A dél felé, Galliába terjeszkedő frankok idővel átvették az ottani lakosság vulgáris latin nyelvét. A mai Észak-Franciaországban (Neustria és Nyugat-Austrasia) élő frankok egy ideig kétnyelvűek maradtak, de a 10. századra a beszélt germán nyelv ezen a vidéken teljesen eltűnt. Az északon maradó frankok azonban megtartották nyelvüket és idővel egy germán-latin nyelvhatár jött létre, bár az eredetileg délebbre húzódott mint manapság. A száli frankok által beszélt ófrank nyelv a 9. századra az óhollanddá fejlődött. Míg azonban az ófrankot a Weser-Rajna típusú germán nyelvek közé sorolják, a hollandnak vannak ingvaeon (ófríz és ószász) jellegzetességei is. A részletes összehasonlítást megnehezíti, hogy ófrank nyelvű szövegek gyakorlatilag nem maradtak fenn és az óhollandok is ritkák és töredékesek. Az óholland valamikor 1150 körül fejlődött tovább középhollanddá. A 9. században a mai Hollandia és Belgium lakosai elhagyták a ""frank"" önmegnevezést (a népnév Frankónia és Île-de-France nevében maradt fenn).

2013. november 15-én A Szabadság Népe Angelino Alfanóhoz közel álló tagjai és a Letta-kormány kereszténydemokrata irányvonalához tartozó politikusai úgy döntöttek, hogy nem vesznek részt a párt nemzeti tanácsának következő napi ülésén, ahol hivatalosan is bejelentették a párt megszűnését. Így ezek a képviselők együtt frakción kívüliek csoportjába kerültek a parlamentben, köztük 30 szenátor és 29 képviselő volt, akik úgy döntöttek nem csatlakoznak Silvio Berlusconi régi-új pártjához a Forza Italiához és támogatják továbbra is a Letta-kormányt.

Február elején a kanadaiak áttörték a Siegfried-vonalat és márciusra elérték a Rajnát. A háború maradék részeiben az első kanadai hadsereg számolta fel a maradék német ellenállást Hollandiában. Április 16-ára elfoglalták Arnhemet, Otterlónál elhárították a német ellenállást, Ede városában pedig likvidálták a maradék holland SS-katonákat. Április 27-én aláírták az ideiglenes fegyverszünetet, május 5-én pedig a hollandiai német erők feltétel nélkül megadták magukat (az országban azóta május 5. a győzelem napja).

Torre d’Isola település Olaszországban, Lombardia régióban, Pavia megyében. Lakosainak száma 2406 fő (2017. jan. 1.). Torre d’Isola Bereguardo, Carbonara al Ticino, Pavia, Trivolzio, Zerbolò és Marcignago községekkel határos.

A de Bruijn–Erdős-tétel egyik alkalmazása az euklideszi sík egységtávolsággráfának kromatikus számára rákérdező Hadwiger–Nelson-problémával kapcsolatos. A sík gráfja nem megszámlálhatóan végtelen csúcsból áll, a sík minden pontjához egy csúcs tartozik. Két csúcsot akkor köt össze él, ha pontok közötti euklideszi távolság éppen egy. Ennek a végtelen gráfnak léteznek négy színt megkövetelő véges részgráfjai, ilyen például a Moser-gráf, és létezik a sík hatszögekkel való csempézésén alapuló 7-színezése. Ezért a sík kromatikus száma biztosan a {4,5,6,7} halmazba tartozik, de nem ismert, hogy a négy szám közül melyik a helyes. A de Bruijn–Erdős-tétel megmutatja, hogy léteznie kell véges egységtávolsággráfnak, aminek kromatikus száma a teljes síkéval megegyezik, tehát ha valóban 4-nél nagyobb a sík kromatikus száma, akkor véges számítással megtalálható ez a gráf.