fattere af Lovbøger, der lægde an paa en systematisk Ordning
af Privatretten Charondas og Hallicus, Borgere af
doriske Colonier i Storgrækenland, men utvivlsomt er det
dog at Privatretten først har modtaget nogen rig Udvikling hos
Athenienserne.
Vi have imidlertid ikke opbevaret nogen Samling
af deres Lovgivning eller nogen fuldstændig Framstil-
ling af deres retlige Institutioner. Kundskaben derom maa
hentes af deres alm. historiske Skrifter eller
deres berømte
Taleres juridiske Procedurer, som ere os
efterladte,
og denne Kundskab er meget utilstrækkelig.
Gans I. 3. 281.
Paa Grund af den overordentlige Betydning Fa-
milien og de til den knyttede Rettigheder havde for den
offentlige Ret, h er det
Lovgivningen
om Familieforholdene, som vi kjende Bedst.
Pastorel B. 6 Cap 9.
Vi ser her endnu store Spor af den barbariske østerlandske
Opfatning. Monogamiet var vistnok den
almindelige
Forudsætning, men vi finde dog idelige Spor til Fleerkoneri,
ihvorvel dette synes at være forladt, og Lovgivningen paa en
vis Maade syntes at søgte at indskrænke det, ved at straffe den,
som tog en tredie Kone, medens han havde tvende andre i Live,
med Infami. I Qvindens Stilling var endnu meget tilbage
af den østerlandske Opfatning. Hensynet til Familieiendom-
mens Conservation bevirkede, at
et Fruentimener, som blev
Arving,
blev tvungen til at gifte sig med sin nærmeste
Slægtning, – hvorimod hun da ogsaa havde Ret til, hvis
han var
Gans I 295
en gammel Mand, at 
vælge sig en Elsker
blandt de
nærmeste yngre Slægtninger. Concubinatet tillodes,
Skilsmissen var fri, og en Mand kunde give
sin Kone bort, Perikles gjorde det, ja endog testere hende
bort, Demostehenes's Fader testerede sin Hustru bort til en
gammel Slave.
Hvor lidet Begreb de havde om hvad der consti-
tuerer det hellige og ukrænkelige i Familie-
baandet, det inderste Sædelighedsmoment,
viser Best. om at man kunde ægte sin
Førre comangeina (ikke uterivat).
Paa den anden Side indtog dog Qvinden
her en bedre Stilling end i Østerlandene
i social Henseende
. Hun kunde forlange
Skilsmisse fra sin Mand af gyldige Grunde. Bestemte Efter-
retninger om en udviklet Dotalret.
Mandlige Slægtninger forpligtede til at give dar. Manden
forpligtet til at restituere Dor, naar han ikke skilte sig fra
sin Kone uden gyldig Grund.
Dos uangribelig af Mandens
Creditorer.- Ægteskabet af væsentlig Betydning for Børnenes Legitimitet. Bastarder udeelagtige i Arve-
retten og Familiehelligdommene.
Fædrenemagten derimod her af mindre Betydning, Fri-
heden har gjort sig gjældende.
Dog maaskee udsætte Børnene, men
ialfald
kender græske Staters Love.
Patria Pot. strakte sig ikke udover Myndighedsalderen det 20 Aar.
Alimentationspligt, men dog betinget af at Faderen havde ladet
Sønnen lære et Haandværk. – Fædrenemagt ikke af frivillig
Beskaffenhed, man kunde overtage den ved Adoption,
hvortil
Lovene næsten tvang En, som ingen
Børn havde
og frasige
sig den endog over naturlige Børn, naar man var misfor-
nøiet med dem, altsaa en Institution af
mere politisk
Characteer.
Qvinden bestandig umyndig
Tutelat enten legitimt, hos Faderen, og ham alene,
eller testamentarisk, - Faderen maatte dog ikke indsætte
de nærmest Arveberettigede, - eller dotiet, Archonten forord-
nede det.
I umiddelbar Forbindelse med Familieretten stod Arve-
retten. Den var egentlig en Intestatarveret, tilkommende de mandlige