Smrtna kazna predstavlja krajnju i najstrožu kaznu koja je danas predviđena u određenim pravnim sustavima. U Republici Hrvatskoj smrtna je kazna ukinuta Božićnim Ustavom 1990. godine. Prema podacima Amnesty Internationala u 2002. godini više je od 3248 osoba osuđeno na smrt u 67 zemalja, a od te brojke izvršenjem smrtne kazne ubijeno je više od 1526 osoba u 31 zemlji svijeta. U Kini je zabilježeno 1060, u Iranu 113, a u SAD-u 71 izvršenje smrtne kazne, što je 81% svih smaknuća smrtnom kaznom u prošloj godini (ove se brojke odnose isključivo na podatke AI-a, dok su stvarne brojke vjerojatno i veće). Smrtna kazna je izrijekom ukinuta od strane Vijeća Europe protokolom br. 6. uz Konvenciju za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda.

Crkva sv. Šimuna (arap.: كنيسة مار سمعان العمودي Kanīsat Mar Sim ʿal-ʿ Amūdī) povijesna je građevina koja se nalazi oko 30 km (19 milja) sjeverozapadno od Alepa u Siriji. To je najstarija preživjela bizantska crkva, koje datira iz 5. stoljeća. Izgrađena je na mjestu stupa sv. Šimuna, glasovitog pustinjaka. Crkva je popularno poznata kao Qalaat Semaan (arapski: قلعة سمعان Qal na Sim), ""Šimunova tvrđava"", ili Deir Semaan (arapski: دير سمعان Dayr Sim), ""Šimunov samostan"".

Klub je osnovan kao Sporting Club Lecce 1908. godine, a sadašnje ime nosi od 1927. U najvišem razredu talijanskog nogometa, po prvi put su nastupili u sezone 1985./86., te su od tada nekoliko puta ispadali u Serie B, i opet se vraćali u Serie A. Najveći uspjesi su tri naslova prvaka Serie C, te jedan Serie B. Svoje domaće utakmice igraju na stadionu Via del Mare, te nastupaju u crveno-žutim dresovima.

Crkva i samostan svetog Ivana Evanđelista prvi put se spominju potkraj 12. st. Benediktinke ga napuštaju u drugoj polovini 13. st., a rapski biskup i kroničar Grgur Hermolais predaje ga godine 1278. franjevcima. U podjeli ovog reda sredinom 15. st. samostan ostaje u posjedu franjevaca konventualaca, a do tada je bio središtem kvarnerske franjevačke kustorije. Konventualci najzad napuštaju samostan 1783. godine čime se taj red na Rabu gasi. Ukinućem rapske biskupije 1820-ih napuštaju ga i biskupi i od tada propada. Crkveni inventar prenesen je u druge rapske crkve. 1920-ih zapadni dio samostanskih zgrada posve je porušen i na njihovom mjestu rabeći građevinski materijal preostalog dijela samostana i crkve svoj ljetnikovac je izgradio ban Savske banovine Perović. U konzervatorskim radovima od 1991. do 1995. obnovljen je zvonik i sačuvani dijelovi crkve. Nađeni su okrnjeni ranokršćanski mozaici, kapiteli, kameni relikvijari itd. Deambulatorij (ophod oko oltara) iz 11. st. jedini je u Hrvatskoj. Sastoji se od sedam stupova (od kojih je jedan poligonalan i rabljen kao spolij) međusobno spojenih šestorima polukružnim lukovima. Sedam lukova vezuje stupove s unutarnjim licem apside oslanjajući se na plitke i jednostavno koso rezane imposte koji imaju jastučasto zaobljene stranice. Deambulatorij su natkrivali bačvasti svodovi. Iz druge polovine 11. st. je natpis s nadvratnika s imenima majstora Munda i Radavita. Zvonik iz 1181. obnovljen je i služi kao promatračnica za poglede na grad i morsku pučinu.