Cèl·lules mare mesenquimals humanes: aïllament, caracterització i potencialitat per a la regeneració cardíaca

La insuficiencia cardiaca congestiva es una epidemia creixent a nivell mundial. Les causes principals de la insuficiencia cardiaca estan relacionades amb el dany irreversible que resulta d'un infart de miocardi. El cor huma te una capacitat de regeneracio limitada, i la perdua de muscul, juntament amb la contraccio i la fibrosi de la cicatriu miocardica, posen en joc un conjunt d'esdeveniments anomenats remodelat ventricular, que finalment tendeixen cap a una insuficiencia cardiaca congestiva. En l'actualitat no hi ha cap tractament o procediment clinic, amb excepcio del trasplantament cardiac, que substitueixi la cicatriu de l'infart per teixit contractil funcional. Recentment, la identificacio de diferents tipus de cel·lules mare capaces de contribuir a la regeneracio dels teixits ha generat un notable interes en la possibilitat que la terapia cel·lular pugui ser utilitzada per reparar el miocardi danyat (cardiomioplastia cel·lular). No obstant aixo, es desconeix encara quin es el tipus cel·lular ideal per a la cardiomioplastia cel·lular. Tradicionalment, es pensava que les cel·lules mare propies d'un teixit adult nomes podien diferenciar-se cap a cel·lules del teixit d'origen. Recentment, pero, un conjunt d'estudis han demostrat que les cel·lules mare adultes poden diferenciar-se cap a llinatges diferents als del seu teixit d'origen exhibint una plasticitat que ha estat anomenada transdiferenciacio. Les cel·lules mare mesenquimals son unes cel·lules no hematopoetiques que tipicament s'han aillat del moll d'os pero que mes endavant s'ha demostrat que resideixen virtualment en tots els teixits. La seva accessibilitat, capacitat proliferativa, potencial de diferenciacio i perfil immunologic fan que les cel·lules mare mesenquimals adultes siguin un candidat principal per l'aplicacio en terapia regenerativa. En aquesta tesi hem aillat i estudiat tres tipus de cel·lules mare d'origen mesenquimal de tres teixits diferents, el moll d'os, el teixit adipos subcutani i el teixit adipos epicardic. Tots ells s'han caracteritzat in vitro i se n'ha estudiat la velocitat de creixement, la seva expressio de marcadors de superficie i la seva capacitat pluripotencial vers els llinatges adipogenic i osteogenic. La recerca en aquesta tesi pero, s'ha centrat en el seu potencial per a la regeneracio cardiovascular. Per aquest motiu es va estudiar el potencial cardiomiogenic mitjancant l'analisi de l'expressio basal de marcadors caracteristicament cardiacs i la seva capacitat de diferenciacio cap a cardiocits. Dels resultats obtinguts en aquesta primera fase in vitro vam concloure que les cel·lules progenitores derivades de greix epicardic (epiATPC), unes cel·lules no descrites fins ara, eren el candidat cel·lular ideal per a l'estudi del seu potencial de regeneracio del miocardi infartat in vivo. Per aquest motiu, es va estudiar l'efecte de les epiATPC trasplantades en dos models animals d'infart de miocardi en els quals es va observar una notable millora del miocardi infartat a nivell histologic i de funcio. En conclusio, les epiATPC son una font cel·lular alternativa per a la cardiomioplastia cel·lular, com ho demostra la seva capacitat de diferenciacio cap a cardiocit i cel·lula endotelial, aixi com la millora de la funcio cardiaca observada en els dos models d'infart agut de miocardi estudiats en aquest treball.