decreterne, og gaaer det end ikke an at sige, at dette er Alt, hvad
man kan forlange af mnskelig Retfærdighed, saa er det dog meget bedre
end Vilkaarlighed, Bestikkelse og bevidst Partiskhed.
Alle de Efter-
retninger, vi have om Retfærdighedens Haandhævelse i concrete
Tilfælde, gjøre hellere intet ufordelagtigt Indtryk,
vistnok
Retskrænkelser i enkelte Tilfælde – Semraltum, som
havde tabt Slaget ved Orgivusæ, men Buddenbrock, Syng
og Staffeldt, – Loven blev ialfald ikke krænket uden at
der viste sig vægtige Stemmer for den og den faldt ikke uden
Kamp. Socrates's Domfældelse, retfærdig fra atheniensisk
Standpunkt.
Slette begreber om Retstil-
standen fra Aristophanes's Caricaturer.
Paa den anden Side efterlader den vistnok
betragtet
fra en senere Tids Standpunkt meget at ønske. Svarede ingen-
lunde til sit eget Ideeal, Realisationen af Patriotismen, og
Og medførte i Virkeligheden ved Siden af den store politiske Frihed
megen Indskrænkning i den Enkeltes Raadighed og over sig selv og
sin egen Retssphære, - Skattesystemet, 1200 rigeste Borgere maatte
udrede Supplementet til Bjergværkerne, Tributes, Told og Confisca-
tioner, og dette blev en uhyre Byrde, da Huusholdningen blev
saa kostbar ved Afløsningen af alle offentl. Forretninger, de
religiøse Fester og Krigsvæsenet.
Retsmiddelet til at komme
ud af dette Tal, ved at paavise en anden Rigere, hvorom der
da opstod Proces, hvorfor den denuencierede havde Ret til uden
videre at forlange Bytte af alle Ens Eiendele. Og disse De-
nunciationer og Processe vare meget talrige. Dertil kom, at
Staten overalt ellers optraadte paa en meget trykkende Maade
ligeoverfor den Enkelte.
Undladelse
af at erlægge hvad
man var bleven Staten skyldig medførte Confiscation og
Ærens Fortabelse.
For at
hindre uretmæssige
Anklager
var enhver Klager, altsaa
enhver som vilde søge Ret, pligtig at stille en overmaade
stor Pengesum for sig, og denne blev forbrudt, hvis Sagen
gik Klageren mod, hvorfor man var nødt til at ty til privat
Voldgift. Overhovedet var Lovlydigheden, om end større i
Athen, end andetsteds, dog liden blandt de Rigere og Mægtigere,
kort hos Enhver, som besad Indflydelse nok til at sætte sig
op mod Loven. Idelige Vidnesbyrd derom. Denne besynderlige
Disciplin som findes i det moderne Samfund, hvor dets Fattig-
ste uden Betænkning kræver Sit hos den Mægtigste, fordi der
ved hans Side staaer en uden al Sammenligning Større, nem-
lig Loven,
kjendtes ikke i samme Grad, og det uagtet de
anvendte saameget stærkere Midler til at tilveiebringe
denne Lovlydighed. Den kunde til Nød og indtil en vis
Grad fremtvinges, saalænge den ydre Politik gik godt, saa-
længe Statens Selvstændighed ikke truedes af ydre Fiender. Men
Athen og Grækenland overhovedet led af en ydre og indre
Kræftskade, som til Slutningen medførte dets
Undergang. Hvad der havde betinget
de græske Stammers
rige indre Udvikling, nemlig at de vare saa smaa, blev
en af Aarsagerne til dets
Underlegenhed under dets ydre Fiender Mel. og Rom., en
anden og den væsentligere laa i
de græske Statssam-
funds Desorganisation, der
tillod Mangelen paa Lovlydig-
hed at fremtræde stedse stærkere og voldsommere. Hvorifra skee d nu