MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Bergen, den 6te Juni, 1865.
Kjære Edvard!
Du bliver vel forundret ved at se min
Haandskrift, men Nød bryder alle Love,
Du skal have Penge, siger Fader; han kan
ikke skrive, altsaa faar jeg paatage mig det.
Jeg forekommer mig uhyre vigtig; Forretninger er
Noget jeg slet ikke forstaar og Noget jeg følgelig
ikke burde befatte mig med, men naar jeg skal
til at tale om Vexler og Pengesager, har jeg jo
intet Valg. Altsaa, indlagt sendes Dig en Vexel
paa Kjøbenhavn paa 200,- to Hundrede Spd:, det
vil sige Hundrede norske Dalere; med disse haabes
Du at komme meget langt; ja, det Sidste kommer
fra mig selv, det har jeg ikke faaet Ordre at sige.
Du undrer Dig formodentlig over, hvorfor Fader
ikke selv skriver? Desværre, han er syg, har
varet meget daarlig, men idag, den 9de Dag, Syg-
dommens Cusis, er han udenfor al Fare. Gud
ske Lov at jeg ikke behøvede at skrive igaar,
da var der endnu Svæven mellem Haab og Frygt,
men nu har Natten været god og Lægerne være
vel fornøiede imorges. Fader har i længre Tid
skranted, men først forrige Mandag tog det en
saa alvorlig Vending. Du erindrer vist den Nat,
da han blev saa syg paa Landaas medens Du var
for at indtagsdagen, som imødesees med slig
spændning, skal oprinde med den bekjændte
tykke Kristianiataage, som ikke lader os
se tvers over gaden. Det vilde vistnok virke
hjemligt paa "ho Maud", - men være mindre
hyggeligt for alle dem, som har betalt sin
vinduesplads med 100 kr. - Jeg kommer
vistnok til at sidde paa en tribune ved uni-
versitetet, - og resten af familien i Tostrupgaar-
den hos Alfred. Saa holder Bryns middags-
selskab, og tilslut gaar vi paa rangel i
byen og ser paa illumination og sligt.
Ja, det kan blive rigtig festligt, - hvis bare
veiret vil arte sig bra, - men aarstiden er
unegtelig uheldig. - Jeg haaber dere norske
fruer slaar dere sammen og feirer dagen
saa godt dere kan; men svenskerne danner
vel neppe nogen festlig baggrund netop
ved denne anledning.
Skriv nu snart, saa skal jeg nok
svare, - og hils alle gutterne fra mig. - Jeg
vil meget gjerne komme ind en tur i julen,
med eller uden Bryns; men jeg kan intet
bestemme, før jeg ser, hvordan mor har
det ved den tid. - Ja skriv snart, da,
til din
Kristine.
i saa henseende af den fødte urning kan
gaaes adskilligt ned i aarene. Af den omstæn-
dighed, at en voxen man indlader sig med
en 10-12 aars gut tør man derfor ingelunde
slutte, at han ikke er af naturen homosex-
uel. Dog kjender jeg paa den anden side
intet exempel paa, at en urning ikke har
foretrukket sexuelt modne individer;
men ved sexuelt modne forstaar jeg da
individer fra pubertetsalderen af og opover,
altsaa fra 13-14 aar af. Netop pubertsal-
deren med sin endnu ubestemte legems-
holdning og kjønsretning besidder den over-
veiende tiltrækning, for den ene hovedklasse
af urninge, de af Ulrichs med fuld ret
(Memnon side 10, 12 o.fl.) som «Männlinge»
betegnede.  Jeg er derfor ganske uenig med
Dem i, hvad De yttrer paa side 258, og kan
ikke forklare mig Deres opfatning anderledes,
end at De her har ladet Dem lede vild
af Deres personlige tilbøielighed. Elskov
til unge mennesker paa 15-16 aar er ligesaa
Brudgomsvalget.
Festmarsch.
Kongen
Kristina, skjønne Born fra høien Nord!
Jeg efterkommet har din Faders Ord;
Jeg lod dig Tid og Ro at eftertænke,
Til hvem af mine Brødre du vil skænke
Dit Hjerte og sin Haand. - Til dette Sted,
Hvor jeg har indbudt alle Rigets Stænder.
Og fremfor Alle dine norske Frænder,
Har jeg fra Klostret ledet dine Fjed.
I Cellen har du Ingen villet se,
Du tænkte, ved jeg: Himlens Villie ske!
Og gudhengiven vil du lade gjælde
Din Dom, som dine Landsmænd monne fælde.
Don Philip/Kongens yngste Brud
Kristina, vælg! - Hvi kan du glemme,
Om ømme Omsorg i din Faders Ord?
Kristina.
Hvad hører jeg! - Hva taler med os Stemme,
I hvilken hele Verdens Vilklang bor?
Don Philip
Du sang engang: "O, du maa ikke tro,
"At jeg naar egen Tanke dig fordølger;
"Hod dig har mine Længsler fundet Ro,
"Selv under Stormen paa de vilde Bølger!
München, den 17. Maj 1891.
Kære professor Hoffory!
Af Deres brev ser jeg med beklagelse at det
endnu ikke står godt til med Dem. Men jeg må
på det bestemteste fraråde Dem at komme
hid. For det første er nu nemlig München
aldeles ikke noget anbefalelsesværdigt op-
holdssted for Dem. Tvert imod! Og desuden
vil De ikke træffe mig her da jeg netop står
i begreb med at rejse bort for længere tid.
Heller ikke vilde jeg kunne give Dem noget
råd i det omskrevne anliggende. Den afgørel-
se, De nu har fået, var jo ikke andet, end hvad
raad og veiledning og tegn og varsler –. Trives han eller trives han ikke? 
Imorgen skal Anders gaa og kjøpe vegt til at veie ham paa. For 
mine øine ser det ut, som han vokser vældig i længden – han er 54 ctm. 
omtrent utstrakt – –.
25de.
Nu er det saan litt blekt solskin, men solskin er det 
da, ute, og omtrent det samme i mit humør-. Idag har vi hat 
en læge – en tysker – oppe for at se paa gutten, i eftermiddags 
var jeg derborte og fik veiet ham, og nu skal det han veies hver 
ukedag av lægen for at kontrolleres. Tar han ikke paa, skal 
melken min undersøkes – jeg har mere end nok, men det blir 
altsaa spørsmaal om kvaliteten. Skal han vænnes fra – som 
vil være en forfærdelig bitter skuffelse og sorg og ydmykelse for 
mig, at jeg ikke skal ha ordentlig næring til ungen min – reiser 
jeg like hjem med ham. Hvad jeg ogsaa nødig vil – her er da allikevel 
sol og han har været ute det meste de fleste dagene en stund, 
og jeg reiser nødig hjem til vinteren med gutten – dessuten, hvor 
reise hen? Saa skal vi sætte bo med det samme osv. –. Uf –.
Desværre saa har nok lille Anders ikke lagt paa sig 
nogen smaa fete merker. Nogen centimeter magre, lange skanker 
og pindetynde guttearmer har han vistnok lagt sig til, det kan 
jeg se paa klærne hans. – Hvad han veiet ved fødselen, vet 
jeg ikke. – Jeg laa i huset hos en halvtysk jormor, som var 
svært flink og bra mot mig, men saan med maal og vegt og talopgaver
forvikler sig mer og mer,
Sommerfelts og Raschs, og
Ordings, og noen andre.
Det var et smukt
syn at se de lysklædte
damer danse i salen
alene i det lys, som
faldt fra den gamle
ovn. Helene Mellbye
blodrød med Astrik i 
en kjole som vissent
lønneløv. Det var aftenens
glæde. - Onde breve
hjemmefra anl. Sigrid.
Peter vil reise til Paris
for at "se paa" manden.
Astrid kan følge ham,
jeg orker det ikke.
26/3 Reiste Mellbyes om
gang tænkte vi vel Christiania skulde blive den
udvalgte by, men det blev Trondhjem istedet, og
da jeg dengang var den eneste Trønder i Leipzig
tillader jeg mig nu at minde Dem om Deres
ord den aften. Af aviserne ser jeg, at De,
på grund af Deres helbred, ikke kan overtage
ledelsen af sangen i festdagene her, men jeg kan
dog ikke andet end antage, at De alligevel
vil drage med herop, og da tage Deres hustru
med. Jeg ved ikke, om De, Hr Grieg, har venner
eller bekjente herop i Trondhjem, som De i
så fald har tænkt at bo hos, men skulde dette
ikke være tilfældet, tør jeg måske spørge, om
De og Deres frue vil være vore gjæster de dage.
Jeg har nemlig selv fået hus og hjem, er blevet gift
med farver Brænne, og det vilde være min mand
og mig en stor glæde, hvis De vilde tage tiltakke
her hos os.
Håbende, at Deres helbred vil bedre sig, så vi kan
have den fornøielse at se Dem heroppe til sommeren,
tegner, i afvente på Deres svar,
i ærbødighed
Eline Brænne
født Aune.
i ham, så meget er visst. Men han
er fantastisk likevel - med sine
håndbevegelser og det voldsomme liv
i replikk og fortellermåte. Fortellingen
mestrer han - men i samtale har
han vondt for i koncentrere sig. Og
arbeide gjør han ikke - det blir vel
som altid at han må til holmen
sin utenfor Kragerø, før han kommer
i gang. Lei når ikke whiskyen kom
så lettvindt som her.
26de reiste jeg ned til Holmgild,
27de kom Johan med kronprinsparet.
Märths skulde opleve livsspill og fikk
det den første natten - så og hørte to
linser pa Gravdalsåsen. Neste
natt gikk jeg også med - da skremte
vi fuglen, som spilte dårlig; efter 
nesten sommervarme var det blitt 
koldt. Vi avla  visitt på
begge Lund- plassene 1/2 5 morgen.
Folkene fikk da på sig bukser og skjørt - 
og de kongelige høiheter satt - det
programmet heilt norsk. No var
det lite og inkje nynorsk, men svensk,
dansk og vikamål. Det beste var
den ekte og elegante hallingdansaren.
Det var et fint og herlegt nummer.
Det var elles ein god kvartet,
som song Kristallen den fina o.a.
Men ikkje ei norsk folkevise,
ikkje ein setesdalsgangar eller
Telemarks-springar, vosserull
eller annan ekte norsk dans
utom hallingen.
Denne Huskestova er godt
morosamt dekorera av Henrik
Backer og Alf Sommer hev gjort
sitt beste. Men kvifor vart ikkje
programme til denne sers vigtige
delen av festen framlagd for hovud-
nemdi likso væl som programmane
for teatre. Me kunde då ha bytt
tankar
94
Igår før han reiste skulde han
ha en konferanse med en mann,
Holmboe, som har spurt, om han
vil selge verftet. Det vilde være
temmlig fint, om han kunde få
gjort det til god pris; og siden 
fortsette å hegne kåken i all ro.
Arbeidet med Spitsbergen og Vin-
monopolet tar så meget av hans
tid - og årene går - jeg tror, det vilde
bli lykkelig for ham å bli kvitt 
alle de økonomiske bekymringer
for verftet.
17/7 Sommeren brenner over oss fra
klar himmel med 25 grader i skyggen.
Gjester kommer og går - ugress kommer
og går under leis brune never.
Skaugumsfolket bader hver dag fra 
badehuset, så nå har vi tilbudt dem 
å leie tunet av oss og bygge sitt eget
nede på stranden. Stor glede på 
kronprinsessen over det. -
ønske, det tar litt tid med pas og slikt –! Jeg længter efter 
at snakke med et menneske, som ikke nedstammer i like 
linge fra Jobs tristere –.
Mama gjør det. Hun reiste i tirsdag og jeg fulgte
paa stationen, Peimand og jeg. Jeg tænkte bare, at gud om nogen- 
sinde mine barn skal være saa glae for at bli av med mig.
Hun var bekymret for mig, for Ragnhild, for Signe som skal 
for kontorpost i vinter, fordi Thomas skal til utlandet, 
for sine blomster (saa ganske rigtig var salig indslumret alle – 
sammen mens hun var borte, fik jeg kort om idag) for pumpen 
min her i huset som ikke er ganske paalidelig, for min svenske
pleirske – som ganske vist ikke er noget at samle paa – 
for alt kun i det hele kunde pinde paa at bekymre sig 
om. Hun var saa nervøs de seks ukerne heroppe, at hun slet 
totalt ut det som var igjen av mine nerver – og Svarstad krympet
og bare hun kom ind i stuen, den uken han var her Lille 
frk. Solheim, piken min, som mama likte meget godt og som 
hun derfor var meget søt imot elske og beundrer «fru Undset»
og nævner hendes navn  med sværmeri – men igaar vi sat og 
ribbet ribs, slap det ut av pikebarnet at min mor hadde
meddelt ogsaa hende saa mange bekymringer og paalagt hende 
saa mange hemmelige forsigtighetsregler at hun blev ganske 
blek av ansvarsfølelse mens hun snakket –
Til pike har jeg altsaa faat en liten frøken, 
søt og villig og flink efter sin alder. Hun er av saan pen, 
smaaborgerlig familie, faren toldkonhollor i Fredriksværn
30/9. Søndag.
Jeg lukket ikke Brevet igaar Aftes, i Tilfælde
jeg vilde føie til noget. Mama synes det er saa
rart at du slet ikke nævner noget om Maten, hvad
du faar og hvor du faar det. Maa du faa alle Maal
Mat utenfor Huset, altsaa paa Restaurant, saa maa
det da bli svært dyrt. Kan du ikke faa noget i Logiet?
Hvem bor du hos? Nu maa du huske paa, Tore, at
fra næste Maaned blir det ikke slik Ofse med Penger
som du hadde siste Maaned, jeg synes rent ut sagt
du var dryg til at hæve hos Langen, og det syntes de
hos Langen ogsaa, ser jeg av Holms og Geheebs Brev. Væn
dig fra at sløse, Tore, Pengene i Tyskland er ikke evige,
det kan hænde Mama og jeg maa stikke os til et skjult
Hul i Tyskland og tære paa mit Tilgodehavende hos
Langen. Jeg hadde saa pinlig trængt de tyske Penger her
hjemme nu, men de er altsaa ikke at faa. - I ethvert
Tilfælde skal man ikke sløse i Smaating (Luftpost osv.)
men knipe i Smaating for at faa Raad til at gjøre en
ordentlig Fest med lange Mellemrum. Det var derfor
jeg nævnte dette med Tuberne uten Kapsel. Dette er jo
Malermaner, de skal være Kunstnere, maa vite, og ikke
bekymre sig om den Dag imorgen, men da er Følgen den
17/11 Reiste jeg sammen med 
Dotten, Gunhild og Johan
ind til Elise Omsteds be-
gravelse med første tog.
Onkel Chr. var med toget,
og opholdt sig meget i vor 
kupé, hvor han konverserte
mig og bød mig hostepiller.
Ellers dreied han sig mest om
kirkestriden - naturligvis som
fanatisk forkjæmper for den 
Ol Heuch-Odlandske retning,
mens vi andre netop havde
faat os en sjælsrystelse ved at
læse om det sidste lægmands-
mødes optræden og udtalelser
mod Klaveness og Ording. -
Don tog mod mig paa stationen,
i begravelsen var der en masse
prisen pr. maaned.
Jeg faar da tage en bestem
else enten for Gravesen eller
Sidsel Ånrud. - Haaber saa
at Du bliver tilfreds, med
hvad jeg leier.
Lad mig faa vide tiden
for din ankomst, at jeg kan
have alt i orden.
I aften spiller Martin
Knudzen din og Sindings
konserter. Jeg skulde ønske,
at Du havde hørt ham paa
generalprøven igaar. Du
på kommunehospitalet sov jeg al-
drig, absolut aldrig, tiltrods for
de masser af sovemidler og mor-
finindspøjtninger, lægerne
pumped i mig, og på Bidstrup,
sov jeg kun nogle timer hver
nat, altid efter en vældig dosis
kloral - bare det var jo nok til at
gjøre det af med et menneske. Og
så alle de rædsler og skræmsler ved
synet af de gale, ved skrigen og hujen
nat og dag, alle de ydmygelser for-
hånelser og pinsler, der
følger af
selve dette at bli ansét
og behandlet
som sind-
syg, - ja, som sagt, jeg måtte
nu
plejes
som en syg. Her har jeg nu vært
i 9 dage, og har det allerede meget
bedre. Straks jeg kom her sov jeg.
Spise kan jeg også, og nu får jeg
hver dag gå ud til Achens på Linde-
vangen, vore bedste, mest trofaste
venner her - hvor småen er
bor
og
fryde mig over hende et par timer
Hrn Schriftsteller Jappe N
AdrMaler T. Holmboe
Olaf Kürres gade
Drammensveien
Kristiania –
Norwegen
* Trygt i "Lillehammer Tilskuer"
* Trist
Koldåsen hæver sig høi og brat
Over Husmandspladsen den grå,
Rundt hvilken et Haggelveir inst
Her knækket hver eneste strå.
Der er tungsomt i Stuen idag.
Hun Mari med Vesleper på Fang
Ser ud på den hærjede Grøden.
"Herregud, har vi itte nok a Trang?
Herre Gud, hvorfor øke på Nøden?!"
"Mor sjå Haran i Engen jubler Per!"
Han Anders Far hans står trist og stum
Og stirrer mod Koldåsen op,
Som står dyppet i Dagens Sole-
faldsbad
Med Skyhætte over sin Top
Og ser truende hemsk ned mod
Pladsen.
185
Å høre Sigrid Undset tale om Nils Collett 
Vogt ved Nationalteatrets matene. Hadde
med de friske blå gentianaene til henne 
og hun bar dem på brystet - det var 
Nils' farve. Igårkveld var vi også sam-
men og da læste jeg talen hennes - hadde
jeg ikke det gjort hadde neppe den sprø,
lave søsteren hennes klart å nå med 
ordene frem til bakerst i paskabt, hvor 
jeg satt. Hvor rørende hennes oprystete, 
ufriserte skikkelse var der alene
på den store scenen, i en kort, små-
blomseret kjole! Hun er jo så uforene-
lig nå - men  den værdighet og
ro, som stråler fra henne, får en 
til å glemme de uskjønne legemlige 
linjene.
Første del av programmet var 
viet Nils' minne - det var ikke godt
satt sammen. En moderne Rastin
radbrekket uttalen ev versene hans, 
da hun sang, berristenser og Havrevald
 skuespillet to av hans
mindre god dikt.
Dresden den 13de Januar 1870.-
Herr Dr: Rosenberg!
Igår besvarede jeg Grev Ha-
miltons brev. Noget ordentligt bidrag
havde jeg desvärre ikke for öjeblik-
ket at sende ham; jeg vedlagde
imidlertid en liden stump for det
tillfälde at der en eller anden
gang måtte findes en ledig halv
side at udfylde. Ligeledes har
jeg sagt ham at jeg senere hen
skal sende ham nogle småbilleder fra
Egypten, såfremt slige sager passer for
tidsskriftet.
Jeg takker Dem hjerteligst
for Deres anmeldelse af «De unges for-
bund», som Hegel har sendt mig,- og
ikke mindre for Deres venlige linjer.
Till sommeren tänker jeg at komme
till Kjöbenhavn; jeg håber da
Ikke langt fra Gaarden er en meget
mærkelig Hule
Veien her er mærkelig besværlig ved
better Smaaesteen
men denne Besværlighed bliver fuldkommen
bannet ved det majestætiske Syn denne Hule
forskaffer; den er 138 Alen i Længde og 14 bred
og af omtrent 100 Alens Høyde.
at den skulle være udhulet ved Menneske Hænder er
utroelig, men naturligvis maae et Jordskielv
have foraarsaget den. -
Den rigeste Mand i Christianssund er Hof-
agent Kaasberg, en Mand som man siger paa
1 1/2 Tønde Guld. -
Hos Hr Grøn spiiste vi til Aften og var
derfra hiem om Aftenen -
Dagen derpaa den 26te Junii Løverdag forlod
vi Christianssund Klokken 10 1/2 tilligemed Hr sonde
og Boghylder, som Præsten selv i sin
Tid har arbeidet med egne Hænder.
Sølvtøi, gammelt Stentøi o.a. har
han meget morsomt af fra forskjellige
af Familiens afdøde Medlemmer.
Kl. 11 reiser jeg hjem med
"Jarlsberg."
11.3.05  Labraaten.
Kom hjem Kl. 4 igaar bedre istand
end forrige Gang. Kl. 6 kom Rigsdags-
mand Patiusson fra Færøerne. Jeg var
sammen med ham Torsdag Form. i Byen
før jeg reiste. Han havde skrevet ud og meldt
sig; men jeg maatte afsted netop, da jeg
fik hans Brev. Han er nu frisk igjen og har
været her for
at
konferere mundtlig med
Arkitekt Sinding-Larsen om den nye Lagthings-
bygning i Thorshavn og andet at Interesse.
(Bispestova paa Kyrkjubø bl.a.) Han er meget
fornøiet med Sinding L. s Tegninger, og er glad
over
at
Forbindelse med ham er knyttet.
fri for illusioner, så har vi nu taget fuld-
stændig farvel med hinandem. Stillingen er
den, at, trods at jeg har over 30 opera liggende,
hvoriblandt henimod 100 sange, har jeg omtrent
intet fåt udgivet, og det lille, som har set
offentligheden, er ovenikjøber meget tarve-
ligt, rene begynderarbeider; at jeg ikke kan
have nogen særdeles stor lyst til at gå i
graven med sligt noget på samvitigheden
tør synes rimeligt. Derfor sagde jeg til
mig selv: Du er fattig, har ingen, der
kan yde dig midler, har intet navn og
må efter den sidste afgjørelse opgive en-
hver udsigt til stipendium. End om du
skrev til Grieg? Ja, Hr. Grieg, jeg hænven-
der mig til Dem ikke blot fordi jeg an-
ser Dem for den mest begavede af alle
vore musikere og den, hvis navn ræk-
ker videst, men også, fodi jeg anser
29 juli
Kjære Gustav.
Samme dag jeg fik dine fotografier
reiste jeg til fjeldbygderne med en 
museumudstilling og skulde holde fore-
drag om husflid i Kvikne.
Da jeg kom hjem hvade jeg bl.a.
skjærmydslerne med Krohg og andet 
lort. Desuden travlt med Bergensbogen.
Så blev det besluttet i museet, at jeg 
skulde delta i museumskongressen,
i Aberdeen i Scotland og senere gjøre
en reise i England, og før den reise
et monumentalt videnskabeligt
arbejde at opvise, hvortil selv de
store verdensliteraturer neppe ej-
er ret mange sidestykker, og hvil-
ket selv den rigeste literatur måt-
te betragte som en end yderligere
berigelse.
For mig, der så gerne beskæf-
tiger mig med de østerlandske an-
liggender og forholde både i nutid
og i fortid, vil dette store, klare
og udtømmende arbejde være en
kilde, som jeg atter og atter kom-
mer til at ty hen til. Det har
fået sin velfortjente hædersplads
i min bogsamling og som Normand
sætter jeg en ære i ialfald at kun-
ne vise det frem for de udlændin-
ger, som besøger mig.
Med gentagen tak og med øn-
sket og forvissningen om at dette
værk må bringe Dem rig anerken-
delse i de videste kredse tegner
jeg mig
med særdeles højagtelse
Deres ærbødigst og hjerteligst forbundne
Henrik Ibsen.
Midnatssol, tænk sove ved Midnats-
sol!! Saa skal vi ud og fiske i Mid-
nattens Glød, stryge tilfjelds og løbe
omkap med Rypeungerne, Vildander
har vi ogsaa, men bevares det er
bare simple naturlige Vildander
og ikke saadant noget fint, som
De har seet paa Scenen. Kan gjerne
være, at man faar en fuldere For-
staalse af at se stykket paa
Brædderne, men for en almindelig bor-
gerlig Lærer, som bare har Bogen
at holde sig til, er det ikke saa greit
at forstaa al den Symbolik, - og
hvorfor skulde saa Pigebarnet virke-
lig skyde sig? Kunde det ikke
været nok, at vi en Stund havde
frygtet for en Ulykke? Men behøve-
de hun at dø, hvad kunde hendes
Død tjene til at ændre de andre
besynderlige Skikkelsers Karakterer?
ponere over det efter eget tykke. Vil
de da være så venlig at sende mig de
aviser hvori det bliver trykt for at jeg
kan have den glæde at læse hvad de
hav uddraget af det hele. Jeg kan
endnu ikke svare på deres spørgsmål
om hvem jeg er; jeg beder dem om at und-
skylde dette. Jeg har havt og har frem-
deles så megen, ja ualmindelig megen
sorg og ulykke, at jeg ligesom føler trang
til at krybe i skjul, - muligens vil de
anse dette for en grille, men at de vilde
kunde forstå det, om de kjendte til
alle de sørgelige omstændigheder, der
i løbet af de sidste 3- 4 måneder
har bragt mig til, næsten at gå tilgrunde,
derom føler jeg mig dog overbevist.
Deres deilige "Magnhild" har trøstet,
glædet og styrket mig mere end de kan
ahne, også for "Magnhild" står jeg i en
så stor taknemmelighedsgjæld til dem,
at den aldrig kan afbetales. Modtag
12.juni 1929.
Kjære Fredrik,
Mange tak til Stina og dig for det morsomme
billedet som jeg blev svært glad for.
Jeg undres hvordan dere har det - mon dere kommer
forbi her isommer? Her er aldeles nydelig nu, og jeg glæder mig
til jeg skal ind til Oslo sisst i denne uken og hente 
hjem min søn Hans.
Er ikke dette billedet av St. Gudmund vakkert?
Mange hilsener til dere begge
din
Sigrid Undset.
84
skatt; men det har lyktes ham å redde sin
boksamling, som nå er pakket ind og 
forvart på ukjent sted! Han bor på
et skummelt hotell og ernærer sig foreløbig
med oversettelser. Det er blitt en hel nærings-
vei for mange forfattere, siden forlagene
åpnet slusene for utenlandsk litte-
ratur - for ikke så sværtmange år siden.
Vi snakket bl. a. om Olav Duun -
 boken hans iår er forunderlig 
utflytende og uten benrikt - lek med ord,
en godt merkbar likesælhet med alle
mennesker. Arnulf sa grundende:
"Det er sørgelig, Duun ikke har fått anledning
til å begå et mord - det er derfor han
visner." Det er sagt på eggen - men 
noe er det, Duun har civilisert bort i 
sig, til alt er blitt like svart og like hvitt 
for ham. Den, som vil myrde, hater eller 
elsker. Nå er det, som orker ikke Duun
noen av delene. -
Krigen i Etiopia, og sanksjonene
mot Italia fyller avisene. Etioperne
Nødvendighed for hans Humør
og Selvtillid, og det vilde
være galt. Der ikke mange
Solister som reiser om med
sin Impressario, de greier sig
alene, og det vilde ogsaa blive
en dyr Affære. Dette har jeg
sagt Fischer og han ønsker
at overtage sine Udgifter
selv, for de Fordeles Skyld som
han tror at kunne have for
sin egen Part ved sammen
med Fridtjof at lære andre
Kunstnere, Direktioner og
Musikselskaber at kjende,
selv at gjøre sig kjendt i
større Forholde som Im-
pressario- det faar
altsaa blive hans Sag,
men aldeles fraseet dette
liger jeg ikke at Fridtjof ikke
skal vænne sig til at staa
paa egne Ben. Hidindtil
og i de første Aar af hans
Optræden ude er det jo
nyttig og en stor Hjælp for
22/10 87 
Kjære Edvard!
Endelig kommer jeg da med Sangene.
Det bliver kun sex (som sidst)
da jeg tror, det er bedst at lade Spørgs-
maal gaa ud, væsentlig fordi jeg
synes Texten er noget sentimentalis-
simo. Vil Du altsaa have det Bry-
deri at se dem igjennem. Jeg ved-
lægger nogle Notitser ang. hvad jeg
har været uvis om. Tak fordi
du tager Dig af dem! Og
gid jeg selv kunde reise med dem!
Det kribler saa underlig i mig,
idet jeg nu skal sende Dem, og
skal jeg tilstaa det, saa er det ikke
just Dispacheur - Embedsmands -
Tanker. Ja, ja - Du forstaar nok.
Og dog - hvorfor tænke paa saa-
dant. Lad mig bare huske paa
"meire eg fik, end eg hadde
fortjent", lad mig huske