MykMaks/norhand_v3 huggingface dataset:
boken god og gripende – men ikke skikket for 
sine unge døtre. – Ja, denne hans dom skulde 
være en hemmelighet og blev mig betroet under 
4 øre -.
Mama har slaat sig tilro saavidt at hun 
indrømmer, hun vilde likt boken – hvis f. eks. 
Fru Anker hadde skrevet den. «Men man ser 
nødig sine egne børn gaa forrest i en alvorsdyst»-.
Jeg spurte, om hun vilde foretrukket, jeg hadde 
skrevet som Barbra Ring eller Olaf Benneche-. 
Det benægtet hun energisk – men hvis jeg f eks. 
hadde skrevet som Schnitler (vi faar næsten 
ikke mat, siden slægten fra 1814 har holdt 
sit indtog i huset!) Saan solid kulturhistorie 
fra gamle Christiania med grundige  arkivstudier
21.12.29.
Kjære Dea,
tak for dit kort. Og glædelig jul og
godt nytaar ønsker jeg dig og alle dine. Hvor morsomt
at det gaar saa godt for Elisabeth, at hun har
kunnet skape sig et arbeidsfelt i disse vanskelige 
tider.
Jeg har netop været i Oslo og hentet 
hjem min yngste - Hans Benedikt gaar paa en
klosterskole derinde. De to andre har jeg hjemme
- Anders gaar i gymnasiet, og Tulla er "enfant de
Dieu" som de franske søstrene sier. Saa har jeg den 
ældste av mine steddøttre hjemme, den anden kommer
op en tur til nytaar med sin lille datter, min
stedsøn er paa en gaard etpar mils vei herfra, men
ser hjem stadig. Saa jeg har paa sæt og vis 6 barn 
samt sted-svigersøn og sted-datterdatter – en svær
Bergen den 24de Juli 1867.
Min kjære Edvard!
Det er længe siden Du
hørte fra mig nu, og det maa ikke
undres Dig saalænge Du vedbliver
at skrive slige Breve som Dit Sidste.
Det lader til at Du ikke rigtig kan
bære Din Lykke, thi Du bliver over-
modig, og det veed Du vist nok me-
get godt, at jeg mindst af Alt for-
drager. Jeg har været længe i Tvivl
om jeg hellere skulde tilskrive Nina,
i Haab om at hun mueligens vilde
forstaae mig bedre, men jeg synes det
er unaturligt, at hun som kun kjen-
der mig saa lidt, skulde behøves for
at bringe det rette Forhold tilveie
mellem en Faer og Søn, der stedse
har omgaaes i Kjærlighed. Naar
jeg tænker mig tilbage, fra den Tid
Du blev voxen, da har Du jo stedse
været mig en kjærlig Søn, og da
jeg er mig fuldkommen bevidst, at
mit Sindelag mod Dig ikke er under-
gaaet den ringeste Forandring - uden
for saavidt at jeg maaske bedre ind-
seer Dine Feil - saa bliver, som sagt
Din Opførsel mig en Gaade.
vi skulde tilbords og Suppen var
 kald og vond. Men de tog det
saa storartet allesammen.
21. 12.03
Atter Skuredag og Æblesjau.
Jeg har gjemt de heiligste Graven-
stener hvoraf nogle idag er vandret
til Kjøbmanden. Tror jeg faar 60 Øre
Kiloen. Pakket Æbler og Presentkurv
til Einabu. Fik Brev fra Fru
Statsminister Qvam idag. Hun er
overvældet af Sorg og Forargelse
over Bjørnsons Frafald. Worm
Müller havde om det Emne en
udmærket Artikel idag i Dagbladet
betitlet "De bonede Gulve". Han minder
om flere af vore store Mænd bl.a.
Sverdrup, som er gledet paa dem. Men
dette med Bjørnson er næsten værre
Kristiania, Munkedamsveien 44 b.,
den 6te januar 1903.
Hs: højvelbårenhed
Hofmarskalken
Herr Erik af Edholm.
Stockholm.
(Schweden.)
124.
bleven syg i Haven; derfra blev baaren
ind i Huset i Stueetagen, livær han
i nogen Tid laa paa en Madras, indtil
han senere blev baaren op, - saa
kunde han jo ikke. Natten gik
med Hendøsen i smaa Perioder, og
han nød noget flydende, forfriskende,
og han troede selv at have sovet
lidt. Formiddagen sagde han at
han havde det lidt, men
ogsaa hun lidt bedre, og et
Par Gange udlod han sig med,
at han vidste nok at han
skulde dø, for saadan var
Gade gaaet bort, og han mente
at det var det samme, han
feilede (ikke at kunne faa Veiret)
og da Clara og Ingeborg saa græd,
sagde han beroligende til dem,
Nei, saadan maa I ikke tage
det, - det er jo noget vi alle
lidet, - noget vil du altid
finde, og saa vil Du finde
Dig selv ogsaa. Og Edvard,
lad os saa skrive flittig til
hverandre, ikke la Uger gaa
imellem, lad os gjøre hver-
andre den Glæde, - og os selv.
- Du, jeg har faaet fat i en
morsom gammel Nodebog. Log-
fører Bing, (som er en hals-
brækkende Turist) har i Loen i Nord-
fjord hos en gammel Kone faaet
laane en ca. 250 Aar gammel liden
haandskreven Nodebog, som han
har vist mig, og som jeg fik umid-
delbart før din Reise, men i al
Travlheden ikke huskede paa at
vise dig da. Den er fuld af
Menuetter, Gavotter, enkelte Arier,
og Choraler, og en enkelt Sarabande.
Høire Haand er skrevet i to Nøgler,
saaat jeg dels spiller en Terts høiere,
dels en Terts lavere end den almindelige
dog for altid brød jeg mig ei
om være her, dertil er der for
lidt Bund i Folket. Sarasate
er her for Tiden og giver tre
Koncerter; jeg hørte ham paa
Prøven igaar; han fortjener
sit Navn Sarasatan, som Neruda
træffende kalder ham.
Jeg haaber De og Nina have
det godt, tænk nu er det alle-
rede et Aar siden jeg saa Dem!
Jeg er lige begyndt at tage nogle
Timer hos Alfred Jüell, da jeg i
en betænkelig Grad har negligeret
mit Spil, nu maae jeg øve mig.
Robert boer i samme Pension
som jeg, det er meget behageligt for
mig. Naar de eller Nina engang
vilde skrive, vilde jeg blive umaa-
delig henrykt. Venlig Hilsen
fra Deres hengivne
Fernanda Henriques
13. 4.04
Sol! Vaar!
x Schjøtt var her mandag. Ord og atter
Ord. 
Han
glæder sig til at bli færdig;
da vil han ta Homer
fat
og hvile sig
i Odysseen og Illiaden; det er hans
yndlingslæsning. Vi talte om
Spencers Udtalelser om Illiaden.
S. fandt det daarligt af en Mand
som Sp. ikke at kunne
se det store i Illiaden og skille
ud det, som var sat til af andre.
Naar Opregningen begynder med Beaterne,
saa mener S. at Beater har lavet
den Opregning o. s. v.
Vi fryder os ofte S. og jeg ved
at mindes om igjen skjønne
Steder fra Odysseen. 
 Først ifjor lærte jeg den
ordentlig at kjende og er glad, at
Forfatteren Jappe Nilssen
Olaf Kyrres gade 11
Kristiania
Søvn det er rent umulig, og en Storm
saa jeg var ræd for Stuetaget, og i Dag
er det saa mildt at det siler vand
igjennem Taget paa flere Steder jeg
maa sætte Kopper og Kar alle Steder -
Tunet er bare Is, Koja svart og umulig
at gaa paa Ski, og det er sørgeligt,
for nu er hele Renflokken lige opå
Garvigaarden her, gid du havde vært
hjemme saa havde vi kanske labbet
opover lel. Nu fik jeg Post med en
Strauming som er opover i Fjellet og
skal tilbage om en liden Stund, saa
jeg heldigvis kan faa disse Greiene dine
nedover meddetsamme. Det var et
Brev til dig som jeg sender tilbage
(det er mine fra Lie) ogsaa er det 1 Fædrelandsvennen
og 2 Dagblad. Jeg har betalt Manden
Tekstforsøg
til
Vægtersang
af
Griegs op. 12.
Nu er det midnatstide,
dumpe klokkeslag
forkynder rundtom så vide:
endt er denne dag.
Langst solen sank i gyldne hav
og skyggerne lange steg op af grav
Mod lyset hardt at stride
af et evigt nag.
Det sukker så tungt om borgetind
og lindene suser i nattens vind,
på volden tågerne glide
hen i langsomt drag.
12 Januar 88.
Høistærede Hr. Grieg
Deres nu Violinsonate blev
iaftes spillet for første Gang her
i Kammermusikforeningen, De veed
nok, den Forening, der paa Grund
af dens sene Mødetid JU 11 om Aftenen
populært kaldes Natmands foreningen.
Fr. Hilmer og Øde Christensen
den sidste, en ung Mand, der rimelig
vis er Den ubekjendt, har i flere
Aar været Klaverspiller ved den
keiserlige, russiske Opera i Peters-
borg og forresten en af Neuperts
allerbedste Elever, være udmærkede
Fortolkere, saa et Stykke kom til
fald Ret og blev modtaget med 
stormende Bifald. jeg er vis paa
og alle de glade og forventningsfulde Tanker
som hilste Dig. Jeg seer Papa staae med Dig
paa Armen – Hvor kort skulde forundtes det ham at
glæde sig over Dig, og hvor kort var ogsaa min Glæde!
Men min Glæde over Robert vil vende tilbage engang
dobbelt, ogsaa Papas Deel deraf vil jeg engang faae, o
Robert siig Dig det paa denne din Fødselsdag at Du vil
det! at Du vil volde alle dem Glæde der see saa
forventningsfuldt paa Dig. I Dig, i hans Sønner skal
han gives os tilbage, som vi mistede saa tidlig,
han den bedste i hele Slægten, den bedste jeg har
kjendt. Husk ogsaa paa den sidste Fødselsdag hjemme
– vi havde baaret ham til Sengs, og Du og Dine
smaae Geburtsdagsvenner stode om Aftenen om hans
Seng. Endnu havde han en Spøg, et venligt Ord,
det var det sidste troer jeg som han i denne Verden
henvendte til Dig.
Jeg vil ikke bedrøve Dig med disse Erindringer
kjere Robert. Jeg vilde blot vække hvad der er
Alvor i Din Sjel. Du er allerede 13 Aar, snart
er Din Barndom forløben. Om nogle faae Aar
skal Du maaske forlade den tryge Havn hvori
Du nu er, da bliver Livet Alvor, og Du maae
lære at bestaae ved dine Egne Kræfter. Har Du tænkt
paa hvordan det vil gaae? Tænk engang imellem paa
det kjere Robert. O lad det aldrig komme til at
angre Dig at Du ikke godt nok har nyttet denne Tid!
Læs, læs, vær flittig! Baade Alf og Emil Oscar
Frøken Andrea Hedberg
Regimentsgatan 22
Malmø.
Min geniale Ven og
Kunstbroder Edv. Grieg med
hans elskværdige Hustru
bringes herved en in-
derlig Tak for Deres
venlige Erindring
d. 14de Mai, med er-
kjendtlig
München den 25de Oktober 1875.
Herr boghandler Lund!
Idet jeg herved forbindtligst
takker for den i Deres ærede skrivelse
af 30te September indlagte veksel, beder
jeg Dem godhedsfuldt undskylde at
jeg indtil nu har forsømt at erken-
de modtagelsen af samme.
Derhos tillader jeg mig at anmo-
de om at medfølgende brev må bli-
ve afleveret efter sin adresse. Sagen
angår en døbeattest for min søn
og har jeg i brevet opgivet at de der-
med forbundne omkostninger vil
blive betalte gennem Dem.
Ligeledes beder jeg Dem sende
mig et exemplar af Clemaens Bonifa-
cius's «Fornuftigt madstel» i pakke-
posten eller på anden brugelig måde.
Høistærede ven!
Hermed det belovede. Skil-
lingsmagazinet skal følge efter ved
leilighed. Efter Hagerups henstillen har
jeg strøget et lidet afsnit i manuskriptet.
Aarstallene for Getz's stilling som kolle-
giets formand og ordfører i Kristiania
formandskab er hensatte gjætnings-
vis, da jeg savnede sikre data. Disse maa
de derfor være saa snil at kontrollere.
Øvrige aarstal er korrekte.
Hjertelig tak for den koselige aften
forleden hos Deres frue og Dem!
Deres hengivne
Ebbe Hertzberg.
3. 7. 97.
116
kunde ikke greie i de kommende 3 år
å lese domprostene i Aftenposten og 
moralpredikantene og kulturfiendene
og tenke at Johan hadde støttet dem.
Idag ser det ut til at resultatet blir,
at Arbeiderpartiet går litt frem og høire
(som har ført en energisk og kostbar
valgkamp iår) også litt, så det blir vel 
omtrent status quo i den nye perioden.
Kanskje best så, hvis Europa ryker 
inn i krigens helvete - det ser felt ut. 
Pussig nok var vi på Skaugum igårkveld 
og hørte i radioen optellingen av stemmer
for de forskjellige distrikter. Kronprinsparet 
var tydelig angst for et stort arbeiderfremskritt, 
men de er menneskelige og rolige å snakke 
med. Olav satt med et stivt ben, Rud, 
ødelagt det på elgjakt; Märtha så ut som 
hun hadde et lønligt håb - for hennes
skyld vilde det være deiligt, om hun omsider
fikk den efterlengtede gutten. For guttens
egner det enn tvilsomt!
Johan har enda ikke fått bestilling
hvilet paa hende. Jo, den Stemning kjender
jeg godt, - men jeg kjender ogsaa
Modsætningen: "Enno eingong fik
eg Vettren at sjaa for Vaaren at
røma!" Det, som Vinje har følt
ved dette "enno engong", det føler jeg
hver evige Vaar, det er jo netop Vaarens
forunderlige Vemod, Følelsen af Ende-
ligheden og Lænselen efter Uendeligheden
i en underlig Blanding. Man kjender
sin egen begrændsede Tilværelse og ser
dog Naturens evige Fornyelse hver eneste
Vaar; gjælder den samme Lov os?
Ja, Loven er én, den gaar gjennem
hele Naturen, og vi bøier os stille og
trygt ind under den og under Lovgi-
veren. Da jeg imorges gik til Stationen,
(jeg reiste med første Tog) og Marie fulgte
"til Rasmus", var Lien og Luften et
eneste Fuglekor, Maaltroster og Stær
og Bogfinken (med Valsethemaet fra
din Barndom) allesmmen var med,
og Vaarglæden sang sig ind i Hjertet
paa os ogsaa. Ja, kjære Edvard,
lad os glæde os og længes og længes
og glæde os, Vaaren kommer, Vaaren
er her, og snart er ogsaa vi sammen,
Prolog
ved en Concert til Halfdan Kjerulfs Minde.
En Kunstner her i Nord er født til Kamp.
Ved hvert et Skridt han støder paa en Hindring
Og sjælden bringes ham en Løn, en Lindring
I denne Tid af Politik og Damp.
Naar
fra sit indre Kald,
han skrider fremad paa de trange Stier
Fædrelandets Mindretal
til Skjønhed den indvier -
var Løbet er fuldbragt,
i sit Folks Erindring,
ene, at han Drapa vorder sagt:
"Nu Halfdan Kjerulf er vandret hen
Til de ukjendte Regioner
Hvorfra ingen Røst kan komme igjen
Selv ikke hans liflige Toner.
Saa ensom han kved, bramfri og blid,
Han talte aldrig om egen
Skjøndt Norden hans Minde nu Kroner.
af min egen sygelige Tilstand
hermed være Dig hilset
Din E Munch –
Jeg synes heldigvis at jeg mærker
en langsom opadgående Bevægelse
i min Sundhedslinje
at jeg for korsatsens skyld
har maattet foretage et par
uvæsentlige harmoniske for-
andringer. Hvis disse ikke
skulde konvenere Dem, vilde
jeg være taknemlig for en
eventuel korrektur fra
Deres mesterhaand.
Med de ærbødigste hilse
ner.
Deres
Sigurd Lie
5
- Les den boki, som vart
utgjeve nyst i Sverige til "kulturella
ungdomsrørelsens" 25 års høgtid og les
årsmeldingane frå Noregs ungdomslag!
Kor mange
millionar
tre desse unge hev
planta i Noregs jord, veit eg ikkje visst,
men det er
mange! millionar.
Og kva hev dei ikkje gjort for bonden
i byane! Bonden var fyrr heimlaus i byen.
Eg
minnest dei gamle logihus og kaffi-
bonde
stuer fr og kaffikjeldarar, som bønder
hadde å gå til i byane fyrr. Når ein
no ser alle dei gode bondeheimar og
kaffistovar mest i kvar by i landet,
som dei unge i lagi hev
reist ved eige arbeid, må ein vel
ha lov å
segje,
at det er eit veldigt kulturarbeid.
Og alt dei tener på desse praktiske
tiltaki sine gjeng til kulturelle fyremål.
skular, boklag, og allslag studnad og
for hugnad for studerande - og arbeidande
bondeungdom.
Ein lekk i dette vidgreinte arbeide
er
då
ogso folkedansen, idrott, amatørteater,
musik og songlag, o. s. b. Dei freistar med
andre ord å skaffe seg god moro, som
dei trivst med,og som kostar mindre enn
det
som byd seg i kvart
hus på bygata snart. Moro som dei hev
råd til, og som det er utvikling i - det er vel
ogso 1 realitet god nok -
Hr. Hans Aanrud
Lyngdal
Till Fru Nini Roll-Anker.
För strålande blomster
som smyckat vårt bord
för varma hågkonster
blott famlande ord!
Men könn bakom orden
en önskan, en törst:
det goda på jorden
må ej dö till først!
An länge må solan
det skydda för nöd.
Må kälden ved polen
blott stegra dess glöd.
Ja, sot för var stänget
därav, som här gror
för allt vad av ängel
i mänskosjät bor!
Otto Manninn
1.6.1935.
Her er vrøvl i Byen i An-
ledning Universitetets For-
maling fest. Studenterne
er fornærmed fordi det ikke
er bleven overladt Dem at
uføre Korsange i Svendsens
Kantate. - Sagen var overladt
Svendsen og Du hved nok
at han ikke uleiliger sig
med at indstudere Kor
derfor har han sandsynlig-
vis henvændt sig til Lam-
mers. - I Aften skal der
være stort Møde i Studenter-
samfundet i Sagens Anled-
ning. - Den sidste Nyhed
er, at Hr: Carl Warmuth er
bleven udnævnt til Kongl. Hof-
Musikhandler - den N..
Morgenbladet for idag gjør opmærk-
som paa, at vi igen har en
Khvn. 14. Octbr. 1878
Høistærede Ven!
Det gjorde mig meget
ondt at vi forfeilede
hinanden da De igaar var
saa vænlig at see til os.
For at det ikke skal skee
oftere vilde jeg spørge Dem
om De ikke kunde spise
hos Torsdag Middag
d. 17de Ds. kl. 5.
I Haab om gunstigt Svar
Deres meget hengivne
J. P. E. Hartmann
Lillehammer 20.12.33.
Kjære Ingeborg Møller
Takk for hilsenen og lyserne som jeg nok
skal bruke efter bestemmelsen! Glædelig jul ønsker
jeg dig og dine, og godt nytaar – og paa gjensyn i ny –
aaret. Kommer du aldrig til Lillehammer, siden
du aldrig mere ser opom hit?
Egentlig burde jeg kanske ogsaa gratulere 
dig med den jomfrudom, eller ialfald frøkendom, som
slæde, - saa bred og lang som huset, - og med
gode "kryds-brodder" (diagonalbindinger), - og saa
kjøre huset ned til den nye tomt og lave et
"stillads" eller en "slip" ovenfor denne, -
slig at huset kunde føres henad denne "slip"
til det kom paa rette plads paa muren; - og da
kunde han jo foretage stoveflytningen straks
over nytaar, - for da var vi jo kommet i
det rigtige "Anno". - Dette med flytningen
pr. slæde havde han tænkt paa selv ogsaa, -
postmesteren havde ogsaa foreslaaet ham dette, -
men Johannes havde nærmest tænkt at "slæpe"
eller i "føre" huset paa meier henad "lunner"
eller ræler (runde stokker) - paa "bar" mark. -
Dette med "lunner" kan vel - selv paa vinterføre -
blive nødvendigt enkelte steder, - der hvor der
er større ugjevnheder i terrænet. - Johannes vilde
"tænke" paa dette. Ja han er som sagt lidt af
en "raring", - men igrunden en prægtig kar; - der
har været nok af folk og "beklaget" ham, at han
som jeg saa i verden som gjorde mig hjertesyk og fik mig til at 
kjende medskyldighetens skam, hvor jeg ikke kunde slippe for at se. 
Det første, det var min mand. Jeg har vist aldrig sagt dig, at jeg var usigelig 
glad i ham engang – paa en meget egoistisk, egentlig kjærlighetsløs maate, for 
jeg elsket ham egentlig ikke som den han var men som det jeg hadde bildt mig ind 
at han var, og jeg tror egentlig at virkelig hat og uforsonlighet har jeg bare følt 
mot ham i de aar, da vi levet sammen og jeg uavladelig forlangte at han skulde 
tilpasse sig til at sitte paa det alter, jeg hadde indrettet til kultus for
ham. Nu er det saa mange aar siden saa jeg kan yde ham retfærdighet 
og se hans menneskelige værd – og han har fuld ret til at mene, jeg var en
utaalelig hustru, egensindig og inderlig fordringsfuld, netop ved min materielle 
fordringsløshet – villig til at offre alt – undtagen mine egne ideer om hvordan 
en mand bør være i ett og alt.
Nu vet jeg naturligvis, hvad begge disse følelser er. Naturligvis, 
sier jeg, fordi min kirke slet og ret har tørre dogmer til forklaring av dem.
At vi ved arvesynden sitter i etslags sørgelig fællesbo: den aapenbare 
nederdrægtighet behøver ikke at være andet end egenskaper som vi har spiren 
til i os selv: der er de blit holdt nede av omstændigheter som sjelden
er vor egen fortjeneste, feks. ved arv fra bra forfædre, og vi nyter av 
deres fortjeneste. Ubevisst aner vi, at det er bare en ufortjent naade, 
at vi ikke selv er som denne –. Det andet – raseriet, naar vi opdager 
at vore avguder er med føtter av ler, har med problemet ydmykhet eller 
hovmodighet at gjøre. Naar den katholske kirke forlanger, vi skal være 
ydmyke mener den ikke, vi skal gaa omkring og late som vi ikke vet om 
vore gode egenskaper – det vilde være hykleri – men vi skal huske paa, 
at vi er "begavede" bokstavelig talt – vore naturlige fortrin har vi 
faat og ikke tat os til selv. Ingen av os tør si at vi altid har gjort 
den besste og mest uselviske bruk av vore evner – derfor skulde vi være
20/3 88.
Kjære Edvard!
Først igaar fik jeg Kvintettens
Stemningstelegram. Det har saa-
ledes været 10 dage underveis for-
modentlig paa Grund af Sne- og
Ishindringer. Jeg satte mig øie-
blikkelig i Bevægelse og søgte
ud den bedste Rækling jeg kunde
finde. Saa afsted paa Posthu-
set med den, hvor jeg imidler-
tid fik den Besked, at Posten
igaar var indstillet og at Ræk-
lingen saaledes først kunde
komme afsted med Dampski-
bet iaften. Jeg haaber dog, at
den maa komme tidsnok
til at Ideens Ophav Halvor-
sen kan faa deltage i Ny-
delsen. Ja gid den maa sma-
ge Eder Allesammen. Jeg ved
nok, at den for Dit Vedkommende
med sin hjemlige "Duft" kan
53
Store folkemasser, som tiljubler dem.
1914 har ikke eksistert!
Ellers læser vi Fridells koltug historie,
som irriterer like meget som den under-
holder. Det er gjort uforholdsmessig stor 
reklame for den.
Og jeg arbeider med fabrikkpike-
stoff igjen - "Vi, som henger i en tråd."
Bare jeg vet nok.
5/2 Igår så jeg generalprøver på
Lagerqvists Bøddelen, som den energiske
Hans Jacob Nilsen har fått op på
Bergens teater og gjort slik lykke med. 
Nationalteatret er hemmet av alle sine
gamle Euliverte skuespillere - særlig ødela
Schauche meget i første del, middelalder
billedet. Det fins ikke saft og most og prumitie
ting i den mannen. Siden tok spillet fart, 
og den ville scene fra vår tid, med
sanserusen i dansen, jagorkeshet av 
seipre, alle replikkene direkte hentet 
fra Hitlers Tyskland virket sterkt
Herr kand: fil:
Nordahl Rolfsen.
Bergen.
Norwegen.
om noget udvortes Forum, hvorfor de kunde gjøres gjeldende; thi
da maatte der være en fælleds Controlpunct for alle Stater som be-
stemte deres Forhold. En saadan Undersøgelse bliver i det mindste
uden al Interesse. Spørgsmaalet kan derfor allene her være hvil-
ke Pligter Nationerne ifølge Ære og Velanstændigheds Reglerne
bør iagttage. Regjeringen overtræder ikke altid juridiske Plig-
ter mod sit Folk ved at give andre Magter visse Fordeele og
Rettigheder, thi derved sætter den Nationen i en Slags Agtelse,
og gjør andre Nationer mere beredvillige til at tjene den igjen.
§ 282.
Den absolutte Folkeret undersøger det Forhold der finder Sted
mellem Nationerne a priori, uden at det er modificeret ved
facta. Den hypothetiske afhandler derimod Nationernes Forhold
forsaavidt samme er nøiere bestemt ved mulige facta. Men
den hypothetiske Folkeret hører derfor ikke destomindre til den
rene Naturret, thi alle dens Bestemmelser ere a priori fast-
satte uden Hensyn til virkelige og empiske Data. –
§ 283.
Sædvaners Gyldighed maa deduceres af den naturlige Folkerets
Utilstrækkelighed, ligesaavel som enhver enkelt Stat ey kan indret-
tes blot efter den absolutte Naturrets Bestemmelser, og maa
forudsætte en positiv Lovgivning, saaledes er og den absolutte
Folkeret utilstrækkelig til at afgjøre alle virkelige Tilfælde;
men da her ingen positiv Lovgivning kan finde Sted af Mangel
paa en Lovgiver, saa har man antaget Sædvaner for saadanne gjæl-
dende Normer. jus pactitum og jus foedorum differere deri,
at den første tager Hensyn til Muligheden, den sidste til Virkelig-
heden. Da den naturlige Retslære ikke er tilstrækkelig til at bestemme
synger Du, Niske, eller er Vinteren
gaaet som Sommeren? Jeg hørte
engang noget om, at Du skulde synge paa
en Konsert, men om det blev til noget, ved
jeg ikke; vi ser heller aldrig en Aries, men
det kan jo ikke hjælpe. Did jeg var hos
Eder og kunde faa nyde godt af nogle af de
mange Konserter, som Christiania kan fryde
sig ved i Vinter; her er det saare fattigt
med Musik, vi hører aldrig en Tone uden
hvad Mor af og til kan opvarte med til
sin egen og min Fornøielse; for Tiden
holder hun paa med Din Koesert, Vardo,
hvilket hun maaske heller burde lade være;
Du vilde ialfald vist neppe fryde Dig, hvis
Du kunde høre hende; men jeg synes det er
morsomt at lære den at kjende paa den Maa-
de, siden jeg ikke har Anledning dertil paa
en bedre. - Nu tror jeg nok, at baade I og jeg
er bedst tjent med at jeg slutter;
jeg begyndte at skrive kom Smaaerne og et
Øieblik derefter Aarestruo, som har stemt
Pianofortet, saa jeg er temmelig ør i Hovedet.
Signe og Agnes sender Eder menge Hilsener.
Og saa et godt Aar til Eder, I Kjære; Gud gi
Eder Helbred og Tilfredshed og alt hvad
Kjære ven!
Tak for brevet, som endelig
kom! Det glædede mig af mange
grunde; ikke mindst fordi jeg derved
at saa, at du havde været i Rom,
hvilket jeg anser for en af de store
lykkelige øieblikke i et menneskes
liv; dog allermest fordi du forsikkrer
mig om din snare ankomst til Paris.
Thi de største lykkelige stunder ere
dog de, der lade os nyde det skjønne
i fortrolig forstaaelse med en kjær ven.
Og du vil finde Paris skjøn i sin
vaarpragt og med al sin glands!