MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Lie er nu saavidt bra, at de iforgaar
reiste til Aasgaardsstrand, hvor de
bor i Hotel "Central".
Fenanda Nissen fortæller
i Brev idag, at Vigeland skal ved
og modellere Lie der - rimeligvis i
næste Uge. Saa maa altsaa ogsaa
Vigeland være bra igjen. Er spændt
paa, om det er min Enebærkur
sum har hjulpet?
27.6.28
Fremdeles surt. Man har næsten
Lyst til at lægge i Ovnen. Det har Løland
gjort, da han er saa plaget af Gigt f. T.
Desværre fik han ikke Schæffers Legat
heller. Det var Synd. Nils Kjær drog
af med det. Alt gaar den gale Vei. Et
Lyspunkt er Schaumans greie
mandige Optræden. Skulde ikke en
saa sindig og i alle Dele brav mig
ikke havde godt af, - jeg trodde hun havde
"nedkommet" straks - og fik hende som sagt
straks ind paa en klinik her. Det koster
mange penge for hver eneste dag at have dette
værelse tilleie paa klinikken - og samtidigt
at have værelset paa hotellet, - og saa har
jeg "Madonnas" forlangende ogsaa maattet faa
et sengerum til mig selv paa klinikken, - saa jeg
kan ligge der medens "historien staar paa". - "Madonna
kan nemlig ikke et ord fransk - og "gruer" sig
derfor for at bære alene med de fremmede men-
nesker - under slige "omstændigheder". Fødselskli-
nikkerne er her "private indretninger", og de har ikke,
som i Norge - "stats- og komune-bidrag",- og det
det blir da dyrt at bo der, - det er ogsaa
kun faa "rike" franske fruer, som besøker dem,
ellers er her kun kvinder med abnormiteter, -
som der er mærkværdigt mange af her; - (jeg har
seet saa utroligt meget her om dagene; - hele stiftelsen
er som et privathjem; - alle døre staar aabne, - alle
gaar ud og ind, hvor de lyster, - døde bæres ud
hver dag. Fransk tales alle vegne. Her er ingen af
arabernes kvinder; - nei arabernes kvinder er
det være for Deres mange
Venner som for mig; den
eneste Trøst er, at Kristiania,
hvor De vel slaar Dem ned
om Vintren er en dejlig By
ogsaa for os danske, saa
nu ved De hvad der kan vente
Dem!
Ja vist gaar Bølgerne højt
i Norden og jeg forstaar
saa godt at De, der allerede
længst har ført det frie
Norge ud i Verden i herlige
Toner, føler Deres Hjerte
svulme over at kunne sætte
Foden paa frit Land - men
jeg deler ikke Deres Frygt for
sin Charmdents Fred 
og så læsningen – Kvinden 
lader jeg osså blive i 
Himmelen – som de gamle 
italienske Kunstnere –	Rosernes 
Torne er for slemme – Jeg 
begynner af at føle en
Nydelsen af Kvinden som 
Blomster – lugte Blomstens Duft 
og beundre de skjønne Blade 
uden at blade i dem
så blir man ialfald ikke skuffet
– Jeg spadserer nu alene 
ut – gudskelov – Friheden er
skjøn – Snart må jeg se at 
finde et passende Opholdssted – 
– Det har været en farlig og kritisk 
Tid – De få Timer for 10 år siden 
har da Kvinden fået hævnet –
Drøbak, Onsdag.
Kære Vigeland,
jeg skal selvfølgelig komme
ind efter Busten og takke til -
især da jeg med det samme kan faa
se Fontæneudkastet. Saa kommer
jeg Lørdag, for det er vel ikke sagt
af Busten blir færdig Fredag.
Din hengivne
Knut Hamsun.
Kjøbenhavn 18/12 71
Kjære Grieg!
Vi have anstrængt os af alle Kræfter for
at Skaffe noget færdigt og trods den uheldige
Forsinkelse af Correcturen er "Foran Sydens
Kloster" færdig i dette Øieblik. Klaverstykkerne
blive derimod ikke færdig før i Slutningen
af Ugen. Neupert har læst Correcturen og har
brugt flere Dage dertil, da han gjerne vilde
gjøre det nøiagtig som muligt; han har fundet
c 20 Feil deri. -
Jeg benytter Deres Tilbud om Bistand og beder
Dem for min Regning besørge vedlagte Avertis-
sement indrykket c 2, 3 Gange i det meget læste
norske Blad. Under Korsbaand sender jeg Dem
et eller to Exemplarer af Sydens Kloster; men
gaaer det ikke an at sende under Korsbaand,
da de i Regelen bliver saa forkrøllede, at
man hverken kan give den bort eller
sende dem til Salg. Til Boghandleren gaaer
der derfor Pakke imogen med Dampskibet
og deri lægger jeg en Pakke med Explarer til
Deres personlige Brug. Jeg haaber De synes
om Titlen; jeg har holdt mig til Deres Manuscript.
En Glædelig Juul ønskes Dem og Deres Kone fra
Deres hengivne
De hører snart fra mig! S A E Hagen
November 7de
Nu ender jeg da for dennegang den sidste Aften her.
Ingen Ord kan afmale med hvilken Glæde jeg
iler til Faaberg igjen, for atter at igjenskue, de
Dyrebare B. S. Med et Hjerte der føler uendelig meget,
for disse kjere, har jeg ogsaa i Dag imodtaget et Brev
med tusinde bevis, for hvad jeg ellers haaber af
Dem. At minne Breve have nogen Værd hos dem,
overtyder mig at de virkelig er dem kjere, og hvad
vilde jeg vel ikke opofre for at behage dem, dem
som er mig meget mere end nogen anden dødelig.
Stakkels gode Severine, hvad foraarsager Dit Tungsind?
dette saaregjør mig meget, Din Alder bør dog endnu
ikke Kjende Kummer, en Alder som dog bør, og er, Menne
-skenes skjønneste Foraar. Lykkelige Tid, Glæde smiler og
 følger altid Din Rosenalder. Fred Daler ned til
mit Hjerte, og skjenker mig en sød Ro. En Betler
har jeg dog glædet i Dag med lidet, hvor Glad er ikke
en oprigtig Fattig, i en velment Givers lille Almisse.
Om Livet tildeler mig noksaa lidet, skal dog mit Hjerte
stedse staae Aabent til velgjørende Handlinger. –
Salig Hver, som giver
Armod Brød!
Hver, hvis Trøst opliver
Brødres Nød!
Rolig han sin Vej betræder
Fremme Held i Løn!
Aldrig han forladt skal græde
Han har skjenket Himlen Glæde
Han er Himlens Søn.
November 8te
Den første gang fra i mit Hjem, nedskriver jeg i Aften
disse Linnier i min Bog, haabende at Fremtiden skal
skjenke mig ofte denne glæde herifra, Medens B. og S.
er i Faaberg, blier det mig Kjerere end noget andet
Sted, thi naar jeg veed jeg er dem nær, saa føler
jeg mig gladere end nogensinde. En inderlig Længsel
trækker minne Tanker Nordefter, til det Sted disse
ædle Lever. Hvad er Du ikke Dyrebare Venskab! Og
hvor lykkelig gjør Du ikke dine besidere, Hvor higer
ikke Hjertet efter at dane sig efter det gode, og hvor
stemmer Du Sjelen til Dydige Forsætter. I dit Følge er stedse
Lillehammer 13.8.19.
Kjære Nini,
tak for brevet dit og tak for kassen med
alle de goe tingene. Jeg skal nu specielt hilse dig fra 
Peimand og takke for det – han var saa henrykt, det vesle 
asen han er; godbillig spiser han ikke andet end 
slikkeri. Jeg orker ikke vise ham nu i denne tiden og det 
benytter han sig av; gjør ikke andet end han selv vil og 
det er baade og det. Jeg hadde ham med forleden et sted, 
hvor jeg traf en Trondhjemsdame, som i sin tid hadde paahørt 
mit foredrag om«hædre din fæder og din moder» og hun mindet
mig om alt det fortrinlige jeg hadde sagt om barneopdragelse 
- jeg takket gud i mit hjerte for at Pei allernondigst 
behoget at opføre sig pent og dannet – jo og forresten for 
at min gut er vakker og fin at se paa; hun hadde med
sig to knollet unger omtrent paa somme alder – efter deres 
gdre at domme er der noe i den franske fremstilling av 
sakens sammenhæng ; de smaa børn, kommer i kaalhoderne. 
Det skulde være ordentlig gjilt om du kom 
hitop en tur – men det gaar vel ikke an at ønske det, 
siden det altsaa er under forutsætning av at din søster 
med gutten ikke kommer. Men kanske det er lov at
Kontoret 11/10 87 Aften.
Kjære Edvard!
Du ser, at jeg befinder mig paa
det berygtede Sted, men jeg kan trøste
Dig med, at Kontorfjæset er Væk, og
at der er kommen et Ranglefjæs
istedet. Det er nu tredie Aften i Slags
at Marie og jeg er paa Farten: Søndag
i Barnedaab hos Nancy, igaar Barne-
daab hos John og iaften Bar nei
Konsert hos Halvorsen. De som i
Grunden bærer Skylden for de to sidste
Dagers Udskeielser er "de Gamle", som
med en uimodstaaelig Intensitet og
Elskværdighed har bearbeidet Marie
og mig saaledes, at vi tilslut gav
efter for Fristelsen, og igaaraftes "paa
Taa" holdt vort Indtog i Dit
og Ninas Kammer "høit under Taget".
Det bliver dog nok bare igaar og
idag, da jeg har bestemt mig til
at gjøre mig Kontoret nyttigt ogsaa
om Natten ved at gjøre det om
til et Slags Hamlagrø med Skind-
sæk, Feltseng - og Sovesofa.
det er en Egenskab, Du
ikke holder høit i Pris;
men jeg har den i Blodet,
og forresten er det jo gan-
ske naturligt, at jeg er
beskeden. Naar jeg skal
skrive til Dig om Dine
Bøger, da synes jeg, at min
Ros næsten er fræk. Og alli-
gevel tror jeg, at Du vil, høre 
om, hvad Indtryk den har
gjørt paa mig. Jeg synes, den
er en udmærket og ene-
staaende Bog. Som For-
tæller synes jeg, Du har
en Maade, anderledes
end nogen anden Forfatter,
som gjør, at den opdigtede
Fortælling i Dine Bøger
Leipzig 14/7 99.
Kjære Honoria!
Her blir jeg nok ikke mere optaget end at
jeg faar god tid til at skrifte mine Handlinger
for hver dag for dig.
Jeg reiste altsaa hid med hurtigtog i morges,
i sterk varme, som nu heldigvis atter gir sig lidt
da det er begyndt at regne. Her kjørte jeg strax
til Hotel de Prusse, Rossplatz 7. Jeg valgte det
for at gaa Meiner lige ind paa livet med en
gang; han har sin forretning Rossplatz 17. Saa
barberte jeg mig og gik did med en gang, men
kom for sent, han gaar nemlig hjem til mid-
dag kl 12. Saa fulgte jeg hans eksempel, holdt
min middag i Panoramarestaurationen, og drev
paa gaden til kl. 3. De søgte jeg ham paany og
traf ham. Det var en pen mand med et meget
pent væsen, og slet ikke i sit ydre saa impone-
rende som jeg havde ventet af en Leipzigerfor-
lægger. Vi havde en ganske lang og interessant
samtale, men Om jeg kommer nogen vei med
ham er naturligvis et stort spørgsmaal, men
Jeg vilde laane ham de Penger han trænger,
hvis jeg hadde dem.
Det maatte kunne reises Penger til ham -
ikke en Dot, men en Sum. Vi maatte være mange
om det. Og det nytter ikke at hangle videre med
Bladet uten at Summen først er der.
Deres ærbødige
Knut Hamsun.
Hr. Redaktøren av Tidens Tegn.
Hvis De vil være saa elskværdig at trykke disse
Linjer kunde jeg altsaa faa svaret til begge Kanter under
ett. Jeg er saa slitt av al Brevskrivingen.
Deres ærbødige
Knut Hamsun.
Paris den 6 November 1875.
Høistærede hr. professor!
Deres brev, som jeg modtog for
over en uge siden, besvarer jeg først
idag, fordi jeg ikke tidligere har kunnet
give noget svar. Jeg har to gange væ-
ret nede i nationalbibliotheket; men
folkene der nægte haardnakket at have,
hvad jeg søger. Som det synes, har Belgien
ingen samlet udgave af sine love; de maa
søges i den officielle bulletin, og paa listen
over belgiske sager i bibliotheket fandtes, som
jeg selv forvissede mig om, hverken denne
eller noget surrogat derfor. Jeg henvendte
mig da til den belgiske legation, hvor
ikke glemmes –
– For aKjærlighedens 
Smerte kan glemmes 
men ikke Legemlige 
Skavanker –
Jeg sender dette i Hast
Din ven
Edvard Munch
Blandt annet: jeg hører 
af Nyhuus at Bødtker
skal have havt den 
Frækhed at være stå 
bag Dybwads Trudsler om
Søndag 8/5. 49.
Kjære Fru Stray,
Jeg husker ikke fra mine to Brever hvad jeg bad
Dem si til Grieg, det var noget om Korrekturen. Det
er ogsaa alt jeg beder Dem si ham idag. Jeg skjønner
ikke hvorfor jeg skal vente i ukevis, den kunde sendes
mig paa Dagen naar jeg trænger den. Men som Grieg
vil. Jeg kan vente.
Deres ærbødige
KH
Hansteensgt. 2 IV 18/12-23.
Kjære Hulda og Garborg
Vi ses saa sieldent, og nu er Julen der.
"Glædelig Jul!" Gid jeg vidste, at
I var friske og hadde det godt.
"Godt Nytaar! Trods vanskelige Ti-
der. Tak for det gamle Aars Venskap
Naturligvis længter jeg efter at se
Eder Ansigt til Ansigt. Med hjer-
telig Hilsen til Tuften og hans Frue
og de Smaa er jeg Eders
hengivne gamle Ven Harriet
(Arpeggier.)
Hvad for en larm i natten klam?
(Arpeggier.)
Hørtes ej fjerne hundeglam?
(Arpeggier.)
Var det en rusten kirkefløj?
(Arpeggier.)
Eller usalig åndestøj?
På Herren vi os forlade vil,
som våger over alle de stjerner mild:
Gud fader os bevare,
store med de små,
hans hellig engleskare
skanse om os slå!
Anton Juell. 99.
at der ikke skal være seng her. Jeg har faaet 
det malt nøiagtig med den blodrøde farve, 
jeg ønskede, og da væggene er af planker, og 
møblerne af aller simpleste sort, men malet 
af mig selv med en brilliant grønfarve, 
der staar fortrinlig til væggene, er her 
blevet rigtig nydelig. 
En "hjørnesofa" draperet med et 
gammelt, italiensk teppe, en 
gammel kurveboghylde af fars, 
henne ved ovnen en nydelig 
"bondekrak" hvor jeg vilde 
ønske at du nu sad med 
en cigaret, saa vi kunde passiare tøv 
sammen, istedenfor at jeg nu skal skrive hvert 
ord, jeg vil have sagt dig - og saa har 
jeg mine bøger og blomster og hylder 
med keramik og "pottage" og en 
masse billeder - alt sammen billeder, som 
jeg enten har kjøbt selv eller taget ud af
Bergen 4/11 1901.
Kjære!
Det glæder mig, at du fandt visen
saa god. Dine spørgsmaal kan jeg
foreløbig besvare saaledes: Visen er
kommen til Vikør ved storthingsmand
Lavik, som 
hold derinde har sunget den der; en ung
gjente lærte den og sang den for os, hvor
efter Ottesen nedtegnede den. Om den
har været nedtagnet før eller nedteg-
net af andre, ved jeg ikke. Igaar talte
jeg med Laviks bror, sognepresten til
Hammer; han fortalte, at visen har
været sunget i hans hus, mens
ne var smaa, - den har vel gaaet i arv
i slægten - og nu har broderen, storthings-
manden draget den frem igjen af sine
Mands Offer bringe Rusland til at
lytte. Gud hjælpe den næste Bobrikoff.
Der er nok flere
tapre
Gutter
i Finland.
Var i Byen igaar og tog imod
de 8 svenske Dansere, som igaar og
idag danser paa Folkemuseet. Det er
Venner og Kjendte blandt Skansens
"Kullor" og Asistenter. Desværre
er Veiret umuligt, saa det vil
neppe hjælpe stort i Museets tomme
Kasse. Ingen reiser ud i den Ørken
i slet Veir; neppe nok i godt.
Beliggenheden er i alle Maader uheldig.
Men Bondeungdomslaget tog vakkert
imod Svenskerne med en hyggelig
Frokost i Kaffestova. Blomster og
Flag og Grønt og Taler og Sang og hjertelig
Stemning.-
St. Hans Nat havde jeg en Historie
med min Pige, som gjør, at jeg maa
lindeduft giver en sugende for-
nemmelse inde i brystet af stærk 
sødhed. Hos bedstefar staar der 
to lindetrær foran huset. Der laa 
jeg altid for aabne vinduer og havde 
hele duften drivende ind i mit 
kammer.  
Tantes piger - jomfruer siger I 
paa svensk - var et par prægtige 
piger kan du tro. Barnepigen, 
Durdei - det er bondejenter fra Sogn, 
hvor onkel og tante har boet til i-
vaares - er en slank, blond skjøn-
hed, men kokken, Gunhild, var 
en staut, mørk pige, der kjendte sine 
ahner 200 aar opigjennem. Naar de 
to gik til brønden efter vand om
Bergen den 1ste Mai 1868.
Kl.10½ Aften.
Min kjære Edvard!
Det var jo dog muelig
at jeg kunde gjøre en liden Begyn-
delse til et Brev iaften, da Benedicte
er hos Nergaard, og jeg saaledes bliver
siddende indtil hun kommer hjem.
Moer er paa Landaas med Lars og en
anden Arbeidskarl, for at søge at bringe
Haven en Smule i Orden. Jeg kjørte
derop med hende igaar over Middag,
men maatte nedover igjen om Aftenen
da jeg ventede den første Hummersmak-
ke hvert Øieblik, og den kom da ogsaa
ganske rigtig inat. Vi har saaledes
havt det lidt travelt idag indtil Kl 5.
da vi fik den afsted. En Stund derefter
drog vi Allesammen, ifølge Ønske ind
til Tante Hanne for at gratulere med
Bryllupsdagen og drikke Chocolade. Da
Klokken var 6½ gik vi allerede derfra,
og det var vist mere end nok for den
stakkels usle Tante. Marie er idag 15 Aar,
og hun havde 3 Veninder hos sig. Erin-
drer Du idag for 6 Aar siden, da vi kom
fra Aasen og fandt Dig ved Flügelen.
Ak ja! det var deilig Dage, slig dr
lever jeg ikke flere af. Stakkels Moer
har stygt Veir paa Landaas, vi har
i Eftermiddag Kl.5 havt Tordenveir med
øsende Regn, og stygt er det endnu.
Jeg vilde gjerne komme derop imorgen,
og saa kjøre ned igjen med Moer, men
som Veiret nu er, bliver det Intet af.
Jeg læser Weininger. Og om Kvælden og
de dumme vaagne Nætter, Tuftens rørende
Fødselsdagspresent: Stanleys "I det mørkeste
Afrika". Han har sparet af de Smaa-
skillinger han i Vinterens Løb har
faat af mig til at fraadse paa Kaffe-
stova for og kom nu hjem om
Kvælden den 22de med denne dyrebare
Present, som han havde betalt med
7 Kr.. I hvert Bind er skrevet: Til Mor!
Han vilde jeg skulde "reise lidt naar
jeg laa vaagen om Natten". Han ved
jeg er glad i at reise. Ofte gjør vi
sammen de herligste Reiser paa
Globussen. Da siger han ofte: Det er
synd du ikke har mange Penger Mor! x
28.2.04 
Sol over  al verden! Var paa Kunstner-
karnevalet igaar. Atslutning af Markedet.
Høist uegentlig kaldet Kunstnerkarneval
forresten, da der var yderst faa
Slotsgade 4.
29-10-76.
d. 20/10 70
Til mine kjære udmerkede Venner
Edvard Grieg og Hustru!
Da jeg nok holder af at holde
givne Løfter og tilmed gjerne ønsker
at bevares i elskverdige Menneskers
Erindring beder jeg om at mit Por-
trait, der her medfølger, maa finde
en Plads ved Siden af andre gode
Venners.-
Den traad der binder Ven-
ner sammen kjende vi Alle og det
ville smerte mig om denne Traad ikke
mere erindredes over i Christiania,
thi i Kjøbenhavn og i mit Hjem?-
rer Ægteparret Grieg med til en
Tid fuld af skjønne Minder, Les ikke
let glemmes.
Vor fælleds Ven Hommels har be-
søgt mig en Aften, men hans Hjer-
te er jo i Bergen, hvor det ogsaa bør
regn. Faar vi ikke vand snart, saa blir her arbeidsstans og slut paa lys
og kraft. Masser av sne og ordentlig kakelinne kunde ogsaa gaa an, men
høstregn vilde være bedre.
Møtet i Forfatterforeningen har du vel set om i aviserne. Jeg er glad
vi faar Moren i det literære raad istedetfor Seland som aldrig hadde læst
nogen av de bøkerne vi skulde behandle, og naar Hulda Garborg ogsaa pleier
at si, hun har ikke læst dem -. Moren har jo ogsaa bedre tid til at følge
med, han faar vel alting sendendes, fordi han har været med i saa mange
saker og saan -.
Ja saa maa du leve saa vel, du og alle dine, og ha glædelig jul
og godt nytaar. Mange hilsener til Åslaug og barna
din hengivne
Sigrid Undset.
den gjør dog muligt det, som fra
først af synes svært nok. Luraasen
N. II, Møllerguts-Brudemarchen,
den underjordiske Gangaren (Mannerheim)
og Kivleslaatten (i 3/4 Takt) er det, jeg
har taget fat paa - "in earnest".
Du faar tilgive Mig Frækheden paa
Grund af min store Kjærlighed. -
Det var trist, at Sigurd Lie skul-
de gaa bort saa ung, men det
var jo ikke uventet; igrunden er
det jo mærkeligt, at han - saa svag
som han var - har kunnet leve
saa længe. Hvor morsomt at se,
at der foreslaaes Komponistgage
igjen for Sinding, bare der nu ikke
maa lægge sig noget iveien. -
Gid Du nu maa være frisk og trives
godt derinde! Jeg glæder mig til at
høre om Konserten! - Det er saa
Af Gotfreds Brev til Din Edvard,
vil Du se hvorledes hans Befinden-
de er; kunde jeg blot blive klog
paa, hvad det er for Smerter som
sidder i hans Fødder, og som plager
ham. Er det Gigt - eller er det dog
Hypochondrien og Nerverne der er paa
Spil. At der skulde være Noget i Vejen
med hans Hjerte tror jeg ikke paa - men
hvorfra kommer Smerten i Siden? Ja
Lægerne ved jo saa lidt - hvordan
skulde saa vi Andre vide Noget?
Søde Du! Vær vis paa at jeg kan
sætte mig ind i hvor trist den
sidst forløbne Tid ogsaa har været
for Dig. Denne evige Ængstelse for
det Kæreste man har, slider og
river En helt op. Men give os over
maa vi ikke - ikke saalænge vi
har dem - bare pleje og føje dem
maa vi, og vise et mildt Ansigt.
Lillehammer 2. mars 1921.
Kjære Professor Paasche,
Ja nu vet jeg virkelig ikke hvordan jeg skal
takke Dem som har hat saa meget bryderi for min skyld. Men nu skal
jeg hellerikke plage Dem mere. Og saa maa De ha saa uendelig megen tak
for Deres værdifulde bistand.
For Kolsruds autoritet maa jeg jo bøie mig. Endda
jeg synes, netop efter reglementet for bispevisitas, Norges gl. Love II side 336, 
saa maatte det ialfald være naturlig at almuen gjør biskopen opmerksom 
paa de rygter som gaar om Kristin og vil at han skal kræve, hun skrifter.
Naar hun efter en hel række tildragelse som bygden i stilhet har kommenteret 
som skandaløse kommer til bispevisitasen i følge med den mand som
er utpekt som hendes elsker og som hun nu vil la føre et barn frem til 
konfirmation. Imidlertid saa har jo ogsaa den mistænkte mand en hustru
som netop er hovedkilden til rygterne om Ulv Halldorsson og Kristin og da blir
det vel hende som anklager sin mand. Men derved blir jo unegtelig hele 
saken en del tarveligere end naar det er de gamle bønder – husfolk før i tiden, 
paa Jørundgaard og Formo – som har set al den sorg Kristin har gjort to gode 
mænd og som nu vil ha hevn over hende – og ikke skjønner, hvordan baade Lavrans 
og Simon til enhver tid og for enhver pris har villet skjærme hende og 
er hevnede allerede, naar Kristin sammenligner sin kjærlighet med deres. At faa
stadige mathed og mave-
uorden. Om aftenen
7/I var studenterne Foltmar 
og Daniel Steen her og løitn.
Thor Anker - Riecks og Johan
(Julie har skullet besøge sine
søstre, men kom efter en
dags fravær hjem igaar idag,
da hun pr. telefon opdaged,
at hendes barnepige havde
faat fri en times tid)
Don kom kl. 10, glad og
oplivet over sin 9de bjørn.
8/I Don gik i søndenstorm
og regn til Sponvigen -
mama og jeg laa og pleied vore 
maver og næser paa sofaer.
Jeg læste paa mit foredrag til
imorgen. Men den be-
givenhed er helt overskygget
indtil mig, og nu glemmer hun vel alt det, alle sine søte smaa 
manerer, naar hun skal være borte kanske i mange maaneder. 
Pei er ikke kjælen – uten han vil opnaa noget – og nu er han ute 
fra frokost og til klokken seks – stikker op kjøkkentrappen og 
faar mat engang midt paa dagen og jeg ser ham neppe fra morgen til 
sengetid – han er allerede kommet til «indianer» stadiet han 
skjønt han neppe har nogen klar forestilling om hvad indianer er 
men «vi leker med store trækniver og saa gir vi rare lyder til 
hveran utenfor Tomas’ gjerde.»
Jeg har tat ned og stoppet gardiner, Asta og jeg er alt 
saa smaat begyndt paa julestellet. Men jeg kan ikke si andet end 
at jeg kjender det bittert naar jeg tænker paa at jeg skal stelle til 
jul for de andre og min egen lille unge skal være borte -.
Til Regine har jeg ikke faat skrevet endda – ikke 
været god for -. Min egen bok har jeg ikke set anmeldt endda 
– jeg tror jeg skal være komplet likegyldig, hvordan det 
gaar med den – i det mindste saalænge den ikke blir rørt 
av Mona Smith. Jeg ærgret mig usigelig over Nærups anmeldelse 
av Egges skuespil – i det hele, hittil har alle anmeldelser 
ærgret mig. Barbras bok er gyselig, synes jeg. I de to «bekjendelses-
skrifterne» var der da i det mindste detalj-iagttagelser som var 
ganske gode og vigtige, selv om bøkerne naturligvis ikke hadde 
den løseste forbindelse med kunst. Men denne her - den er gud-
hjelpemig like daarlig som Jomfruen hendes. Jeg synes ikke det 
er andet end en bunke uttværede kinoprogrammer – films-
herregaard, films-frihet, films-humor og filmstragedie. 
Hendes vrøvl om slegtsmennesker irriterer mig saa usigelig. Et utpræget
baade for Norge og for 
fik Du tale med Bjørn-
son om det?
Idag er det rigtig en
Graaveirsdag, - Himlen graa,
Gaden graa, Husene graa
og Fjeldene graa. Og saa
mørkner det, - kun 7 Uger til
Jul. Men da gaar det opover
igjen. Og i saadant Veir er
det brilliant Arbeidsveir, og
jeg sidder med Dispacher
og Ligningsgreier noksaa lunt
paa mit eget Kontor. Ja, hvilken
Herlighed at have en Hybel,
om end aldrig saa liden,
for sig selv. Jeg tror ikke
den er større end Fjerde-
parten af mit forrige Kon-
tor, men den er min, og
jeg har saa mange fredelige
stille Stunder her. - I forrige
Uge var jeg syg, havde for-
kjølet mig i