A posztmodernizmus megjelenése az 1980-as években már elmosta a határokat a giccs és a ""magas"" művészet között. Ennek egyik megnyilvánulása az úgynevezett ""camp érzés"", amely a ""nőies érzékenységgel"" hozható összefüggésbe, bár ez nem ugyanaz, mint maga a camp. Egy hipotetikus példa a festmények világából: egy tó partján álló bőgő szarvast bizonyára giccsesnek neveznénk, ám a camp ennél többet tesz, annak érdekében, hogy ne keverjük a giccsel, a camp egy feliratot rak a képre: ""úszni tilos!"". Az eredeti, szentimentális motívumot ez a felirat semlegesíti, és így lesz a képből camp. A camp keményvonalas támogatói ragaszkodtak ahhoz, hogy a ""camp egy olyan hazugság amely meg meri mondani az igazságot.

Az ori minden ""megtérített"" falutól azt kívánja, hogy építsenek egy fém, ellipszis alakú tárgyat, amin egy útvesztőszerű hálózat van (az útvesztő az eredet jelét ábrázolja), mely a közepéig vezet, ahol egy ülőhely van. Ebbe az útvesztőbe valami éghető, ezüst színű folyadékot öntenek, és azt meggyújtják, miközben végigmegy az útvesztőn, miközben valaki bent ül a tárgy közepén. Ez a valaki egy hitetlen, aki nem hisz az Ori-ban. Ezt a tárgyat Arra-nak hívják az Ori hívők.

1661. novemberben a lengyelek visszaszerezték Hrodnát és Vilnát. A belső zavargásokkal és vereségekkel legyengített oroszok nem kezdeményeztek semmit. 1663. augusztusban Lengyelország megindította az utolsó kísérletet a háború eldöntésére. A hadsereg Ukrajnán keresztül menve Moszkva felé irányult. 1664. márciusban tizenvalahány mérföldnyire megközelítette a várost, de hirtelen a olvadás miatt vissza kellett vonulnia a Dnyeperig, Lengyelország határáig.

Vannak olyan összességek, melyek elemei között ugyan lehet műveleteket értelmezni, de nem tartoznak közvetlenül az algebra vizsgálódási körébe. Például az összes halmazok osztályán (jelben: Set) az unió, mint művelet értelmes, de mivel Set nem halmaz ezért algebrai vizsgálatokat rajta csak egy magasabb személetben, az univerzális algebra vagy a kategóriaelmélet szellemében végezhetünk.

1859. december 18-án Torinóban alapította Don Bosco Szent János, főként az elhagyott és szegény ifjak nevelésére. 1864. július 23-án egyházmegyei jóváhagyást, 1869. február 19-én pápai elismerést nyertek. Szabályzatát 1874. április 3-án hagyta jóvá IX. Piusz pápa. 1884. június 28-án pápai jogú társaság lett, a redemptoristák rendi kiváltságaival.

A falu 1911-ben megjelent monográfiája érdekes képet ad lakói életmódjának változásáról. A 19. század közepén épített házak általában háromosztatúak voltak, lakószobából, pitvarból és kamrából álltak. Alapzatuk kőből, a fal fából készült, a tetőt szalmával fedték. Az ágy kb. egy méter magas volt és a szegényebbek maguk készítették deszkából. Az ágy fölötti hosszú rúdra csak díszítésül szolgáló, hozományba kapott törülközőket, párnahajakat akasztottak. Télen az ágy alatt szállásolták el a féltettebb háziállatokat. A szoba berendezéséhez tartozott még a láda, a tálas és a lóca. A falra ikonokat, esetleg tükröt akasztottak. 1910-ben a faluban a 38 cserépfedelű kőház mellett 46 ilyen faház állt, de a szegényebbek még ekkor is ilyet építettek.