בשנת 2004, כחודש לאחר מותו של דוד פרלוב, נוסדה ""קרן פרלוב"" במטרה לעודד ולתמוך בסטודנטים צעירים העוסקים ביצירה תיעודית ולשמר את משנתו הקולנועית של דוד פרלוב, שראה בעשייה הדוקומנטרית את תכלית חייו. הקרן נוסדה על ידי משפחת פרלוב, שידורי קשת וקרן רבינוביץ' לאומנויות. כך מדי שנה מתקיימת תחרות שנתית במסגרתה מגישים סטודנטים צעירים מבתי הספר הגבוהים לקולנוע ואמנות, הצעות לסרטים דוקומנטריים, כאשר הזוכה מקבל מענק מהקרן, עבור הפקת הסרט, העומד על שווי של 40,000 ₪.

יצורים אלו הפגינו הסתגלות נוספת להגנה על ניביהם, והיא הגדלת שטח הפנים שלהם עם החניכיים. כתוצאה מכך, החניכיים מספקים יציבות נוספת בעת הנשיכה, ומכיוון שהם בעלי יכולת חישה, החניכיים סייעו לטורף להבין מתי החדיר את מלוא הניבים שלו לבשר הטרף.

עם שובו למצרים נתמנה על ידי הממשל הקולוניאלי למפקח על חצי-האי סיני מטעם ממשלת מצרים. באותה עת הייתה ארץ ישראל בשלטון עות'מאני ומצרים הייתה כפופה לשלטון בריטניה. ב-10 בינואר 1906 שלחו הבריטים משלחת של חיילים מצרים חמושים, בראשותו של בראמלי, לאום רשרש. בראמלי הגיע לאום רשרש לאחר שקיבל פקודה מהמפקד העליון הבריטי במצרים לבנות תחנות משמר באום-רשרש ובכמה מקומות אחרים בסביבתה. בראמלי הודיע לקולונל רושדי, מפקד חיל המצב הטורקי שישב בעקבה, כי הוא בא לקבוע קו גבול בין האימפריה העות'מאנית לבין מצרים. הקצין הטורקי לא נענה לבקשתו לקביעת קו הגבול, ובראמלי ניסה לקבוע עובדות בשטח וניסה לבנות בקתה באום רשרש. רושדי התמיד בסירובו והודיעו בצורה החלטית כי אום רשרש וטאבה הן תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. תגובותיו הנחרצות של רושדי גרמו לכך שקו הגבול בין מצרים לארץ ישראל יעבור בין רפיח לטאבה ולא בין רפיח לעקבה כפי שרצו הבריטים. בראמלי שב לעיירה נח'ל, מרכזו של חצי-האי סיני, בלא שהצליח להוציא את תוכניתו אל הפועל.

בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר התנהלה המערכה במדבר המערבי וקורפוס אפריקה בפיקודו של רומל התקרב לאלכסנדריה, אירגן בראמלי את הבדואים המקומיים לעזור בהגנת העיר. בראמלי ואשתו סירבו לעזוב את ביתם בהתקרב גייסות רומל. אנשי השבטים הבדואים שאלו אותו האם אין זו העת להתפנות, והוא השיב כי כאשר אשתו תחליט לעזוב רק אז יעזבו. בינתיים חלפה הסכנה כאשר המתקפה הגרמנית נבלמה ליד אל-עלמיין בקרב אל-עלמיין הראשון והגרמנים נהדפו סופית בקרב אל עלמיין השני, בסוף שנת 1942.

מודל זה ענה על רבות מהקושיות שעלו מהשערת הדקירה, אך השאיר כמה מהן פתוחות. אחת מהבעיות העיקריות הייתה אורך הצוואר של בעלי ניבי החרב. השערת הדקירה ראתה בקבוצות שרירים מסוימות כפועלות העיקריות של התהליך, מודל נשיכת הגזירה נתן להם תפקיד משני במשיכת הראש כלפי מטה. אולם, בעוד ששרירים אלו מאפשרים לראש לנוע לאורך זווית רחבה למדי, הנשיכה דורשת זווית קטנה בהרבה. אם כן, מדוע לא להשתמש בצוואר קצר יותר, בעל מבנה שרירים שגרתי יותר, מאשר להחזיק באחד שונה הצורך אנרגיה רבה יותר?

לידת השליה במהלך האיסוף אינה משפיעה על האיסוף. הדם שנאסף מועבר למעבדת הבנק לשם הטיפול בו. על פי התקנים המקובלים, על הדם להגיע למעבדה, מבלי לקררו בדרך, תוך 24-32 שעות לכל היותר. עיכוב בהגעה משמעו מות שיעור רב של תאי הגזע בדם ומיעוטם, עד כדי אי יכולת לשמש להשתלות.