Vranić: The most important finding place of fossil whales in Northern Croatia

Pjeskokop Vranic smjesten je na jugozapadnim obrocima Papuka u blizini istoimenog sela, uz cestu Pakrac-Požega, oko 500 m sjeverno od rjecice Orljave. Ležiste je otkriveno 1974. godine (MARKOVIC, 2002), a u njemu se vec desetljecima iskoristava kvarcni pijesak za staklarsku industriju u Lipiku -„Lipik-glass d.o. o. “ Kop je danas otvoren u visinu oko 30 m i u sirinu oko 300 m. Pijesak je najcesce srednje sortiran, srednjezrnat do krupnozrnat. U njegovom sastavu dominiraju slabo zaobljene cestice alkalijskih feldspata i kvarca, dok u zajednici teskih minerala izrazito prevladava epidot. Mineraloska i strukturna nezrelost pijeska ukazuje na slabo kemijsko trosenje detritusa i njegov kratak transport. Radi se o materijalu lokalnog podrijetla cije su izvorisne stijene najvecim dijelom bile granitoidne stijene i stijene niskog stupnja metamorfizma. Takve stijene sudjeluju u građi kristaline jezgre Papuka i obližnjeg Psunja. U donjim i sredisnjim dijelovima pjeskokopa nađene su brojne kosti fosilnih kitova, koje su uglavnom erodirane ili fragmentirane, pa je tesko ustanoviti taksonomsku pripadnost. Prosjecno se u 1 m3 pijeska nađe 20-tak primjeraka fosilnog materijala. Od dosada prikupljenog materijala možemo izdvojiti nekoliko dobro ocuvanih humerusa , ostatak celjusti s dva istrosena zuba, a vrlo su cesti vratni, trupni i repni kraljesci . Na osnovu dosada opisanih nalaza i literature samo se jedna pousna kost može pripisati porodici Kentriodontidae, SLIJPER 1936, (podred Odontoceti, superfamilia: Delphinoidea). Porodica Kentriodontidae obuhvaca male do srednje velike dupine, od kojih su se najverojatnije razvili danasnji moderni dupini. Njihovi ostaci pronađeni su u sedimentima raspona od gornjeg oligocena do gornjeg miocena u razlicitim dijelovima svijeta. Vrlo su cesti fosili i kao takvi pogodni za interkontinentalnu korelaciju marinskih sedimenata (ICHISHIMA et al., 1994). Fosilni kitovi pronađeni su do sada u sarmatskim naslagama Radoboja – Delphinopsis freyeri MULLER (MULLER, 1853) i Medvednice - Mesocetus agrami Van BENEDEN, Platanista croatica GORJANOVIC-KRAMBERGER, Delphinapterus sp. , Champsodelphis sp. (GORJANOVIC-KRAMBERGER, 1892). Uz ostatke kitova, najcesce su dobro uocljivi sjajni, okruglasti zubi riba (Slika ? ) roda Chrysophrys (=Sparus), te brojni veci ili manji riblji kraljesci. Pocesto se mogu pronaci i vrlo karakteristicni zubi morskih pasa, kao i drugi kostani ostaci riba. Neki od ostataka, koji se ne mogu pripisati ribama ili dupinima, mogli bi pripadati drugim morskim sisavcima, za sto je potrebna detaljnija anatomska usporedba s recentnim vrstama. Iako je starost naslaga najvjerojatnije postmiocenska, ovi pretaloženi fosilni ostaci vjerojatno pripadaju srednjem miocenu (? baden - sarmat). Međutim, tek ce buduca istraživanja zasigurno moci detaljnije objasniti iz kojih su miocenskih slojeva ove kosti pretaložene (vjerojatno se radi o visekratnom recikliranju! ). Među prvima, koji su otkrili znacaj pjeskokopa Vranic i vec koncem proslog stoljeca objavili i dobrohotno ustupili fosilni materijal Hrvatskom prirodoslovnom muzeju, nasi su kolege geolozi Mato Brkic i Domagoj Jamicic. Djelomicnu interpretaciju fosilne faune iz Vranica dao je i Darko Rukavina. U proteklih nekoliko godina, istraživanje ovog nalazista se nastavilo pa je prikupljeno vise od 500 fosilnih kostiju. Vrijedni sakupljaci bili su: D. Vrsaljko, S. Japundžic, D. Japundžic, Z. Grganic-Vrdoljak, J. Radovcic i M. Jelenko. Lokalitet Vranic zasigurno zaslužuje svekoliku pozornost hrvatskih prirodoslovaca kao jedno od rijetkih nalazista fosilnih kitova, pa je stoga nužna temeljitija obrada fosilnih nalaza i eventualna zastita ove vrijedne „nacionalne geobastine“.