terapii zánětlivých revmatických onemocnění

Úvod Terapie revmatických onemocnění se za posledních několik dekád radikálně změnila s příchodem biologické léčby, která přinesla zásadní zlepšení prognózy nemocných. Revmatoidní artritis (RA) je chronické zánětlivé onemocnění, které se typicky projevuje postižením muskuloskeletálního aparátu, zejména symetrickou artritidou drobných kloubů, nicméně u obzvlášť aktivního onemocnění mohou být přítomny i další orgánové manifestace (kardiovaskulární, plicní, kožní, nervové a další). Ankylozující spondylitida (AS) patří rovněž mezi zánětlivá chronická revmatická onemocnění s predilekčním postižením osového skeletu (spondylitida, sakroielitida), dále mohou být přítomny artritidy, entezitidy, střevní zánět či postižení očí. Je zřejmé, že se na vzniku RA a AS podílí poru šení rovnováhy mezi pro a protizánětlivými pochody. Dochází k aktivaci a perzistenci autoreaktivních klonů B a T lymfocytů a dalších buněk imunitního systému spojených s produkcí cytokinů vedoucí k lokální zánětlivé reakci s rozvojem tkáňového poškození (kloubního i mimokloubního) (1, 2, 3). Cílem biologických léčiv (disease-modifying anti-rheumatic biological drugs bDMARDs) je většinou inhibice klíčových cytokinů, zodpovědných za iniciaci a udržování zánětlivého procesu. Mezi nejdéle využívanou skupinu bDMARDs patří léky blokující tumor nekrotizující faktor α (TNFα), který má klíčovou roli v průběhu zánětlivé odpovědi. TNFα je členem skupiny TNF ligandů a je schopen se vázat na dva receptory TNFR1 (exprimován buněčnými strukturami většiny tkání) a TNFR2 (exprimován pouze na buňkách imunitního systému). V současné době jsou dostupné pro terapii RA a AS dvě skupiny inhibitorů TNFα, mezi první skupinu patří monoklonální protilátky (infliximab, adalimumab, golimumab, certolizumab pegol) a druhou skupinu zastupuje jediný solubilní receptor (etanercept). Monoklonální protilátky jsou schopné blokovat TNFα, kdežto solubilní receptory vážou nejen TNFα, ale i TNFβ. bDMARDs prokázaly svou účinnost a dobrý bezpečnostní profil v léčbě RA a AS v řadě klinických studií, které byly následně podpořeny daty získanými z národních registrů. Tato léčba přináší kromě nesporného benefitu i vysoké náklady s ní spojené a tím jisté omezení její dostupnosti (3, 4, 5). Biosimilars mohou do určité míry přinést řešení svou nižší, ne však zcela nízkou, cenou spojenou s náklady na jejich výrobu a nutností klinických studií k porovnání jejich účinosti, bezpečnosti a farmakokinetiky ke srovnávanému originálnímu bDMARD. Biosimilars nelze označit za generické přípravky. Výrobní proces biotechnologických přípravků je velice složitý a komplexní, není možné zajistit naprostou identitu kopie s originální molekulou a proto není možné pohlížet na tyto kopie jako na generické léky. Dle definice World Health Organization (WHO) se jedná o biologické léky, které by se měly shodovat kvalitou, bezpečností a efektivitou s již licencovanými referenčními biologickými léky. Biosimilars jsou molekuly bílkovinné povahy, které jsou produktem biotechnologických postupů a jsou prokazatelně podobné bDMARD, který je již schválen regulační lékovou agenturou daného státu. Generický přípravek vycházející z chemické tj. ne-biologického léku tzv. generickému léku, kterému stačí prokázat identickou struktur s molekulou originálu a obdobné farmakologické Biosimilars v terapii zánětlivých revmatických onemocnění