Új és hagyományos irányok a gyermekkori akut lymphoblastos leukaemia biológiájában és ellátásában and management of childhood

Az utóbbi néhány évtized klinikai előrelépéseinek köszönhetően az akut lymphoblastos leukaemiás (ALL-) gyermekek nagy hányada ma az első vonalbeli kemoterápiás protokollok révén meggyógyul, és küzd a kortársak közé való visszatérés problémáival. Azonban a betegek jelentős részénél súlyos akut és késői terápiás mellékhatásokkal kell számolni. Emellett egyes betegcsoportok (például MLL-átrendeződéssel, hipodiploiditással, IKZF1-mutációval vagy korai prekurzor T-sejtes fenotípussal jellemezhető betegek) túlélése messze elmarad az átlagostól. Számukra nyújta-nak jobb klinikai kilátásokat az újabb betegellátási stratégiák: komplex géndiagnosztika, molekulárisan célzott daga-natgátlás, immunonkológia és sejtterápia. Harminc feletti azon géneknek a száma, amelyek eltéréseit azonosították leukaemiás lymphoblastokban, és patobiológiai szerepük is valamennyire ismert. Ismerünk olyan betegcsoportot is (Philadelphia-like B-sejtes ALL), ahol a génexpressziós profilalkotás ad alapot a tirozin-kináz-inhibitorok használatának. A leukaemiaasszociált immunfenotípus diagnóziskori áramlási citometriás meghatározásával és genetikai módszerekkel követhetővé vált a minimális residualis betegség. A blastfelszíni differenciációs klaszterek (elsősorban CD19, CD20 és CD22 a malignus B-sejteken) epitópjai monoklonális antitestekkel támadhatók. Fokozható a tumorellenes immunitás is, részben szintén a tumor sejtfelszíni markereinek (bispecifikus T-sejt-kapcsolóknál, kiméra antigénrecep-torú T-sejtes terápiánál), részben pedig a tumorspecifikus immunsejteknek (immunellenőrzőpont-gátlóknál) a ki-használása révén. A jelen közleményben áttekintést kívánunk adni a patogenetika új irányairól, a betegségkövetés modern módjairól és a célzott citotoxicitás innovatív lehetőségeiről biztató klinikai tanulmányok alapján. Orv 2018; 159(20): 786–797. decades, the majority of children with acute lymphoblastic leukemia (ALL) survive by first-line chemotherapy and combat with the problems of returning to community. However, many patients may have severe acute or late therapeutic side effects, and the survival rate in some groups (e.g., patients with MLL rearrangements, hypodiploidy, IKZF1 mutation or early precursor T cell phenotype) is far behind the average. Innovative strategies in medical attendance provide better clinical outcomes for them: complete gene diagnostics, molecularly targeted anticancer treatment, immuno-oncology and immune cell therapy. The num-ber of genes with identified alterations in leukemic lymphoblasts is over thirty and their pathobiologic role is only partly clear. There are known patient groups where the use of specific drugs is based on gene expression profiling (e.g., tyrosine kinase inhibitors in Philadelphia-like B-cell ALL). The continuous assessment of minimal residual disease became a routine due to the determination of a leukemia-associated immunophenotype by flow cytometry or a sensitive molecular marker by molecular genetics at diagnosis. Epitopes of cluster differentiation antigens on blast surface (primarily CD19, CD20 and CD22 on malignant B cells) can be attacked by monoclonal antibodies. Moreo-ver, antitumor immunity can be strengthened utilizing either cell surface markers (bispecific T cell engagers, chimeric antigen receptor T cell therapy) or tumor-specific immune cells (immune checkpoint inhibitors). This review gives an insight into current knowledge in these innovative therapeutic directions.