momenter, som forefinder en Stagnation i Rets-
bevidstheden, og driver den til en stadig Udvikling. Vil
man forfølge denne, er det derfor ikke nok at
efterspore den i de lærde Værker, man maa
ogsaa følge Forandringerne i Lovgivningen og samle de
Efterretninger man har om Retstilstanden i de forskjellige
Tider, et møisommeligt og for mange Lande og mange
Epocher uforsøgt Arbeide, – samt deraf søge at danne
sig et helt Billede.
Imidlertid kan ikke Undersøgelsens Vanskelig-
hed afgive tilstrækkelig Retfærdiggjørelse til ganske at
lade den falde; det maa ogsaa tilstaaes, at de største og
vigtigste Potentser, som have influeret paa Retstilstanden
og derigjennem paa Retsbevidstheden, ere saa vel constaterede
og deres Virksomhed saa iøinefaldende, at man
dog ialfald kan give en Skizze af
Retsbevidsthedens Historie
vistnok i store, men
dog
tilstrækkelig betegnende Træk.
Jeg skal saaledes i Løbet af disse Forelæsninger
forsøge at give Dem en Udsigt over
Retsbevidstheden i dens Udvikling og dens viden-
skabelige Begrundelse, idet jeg nærmest kommer til at
dvæle paa de
Repræsentanter den har fundet i
de store Begivenheder og store Tænkere, og skal i næ-
ste Time
begynde paa at betragte, hvorledes
den gestaltede sig i den classiske Oldtid.
Denne Fremgangsmaade er saameget
mere nødvendig, som det er den eneste,
hvorved man kan løse en Vanskelighed,
som strax frembyder sig, naar man stil-
ler sig den Opgave, at løse et Problem,
der har dannet flere for-
skjellige philosophiske
Systemer.
Vi have nu disse tre store
Systemer
Den gamle retsanalytiske Philosophe med
dens Naturret, den historiske Skoles og
Hegels og ved Siden af dem, en heel Deel
enkeltstaaende Anskuelser,
som i
større eller mindre Grad støtte sig til dem.
Paa denne Maade er altsaa det Gebet
for Tiden optaget, hvorpaa Forskningen efter
det almindelige Retsbegreb maa bevæge sig. Den
kan nu ende med at
skabe sig et nyt System eller med at antage et af de allerede
opstillede, i begge Tilfælde kommer den i Strid enten med dem alle eller de øvrige, og i begge
Tilfælde behøver den en Retfærdiggjørelse mod dem, og det en saadan, som maa kunne
fattes og anerkjendes ogsaa af dem, med hvem den kommer i Opposition, ellers bliver
den vilkaarlig. Men herved frembyder sig den
følgende
Vanskelighed.
Naar man skal skifte
Ret
i en Conflict er dette ikke muligt, medmindre de colliderende erkjende noget
Fælles over sig,
efter hvilket deres Anskuelse kunne prøves. Nu ere imidlertid de Systemer,
hvorimod man her skal sikre sig, af den Beskaffenhed, at de gjennemføre et øverste Retsprincip
ja endog en øverste Lov for al Tænken og Erkjenden, de indholde altsaa i sig det Høieste, hvorefter
alt Andet skal prøves, og erkjende ingen anden Maalestok udenfor sig. Indrømmer man
dem nu dette, bliver man, hvis kun deres
Deduction er conseqvent nødt til at indrømme dem
alt Andet.
Benægter man det, kan derimod ingen Indrømmelse fordres af dem. Hvor findes
nu den Maalestok, hvorefter selve Maalestokken for Sandheden kan prøves. Det synes som om
man intet
Andet her har at gjøre end at bryde Staven over sine Modstandere og
isolere
sig selv i sin egen Betragtning, og at al Sikkerhed i Forskningens Resultat paa Forhaand maatte opgives
Men alle disse Systemer ere
i sin Fuldendthed
vistnok i sig selv afsluttede Tænkeverdener, men de ere dog opstaaede i X sam-
me Verden og have saaledes en historisk Begyndelse i dennes Udvikling. Intet System danner sig selv, det dannes af
Mennesker, og det er en egen Drift
eller Interesse
i den menneskelige Natur,
som gjennem hvert eget System søger
Tilfredsstillelse. Disse
den msk. Aands Interesser danner derfor Maalestokken for deres Product, de fl. Systemer,
de danne historiske Potentser, og kun Historien kan derfor dømme Philosophien. De forskjellige Systemer kunne
nu ikke forenes, fordi
Sandt og Usandt ikke lade sig forene, men derimod vel Interesserne, thi de
maa i dere Væsen være sande, om end
falske i deres Product, fordi det er tilblevet for udelukkende at tilfredsstilde en
enkelt af dem. Stahl I. Side 4 197.