Habitat selection of the European bison

Skogens konung eller prariens prins: var hor visenten hemma egentligen? Visenten ar Europas tyngsta nu levande landdjur. Da en vuxen tjur kan na nastan tva meter i mankhojd och vaga upp mot ett ton sa ar det sannerligen en uppseendevackande best. Trots detta ar den relativt okand: manga jag talat med har varit omedvetna om existensen av denna art. Av dom som kant till den har flera haft forestallningen om att den ar utdod, eller blandat ihop den med antingen uroxen eller myskoxen. Forklaringen kan ligga i att visenten idag ar mycket ovanlig och endast undgick utrotning med ett nodrop. For ungefar 10 000 ar sedan uppskattas visenten ha funnits fran centrala asien i oster till vastra europa. Men, nar manniskopopulationen mangdubblades och jordbruket tog allt mer mark i ansprak samtidigt som jakttrycket okade drevs arten mot utrotning. Den sista vilt levande individen skots 1927: det som fanns kvar av arten var ett femtiotal individer i zoon och avelscenter runtom i europa. Nu paborjades ett intensivt avelsprogram for att radda arten och ater infora i det vilda, och aven Sverige hjalpte till: avelsanlaggningen Avesta visentpark startade 1939. Vid den har tiden ansag vetenskapen att visenten var ett skogslevande djur: forknippad framforallt med Centraleuropas lovskogar dominerade av ek, avenbok och lind. Sadana miljoer soktes nu ut nar arten aterinfordes pa ett antal platser. Sedan starten av aterintroduceringsprogrammet pa 30-talet har arten mangdubblat i antal, och idag uppskattas 3000 djur leva i vilda populationer, med ungefar 1000 till i fangenskap. Programmet ar ett exempel pa lyckad naturvard; men trots detta anses visenten fortfarande vara ett utrotningshotat djur, bland annat da de vilda hjordar som finns ar for sma och isolerade for att undvika inavel. En fraga som uppkommit pa senare ar ar dock om aterintroduktionsprogrammet har varit delvis missriktat: Forskare har ifragasatt huruvida visenten ar anpassad till ett huvudsakligt liv i skogsmiljoer. De argumenterar for att arten egentligen utvecklats for ett liv ute i det oppna landskapet, liksom sin nara slakting den amerikanska bisonen. Att arten traditionellt ansetts vara ett skogslevande djur forklaras genom att visenten under manniskans historia allt mer trangts undan fran de habitat dar den sjalv valt att leva, och tvingats leva i miljoer dar konflikter med manniskor minimerats: skogen. Under arhundraden da den endast setts i skogsmiljoer har saledes bilden av visenten som ett skogsdjur vaxt fram. For att testa denna hypotes utrustades ett femtiotal visenter ur tva hjordar i Polen med GPS-halsband, som varje timme gav en lokalisering av varje djur. Tillsammans med habitatkartor kunde jag nu jamfora vilka habitat som djuren valde gentemot vad som fanns tillgangligt. Resultatet var tydligt: oppna ytor med mycket grasvegetation som hagmark, jordbruksmark och myrmark valdes i hogre utstrackning an nagot annat habitat. I vissa fall var det 40 % troligare att aterfinna en visent i ett sadant habitat an i en skogsmiljo. Dessa resultat ger tydligt stod for hypotesen att visenten inte ar anpassad till ett liv helt till skogs: om den sjalv far valja ser den sig garna ute i oppna landskap.