Distal Radius Fractures. Outcome and New Methods of Surgical Treatment

Handledsbrott ar den vanligaste frakturen pa en akutmottagning. De yngre vuxna patienterna ar jamnt fordelade mellan konen men de aldre har en overvikt av kvinnor. Hos de aldre men aven i medelaldern uppstar frakturen foretradesvis i ett skelett med olika grad av benskorhet. Frakturen behandlas oftast med gips utan operation men drygt en femtedel opereras. Om felstallningen ar stor eller om frakturen inte bedoms kunna kvarstanna i ett gynnsamt lage rekommenderas en operation. Man vager in patientens funktionsniva och alder i den samlade bedomningen. Patienterna har under de forsta manaderna svart att klara sina dagliga goromal och personliga hygien men de flesta patienter blir aterstallda ett ar efter skadan. I var studie har dock en femtedel av alla som bryter sin handled kvarvarande besvar ett ar efter skadan sasom bestaende svaghetskansla och smarta vid belastning av handleden. Syftet med denna avhandling ar att analysera var behandling under det senaste decenniet for att hitta satt att forbattra behandlingen av handledsfrakturer. Avhandlingen baseras pa fyra arbeten, tva kliniska studier och tva registerstudier. Det forsta delarbetet ar en fem-ars uppfoljning av en jamforande studie mellan tva kirurgiska behandlingar for felstallda handledsfrakturer. Med den nya metoden, intern fixation, fixerade man frakturfragmenten med sma plattor och stift och vi jamforde mot den traditionella metoden med yttre stag, en sa kallad extern fixation. Vid ett ar sags battre greppstyrka i handen och rotation av underarmen hos patienter opererade med den nyare metoden och en tendens till farre storre komplikationer. Vid fem ar forelag det inte langre nagon skillnad i greppstyrka eller rorelseomfang utan nu hade aven patienter opererade med extern fixation uppnatt ett normalvarde avseende greppstyrka och underarmsrotation. I det andra delarbetet, jamfordes tva olika typer av intern fixation for felstallda handledsfrakturer. Vi jamforde en ny operationsmetod som snabbt blivit popular (volar platta) med den som foll bast ut i den forra studien (fragment-specifik). Vid ett ar hade bagge grupper ett bra utfall och hade uppnatt ett normalvarde i greppstyrka. Mellan grupperna fanns det ingen skillnad avseende rorelseomfang eller patientupplevd handfunktion men vi hittade fler komplikationer i gruppen som blivit opererade med fragment-specifik fixation an med volar platta. Det tredje delarbetet ar en genomgang av patienter i var databas av patienter med handledsfraktur i vilken vi utvarderar den patientupplevda handfunktionen med en halsoenkat (DASH). 3666 patienter >18 ar sokte akutmottagningen i Lund med en handledsfraktur 2003 till 2012 och ingick i studien. Patienterna blev behandlade enligt ett behandlingsprotokoll med ca 80% gipsades och 20% opererades. 2571 patienter svarade pa halsoenkaten 12 manader efter frakturen. Pa gruppniva var det patientupplevda resultatet bra och forblev oforandrad oavsett om man blev behandlad i borjan eller i slutet av 10-ars perioden. Andelen patienter som blivit opererade var oforandrat, men en forandring av val av den kirurgiska behandlingsmetoden noterades. Extern fixation ersattes med intern fixation och den volara plattan blev den vanligaste metoden mot slutet av perioden. En subgruppsanalys visade att patienter opererade med extern fixation skattade sin handfunktion som samre an de som opererats med volar platta. Aven det fjarde delarbetet baserades pa registret och 445 av 2571 (17 %) patienter med kraftiga kvarvarande besvar ett ar efter sitt handledsbenbrott fick fylla i en ny halsoenkat. 269 patienter svarade pa enkaten tva till 12 ar efter fraktur. 127 av 269 (47 %) hade forbattrats till en niva med minimala eller moderata besvar, men majoriteten 142 av 269 (53 %) hade fortfarande kraftiga kvarvarande besvar. Vi konkluderar att det behandlingsprotokoll vi anvander for handledsfrakturer ar anvandbart, och att de flesta patienter far ett bra funktionellt slutresultat bade avseende patienter som behandlas utan operation och for de som opereras. De nyare operationsmetoderna med intern fixation gav snabbare rehabilitering, en tidigare normalisering av bade greppstyrka och rorelseomfang efter ett ar men skillnaden var forsvunnen efter fem ar. Under en 10-ars period upplevde medianpatienten sin handled som bra men inte helt normaliserad efter ett ar. Den sjattedel som upplevde sin handfunktion som kraftigt forsamrad efter ett ar forbattrades i halften av fallen men blev sallan helt aterstallda aven matt efter manga ar. (Less)