det, men aassen – ja det maa 
guderne vite!
Jeg undres paa om De og Deres kone en hjemme i Norge nu?
Sommerstiden er det nu likevel vakrest her av alle steder i verden. Jeg er lei 
for jeg ikke skal faa komme en tur op paa fjeldet iaar heller. Men
det gaar fremover med at faa skikk paa stedet her, og det er morro at 
følge med og greie op, og det har været morro at se de to smaa 
pistrete by-barna fra Stockholm bli brune og tykke og vant til at 
fly omkring ute uten nogen skal gjete dem og holde dem i haanden
støtt, slik som vi maatte i førstningen.
Digtet til Bødker syntes jeg var vakkert og sikkert vil det 
gj glæde ham saa svært at faa de varme ordene deres. Trods alt –
den manden har aldrig faat slik tak for sit arbeid herhjemme, som han 
fortjener, saa jeg var glad, det kom frem.  "Aftenposten" paastod, at 
de kunde ikke ta et hyldningsdigt til en av sine egne medarbeidere 
– sa de. "Samtiden" forsøkte jeg ikke med engang – det er i de sisste 
par aar, under Krogvigs regime, gaat over til at bli etslags barneblad, 
hvor den yngste ungdom lufter sine uforgripelige teorier, og der er 
visst neppe nogen som læser det mere, omtrent.
Her er stilt paa Lillehammer nu – næsten alle bortreist. Jeg skal 
altsaa være hjemme hele sommeren – d.v.s. Olavsdagen skal jeg tale paa 
Hundtorp, og saa reiser jeg kanske videre til Trondhjem for at være der i 
to dager – bare gaa litt i Munkegaten og se fjorden og rigtig grønne enger 
og kjende lugten av poplerne i alle gater der. Det er rart nok at jeg som 
igrunden slettikke har været der saa meget da jeg var barn, likevel 
altid længter til at komme nordenfor Dovre –.
Haaber dere finder veien bort til Bjerkebæk igjen litt snart,
skrevet i april, blev først efterfulgt af et andet,
skrevet i juni, og saaledes blev hans tvivl med hen-
syn til min adresse først løste, da jeg opholdt
mig i Bern. Hvad skulde jeg nu gjøre ved modta-
gelsen af Deres breve, der nævnte midten af maa-
neden som yderste termin? At telegrafere var
den eneste udvei, og mellem to uformeligheder,
at telegrafere ansøgningen direkte til kollegiet, og
at bede Dem, som den, der bedst kjendte forholde-
ne, at opsætte en ansøgning for mig, hvis det ikke
var for sent, ansaa jeg den sidste for den mindste.
Jeg saa vistnok, at Deres stilling som fakultets- og
kollegiemedlem maaske kunde være Dem til hin-
der; men jeg mente ogsaa, at De maaske dels kun-
de finde midler til at undgaa en overskridelse af for-
merne, og dels selv i fornødent fald maatte have
at bedømme, hvor langt Deres embede tillod Dem
at gaa. Det var derfor kun som et halvt haab-
løst forsøg, at jeg i sidste øieblik sendte min telegram;
jeg vidste hverken, om det endnu var sidste øieblik,
heller ikke, om De kunde modtage min bemyndigelse,
og endelig heller ikke om en ansøgning uden atte-
ster, som nu ikke
kunde
sendes med, vilde have nogen ud-
Thiis
München, den 27. Januar 1887.
Kære Jonas Lie!
Dag for dag har jeg tænkt
på at skrive dig til. Men, som
sædvanligt med mig, er der al-
tid kommet noget i vejen. Nu
vil jeg imidlertid skubbe alt
andet til side og sende dig nog-
le linjer.
Først og fremst vil jeg da i
min hustrus og mit eget navn
bede dig modtage en hjertelig
lykønskning i anledning af
«Kommandørens døttere». Du
kan vel selv tænke dig, hvilken
glæde det var for os to ensom-
me herude at modtage dette ta-
lende budskab fra hjemmet.
Ingen af os har nogensinde væ-
Kristiania d. 29 Mai 1901.
Kjære Grieg!
Det er med beklagelse jeg
af dit telegram erfarer, at Du
er daarlig. Jeg vil ønske Dig,
at Du snart maa blive frisk
og naar Du saa senere paa
sommeren tar tilfjelds, den
herlige fjeldluft maa give Dig
ordentlige kræfter. -
Hvad Grøndahl svarede, sendte
jeg Dig i lørdags. G. mente,
at det ikke var studentersangere
der havde skrevet den artikkelen 
i Aftenposten, som Du fik sendt. 
Til Nordraak monumentet 
indkommer der daglig beløb
Bergen den 4 Januar 1895.
Kjære Edvard Grieg!
Fra Du forlod mig hin Aften, da jeg laa til-
sengs, har mit Liv været en næsten uafbrudt Syge-
historie, idet jeg Gang paa Gang har ligget med nye
Anfald og frygtelig Smerter. Jeg er netop kommet
op efter et flere Ugers Sygeleje, som udviskede al
Jule- og Nytaarshøjtid af min Tilværelse. Jeg har
nu i disse Anfald bragt mellem 60 og 70
Verden saa nu synes jeg at maatte være udtømt.
Det har været sørgelig triste Maaneder, - jeg
har ikke kunnet deltage i Arbejdet for Musik-
festen eller noget andet desværre. Jeg er nu saa
træt og medtaget, og mit Nervesystem saa øde-
lagt af Smerter og Morphin, at jeg vistnok maa
bruge lang Tid for at komme mig. - Dog, det
var slet ikke min Sygegeschichte, jeg vilde give dig,
men en hjertelig Tak for dit elskværdige Brev-
kort fra London, og din og din Hustru's Jule-
hilsen fra Amsterdam. Denæst var det, for
at sende Eder Wenches og mine bedste Ønsker
for det nye Aar. Jeg har i Aviserne fulgt
Eders Londonnerfærd og med usigelig Stolthed
forstand. Jeg tror nok det, at skal vi faa det
rette syn paa Kristus, maa vi begynde med at faa
ret syn paa os selv; og her tror jeg, at hvis vi er af
sandheden, skal vi nok maatte give bibelen ret i
dens dom om os; og paa det felt kan vi ligesom bedre
kontrollere dens udtalelser. - Men det blir langt
om jeg skal fortsætte paa denne maade, jeg har
kanske trættet dig allerede. - Endnu dog bare
det: Vi to staar i religøs henseende paa to saa
grundforskjellige standpunkter. Jeg har ofte tænkt
mig os som en gabende dyb kløft. Jeg skulde ønske, at
kløften ikke var der eller at vi stod paa samme side:
Men jeg vil ikke over til dig, da jeg er inderlig over-
bevist om, at det vilde bringe mig evig ufred og for-
tvilelse. For jeg trænger en frelser, og har fundet ham.
Uden ham kommer jeg ikke op af myren.
Tilslut et levvel. Er det end et stykke ind i
det nye aar, saa er det dog endnu ikke for sent at
sige et godt nytaar! Gav haabet er en skjøn
ting! Hils din kone!
Din ven
Budtz Christie
hos skuespilleren om at der i yttrin-
gerne ligger noget som helst af komisk
anstrøg. Han har dette hjertevinden-
de i røsten, siger Relling, og det må
frem for alt fastholdes. Hans følsom-
hed er ærlig, hans tungsind smukt i
sin form; ikke fnug af affektation. I
fortrolighed vil jeg henlede Deres opmærk-
somhed på Kristoffer Janson, der lige frem
kan være dejlig når han våser som
værst. Dette er et fingerpeg for vedkom-
mende skuespiller.- Gina må kun-
ne spilles godt af fru Wolff. Men hvor
tar man en Hedvig fra? Det ved jeg
ikke. Og fru Sørby? Hun skal være
smuk, kvik, og ingenlunde simpel. Kun-
de frøken Reimers løse opgaven? Eller
kan fru Gundersen det? Gregers er styk-
kets vanskeligste karakter med hensyn
til gengivelsen. Undertiden tænker jeg
på Hammer undertiden på Bjørn B.
Gamle Ekdal kan gives entetn til Brun
eller til Klausen; Relling måske til
Selmer. Jeg vilde helst ganske være
fri for Isachsen, fordi denne altid går
og gebærder sig som en sunderlig skue-
spiller og ikke som et almindeligt
over mig, og læst i et fremmed
Land til megen Skade, især
da min Plan til Sommeren er
at gjæste Kjøbenhavn, Ingen kan
være mere competent Dommer
end netop De Hr Grieg der
baade har betroet mig Deres egne
smukke Compositioner, og mange
andre store Mesters, til at gjen-
drive en saadan Kritik. Et
Par Ord fra Dem i nævnte Blad
vilde for mig gjøre Underværkener
især naar De vilde sætte Deres Navn
under. De maa endelig tilgive mig
for dette Bryderi jeg har Haab om
at De vil gjøre det, det er for mig
netop i denne Tid et Fremtidspørgs-
maal i min Stilling.
Med mange Hilsener til Deres
Frue forbliver jeg
Deres ærbødigst taknemlige
Hans Brun
Opheim 2 August 90
Kjære Edvard Grieg.
Saa gjerne jeg vilde drage med
paa en Højfjeldstur, tør jeg dog
ikke gjøre det, da jeg ikke endnu
føler mig fuldt ud restitueret. Som-
meren har hidtil her været saa kold og
regnfuld, at jeg har kun havt
det halve Udbytte af Opholdet.
Jeg har ventet et Par Dage med
at give Svar, fordi jeg haabede,
ialfald Vejret skulde bedre sig og
vækte Lyst til at Drage Højere
Lysten vilde saa drive
Værket, tænkte jeg. Men nej! Frem-
deles regnfuldt og om Afterne tem-
melig kjøligt. At da drage højere
menneske; men han kunde dog må-
ske få noget ud af Molviks få re-
plikker. Begge tjenerne må ikke neg-
ligeres; Pettersen kunde kanske gi-
ves til Bucher, og Jensen til Abelsted,
hvis ikke denne behøves til en af her-
rerne i middagsselskabet. Ja gæster-
ne! Hvad gør man med dem? Simple
statister kan jo ikke bruges uden at
fordærve hele akten. Og så grosserer
Werle? Man har jo Gundersen. Men
jeg ved ikke om han hos denne mand
magter at få frem, hvad jeg har vil-
let og således, som jeg har villet det.
I sammenspillet og scenesætnin-
gen kræver dette skuespil natursand-
hed og virkelighedspræg i enhver hen-
seende. Også belysningen har sin
betydning; den er forskellig for hver
akt og er beregnet på at svare til den
grundstemning som præger med en
særlig karakter hver af de fem ak-
ter.
Disse løse bemærkninger har jeg
ikke villet tilbageholde, men beder Dem
for øvrigt ordne alt efter eget skøn.
Deres ærbødigst forbundne
Henrik Ibsen.
som jeg sender og dem er jeg gla for.  Jeg begynder at tro jeg har litt at gjøre 
i verden, selv bortset fra ungerne mine.
Var det ikke væmmelig det mellemværendet mellem Nina Arkina og 
Wildenwey.  Jeg er gla i hans digte. det er ækkelt han skal bære sig som en 
souterøru/soutenør, naar han blir knepet i fusk. Det er ekkelt naar folk, som er, noe
og det synes jeg han er, skal te sig slik.
Og saa er Collin ækkel synes jeg - jeg leste tross hans probl. om de 
vanskelige tider. Hvor rotfæstet min ententevenlighet maa være - tænk at den 
overlever alle Collins utlægninger om Vestmagternes kulturindsats! Men jeg rækker 
efter den gamle trua paa krybben og korset, Betlehem og Gethsemane 
alt jeg orker, naar jeg læser om brorskapets religion og det ideale 
vallaki - jeg synes det lugter Kaffi av ham jeg!
Fru Krogh er blit bedstemor til en ørliten gut, men han, gutten 
altsaa, ser ut til at skulle komme sig. Jeg traf hænde paa Kino igaar 
Svarstad og Pei var der med mig og saa Wild West stykker.
Pikebørnene mine tilbeder dit minde. De er snille og søte mot 
mig fremdeles. Frk. Andersens sidste forlovelse er røket, men hun er likeglad 
og syr nye formlaken for mig mens hun synger i vilden sky.
Flyverskolen ligger nede paa Mjøsisen og «apparaterne» driver over 
byen dagen lang og Pei snakker baade Svarstad og mig ihjel om propeller 
og motorer og alt som jeg hader at skulle tænke paa!
Good luck med skrivingen og mange hilsener til dig fra 
Svarstad og Pei! Hilsen til Anker
din Sigrid
Undskyld skriften, men reumatismen sitter i skulderbladene!
175
det skal være undergjort til påske!
Ånrud.
Så det er da liv i ham ennå!
der holdt paa dem, men her i Italien maa der
findes Pebermøl. Havde Idioten Jerichau taget
dem hjem med sig, hvilket han lovede (han havde
allerede faaet dem hjem til sin Bopel, men kom selv
og læverede dem tilbage nogle Dage efter) saa var
de da idetminsdte bleven fortærede i Norden. Der
er noget ærgerligt ved at fore en fremmed Nations
Møl. Jeg haaber ikke, at dette skal foraarsage Dig
formegen Kjede. Thi det er jo virkelig ikke morsomt
at miste sine Ting paa saadan Maade, skjøndt
Støvlerne selv i Virkligheden ere morsomme og mun-
tre nok. Skaldet pedantiske, velvilligt smilende.
Hils nu Din søde lille Kone den gamle Fyr tus-
inde Gange fra mig og sig hende, at jeg gjerne sendte
hende en "Kake" herindeni, hvis det var muligt
Tak hende for handes Portrait og for de ven-
lige linier hun skrev bagpaa. Jeg haaber snart
at see Eder begge endnu engeng. Jeg længess efter
at høre hande synge - hvilket jeg da ikke er alene
om. Hun er den eneste Dame, hvis Sang, jeg
har brydet mig om at høre. "De Asener" siger
Consulen om en eller anden ulykkelig Skraaler
ved Claveret - de troer de kan synge. Ach
nei! Gut Satan! da den Fru Grieg var her -
hun kunde min Sæl! Vi andre tænke det sam-
me, men udtale det kun paa en mere dannet
og ligefrem Maade.
Jeg har neppe vexlet to Ord med Din Ven Cappelen
men har bedet ham henvende sig til mig, naar
han ønsker det. Han har i nogle Dage Følgeskab
Robert Collett
Lillehammer
Søndag Kveld 17/2. 29.
Kjære Tore!
Vi har holdt paa i flere Dager at
skrive Brev til Arild, men vi har
ikke faat det sendt, for Posten har
ikke været her. Nu vil jeg skrive litt
til dig i Kveld, for nu hører jeg at
Fossum skal prøve sammen med
tre Andre at komme avsted med Melk
imorgen, og saa tar han Brevene med.
Ja du kan tro her er kommet Sne
og kommer fremdeles, naar jeg skal
borti Huset mit gaar det op under
Armene i de værste Fonner, dette
har jeg at stampe i fire Ganger om
Dag frem og tilbake, og hver Gang fyker
10. december 1939.
Kjære Eugenia Kielland,
Her i våres, da de svenske dikterne var her, husker
du at du talte om, du vilde foreslå ett medlem av styret kastet 
få grunn av denne historien i Kringkastingen? Den var svært 
uheldig, det er så, men som sakerne har utviklet sig så vil 
jeg be dig, kan du ikke la være denne aktionen? G.B. har
arbeidet svært meget og godt i en rekke saker av rent praktisk
natur, og er nu kommet ordentlig inn i alle de sakene som 
styret har om hender. Og det vilde være ille om vi skulde få
ny viceformann nu. Enslags kontinuitet i styret må vi ha -
ellers hadde ikke jeg holdt ut hele denne tiden, og jeg har ett år igjen,
og Gud vet jeg har liten tid til det, det blir et jag og et mas.
Nils Johan Ruud har gått med på å ta imot gjenvalg – han er
udmerket å ha der, har altid øie for det rent praktiske
og mulige, sa jeg håber inderlig han blir gjenvalgt.
Georg Brochmann
allernærmeste har visse forpligtelser som jeg
ikke kan eller tør bortsé fra. Den lille ka-
pital, som det i disse år har lykkets mig at
opspare, må fremdeles forøges, hvis Susanna
og Sigurd skal være blot nogenlunde sikrede
for alle mulige eventualiteter. Dette hensyn går
mig for alt. Jeg kan jo heller ikke vide om ikke
min literære produktionsevne med tiden vil
aftage; nye oplag af mine bøger kan jeg ikke
hvert år med fuld sikkerhed regne på; jeg
må altså arbejde hen til, ved hjælp af en
årlig rente, at supplere min gage således at jeg
har en tilstrækkelig og sikkert påregnelig årsind-
tægt. Jeg lægger derfor sagen i Deres hænder,
fuldkommen tilfreds med hvad De foreslår
eller foretager,- og fuldt forvisset om ikke
at blive mistydet.
Siden vi er kommet ind på dette slags
ting vil jeg, som en absolut hemmelighed, og for
Dem alene, gøre Dem en meddelelse, som jeg
ofte har tænkt på ikke at burde forholde Dem.
Angående de 30 Spd, som Deres moder i sin tid fik
lånt af mine penge, har De været genstand
for en liden mystifikation. Deres moder har
nemlig aldrig erholdt eller kunnet erholde
mit samtykke, efterdi hun aldrig med et
ord har begæret et sådant. Sagen var mig
fuldkommen fremmed, da De underrettede
mig derom. Dette er naturligvis betydningsløst
Jeg skal gjerne tale med ham om dette, og
da skal jeg selvfølgelig ikke sige noget om, at det
skal være til en bok, - naar De ikke ønsker det,-
jeg faar da heller bruke den halve løgn: at sige,
at det skal til en avis artikkel, som en dansk
dame skal skrive om mig - eller lign.- som De be-
stemmer . - Forresten er Fond en mand, som
aldrig røber, hvad der fortælles ham, - saa De
kan for den sags skyld trygt sige ham dette om
"boken" ogsaa, - han kommer ikke til at fortæl-
te det til mig engang, hvis De beder ham derom.
Han benyttes altid i bygden, naar testamenter og an-
dre hemmelige kontrakter o.s.v. skal skrives - for-
di alle veed: "at paa ham kan de stole trygt, hvad
taushed angaar".
Men en ting maa De love mig aldrig at fortælle ham,
- og det er: hvad jeg har faaet vite om hans be-
fatning med den "komunale bok", som først skal aab-
nes om 100 aar.
Fond kjender ogsaa lidt til de forfølgelser, jeg har været
udsat for bl. a. af Nils Kranz. Denne mand som
jeg før nævnte havde været min elev og har boet
hos mig i længere tid, og som besøgte mig aar efter
aar, uden at jeg ahnede at han stadig bagtalte mig
os modarbeidede mig i Bergen. Jeg nævnte lidt om
ham (under No 83) i min omtale af billedet "Kvenna-
gongsvatten". Kranz havde dengang faaet rede paa, at
klemt fast om mit hjærte.
Det var jo uformåenheden til
at fuldføre det arbejde, som
bragte mig på galehusene.
Takke mig for at jeg nu er
lysere og frejdigere! Indtil
et nyt arbejde atter knuger mig
ned. - Det er forfærdelig trist,
at det er stelt slig, at vi ikke i
ny og næ kan træffes og snak-
ke lidt sammen. Jeg vilde ha
så godt af det. Dette: en hastig
gang hvert andet, tredie år gjør
bare galt. - Gid Du var her en
stund i dag i dette lille palads af en
villa overfyldt med kunstværker og
omgit af park og have. Hvor var så
Karoline bleven af? Din A.S.
du er studere mod os Mandfolk, end
alle "Hanskemoralister". Ved det, at du ikke
præker Moral; men bare simpelthen
drager frem Sammenhængen. Saa mange
daarlige, i miserabelt Ungdomsliv mer og
mindre skibbundne Mandfolk, som
tanke - og samvittighedsløst gifter sig med
alle de unge, friske, livstørstende Pigebørn.
Her behøves sgu ikke at prækes Moral.
Der behøves bare at pege paa det. Og naar det
bare er en endnu ikke verdensberømt Kvinde,
som siger det, saa Fanden spare, - bare
kværke hende.. Ganske roligt og stilfærdigt
kværke hende. — — —
Ja kværket blir jeg vist og
det grundigt.
— — Har danset mellem
12 og 2 med 16 unge Damer, som
skal optræde paa en Bazar. Dans er det
eneste som er mening 24. 10.04
Formanden for Maallaget, Cand. theol.
Giske
samt 2 andre af Danserne hentede mig igaar
med Vogn og kjørte mig til Fossestuen.
Vakker Tun. Deroppe var en  Flok
af Dansere, som  var
vist op med Jernbanen for at støde
at Øverland hadde faat stipendiet. Han talte 
jeg 
litt med, og det var en svært sympatisk gut 
at tale med, syns jeg.
Jeg har leiet – paa Ski og stræver saa mye jeg har 
tid med at skaffe sammen møbler og pusser op de 
gamle og dit og dat. Igrunden gruer jeg skrækkelig 
til at debutere som husmor.
Ellers saa begynder jeg at længes fælt efter Svarstad, 
som gaar og stræver og maler i stekende hete nede i Rom – 
og ikke vet jeg endda, naar han kommer heller. Han sier, 
han er frisk og kjæk, men jeg længes svært efter at faa 
ham hjem til mig – jeg har liksom ikke kommet mig 
til dit heller før bare for ungen.
Men jeg er altsaa forfærdelig lei for din skyld, og 
har mere vondt end jeg kan si av dig, som skal ligge 
ret paa ryg – formodentlig – i din seng disse dagene 
i dette veiret, naar man længes likefrem efter en 
vorherre at takke for syrinernes overflod og blomsternes 
herligheter, eftersom de tropper op. Og du som har din 
egen have til og med, hvor du kunde gaa med 
din husbond og plante og vande og spre møk (– eller 
gjøres det ikke paa denne aarstid det kanske?)
lissom Eva med Adam i Paradishaven –.
Jeg haaber du kommer op igjen snart, frisk
Hr. Billedhugger Vigeland
En ung mand, Herman
Foss, har hjemsøkt mig meget
for at vise mig sine arbeider
og for at faa fravristet mig et
løfte om at nævne ham for
Dem - hvilket han altsaa
opnaar. Han "laver skulptur" -
har en misundelsesverdig tro paa
sit talent og besidder forøvrig kone 
og fire børn. Han vil en 
dag forsøke at faa Deres uttalelse
om sit arbeide - og at be Dem
om ikke at lukke Deres dør for
ham er det altsaa jeg skal.
Jeg har ingen formening om hans
evne - skulde nærmest tro det 
er en smule talent, som neppe 
blir brød. -
Hotel Phøenix Søndag.
i Veiret og klappet det ned igjen. Men
naturligvis gik meget istykker, endel av
Cementgulvet i Fjøset, et svært Hul i to av
Væggene osv., men det gjorde ikke noget, for
alt skal jo ned allikevel saa vi kan bygge
op hele Fjøset av Cementblokker. Men det
er jo stor Sjau og Skyting paa Gaarden, og
Dux staar og skjelver i Kjøkkenet og taper
al Matlyst. Men saa snart Arbeiderne
slutter Kl. 5 om Kvelden æter han igjen,
og jeg har da hver Kveld gaat en Tur med ham.
Vi holder nu ogsaa paa med at støpe Funda-
ment til det nye Tilbygget til Hovedbygningen,
det blir nu 4 Vinduer paa hver Side av Veran-
daen, istedet for før 3, saa blir f.Eks. Frøken
Myres Rum 3-4 Meter større end det nu er,
der skal dere faa danse til Sommeren hvis
Rummet blir færdig. - Vi har ogsaa sat op Sjø-
monien" og Traditionen oppe og da
Slaget var tabt, søgte jeg at
bjerge Fanen ved at foreslaa
for Harmoniens Bestyrelse som den
nye Forenings Formaal "at
opføre Kor og Orkester værker med
høieste kunstneriske
Fuldkommenhed." - Denne Form
valgte jeg for med en Gang at
afskjære al Dilettantisme
fra Selska Foreningens Maal.
Aabningskonserten var fortræf-
felig. Der er nu vistnok 34 (?)
udenlandske Musici, men der-
af maa jo, naar Leietiden er
udløben, Halvdelen afskediges.
Og saa spørges det, hvorledes
Foreningen økonomisk vil greie
det. For Tiden gaar Driften
selvfølgelig med betydelige Tab.
Igaaraftes var der Harmoni-
koncert, hvor Listzs Faust og
Preludes opførtes, og desudenen 
kjedelig Violoncelsolo (Servait)
Blasieholnstorg 10, IV
23 -11- 96.
Kjære herr Grieg!
Allerede for lang tid siden
skulle jeg ha skrevet til Dem
og takket Dem for Deres snil-
le og venlige brev, men min
undskyldning må väre den, at
til følge af min fars død -
har väret så triste og nedstemt
at jeg ikke har kunnet formå mig
til nogen ting. Det varer jo
en tid inden man ret kan
fatte at en, man har levet
sammen med hele sit liv, en,
man holder meget af, sådan
går ut af livet, bort for
altid - det är så underligt.-
ligt anliggende.
Min skrivelse må I bede ham
om at få offentliggøre, og må til
det øjemed have taget afskrift
af den (i eders egen ortografi!)
Dit brev vil næmlig itide hjæl-
pe til at klare anskuelserne hjæm-
me om sådant.
Jeg tænker ikke en døjt på Olav,
før du finner mig og purrer mig.
Jeg har annet at bestille.
For dine breve takkes du in-
Kjære Hammer! De 
har vel nu snart billedet. 
– Da jeg havde en del 
udgifter med kasse og 
indpakning, lod jeg fragten være 
skuve ubetalt – Jeg skal sende 
Dem hvad De lægger ud 
til denne senere – Jeg ved nemlig 
ikke om jeg nu slipper ud med mynten
Hilsen E. Munch
nach Chemnitz. Ich habe in 
Chemnitz bei Herrn Esche viele 
schönen Tagen zugebracht
Leider wird es mir jetzt mehr 
und mehr schwer uber die Zeit 
zu verfügen
Mit vorzuglicher Hochachtung
Ihr sehr ergebener
Edvard Munch
18–8–1926 Sköien pr. Oslo
Bitte so freundlich sein Hrn Esche
herzlich von mir gruzsen – wenn 
Sie bei Gelegenheit Ihm sehen 
sollte