MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Sandvigen pr Bergen
den 19de Januar 1874
Min kjære Edvard!
Det kunde vel synes
at være paatide nu at ønske Dig
et godt og velsignet Aar, ei sandt
ja det har jo længe været min
Agt at skrive til Dig - just ikke
fordi jeg synes Du fortjente det -
men jeg er ei længere den gamle
Scribler, jeg føler mig aldrig oplagt
og det gaar tungt fra Haanden. Det
kan jo imidlertid ikke nytte at
vente det skal blive, da det nok
er Alderdommen der gjør sin Ret
gjældende. Jeg har været klein i
meget lang Tid nu, er det fremde-
les, og begynder saa smaat at mis-
tvivle om, at det nogensinde vil
blive bedre. Derved er jo imidlertid
intet at gjøre, uden at sætte sin
Liid til Vorherre, og anraabe ham
om Kraft og Taalmodighed til
at bære hvad Kors han finder tjen-
ligt at paalægge En. Veiret er saa
rædselfuldt at det ei lade sig beskr-
ve, og det bidrager naturligviis til
at tynge baade paa Sind og Skind,
jeg kan ellers ikke sige at jeg la-
der mig anfægte deraf i Alminde-
lighed, men naar man er klein i
længere Tid, trods jeg dog det vir-
ker noget paa ethvert Menneske.
ud at gengive originalens ånd
eller grundstemning.
Men hvad betydning har vel
slige småting i sammenligning
med det kærlige sind, det varme
venskab, der ånder gennem dis-
se Deres skrifter! Så taus, jeg
end har været, så tro ikke at jeg
nogensinde har miskendt det-
te! Den store taknemmelig-
hedsgæld, jeg står i til Dem,
ikke blot for Deres skrifter mig
vedkommende, men også for
Deres sindelag,- den vil jeg al-
tid bevare en levende følelse
af, hvor lidet det end ligger i min
natur at udtale mig derom.
Og bring så Deres ædle varm-
hjertede hustru mine bedste hil-
sener og sig hende at jeg altid be-
varer mindet om iltogsmødet
i Gossensass.
Deres hengivne
Henrik Ibsen.
Vaar sammen udover og i fulde
Drag nyde den Sommertid, vi faar
være sammen. saa faar vi vel
ogsaa en Høsttid sammen, -
maaske pr. Kristiania - Voksen-
kollen, hvis mit Ophold derinde
blir forlænget, og ellers hjemme
paa Troldhaugen - Næsset. Jo mere
jeg tænker paa det store Sprang
østover, j desto mere betænkelig
blir jeg, - væsentlig for min Livs-
stillings Skyld der øster, sig som
i sig selv er noksaa proble-
matisk i de nye fremmede,
mod en Vestlænding - "Bergenser" -
ikke altid sympathiske Forhold.
Foreløbig er altsaa Beslutnin-
gen: Vi blir paa Næsset, nip-
per Løv og klarer Udgifter!
Hvem ved: "sidder paa min Tue
tryg og udtømmer en Glædskabs
Poka-al!" Kanske det dog
er bedre at være nøisom, end
i min Alder at kaste sig ud
i nye Eventyr, som - lettelig -
kunde kulkaste alt, som er
Den 20 Januar.
- Skriv nu snart til mig, er du snil,
og fortæl mig, hvad det bliver til
med dine noveller - og hvor du fortiden
er henne. Jeg sender dette brev til
Malmø - saa faar du det for-
haabentlig før eller senere.
Lev vel!
Din hengivne
Sigrid Undset
Fra Maren og Bene skal jeg hilse Jer,
de har det begge omtrent med det Gamle,
vi haabe at se dem her i Løbet af Som-
meren. Dine Folk ser jeg aldrig noget
til nuomstunder. Tonny var her ude den
31te Marts for at gjøre Undskyldning
fordi hun udeblev i Bettens Fødselsdag.
Hun var da sød som almindelig, og jeg
sagde hende. at jeg umuelig kunde være
vred paa hende, selv om hun aldrig
vil komme til os. -
Nu har jeg siddet en halv Time og trykket
mig forgjæves, følgelig maa jeg være fær-
dig; der kommer ikke mere, jeg veed
ikke hvor jeg skal tage det fra. Altsaa
Farvel og Levvel! Hjertelige Hilsener
fra Tante, Bet, John og Marie, Mone
ogc., og først og sidst fra
Din gamle kjærlige Onkel
Alxr Grieg
deraf – men nu undrer jeg hvilken
farlig Ting det var – og hvor 
avskyelig handlet det var af 
de betræffende «Kolegaer» –
– Og når dengang sligt kunde 
ske – hva kunde ikke nu 
efter de senere Ophidselser blive 
gjort – Helig at jeg kom mig så 
godt – så jeg nu kan ta Sagen 
roligere – Jeg Men det er jo 
godt at mine Venner i Norge
passer lidt på – Så velmenende 
Goldstein vist er – er han dog
selv så rar og nervøs at jeg 
ikke fuldt stoler på hva han 
kunde gjøre – Goldstein er bleven
adskillig forandret og vanskeliere
at omgåes –
Rötgens er søde elskværdige Menneske
men de skal underholdes, hver
Morgen nøder de med Spørsmaalet
"hvad skal vi gjøre idag?" Du kan
nok forstaa at det i Længden er
lidt trættende. Børnene bliver opdaget
til det samme, ikke et Minut
blive de overladt til deres egen
Fantasi, de skal mores, enten side,
kjøre, eller spadseres med, er de ledige
et Øieblik bliver de vist Billedbøger
eller fortalt Historier, en Kuffert
fuld af Legetøi blive hvert Aar
medbragt fra Holland, paa os virker
det makeligt, Børnene hos mig
maate altid selv finde paa deres
Lege, og jeg kan forsikkre at de
vorde sig kongeligt.
sine to smaa Datterdøtre Gerd og Birgit
Liliehøck kom Kl. 1/4 12 i straalende
Solskin
Imorgen tidlig dræger
de til Valders. Fru Liliehøck, som er
Fru H's ældste Datter, er i Form. ude
i Lysaker hos Fru Nansen for at prøve
sin Stemme, da hun tænker paa at
uddanne sig for Scenen eller Concertsalen.
Hun blev i Vinter skildt fra sin Mand
Bankdinktør Liljehøck i Uppsala. Kitty
Wentzel kom ogsaa i Form. og vi aad
Eggedosis og præket. Nu trækker det
pludselig sammen til Regn igjen.
Garborg maatte sættes i "Taarnet"  d.v.
s. Lølands Kontor i anden Etage oppe
paa "Støylen" mens jeg havde Besøg. Naar
der snakkes hernede kan han ikke
arbeide ovenpaa nemlig og presenteres
vilde han ikke. Han er ogsaa svært
forkjølet. Nu har jeg hentet ham ned
igjen.
Knut
Knut
Knut
Knut Hamsun
Knut
Knut
barneminder sunget den for sine
og andre. Presten omtalte, at hans
ogsaa havde en anden lignende vise,
der havde samme historie, og hvis om
kvad var: Vakne, alle mine drengjer!
(eller noget lignende). - Presten Lavik
mente, at der vistnok intet var i veien
for at sende den til Moltke Moe, -
tvertimod. - Da Lavik jo nu er
paa storthinget, kan du jo, om du
sender visen til Moltke Moe, henvise
Mo til Lavik for hos ham at faa nær-
mere oplysninger og tillige faa den
anden omtalte vise. Han vil da
ogsaa kunne faa korrigere Inga Lita-
mor - visen, om der skulde være nogen
feil i optegnelsen. Hvad visetonen an-
gaar, har Ottesen sendt optegnelsen
til Lavik og faaet den gjennemseet og
korrigeret. -
Forfatteren Jappe Nilssen
Adr Maleren Thorolf Holmboe
Munkedamsveien
Kristiania
Lillehammer 12. januar 1939.
Kjære Nini,
Mosse døde imorges stille og rolig. Jeg
vilde bare fortelle dig det, for jeg kommer ikke til 
å bekjentgjøre det – det var jo så få som visste 
om henne. Hun ble begravet heroppe pa Mesnali
kirkegard mandag.
Lev si vel da du, jeg haber du er bedre nu.
Mange hilsener, din
Sigrid
Kristiania 3. oktober 1910
Eilert Sundts gate 50l
Kjære Nils Collett Vogt!
Dette skulde været til Deres fødselsdag.
- Jeg sat paa kontoret en morgen og hadde 
ikkeno at gjøre og saa den blanke høstsol 
utover fabrikstomten og en stubb av haven 
bakom med lysegrønne epler opi det mørke 
løv- og en liten hvit morgendis utover Frogner-
jordet - og jeg tænkte paa alle de morgener, jeg
har sittet og stirret utover den samme beten 
utsigt og drømt og længtet. Og saa tænkte jeg
paa den dagen for et aar siden, jeg besøkte
Dem i Fredriksværk, og hvor snil De var mot 
mig. Men det er visst akkurat et aar 
siden i disse dage - tænkte jeg. Og jeg fik saan 
lyst til at skrive no til Dem til Deres
fødselsdag - en hjertelig hilsen og tak for 
ifjor. - Jeg vidste en masse, jeg vilde skrevet
til Dem da -. Men det var borte, da jeg kom 
hjem - jeg var træt og kjendte, jeg kunde ikke
kommende den omstændighed til, at de i
henhold til naturens aabenbare forplantnings-
ordning og uden nærmere kjendskab til de
paa modsat maade følende, simpelt hen
generalisere, hvad de <uleseleg med blekkflekk over> for sin egen
person afsky, og altsaa herigjennem op-
naa en almenbetragtning, der danner
et led i deres moralske verdenssystem.
Med andre ord, de ophøie sin personlige
afsky til en generelt gjældende afsky,
hvilket vi paa vor side ikke kunne, fordi
vi derved vilde komme i strid med
en af
de
mest i øinene faldende naturlove. Men
en generelt opfattet afsky for en vis opførsel
overføres næsten uimodstaaelig fra opførselen
paa den, som deri gjør sig skyldig, og den
almindelige haarde bedømmelse af urninger-
nes personer, der saaledes fremkommer,
fæstner sig derpaa og bliver dobbelt mægtig
gjennem den almindelige opinions flertals-
herredømme, der ikke tillader nogen
tvivl at komme til <….??> bevidsthet om,
6
besøk i anl. en liten praktisk gave-
rinne, han har foræret mig. Han er ikke
så lite av en investor - bare han kunde
finne på noget mer innsmigrende enn
lystbåter å lage på verftet.
Collett Vogt er atter i Norge.
Vi spiste middag sammen iforgårs.
Jeg blev i grunnen nedstemt av sam-
været, alt gjentar sig nå - altid den 
samme snakk om Norges elendighet
"jeg liker ikke dette landet", altid en
besk, usympatisk innstilling til de
fleste mennesker. Jeg blir trett av hans
bestandige kritikk og misnøie. Men varme 
og kjærlighet til menneskene brenner ned 
i oss, når vi blir gamle - for mange 
skuffelser, et virkelig klarsyn gjør det 
vanskelig å tro og håpe. Men da lever
vi ikke no videre lenger -
14.oktober 1937.
Kjære Nini,
Takk for sisst - det var saa hyggelig at se dig igjen, om det
saa bare var den lille stunden.
I sisste styremøte var det en sak fremme, som vi blev enige
om at samraade med det litterære raad om, om vi paa en eller annen maate
kunde gripe ind. Det dreier sig om Gyldendahls barnebøker. Som du vet saa
kaster Grieg nu inn paa markedet en braate bøker saa billig, saa det blir
næsten umulig for forlagene at konkurrere med norske originalarbeider som
skal honoreres. Nu vil jeg ikke si at jeg er saa begeistret for de norske
barnebøkerne gjennemgaaende, men noen gode kommer der da av og til - iser
hos Norli og Det norske Samlaget - og ialfald, jeg synes Forfatterferenin¬
gen maa gjøre noe, det maa ikke gjøres helt umulig at faa frem norske barne¬
og ungdomsbøker. Gyldendahls bøker iaar har jeg ikke læst, men han tar nok
mest ialfald saanne som er frie i markedet, lar en eller annen student
"forkorte" f.ex. Mark Twain, sprog og utstyr skal efter si gnde ikke til-
fredsstille de beskedneste fordringer engang (Jeg læste noen av dem ifjor,
det var en fæl smørje). I det litterære raad sitter jo baade Duun og Floden,
som begge har skrevet ypperlige guttebøker. Kan dere foreslaa noe - vi
fikk i tilfælde ha et møte om det?
Jeg har netop vært oppe hos Collett Vogt. Igaar kunde han ikke
ta imot, idag skulde jeg faa komme ind et øieblikk, men da jeg først var
der vilde han likevel ikke at jeg skulde gaa, saa jeg blev sittende halvan-
nen time. Naar han først kommer paa glid er han likevel livlig og interes-
sert for alt mulig - nu er det jo især Charles Kent han tænker paa. Men han
er svært daarlig - benene er helt lammet nu, og han har store smerter i
dem og faar litet sove om nætterne. Men Einar Andersen, som jeg talte med
deroppe, mente at det er ikke grund til at tro, der skal bli noen større
forandringer med det forste - det kan endda bli et langt, langt sykeleie.
15de Juli 1906
14. Thomas Heftyesgd.
Chr.ania
Kjære Grieg!
Før jeg, i kommende Uge, reiser bort
for at tage lidt Ferie, maa jeg
meddele Dem og Fru Nina, at mine
Søstre og jeg har trasket om og seet
paa en Masse Leiligheder for
muligens, at skulde støde paa en
som vi kunde anbefale Dem.
Desværre, der har været Mangler, jo
flere Stader meget store, overalt.
Jeg er kommet til det Resultat,
om jeg skal faa Lov at give et
lidet Raad, at det rigtigste vil
absolut være, om der kunde findes
en monteret Leilighed at faa leiet
for kommende Vinter. I kan da
se hvorledes det er at føre eget Hus
herinde og er jo ikke saaledes bunden,
af baaten - og naaede saavidt gjennem grottens svælg
idet en ny bolge fyldte aabningen, saa det blev
blaamørkt omkring os; - og grotten svælgte os
med en "gufs", som næsten tok pusten fra mig,-
fordi vi samtidig fik en dusch af salt sjøvand ;
men vi var da komne saa langt ind, at bølgen
ikke fik sende os rigtig op under grottens tak, men
der blev et ordentlig "luft-tryk", - og vi "skrapede"
et øieblik op lags den ene af de trange sidevægge.
Det var en af de mest nervepirrende oplevelser
jeg har havt, - og det mystiske "isblaa" lys fra
sjøens bund inde i grotten var jo vidunderligt; -
der laa en anden baad inde i grotten, - den havde vovet
sig ind tidligere paa dagen, - og kunde, - saavidt jeg for-
stod mine roere - ikke komme sig ud igjen, for sjøen
faldt; - det haglede med latter og lystigheder fra mine
roere over til den anden baad, som laa der gravalvor-
ligt og stilt midt i hulen, - jeg maate tænke paa
sagnene om Charons baad, som førte de døde til under-
verdenen, da jeg saa denne baad, som virkede saa underlig
svart med sine silhouetter af svarte mennesker mod
det selvlysende vand og grottens blaadunkle hvælvin-
ger, (som jeg kun saavidt kunde skimte formerne i, efterat
jeg havde vænnet mine oine til mørket). Man havde
virkelig en følelse af at være kommen til underverdenen
Kjære Grieg! Tak for brevet.
Jeg skulde naturligvis have skrevet for-
længesiden, men jeg er indmuret i ar-
beide. Har været uforsigtig nok til at
påtage mig musikken til Gurre. Det
skal naturligvis gjøres lynende fort,
som alt theaterarbeide. Lidt original
skal man jo også være! Jeg minker i
vægt af al denne komponering. Så kom-
mer dertil Annies 3 uger lange sygdom
og operation, der bragte mig aldeles
ud af concepterne. Så kommer alle
symfoniconcerterne der skal planeres,
indøves o.s.v. Disse koncerter har dog
været, ligesåmange feststunder for mig.
På søndag har jeg Beethovenabend, så
kommer en koncert med yngre norske
komponister og derefter må jeg slå et
stort slag. Ole Olsen er bevilget
en komponistaften i Nationaltheatret. 
Han skal selv dirigere.
1904

14de mai Skansen -
Aprilveir med Regn og Sol.
Var i Form. hos Fru Holmgren
og fik Ellen Keys "Livslinjer".
Den er lang og lidt kjedeligt
skrevet; men fuld af gode
Tanker og vakre Drømme.
Men - Barnet uden Kjærlighed,
som hun mener det maa
bli den ugifte Kvindes Ret
at skaffe sig, forstaar jeg
mig ikke paa. Ret dertil, ja
selvfølgelig; men. Tanken er
ublufærdig og hæslig. Det at
"modtage et Barn af en Mand
maa dog i al Evighed bli den
naturlige Afslutning - Kulminationen
af en hel og stor Stemning,
Kitzbüchel den 18de September 1875.
Kære svoger!
Uagtet jeg har en hel bun-
ke af ubesvarede skrivelser liggende
foran mig, må jeg dog skyde alt det-
te tilside for uopholdelig at sende
Dig min tak for den venskabelige
meddelelse, hvormed dit brev igår
glædede og overraskede os.
Lige siden din udnævnelse
til sorenskriver har vi ofte talt
om hvorledes det skulde gå Dig
som enlig mand deroppe i de
nye forholde, og det forekom os
utænkelig andet, end at Du måt-
te fatte en beslutning, som den
Du nu har taget. Uventet kom
meddelelsen os alligevel; thi vi
vidste jo ikke at Du heldigvis
allerede havde den genstand
igjen med syke barn og pattebarn – men jeg er nu gla allikevel at jeg 
har det som jeg har det. Bare at jeg har saa vond samvittighet for Svarstad. 
Han har det ikke morsomt med hele ungeslitet sit, har ikke engang 
kunnet komme op hit siden de første dagene efter guttens fødsel. 
Jeg har en besk følelse av at jeg er embusq nu (hetter det ikke slik) – 
men jeg orket ikke mere; det hadde ikke gaat saan med at faa den lille 
og han hadde ikke kunnet trives slik, avhængig av mig som han er, hvis 
jeg var blit opi alt det der, det vet jeg. Men vondt er det allikevel – 
rigtig rolig er jeg bare naar jeg ser paa ungen for da synes jeg, jeg har gjort 
ret.
Signes mand disputerer for doktorgraden i aften; jeg er spændt paa 
aviserne imorgen. De har sat meget ind paa det; Signe har tat 
sig post for at han skal faa ha friere hænder til at studere og reise. 
Det er noe fanskap det hele med disse kammeratskapsægteskaperne 
synes jeg; en kone med smaabarn kan ikke være kammerat; hellere være 
aldrig saa underdanig, hvis en bare føler sig beskyttet og at der er en 
ansvarshavende mellem os og verden.
Din søster er vel hjemme igjen for længe siden nu. Du har vel 
ikke nogen fotografier av den vesle franskmanden – jeg skulde ha saan 
morro av at faa laant et og se paa.
Her er 11 kuldegrader ute og fuldmaane – tror jeg, maaneklart er det 
da ialfald og vidunderlig vakkert. Oppe hos ungerne er der lunt og godt, 
torven ligger og glør til utpaa morgenen og lugter syrlig og dansk 
og jeg føler mig utgammel av at tænke paa en fjern fortid, som torv-
lugten minder om. Jeg har bodd her paa Lillehammer snart et halvt 
aar – jeg synes det er evig længe siden jeg saa Kristiania og jeg 
kan forresten ikke si jeg længes efter byen. Jeg savner ikke større folk 
heller.
Hvis du finder Brevet hos dig selv saa
skal du være fri for Ondord fra mig.
2. januar 1928.
Kjære Frøken Solheim,
Tusen tak skal De ha for de henrivende
filetbrikker, de er det nydeligste jeg har set av denslags; de kan tro 
de er blit beundret ogsaa i julen av Abba og min mor og min
søster og Gunhild; vi har brukt dem alle helligdagene. Og tusen tak 
for Deres venlige hilsen og gode ønsker.
Her har vi hat det som sedvanlig – hyggelig men
ikke rolig: min mor er her, og alle Thomas' og Gunhild med sin
lille søte pike som hele huset kappes om at forkjæle; hun er 
paa tredje aaret nu og svært "for sig". Men en hundekulde
og daarlig skiføre; den vesle sneen som kom for en maaned siden
er aldeles haardfrosset og haardslitt, og først idag er det tegn 
til veirvending. Men det er vel like ilde veir alle steder –
Svarstad som var her en stund først i december før han reiste 
til utlandet skrev, at han hadde ikke set bar mark før 
i Rom og i Sydtyskland 28 kuldegrader. Det ser ut som vi skal
faa mindre og mindre sommer og mere og mere vinter; likevel 
var haven ikke værst iaar, og jeg høstet de første 2 - to – epler
ihøst. Men kanske det blir flere næste aar. Hvis De kommer 
opover isommer, saa kan det jo hende, vi kan by Dem epler av 
vore egne – bær faar vi mange av nu.
Mange hilsener fra Anders og fra min mor – hvor de andre
er for øieblikket vet jeg ikke – og de bedste ønsker om et godt
3.6.1926
Kjære Ingeborg,
tak for brevet. Nei desværre,
paa den tiden du nævner er jeg ikke hjemme,
jeg skal til Storevik og ha paradisdager
hos Geijerstams og glæder mig forfærdelig
- jeg vet ikke hvor længe det er siden
jeg har hat en ordentlig ferie hos folk 
som har lovet at ta sig av mig; alle de
sisste ferierne mine har bestaat i at
folk har forlangt, jeg skulde ta mig av 
dem. I Rom vet du jeg hadde min mor
og gutten at passe paa.
- Men du kommer vel kanske denne 
veien engang siden isommer.
Igaar var jeg paa Hamar i anl.
jubilæet, og der traf jeg Lars Eskeland.
Han saa godt ut og lot til at være glad
måtte have en afgørelse på forinden
han kunde afreje. Jeg tror imidler-
tid at hans viljekraft er i den grad
nedbrudt at han ikke kan beslutte
sig til at pakke sin kuffert, ikke til
at forlange sin hotelregning, ikke
til at begive sig til jernbanestationen.
Derhos ansér jeg ham aldeles ude af
stand til at tage vare på sine penge.
Både i forgårs og igår aftes var jeg
i Café Maximilian vidne til at han
gentagne gange vilde betale sin for-
tæring efter at sådant allerede var skét.
At han under disse omstændigheder
må bort herfra, forekommer mig utvil-
somt. Men hvorledes dette skal iværk-
sættes, véd jeg ikke. Min bøn til Dem
er at De vil tale derom med Erich
Schmidt, der jo bor så nogenlunde
i Deres nærhed og for hvem Hoffory
nærer særlig stor respekt. Måské en
- særlig den ældste, Ebba, holder jeg mere av, end jeg har trodd det kunde
være mulig at holde av et fremmed barn. Det kommer vel tildels av at hun
er saa lik sin far og min egen lille unge og saa uendelig søt og moderlig mot
sin lille halvbror. De holder ogsaa meget av mig tror jeg og er her stadig paa fri-
dagene ogsaa naar deres far ikke er hjemme. Det tredje barn, en gut paa 6 aar,
er hos sin mor endnu, men har været hos os en 3 uker av gangen, det er en
snil gut, men han er lite begavet i enhver henseende. Smaapikene er det
meningen skal flytte til os for bestandig enten fra høsten eller næste vaar;
jeg synes selv det er det eneste retfædige og rigtige, men det blir jo øket besvær,
selv om jeg da faar en pike til - vi maa jo ha større hus ogsaa.
Naaja; dette var altsaa alt om mig og mit. Hvordan lever du og
dine. Jeg skulde saa ønske at træffe dig - om du kanske skal til
Kjøbenhavn f.eks. enten paa den tid jeg reiser nedover eller naar Svarstad
og jeg reiser tilbake i slutten er juni ell begyndelsen av juli? Kan du
ikke sende mig et fotografi av dine barn - de er vel store nu - de.
Og dine kokebøker som jeg skulde ha og stelle efter i Italien - ak ja,
jeg fik andet at tænke paa da.
Jeg har netop læst Marika Stjernstedts tre sidste bøker.
Jeg har sjelden læst noget som gjør et mere sympatisk indryk.
Gid jeg kjendte hende - Svarstad kjender hende og siger hun gjør et
ualmindelig fint og klokt og godt indryk - endda det var i hendes
værste bohemperiode, efter skilsmissen fra Cederstrøm, han var mest sammen
med hende, og han avskyr bohemdamer.
Ja nu maa du leve vel! Jeg vilde ønske du vilde skrive
til mig litt snart - endda jeg ikke har fortjent det.
Din hengivne gamle
Sigrid.
Jeg glæder mig til at
vi i det nye Aar bliver
Naboer - saa fortælle
ialfald baade "Byen" og
Nejendam.
Et lykkeligt Nytaar
og paa snarligt Gjensyn.
Eders hengivne
ikke. Vi faar sidde hver paa vor Kant,
men gjøre flittig Brug af vort Univer-
salmiddel, at se det Lyse i Alt. Her
er da heller ikke daarligt herhjemme,
især idag, hvor vi har en saa mild vak-
ker Høstdag, noget af det deiligste vi har
havt i hele Høst. Og naar saa dertil
kommer, at det iaften er Lørdag, og
at der altsaa imorgen er en Ulrik eller
Løvstak isigte - rigtignok uden Dig -
og formodentlig solo, kanske med
Dagmar - saa ved jeg nok En, som
nok ønskede sig herop for en Dags Tid.
Du Lørdagskveld, du Lørdagskveld,
du er no altid min bedste Kveld!
Der staar Søndagskveld i Visen, men
det holder ikke Stik, thi Lørdagskvel-
den har hele Barndomstemningen
over sig. Foruden de sex Børn,
jeg sidst sendte Dig, har jeg nu faa-
et et syvende, men det blev en Hun(d), 
en nydelig fin Fuglehundshvalp, hvid
med brune Tegninger, og som jeg lover
mig stor glæde af. Marie, som ikke
anede noget, mødte mig i Lien, da
jeg kom med den, og blev rent over-
vældet af Moderglæder, da hun saa
den indimellem Træerne og fik høre
med Forfatningerne i en græsk Republik og
et arveligt Kongedømme (ikke Tyrannie).
Men det er kun i Aabenbarelsesformerne
hvor denne Divergents viser sig.
Ideen er altid i sin første Fremtræden fattig paa
Former, disse mangfoldiggjøres i Tiden, men
i hver enkelt af disse fremtræder
Ideen
selv
under den historiske Udvikling
altid med større Fylde og med mere og mere
af sit hele Indhold. Det kan ikke benægtes at
Retstilstanden er bedre i Rusland end i
den frieste mest civiliserede græske Fristat.
Det kan maaskee
betvivles at den er det i Begrebet, det
vil sige,
man kan
maaskee antage, at
den vilde have været bedre i Athen
hvis dets Love virkelig vare opretholdte.
Men det blev de ikke.
Men factisk maa
absolut Retstilstanden være bedre i Rusland,
den
vinder nemlig altid et
bestemt ydre Præg i den materielle Vel-
være, og denne voxer i stor
og stadig
Proporsion, medens
den i Athen
oscillerede. Retstilstanden
er ikke alene bedre i
en af
mindst fremad-
skredne af alle civiliserede ungarske
Stater, men saameget mere i alle de øvrige.
Tingen er,
at Retstilstanden bestandig bliver bedre
i hele den civiliserede Verden, om den
end gestalter sig under stedse mere forskjel-
lige Skikkelser. Hvori bestaaer
nu dens
Forbedning.
Hvori bestaaer nu
igjen det Fælles
i alle disse Forbedrin-
ger.