Blickrig ne bi bio moguć bez značajnih reformi u nemačkoj vojsci. Prema Versajskom sporazumu, nemačka vojska bila je ograničena na 100.000 vojnika, vazduhoplovstvo je raspušteno, dok je razvoj tenkova bio zabranjen. Nakon što je 1933. god. postao šef države, Adolf Hitler je ignorisao ove zabrane. Buduća komanda nemačkih oklopnih jedinica, koja će kasnije postati poznata pod nazivom Panzertruppe, formirana je u sklopu nemačkih kopnenih snaga (Heer). Ponovo je formirano i nemačko ratno vazduhoplovstvo Luftvafe u čijem okrilju je započet razvoj jurišnih bombardera i različitih doktrina njihove upotrebe. Hitler je snažno zastupao razvoj ove nove strategije. Redovno je pratio vojne vežbe oklopnih snaga i pročitao je Guderijanovu knjigu: „Pažnja - tenkovi!“ (Achtung - Panzer!).[2] Po završetku vežbe oklopnih jedinica u Kumersdorfu, kojoj je prisustvovao, Hitler je rekao: „To je ono što želim - i to ću i imati.“[3]

Blickrig (nem. Blitzkrieg, u prevodu „munjeviti rat“) je popularan naziv za operativnu vojnu doktrinu koja predviđa upotrebu mobilnih snaga koje napadaju koristeći brzinu i iznenađenje kako bi onemogućile neprijatelja da blagovremeno uspostavi koherentnu odbranu. Vojne doktrine bazirane na teoriji blickriga razvijene su posle Prvog svetskog rata kao metod za izbegavanje pozicionih rovovskih borbi u budućim sukobima.

Luk može bit polukružni ili šiljasti. Šiljasti omogućuju veći raspon između nosača - tj. veće otvore u zidu. Strop je ravni način zatvaranja gornje granice volumena unutrašnjeg prostora.

Kegelove vježbe nisu učinkovite ukoliko se stišću mišići trbuha, bedara ili stražnjice istodobno kada se stišće područje rodnice. Zapravo to samo povećava pritisak unutar trbuha i pogoršava problem.

Pravo u običnom razgovoru označava pravilo koje se (za razliku od etičkih pravila) može provoditi kroz institucije. Studij prava prelazi granice između druptvenih i humanističkih znanosti ovisno o pogledu na istraživanje njegovih ciljeva i učinaka. Pravo nije uvijek provedivo, posebice u kontekstu internacionalnih odnosa. Definira se kao ""sustav pravila"", kao ""interpretativni koncept"" za postizanje pravde, kao ""autoritet"" za medijaciju ljudskih interesa, pa čak i kao ""zapovijed suverena koja u svojoj pozadini ima prijetnju sankcijom"". Međutim promišljanjem o pravu obično se misli na potpuno centralnu socijalnu instituciju. Pravna politika inkorporira praktičnu manifestaciju misli iz gotovo svih društvenih i humanističkih znanosti. Zakoni su politika, jer ih političari stvaraju. Pravo je filozofija jer njihove ideje oblikuju moralna i etička uvjerenja. Pravo govori mnogo o povijesnim pričama, jer se statuti, specijalni zakoni i kodeksi razvijaju tijekom vremena. Pravo je također ekonomija, jer svako pravilo o ugovoru, deliktu, pravu vlasništva, rada i tvrtki te mnogih drugih mogu imati dugotrajne učinke na raspodjelu bogatstava. Imenica pravo je kalk nastao prema njemačkom Recht, odnosno francuskom droit, a označava nešto ravno, neiskrivljeno, dok pridjev legalni dolazi od latinske riječi lex.