Sisällissodan tapahtumia Leino kuvasi myös romaanissa Punainen sankari (1919) ja eeppisessä runoelmassa Vanha pappi (1921). Punaisessa sankarissa päähenkilö, sosialisteihin lukeutuva tuomari, surmaa itsekunnioituksen säilyttääkseen raakalaismaisen punapäällikön, mutta joutuu maksamaan siitä hengellään punaisten teloituskomppanian edessä. Vanhassa papissa Leino maalaa lavean kuvan hämäläisestä pappilayhteisöstä, joka joutuu punaisten ”kadun rääsyläisten” ja ”esikaupunkien eläinkansan” piinaamaksi. Valkoisten sankariensa ”itseuhria” hän kuvasi runoelmassaan runebergiläiseen tyyliin voimakkaasti ihannoiden. Myös runokokoelma ”Vapauden kirja” (1918), johon Leino kokosi poliittis-valtiollisia runojaan kahdelta vuosikymmeneltä, heijasteli sisällissodan synnyttämiä ristiriitaisia tuntemuksia. Aikalaiskriitikko Huugo Jalkaselle se oli kuin ”noitarumpu”, josta tulevat sukupolvet saavat välittömän kuvan esi-isiensä kohtaloista ja heidän järkyttävistä kokemuksistaan.

Amerikkalaisrahoitteinen Veriveljet on kuvattu väri- ja laajakangastekniikalla Rooman Cinecittàssa. Ulkokuvissa nähdään Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset, Tolfan laakso, Gaetan kalliot ja Terracinan merenranta. Ohjaajaksi palkattiin Hollywoodissa työskennellyt Curtis Bernhardt ja pääosiin Disney-yhtiön Zorroa näytellyt Guy Williams sekä Northwest Passage -sarjasta tunnettu Don Burnett. Muu näyttelijäkunta ja tuotantoryhmä koostui etupäässä italialaisista. Eräät lähteet mainitsevat italiankielisen version ohjaajaksi Alberto Cardonen, mutta todennäköisesti hän työskenteli vain Bernhardtin apuohjaajana.

Helsinkiin olympiatuli saapui Tukholmasta 2. heinäkuuta 2004 iltapäivällä. Rautatientorilta alkoi 120 viestinviejän 51,5 kilometrin taival, jonka osuudet olivat noin 400 metriä. Suurin osa kantajista oli tavallisia kansalaisia. Mukana oli myös joukko tunnettuja suomalaisia. Soihtuviestin aloitti nelinkertainen olympiavoittaja Lasse Viren. Pitkänsillan yli soihdun kantoi viestin vanhin kantaja Teuvo Paakkari, joka oli kantanut soihtua samalla osuudella jo vuonna 1952. Maratonmestari Veikko Karvonen toi olympiatulen Idols-tähti Antti Tuiskulle, joka kantoi soihtua Sibelius-monumentin luona. Senaatintorilla soihtua kantoi melonnan kaksinkertainen olympiavoittaja Yrjö Hietanen. Mannerheimintien eteläosalla soihtua veivät muiden muassa entinen ministeri Elisabeth Rehn, koomikko Krisse Salminen ja keihäänheiton maailmanmestari Kimmo Kinnunen. Linnanmäelle soidun kantoi kolminkertainen hiihdon olympiavittaja Marja-Liisa Kirvesniemi. Muita tunnettuja viestinviejiä olivat näyttelijä Risto Kaskilahti, jääkiekkomestari Jari Kurri, nyrkkeilyn olympiamitalisti Arto Nilsson.

Tekijän runotaituruus on häikäissyt meitä jo pitkälti toista sataa vuotta. Runojen ansaittu suosio on estänyt meitä kurottamasta ajatuksella ja ymmärryksellä mittavaan draamatuotantoon. Seuraa ajatusleikki. Jos tämä sälli, Lönnbohmin Armas, ei olisi kirjoittanut runon runoa, vaan nämä 25 näytelmää, niin johan tunnustettaisiin hänen huikea merkityksensä kotimaisena, etevänä, edistyksellisenä ja jäljittelemättömänä näytelmäkirjailijana.»(Teatteriohjaaja Juha Hurme teoksessaan ""Nyljetyt ajatukset"" 2014, s. 137)