Estudi mitjançant ressonància magnètica de les bases neurals del trastorn depressiu major: aspectes clínics, evolutius i de resposta al tractament

Aquesta tesi es planteja com a objectiu principal identificar, en pacients amb trastorn depressiu major (TDM), caracteristiques neuroanatomiques, tant a nivell neuroestructural com neurofuncional, que es puguin relacionar amb variables cliniques, d'evolucio i de resposta a tractament i per tant, constituir fenotips de neuroimatge. Amb aquesta finalitat hem estudiat la relacio entre les dades obtingudes mitjancant ressonancia magnetica (RM) i variables com el subtipus depressiu (depressio amb malenconia i depressio comorbida a trastorn obsessiu-compulsiu (TOC)), el nombre de recaigudes, el temps fins a la remissio o la resposta a tractament. Aquesta tesis doctoral consta de tres estudis principals: PRIMER ESTUDI: Es va estudiar un grup de pacients amb TDM que apareixia en el decurs d'un TOC, comparant-los amb un grup de pacients amb TOC pur. Es va deteminar que els primers presentaven una major reduccio de l'escorca orbito-frontal medial (EOFm) i un patro de correlacions amb altres estructures que els diferenciava clarament dels subjectes amb TOC pur. Publicacio: N Cardoner, C Soriano-Mas, J Pujol, P Alonso, B Harrison, J Deus, R Hernandez-Ribas, JM Menchon, J Vallejo. Brain structural correlates of depressive comorbidity in obsessive-compulsive disorder. Neuroimage 2007; 38: 413-421 Factor d’impacte = 5,937. JCR 2010 = 1r quartil, 1r decil, numero 1/14 (Neuroimatge). SEGON ESTUDI: Es va estudiar de forma transversal un grup de 70 pacients amb depressio malenconiosa, comparant-los amb una mostra de controls sans. Es van trobar reduccions de substancia gris (SG) en l'insula esquerra i increment de la substancia blanca (SB) en l'area troncoencefalica superior. Posteriorment es va realitzar el seguiment longitudinal d'aquests pacients, obtenint-se, en 30 dels 70 pacients inclosos en l'estudi transversal, una segona RM al cap de 7 anys. La SB de l'area troncoencefalica superior va mostrar una evolucio temporal diferencial entre els pacients depressius i els controls sans, mostrant una disminucio de volum en els primers i un increment en els segons. El decrement de SG en ambdues insules es va relacionar amb el nombre de recaigudes durant el seguiment. Publicacio: C Soriano-Mas, R Hernandez-Ribas, J Pujol, M Urretavizcaya, J Deus, B Harrison, H Ortiz, M Lopez-Sola, JM Menchon, N Cardoner. Cross-Sectional and Longitudinal Assessment of Structural Brain Alterations in Melancholic Depression. Biological Psychiatry 2011; 69:318-325 Factor d’impacte = 8,674. JCR 2010 = 1r quartil, 1r decil, numero 4/128 (Psiquiatria). TERCER ESTUDI: Es va estudiar mitjancant RM funcional (RMf) una mostra de pacients amb TDM amb la finalitat de determinar els correlats neurofuncionals de la resposta al tractament actiu mitjancant estimulacio magnetica transcranial repetitiva (EMTr), comparant-lo amb un grup de subjectes que rebien EMTr placebo. Es va relacionar la resposta clinica a EMTr amb l'activitat en l'escorca cingulada anterior (CCA), l’EOFm esquerra, l'escorca frontal medial (EFm) dreta i el putamen ventro-caudal esquerre. Publicacio: R Hernandez-Ribas, J Deus, J Pujol, C Segalas, J Vallejo, JM Menchon, N Cardoner, C Soriano-Mas. Identifying Brain Imaging Correlates of Clinical Response to Repetitive Transcranial Magnetic Stimulation (rTMS) in Major Depression. Brain Stimulation (en premsa) Factor de impacto = 4,964. JCR 2010 = 1r quartil, numero 41/239 (Neurociencies). VALORACIO GLOBAL: En concordanca amb les hipotesis i els objectius del present treball, s’han descrit un conjunt d’alteracions neuroestructurals i neurofuncionals que es poden considerar correlats neurals d’aspectes clinics com el subtipus depressiu, d’aspectes evolutius com el nombre de recurrencies cliniques, o d’aspectes relacionats amb la resposta al tractament antidepressiu. Aquests correlats es podrien considerar, segons el nostre criteri, com a fenotips de neuroimatge, ja que s’associen a caracteristiques concretes del trastorn depressiu major i ens permeten diferenciar entre grups/subgrups de pacients.