Velocitat de desplaçament de la falla d’Alhama de Murcia (Bètiques Orientals); implicacions en el seu potencial sísmic

La caracteritzacio de les falles actives, inclus d’aquelles que tenen un moviment moderat-lent (< 5 mm/a), es un requeriment per a poder mitigar el risc sismic d’una regio. En aquesta tesi es calculen els parametres sismics de la falla d’Alhama de Murcia (FAM), responsable del terratremol de Mw 5.2 de Lorca l’11 de maig del 2011. Aquesta falla del SE de la Peninsula Iberica forma part de la Zona de Cisalla de las Betiques Orientals (ZCBO) conformada principalment per falles de salt en direccio esquerra que absorbeixen part de l’escurcament entre les plaques euroasiatica i africana. Els parametres sismics de la FAM que s’han obtingut son la velocitat de desplacament, la recurrencia, el salt per esdeveniment i la magnitud maxima esperable. Es posa especial emfasi en el primer, calculat mitjancant una analisi morfotectonica i un estudi paleosismic tridimensional. En ambdues metodologies, el calcul s’ha basat en la dislocacio tectonica d’un element lineal (normalment un canal) d’edat coneguda. Es necessari afrontar dos reptes principals. Primerament, l’escassetat de material geologic disponible per a ser datat en un context de facies proximals de ventalls al·luvials. Per a solucionar-ho, s’ha ampliat el nombre de datacions numeriques amb les tecniques del radiocarboni, la luminescencia estimulada opticament i les series de l’urani. Aquesta darrera es emprada de forma pionera a la Peninsula Iberica per a datar petites quantitats de carbonat pedogenic. Tambe s’han posat les bases de la primera crono-sequencia edafica calibrada per al SE de la peninsula valida per al Pleistoce superior-Holoce, que ha de permetre estalviar temps i diners a l’hora d’aproximar l’edat de les unitats geologiques. El segon repte es metodologic. La majoria de tecniques per a obtenir parametres sismics de falles actives han estat desenvolupades per, i en, falles en contextos mes rapids, les quals presenten lleugeres diferencies respecte la FAM. Es proposen dues alternatives a les tecniques comunament emprades. Per una banda, es creen unes pautes per a la descripcio detallada dels elements geomorfologics afectats per l’activitat de la falla. L’objectiu es millorar el criteri per jerarquitzar les dislocacions segons la seva qualitat en calcular la velocitat de desplacament. Per altra banda, per a calcular la dislocacio d’un paleocanal amb tecniques paleosismiques, s’han excavat entre dues i tres trinxeres paral·leles a cada bloc de la falla. S’ha ajustat una linia recta tridimensional a tots els punts pertanyents a cada element caracteristic del canal (marges o depocentre) a cada bloc de la falla. Aquestes linies s’han projectat contra el pla de falla i s’ha mesurat la distancia entre el parell de punts homolegs obtingut. S’han calculat una velocitat de desplacament lateral del segment Gonar-Lorca de 1,6-1,7 mm/a (darrers 200 ka), i una velocitat de 1,0 ± 0,2 mm/a (pels ultims 30 ka) per una de les tres traces del segment Lorca-Totana (tot i que les evidencies geomorfologiques suggereixen una velocitat en el component vertical del segment Lorca-Totana mes elevada). Aquests valors confirmen la FAM com una de les falles mes actives de la ZCBO. El registre de paleoterratremols identificats a la FAM s’ha incrementat fins a 10, obtenint una recurrencia maxima pels ultims 55 ka de ~3,5-5,3 ka. El salt maxim per esdeveniment s’ha estimat en 4,0 ± 1,2 m, i la magnitud maxima esperable varia entre Mw 6,7 ± 0,3 i Mw ~7,5. Les datacions numeriques obtingudes han permes correlacionar estadis climatics calids i humits amb els moments d’estabilitzacio de les superficies i de formacio de sols. A mes, s’ha aproximat el lapse temporal entre l’estabilitzacio d’una superficie i la precipitacio de carbonat pedogenic per a ser datat en 3-8 ka per al periode Holoce.