Građevne strukture Mesa Verde dokaz su akumuliranog znanja i vještina koje su se stoljećima prenosile generacijama civilizacije Anasazi. Vrhunce svojih dosega ostvarili su u 12. i 13. stoljeću, kada su sagrađene danas najpoznatije građevine na liticama. Zidali su obrađenim pješčenjakom, tvrđim kamenom oblikovanim do veličine štruce kruha. Kao žbuku između ciglā stavljali su glinu razmočenu vodom. Tim su materijalom gradili prostorije veličine do 6 četvornih metara. U potkrovljima su skladištili žitarice i druge plodine, dok su kive - ceremonijalne prostorije - gradili ispred soba, ali ukopane u zemlju, nešto poput današnjih podruma. Kiva je bila vrhunski dizajnirana prostorija okruglog oblika s prostorom za vatru zimi te s dovodom hladnog zraka za klimatizaciju ljeti. U zidane konstrukcije stavljali su i lokalno posječena stabla, što današnjim arheolozima pomaže u preciznom datiranju nastanka pojedine građevine metodom dendrokronologije. Ta stabla pridonose i teoriji o mogućem konačnom slomu ondašnjeg društva. Nakon što su, tijekom nekoliko stoljeća, šume do kraja srušene, a njihova obnova zbog sušne klime traje i po 200 godina, nije proteklo puno vremena do konačnog urušavanja civilizacije, koja se, na svojem vrhuncu osjećala ""nepobjedivom"". 90 % sagrađenih naseobina ispod stijena ima do deset prostorija. ⅓ od ukupnog broja sagrađenih kuća ima jednu ili dvije kamene prostorije, ali jedna od njih je svakako kiva. Samo četiri najpoznatije naseobine imaju nešto veći broj soba, a to su Cliff Palace (hrv. ""Palača litice"") broji 150 soba i prstorija za plodine, Long House (hrv. ""Duga kuća"") broji jednak broj soba, Spruce Tree House (hrv. ""Kuća smrekovine"") sa 130 soba i Balcony House (hrv. ""Kuća balkona"") s 45 soba i 2 kive.

U razgovornom se jeziku psovke rabe za izražavanje ljutnje, iznenađenosti, bijesa, iznerviranosti, a katkad i zadovoljstva, sreće i veselja. No, više od svega, psovke se koriste za vrijeđanje i naglašavanje pojedinih dijelova iskaza.

Mejía je rođen u Buenos Airesu, Argentina, a zaređen za svećenika u Buenos Airesu 22. rujna 1945. Predavao je Sveto pismo na više sveučilišta te sudjelovao na Drugom vatikanskom saboru kao peritus (teolog savjetnik) te je postao kapelan Njegove Svetosti, 20. rujna 1978. godine. Dobio je doktorat iz teologije na Papinskom sveučilištu svetog Tome Akvinskog (Angelicum) i licencu iz biblijskih znanosti na Papinskom biblijskom institutu.

Na izborima za Hrvatsko-slavonsko-dalmatinski sabor 1911. kao kandidat Čiste stranke prava ušao je u Hrvatski državni sabor kao pobjednik u izbornom kotaru Senju.