Roditeljska kompetencija i (ne)pedagoška zanimanja

Rad se bavi usporedbom samoprocjene roditeljske kompetencije u aspektu zadovoljstva roditeljstvom i roditeljskom ucinkovitosti, roditeljskih uvjerenja o odgojnim postupcima, slike o djetetu te opceg doživljaja kompetentnosti za roditeljsku ulogu roditelja pedagoskih i nepedagoskih zanimanja. Poticaj za ovo istraživanje bili su rezultati vise provedenih istraživanja koji su potvrdili da razina obrazovanja i vrsta zanimanja roditelja mogu utjecati na obnasanje roditeljske uloge. Na tragu tih rezultata ovaj je rad krenuo od pretpostavke da pedagoske kompetencije koje su temelj pedagoskih zanimanja mogu pripadnike takvih zanimanja uciniti kompetentnijim roditeljima. Istraživanje se sastoji od teorijskog i empirijskog dijela. U teorijskom dijelu rada problematizira se pitanje suvremene obitelji i njezinih funkcija, razmatraju se promjene do kojih je doslo u obiteljskom odgoju pod utjecajem suvremenih drustvenih promjena te se u tom kontekstu sagledava nova uloga roditelja. Roditeljstvu se pristupa kao ulozi, procesu i/ili odnosu, a naglasak se u razmatranju stavlja na odnos roditeljske i radne uloge te roditeljske kompetencije. Polaziste je cjelokupnog pristupa da se od suvremenog roditelja ocekuje da odgoji samostalnog, produktivnog i odgovornog pojedinca, a takvoj zadaci mogu odgovoriti samo pedagoski kompetentni roditelji koji su u stanju prepoznati, razumjeti i na odgovarajuci nacin odgovoriti na djetetove potrebe. Cilj empirijskog dijela istraživanja je utvrditi postoji li razlika u razlicitim podrucjima roditeljske kompetencije između roditelja pedagoskih i nepedagoskih zanimanja. Ispitivanjem je obuhvaceno 437 visokoobrazovanih roditelja pri cemu je 208 roditelja bilo pedagoskih zanimanja (odgojitelji, ucitelji razredne nastave, nastavnici predmetne i strucne nastave), a 229 roditelja nepedagoskih zanimanja (ekonomija, medicina, pravo, građevina, informatika, elektrotehnika). Za sve roditelje u uzorku uvjet je bio da imaju jedno dijete u dobi od tri do sedam godina (bez obzira na broj i dob ostale djece u obitelji). U istraživanju se krenulo od generalne hipoteze da ne postoji razlika u samoprocjeni roditeljske kompetencije, i to zadovoljstva roditeljstvom i roditeljske ucinkovitosti, roditeljskim uvjerenjima o odgojnim postupcima, slici o djetetu te opceg doživljaja kompetentnosti za roditeljsku ulogu s obzirom na pedagoska i nepedagoska zanimanja roditelja, a koja je djelomicno potvrđena. Razlika između ova dva uzorka pokazala se na subskalama: roditeljska ucinkovitost, uvjerenja o ukljucenosti roditelja u odgoj djece, koristenje indukcije, odgovaranje na plac djeteta i nepotrebnost tjelesnog kažnjavanja, a nije se pokazala na subskalama: zadovoljstva roditeljstvom, uvjerenja o važnosti poslusnosti i podređenosti djeteta, slici djeteta te u samoprocjeni sposobnosti u, i znanjima o roditeljskom djelovanju. Rezultati su pokazali da se roditelji pedagoskih zanimanja osjecaju ucinkovitijima u svom roditeljstvu, te da imaju suvremenija uvjerenja o važnosti ukljucenosti roditelja u odgoj djece, primjeni indukcije, poželjnom pravodobnom odgovaranju na djetetov plac i nepotrebnosti tjelesnog kažnjavanja djece od roditelja nepedagoskih zanimanja. Ovakav rezultat pokazao je da su pedagoska zanimanja roditelja u odnosu sa roditeljskom kompetencijom, stoga je moguce zakljuciti da pedagoske kompetencije koje su temelj pedagoskih zanimanja mogu pridonijeti roditeljskoj kompetenciji, iako ne na svim njenim aspektima. Na temelju svih rezultata izneseni su zakljucci rada kao i ogranicenja istraživanja te prijedlozi moguce primjene dobivenih rezultata.