MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
Endnu maa jeg fortæle Dig at jeg havde den glæde
at høre Dit Piano Concerte udmærket spilled
af hr. L. som er ung men sikkert taler
som en ældre Kunstner paa sit Piano.
Compositionen er meget originalt
i sine Ideer og Figurer, og jeg haaber
har en lang Fremtid for sig. Som en
gammel Ven vil jeg være saa dristig
at sige, at jeg synes Orchestret var
noget vel stark henimod Slutningen
i Instrumentationen 
hvilket muligent
kunde forhindres ved at sætte mf
for Trombonerne som har Hoved-
themaet der. Jeg haaber Du undskylder
min Frihed, Kjære Ven. - Hans Moe's Digt
er fuld af gode Tanker og viser, at ogsaa
udenfor staaende har forstaaet at skatte
den Hedengangen. - Min kjærlig Hilsen
til Dine Søstre og Tante Mone vis sidste Brev
jeg modtog for et par Dage siden. Ogsaa
naturligvis kjærlig Hilsen til Din kjære
Hustru Nina. Og med kjærlige Ønsker
for et Godt Aar vil jeg da nu slutte.
Mine Tanker ere ofte hos Eder
det er sikkert. Altid Din Dig
hengivne gamle Ven August Fries
THE DRAGON CLASS
Appreciation of Their Designer
From Lord Glentanar.
As one who has been greatly interested in the Dragon one-
design class for many years may I be permitted to express
my appreciation of "St. Andrew's" excellent article on this
class which appeared in your issue of May 28th.
I do not remember which year it was, but Mr. Johan Anker,
the designer of the Dragon, gave me blue-prints to bring back
to Scotland several years before 1935, and many of my Clyde
yachting friends were at once interested in the possibilities
of this type of boat.
The extremely rapid development of the class in Scandinavia
and other parts of Europe has been a most remarkable one
and I feel that it is fitting on the eve of his retirement that
owners of Dragons and all interested in them should recall with
gratitude the name of the man who, after a long and successful
career in designing sailing boats of all types, gave us the
Dragon.
GLENTANAR.
Norway.
Paa Hennums Aftenunderholdning
var Johan Svendsen tilstede-hans Ud?
talelse har jeg ikke hørt men jeg tviler
ikke om at han var fornøiet.
Aa det var jo rart!-
Min Hustru sender Dem venlig
Hilsen, det samme gjør jeg ogsa.
Vil De modtage Hilsen til Hu
Deres Hustru ogsaa saa er vi ogsaa
begge om den.-
Deres Ærb.
Sigvard Gundersen
Kr: 16.6.86
17.
skulde reise til Düsseldorf "Malerstaden Düsseldorf" og
studere. "Min hu stod imidlertid til Dresden, hvis Bil-
ledgallerie jeg ansaae for det fortrinligste i hele Nord-Eu-
ropa, og hvor jeg desuden hadde min game Beskytter og
Velynder, hr. Professor Dahl." Så underdanigst ansøk-
ning blev det ham da også indvilget at kunne reise til
Dahl i Dresden.
Hans Dresdener-ophold denne gang varte et år 1843-44,
da Dahl stadig.
gjestfrit
tok sig av ham og indførte ham i de bedste
kredse. Og han har tydeligvis også utstyrt ham med an- 
befalinger til sine venner i Berlin, da B. drog derfra. 
For her besøker han den berømte landsmand Henrik
Steffens, Øhlenslägers åndelige mentor og romantikens 
apostel ved Berliner- universitetet. B. har som vanlig
mest øie for den gjæstfrihet han nød og karakteriserer
ham forøvrig som en "overmåde godslig Mand". For geniet
hadde tydeligsvis mindre sans. Han overvar
blev
også
tat med til
en
forelæsning av Wilhelm Tieck, hvis navn han staver 
galt og som han åbenbart ikke tidligere kjendte noget
til. Men hans
T.'s
veltalenhet og herredømme over det
mundtlige ord har han aldrig hverken før eller siden 
hørt make til, det må han bekjendes, "skjønt han i 
legemlig henseende næsten kunde siges at være krøbling."
Også til T. blev han indbuden og "på det splendideste beværtet med
kage og Viin og andre gode Sager, såsnart Forelæsn. var tilende."
7.9.29.
Kjære Tore,
jeg slog Plænerne igaar og
blev svett og forkjølet, saa jeg
tør ikke være borti Huset mit idag,
derfor sitter jeg her og sender dig
disse Linjer. Jeg lægger ind en
Pengeseddel ogsaa, og den sætter vel
du i Banken til du skal hjem.
Det var rent galt at du gav 20 Kr.
i Drikkepenger paa Victoria, og det
var skammelig av dem at motta
saa meget, de skulde ha avvist det.
10 Procent av Regningen er nok at
fordele baade paa Tjenerne og Portieren,
ingen gir mere. - Saa nu vil Mama
avsted og jeg skal være med og barbere.
Papa.
holdene og Samlivet med
Menneskene maatte være
anderledes end om Dagen
der kunde ikke blive Tale
om de samme Ting.
Der er ligesom en Tilflug
i dette, og jeg begeistrer mig
for den Tanke hver Dag,
at naar jeg slet ikke kan
male mere, og da er jeg
helt lei af Verden, ikke
af Livet, for det blir
jeg ikke, saa vil jeg være
Vaagekone og sove he-
le Dagen. Derved tje-
ner jeg mit Brød. Rig-
tignok gaar jeg nedove
i Stilling; men hvad
gjør det naar jeg sover
om Dagen, saa har jeg jo
Lillehammer 21. mai 1932
Kjære Kitti,
Tak for din hilsen til 
min fødselsdag, og takk for
det morsomme fatet du har
sendt mig — jo du kan være 
viss paa at jeg likte det!
Du kan tro jeg hadde en deilig
tur nedover gjennem Sverige og
hjem langs Båhuslenskysten
– fuld sommer var det der alt, og
jeg var træt og trængte hvile og
avviksling - men jeg var jo svært
rørt og litt flau over at saa
en Spillemand spillet paa
Fele i saa ravgale
Harmonier, at det var umuligt
at faa Tag deri, og Spring-
dans og Halling har gaaet
lystigt i Kjøkkenet. - Imor-
gen (29) gaar det vel nedover
Valders og Spirillen, og saa
er det forbi med Jotunheimen
for denne Gang. Skaal for
Din og min Tur næste
Aar!!! Børre og Nancy
hilser mange Gange! Hils
Nina og Allesammen! Jeg glæder
mig til at komme hjem til
Dig som Din fornyede gamle
Frants
153.
den for mig bestemte sum; og da først gik det op for
mig, hvad far vel kanske alligevel vilde kunne ind-
vende mod dette. Bange var jeg dog ikke. - Saa
kom der et brev tilbage, - jeg glemmer det aldrig i
mit liv! Far udtalte meget haardt sin berettige-
de misbilligelse og sin skuffelse over min svage
karakter, og fandt, at det begaaede var næsten at be-
tragte som et tyveri! nu kunde han jo aldrig mere
have fuld tillid til mig, - og han vilde herefter altid
være bange for, hvad jeg kunde finde paa for gale
streger - - naar jeg tænker tilbage paa det nu,
var det kanske altfor haardt skrevet af en far; men
muligens vilde jeg selv dømt ligedan overfor en an-
den; men far berørte det ikke mere overfor mig; jeg
tror, at mor maa have afværget det. Brevet gjorde
naturligvis en ubeskrivelig virkning paa mig!
det var, som om jeg sank dybt, dybt ned i en af-
grund og ikke øinede spor af lys. - Heldigvis var
jeg alene under læsningen og fik lidt tid til at kom-
me mig. Maria saa spørgende ud, men sagde in-
tet før om aftenen. Jeg havde foresat mig helt at
skjule brevets indhold, - og at jeg skulde gjøre alt,
for at se "Dyret" iaften.
2den
Stor Rydde og Vaskedag i Boder og Ganger.
Tørt og klart Frostveir. Løland siger, at
"Edderkoppe"n igaar
gik
godt. Ganske godt
Hus og udmærket Stemning. Løland selv
finder Stykket klart og alt andet end
vanskeligt at følge med i. Han har
sjelden fulgt bedre med i et Theaterstykke,
siger han. Kristoffer Janson, som han
havde talt med var forbauset over
Kritikken. En Bladmand han traf,
fandt det forgalt, at der ikke demonstre-
redes mod Bladenes Optræden. Der var
ogsaa igaar Fremkaldelser efter hver Akt.
G. er nu i fuldt Arbeide
med Shakspeareoversættelsen (Engers);
men han er ikke helt bra. Mavekramperne
begynder at indfinde sig oftere igjen.
en Smule stille, lysegraa
Ledstemning ude mod Kvarven.
Isdalsfjeldene med Sne og
en blød Vaardis over Byen
og Fløifjeldet. Og saa smaa
pyntede Søndags- Unger med
røde Strømper og stive korte
Skjørter. Og livlige Smaa-
bække i hvert eneste Sig.
Se saa - kjender Du Tone-
arten? Du var ikke af
mine Tanker, jeg vidste jo,
at det ville været din største
Glæde at gaaet med mig der,
men vær sikker, vi skal tage
vort Mon igjen, naar du
kommer! Men her er ogsaa
over al Maade herligt, og
Bergen med Natur og
Eiendommelighed har aldrig staaet
skjønnere for mig. En Hver-
dag, jeg var i Middagsstunden
et Ærinde oppe i Klosteret,
Olimb. 3/8. 18.
Kjæreste Veda. Jeg skriver bare et-
Par Ord i Regnveir og Hast, forat
faa det afsted med Posten for Kl: 12.
Bare for at si: Tak, tak at Du var
her! Vi savner Dig alle, for Du var
Stjernen iblandt os. For mig er det
nok værst; men det behøver jeg ikke
at fortælle Dig. Din Nærhed har gjort
mig saa godt, bragt mig til at
glemme mange Bekymringer og
Sorger. Gud signe Dig og tak for den-
ne deilige Sommermaaned vi har
Glem mig ikke! Din Harriet.
haard at gaa paa. Huset er jo
ikke svært solid bygget som Vinter-
bolig betragtet, og at sidde her-
oppe alene, alene og bestandig
alene er saa sin Sag. Det
lægger en Tone over det daglige
Liv, som maaske ikke i Længden
er sund. Ingen Sag i Ungdommen,
da der er Spænstighed og Mod
og Elasticitet saa man kan ud-
rette Alt og omfatte Alverden,
men gitt gir man sig nu, i mine
Aar, Ensomheden i Vold, blir
man vist ensom for bestandig.
Jeg mener ikke Selskabelighed eller
denslags, det forstaar Du nok,
men den Ensomhed i Livsfø-
lelsen, Livsførelsen og i Ens dag-
lige Stemning, som blir en Føl-
ge af et afsondret Liv. Vist
ved jeg, at Ensomheden gir
uendelig meget godt, og at den
samler En der, hvor man maaske
ellers vilde blive spredt eller pillet
op i Trevler, - men - i Længden, i
Længden! Livet gaar, Livet gaar fra
Rom, den 18. januar 1885.
februar
Kære herr Lindberg!
I slutningen af forrige
år havde De den godhed at til-
skrive mig et brev angående rol-
lebesætningen i «Vildanden», hvil-
ket jeg indtil nu ikke har besva-
ret.
Da jeg indleverede stykket
til kgl: dramat: teaterns direk-
tion var jeg ikke et øjeblik i
tvil om at «Gina»s rolle vilde
blive overdraget til fru Hwasser.
Det var mig derfor en over-
raskelse da jeg gennem tidnin-
gerne erfarede den definitive
rollebesætning. Men det kunde
ikke falde mig ind at fremkom-
me med nogen forestilling imod
den af teatrets foresatte trufne af-
gørelse, såsom jeg ikke kendte
den skuespillerinde, hvem det
blev overdraget at spille Gina,
hvilke ere vakkre, men de staar paa et bord
med lyseviolet teppe, hvilket aldeles behersker
øiet, man kan næsten ikke komme fra det og
til roserne, det er en uheldig idé. Gussow roser
det svært, men han roser nu sine elever altid.
Talent har hun sikkert og netop i en genre, som
vil passe uhyre godt for en engelsk millionærs
kone, man tror, hun blir fru Trier, og det vil
være en for hende aldeles fortrinlig stilling.
Sigrid maler under Gussow sammen med frk Schepp
og frk Lambert efter model, jeg synes, det gaar godt,
det er blot undermalet, saa Gussow har intet sagt.
Var det ikke inderlig sørgeligt med Wergeland, jeg
kan næsten ikke fatte det og synes endnu, at han
maa dog snart komme; han var saa elskværdig.
Jeg vilde svært gjerne, hvis de vil huske det
ved en leilighed at faa vide, hvorledes det gaar
vore reisefæller, hvem de har faaet til lærer,
den blaa engel lever vel godt? De kommer vel
hid til jul især hvis Ove kommer, faar han
examen, kommer han dog vist først efter jul. Lev
vel og tillykke med deres store billede, maatte
det falde dem forholdvis let og skaffe dem glæde ønsker
dem Kitty Kielland.
Tag nu min Tak for al den Skjønhed jeg har inddruk-
ketinddru paa min Rejse, Du kan tro den har gjort mig godt.
Navnlig er her i Rom meget Nyt gaaet op for mig;
men Antiken kan jeg endnu ikke komme tilrette
med, jeg forstaar ikke egentlig dens Sammenhæng med
vor Tid, jeg savner Illusionen baad og fremfor alt
det personlige og individuelle Udtryk saavel i Kunst-
værket som hos Kunstneren og jeg kan ikke hjælpe for
at jeg, ialfald endnu, ofte kun ser Vedtægter der,
hvor Andre paastaar at der findes Love; det forekommer
mig som om de antike plastiske Værker, ligesom vore Kjæmpe-
viser, mere ere forfærdigede af den Samtid hvori de bleve til,
end af denne eller hin Mester; men derfor forekommer det mig
ogsaa at saamange af vore moderne Billedhuggere griber til-
bunds fejl naar de i vore Dage fortfarer med at digte Kjæm-
peviser i Ler og Marmor. Michel Angelo, Bernini og hans
Skole forstaar jeg bedre; de Karle havde Mod til at gjøre en
Galskab engang imellem. Arkitekturen har grebet mig mere,
men hverken den antike eller dens senere Affødnin-
ger tiltaler mig dog saa meget som Gothiken; for
mig staar Kirken i Milano som det mest Overvældende
jeg paa dette Feldt kan tænke mig; den Mand der har kun-
net undfange Planen til et saadant Værk, han maatte kunnet
falde paa i sine Fritimer at gjøre en Maane og ka-
ste den ud i Himmelrummet. Meget af hvad jeg her
løseligt har antydet vil Du vistnok ikke billige;
men jeg tror at det hænger sammen med mit Stand-
punkt idetheletaget og at min Kunstopfatning vil ud-
vikle sig med dette. Her i Rom er der en velsignet
Fred til at skrive i; fortiden arbejder jeg paa et større
Digt og har i Forberedelse en Tragedie «Julianus Apo-
stata», et Arbejde, som jeg omfatter med en ubændig
Glæde og som jeg vist tror skal lykkes mig; til
Vaaren eller ialfald udpaa Sommeren haaber jeg
at have begge Dele færdige. Udpaa Høsten kommer
min Kone og min lille Gut herned; jeg haaber at Du
München, den 25. September 1877.
Højstærede frøken!
Da jeg sidst talte med Dem,
glemte jeg nogle små punkter, hvorpå
jeg gerne vilde henlede Deres opmærksom-
hed forinden De begynder med afskriften
af mit stykke.
Ved overskrifterne over replikkerne er
det i oversættelsen ikke nødvendigt ved
herrernes navne at sætte «konsul», «gros-
serer», «købmand», o. s. v, men blot navnet.
Derimod skrives Hilmar Tønnesen og
Johan Tønnesen fuldt ud. For dame-
rollernes vedkommende bliver derimod
naturligvis overskrifterne uforandrede,
og ligeledes anføres herrernes betegnelser
eller titler i de anmærkninger, hvori
de nævnes som indtrædende på scenen.
Benævnelsen «adjunkt» bør oversættes
med «Oberlehrer»; hvorledes De vil over-
sætte «fuldmægtig» ved jeg ikke.
Ved navnene tillader jeg mig at
dagsstund og aften. Naar jeg saa
af og til virkelig har en ledig stund,
saa kommer savnet, som jo blir
trængt tilside ellers; og det føles
heller større end mindre eftersom
dagene gaar, og det gaar op for mig,
at denne tilstand virkelig ikke er
en overgang; men at det aldrig
skal blive anderledes. - Jeg haaber
hele tiden paa den tid da flytningen
er vel over; først da kan der vist-
nok være tale om at komme i
rigtige folder igjen.
For
vel
en uges tid siden stod
et digt om far i en Værdalsavis;
det var vistnok skrevet af en lærer,
som har kjendt ham fra skoledi
rektørtiden; og det var, trods sin
lidt klodsede form, saa varmt
og vakkert, at jeg skrev en tak
til forfatteren, uden at vide, hvem
det var. Jeg skriver det af til dig (med
et par ubetydelige rettelser i formen).
Dine ord: "Slikt gjør ingen vænner",
gjorde indtryk på mig, og dem
skrev jeg mig bag øre at opbevare
til eftertanke. 
Nu medgir jeg naturligvis, at
en som Du, af folk og vænner, ja af
hele folket kræver støre arbødig-
hed end et andet almindeligt
menneske. Og derfor kan disse to
tilfælde ikke ganske jevnføres. Men
så er der på den anden side også
den forskjel, at Hejberg var en gam-
mel ven at S. og en svært gam-
mel god bekjendt af mig, medens
John Paulsen for dig var en absolut
fremmed, en som de ikke havde i
fjerneste måde behøvet at bryde
med, en som
til hvem
Du ikke var bundet
ved fordums forhold og gamle hyggelige
minder. Så kom end end videre dertil, at Du
ikke så svært længe iforvejen havde vært
efter min mening lej og fæl imod mig
at jeg altså kunde ha lov til at bære lidt nag
til Dig (hvad jeg forresten kun har gjort øjebliksvis)
medens De dengang intet havde at ikke være
glad i mig for.
Hamsuns bog er nederdrægtig. Kong M. var
nederdrægtig, men Moderne Damer var det pine
død også!- Farvel da kjære evig velsignede
Bjørnson. Farvel siden Du ikke mere vil skrive
til mig. S. og jeg hilser uhyre meget tilbage.
Hellemyrsfolkene kommer.
Din Amalie Skram.
Paastand paa Tillid. Det Spionerie, hvorved man gererer sig som
Ven, er at forkaste. At skyde med forgiftede Vaaben kan ikke
siges at være strængt uretfærdigt; thi det er i Grunden ikke mere
uretfærdigt i Krigen at dræbe et Menneske med giftige, end med
ikke giftige Vaaben. Hensigten af begge er at dræbe. Men en
human Tænkemande har afskaffet slige Midler, hvorimod paa den
anden side Krigene derved ere blevne forlængede. – Den
Krigsfange, Fienden sætter Tillid til og derfor tillader nogen Frihed,
bør ikke undvige, om man endog ikke har fordret hans Æresord,
siden man kun antager at han stiltiende har givet dette. Da han
gjør Paastand paa Fiendens Tillid, bør han heller ikke svige denne.
Den Fange derimod, som Fienden ikke viser nogen Tillid, men som
den søger ved Lænker og anden Magt at holde fast, han er berettiget
til at undvige, naar han kan finde Leilighed; thi Fienden har be-
røvet ham Friheden paa Grund af Styrken, følgelig naar han ved
Magt, altsaa ogsaa ved List, som er en Art af Magt, skal skaffe
sig Frihed, er han ligesaavel berettiget dertil, som Fienden var
til at berøve ham den. –
§ 305.
Efter de strænge Retsfordringer synes man at være berettiget
til at afbrænde de Byer, som ey ville udrede de paalagte Skatter;
thi dersom man ikke exeqverede den Trudsel, som skulde nøde dem
til at udrede de paalagte Skatter, saa vilde ingen bryde sig om
den. Hvad Forfatteren derimod antager, at man kun skulde
betjene sig af Execution, lod sig neppe realisere, siden Fienden ikke
saa let kunne have Kundskab om enhver Persons Formues Tilstand.
En humanere Tænkemende har derimod i den senere Tid gjort slige
Tilfælde yderst
det mig ikke muligt at faa fat paa den før jeg selv kommer
hjem. Jeg ønskede imidlertid paa flere steder at kunne citere
og med Deres tilladelse tildels imødegaa den, og, da heller ikke
Maurer har den, er jeg dristig nok til at spørge, om De ikke
kunde ville være af den godhed at tage Deres eget hefte med
til Tyskland og i korsbaand sende mig den fra Frankfurt.
Jeg skulde inden Deres afreise fra Tyskland sende Dem den
tilbage, og imidlertid stod naturligvis mit eget exemplar
som æresunderpant for det vistnok ikke meget sandsynlige
tilfælde, at den skulde lide noget ved forsendelsen. Jeg ved vel,
at min anmodning ikke er af dem, som tør vente udelt god
modtagelse; men paa den anden side er jo en slem ting for
den, der behandler et emne, ikke at tage fuldt hensyn til, hvad
der før ham dermedi er skrevet.
Idet jeg beklager, at jeg saa lidet kan være Dem til tjene-
ste med brugbare oplysninger for Deres reise, beder jeg, at
min hilsen maa blive fremført for Deres frue og for
professorerne Aschehoug og Brandt.
Deres forbundne
Ebbe Hertzberg.
München, Türkenstrasse 48, 2; d. 25de juli 1872.
October 3di
Mor Rejste i Dag hjem, og Mathea er i Bryllup
til Jomfru Hejerdal paa Stensrud. – Jeg og Severine
er ene hjemme, dog kom i Aften Moster Sophie og
Hans, Pouline Friis, tillige med Mathea Olnset.
Vi hendrev Aftenen meget hyggelig, og befinder
jeg mig nu i et godt Humeur. Gud være
lovet medens den hulde Severine er hos
mig, saa er jeg ogsaa Glad, og kan tage Deel i
Livet. –
October 4de
Jeg og min Dyrebare Severine, har i Aften,
været paa det gode Skyeberg, hvor jeg altid
finder mig saa inderlig tilfreds, – derfor
er jeg ogsaa i Aften meget fornøjet, og synes
at eje et godt Humeur. –
October 5te
Stille har jeg og min Severine hendrevet denne
Dag, vi har været hjemme, uden at her har
været nogen Fremmed. – Min Severine havde
i Nat en Drøm om min Dyrebare Bertha, som
tilbagekaldte en sørgelig Erindring i hendes
Sjel. – Veltilfreds. –
October 6te
Færdig er jeg nu til at gjøre en Lysttour til
Næss, i Selskab med min muntre gode Severine,
tilligemed min Sødster Mathia, Trine, og Samuel
Ouren, og hvor jeg paa denne Rejse vil vente
mig en Glad Underholdning. – Glad. –
October 7de
Her er jeg nu tilbage, fra en fornøjet Golin
Rejse, som ret tildeels har muntret mig, paa det
saa almindelig bekjendte Hoel paa Næss, var jeg,
som findes saa fortrinlig Dejlig Have, dog kan
først i Slutten af Januar. Som
Korværker Wagner "Gjæsternes Indtog paa
Wartburg ) og Kjerulf Serenade ved
Strandbredden. Koret har nu vist
nok opimod 180 Medlemmer. Schjøtt
er i fuldt Arbeide. Orkesternumme-
ret er endnu ikke bestemt, hvis ikke
Danning allerede har et efter Aftale
med Dig. Men det har han vist efter
den Dag hos Holdt. - Som Bevis
paa den Sympathi, "Harmonien"
nyder, kan jeg fortælle Dig, at
for en Tid siden stak en Mand
paa Børsen mig i al Stilhed Alhed 50 Kroner
i Haanden, og forleden kjøbte
en Mand 10 Biletter (Abonnement)
til Disposition for ubemidlede
Damer. Elskværdigt! -
Jeg mærker nok, at det opstillede
Budget har været for Knapt, ingen
Prøvelokaler med Ild og Lys, forlidet
til Avertissementer, Tilbygning paa
Podiet m.v., Kor=Stemmer, Pianoleie m.v.
- Men med Økonomi gaar det nok.
Vi har det temmelig koldt nu. Nord-
aasvandet ligger vistnok med 6 Toms
Is, og blankt og stille Veir er det
hver Dag. Men vi længes efter mil-
virkelig Kunst tar Magten over
Hjerterne - nolens volens.
hvor det glæder mig for
begges Skyld, at Nina
har sunget! Fremdeles Lyk-
ke til! - Jeg hører at Delius
af og til kommer ind til
Paris, - hils ham fra mig!
Han sendte os en Julehilsen,
og jeg har sendt ham en ditto
igjen, som jeg haaber han
har faaet
29/1 1924
Kjære Nils Collett Vogt,
Vedlagt følger altsaa anvisningen
og saa skulde det altsaa nævnes til Øverland 
at det er «foranlediget ved Anders
Krogvigs sykdom – eller død" (han lever nok
endda) eller hvordan de vil si det.
Mange tak for De vil hjelpe mig
med denne sak.
Og tak for igaar. Gid det ikke
maa bli for længe til jeg faar træffe Dem 
igjen og at det da maa bli tid til at 
sitte og tale sammen litt længer!
Deres hengivne
Sigrid Undset.
Hr. Edvard Grieg
Af bladerne idag hører
jeg at De er syg. Straks faldt
det mig ind at skrive til Dem.
Fra jeg gik og læste Semrul bus
hos Dine har jeg følt mig personlig
knyttet til Dem, ihvorvel De
selvfølgelig optat som De har
været med Deres mange og store
arbeider neppe har tænkt paa
mig.
Kan De erindre den
samtale vi havde i Bergen
om Kristus Det, som gav an-
ledning dertil, var mine ud-
talelse om at jeg ikke kunde
ta time 2 den Paaskedag da
jeg skulde prædike. De vidste
han ogsaa altid kaldte mig, var hr. Mynster; og det ba-
re glædede mig. Jeg var altid parat naar den gamle
herre råbte ind i stuen: Hvor er barnet? Kom saa, lil-
le, - saa skal vi spille mølle"! eller - "Gaar du saa
ikke med en rask lille tur hen til vettehøien? vi
kan snart være tilbage; - men saa maa I andre ikke
imens spise op alle de rare kager." Naar vi da kom
til den gamle kjæmpehøi, skulde vi gjerne forsøge, hvem
der kom først; og jeg tror, det morede hr. Mynster, naar
jeg leende og triumferende, forpustet stod paa toppen
lidt før ham. - Ellers var han som oftest meget optaget
af sine bøger og oversættelser, naar han var hjemme; - eller
ogsaa kom der bønder og gaardens husmænd, der skulde
søge raad og hjælp til sit gaards- eller markstel. Ikke
sjelden deltog en eller anden bondemand eller sognemand
i sin mørkeblaa og langskjødede frakke med blanke
knapper i maaltiderne paa Emilsminde.
En søndag var der barnedaab i kirken - en af de
rigeste selveierbønder i omegnen - saa da vilde der nok
blive stads og noget at se paa, mente man. - Jeg fik
en god plads lige ved alteret og havde det alt fra første
haand. Langsomt og gravitetisk kom fadderne opover
Forfatteren Jappe Nielsen
Adr Maleren Thorolf Holmboe
Olaf Kyrres Gade
Kristiania
I Familien har vi det nok sa
bra - Børn med Hustruer og Børne
børn kommer her hver Søndag
Middag, og om Aftenen kommer
vore Stamgjester, og saa har vi det
nok saa hyggeligt. - Sigurd
slog sit Ben - det ene da - for
en 3 Ugers Tid siden, og maatte
holde sig Hjemme i 14 dage;
men nu hinker han nok saa
godt, og er atter kommen i Forret
ningen, hvor han har nok at
gjøre - mange Konserter blandt Andet
Vi var igaar Aftes i Barneselskab
hos Ole; lille Thora var 7 Aar gammel
og havde en Deel af sine Skolekamme
rater hos sig, og saa var vi øvrige
af Familien der ogsaa, som efterat
Barnespeetakelen var forbi - tog os
et Glas Toddy! - Det var muntert Sel
skab - Ole spillede tildans. -
Jeg skal hilse Din Frue og Dig
saa mange Gange fra hele Fami
lien. -
Din hengivne
Karl Hals
Velkommen til Kristiania