1983. ГОДИНА XIX Сусрети професионалних позоришта СР Србије Јоаким Вујић, Шабац – представа Бели ђаволи: Награда за најбољег глумца: Јездимир томић за улогу Ере. Награда за најбољу сценографију: Велизар Србљановић. Награда за најбољег младог глумца: Гордана Тасић за улогу Циганчице. Награда за најбољу музику у представи: Војислав Костић. Премија републичке Заједнице културе:Бели ђаволи и Беспарица, беспарица – за прво извођење драмског дела домаћег аутора.

Произилази, да је код млазног мотора компресор „нужно зло“, пошто захтева турбину за свој погон, а то је заједно компликовано решење, са доста покретних делова и одвод значајног дела енергије. Конструктори и истраживачи су покушавали направити једноставнији млазни мотор и то су успели, али условљено са другим манама. Ова решења се заснивају на природној разлици зауставног притиска (укупни статички и динамички), испред и иза улазног попречног пресека у комору сагоревања. На томе принципу раде две врсте млазних мотора.

На овом првенству Мађарска је са 1 сребрном медаљом делила 19. место. Остварен је један национални рекорд. У табели успешности (према броју и пласману такмичара који су учествовали у финалним такмичењима (првих 8 такмичара) Мађарска је са 3 учесника у финалу делила 20. место са освојених 14 бодова.

Филм говори о судбини Јунуза Кече (приметите сличност са именом Кудуз Бећо-презиме и надимак главног лика). На крају филма пише да ће када по други пут изађе из затвора, 2001. године имати 58. година.

До 1907. године Срби су створили добру војну организацију, чија је највећа активност била изражена на подручју Скопског и Битољског вилајета. У више борби четници су успели да потисну бугарске чете, тако да су ови задржали упоришта углавном у градовима, јер тамо због присуства турске војске није смело да буде оружаних сукоба. Ипак, одиграло се и више борби са турском војском и наоружаним групама Албанаца, тако да су српске чете и поред великих жртава, успеле да ставе под контролу већи део територије данашње Македоније.

Као радник, а касније и новинар био је активни присталица Хрватске сељачке странке (ХСС). Ухапшен 1929. године и осуђен на процесу Влатку Мачеку и групи, 1930, на осам година робије, коју је издржавао у Сремској Митровици (1930—1934) и Лепоглави (1934—1936).

Растко Петровић је дубоки траг у српској култури оставио и као ликовни критичар. Активно се бавио ликовном критиком од 1921. године када сарађује са бројним листовима, најпре у Загребу, а потом у Београду. Зачетник је „синтетичке критике“ уметности коју је објаљивао у „Зениту“, „Радикалу“, „Критици“, „Савременику“, „Мисли“, „Раскрсници“, „Времену“. Од 1931. до 1935. редовни је критичар Политике када је писао под иницијалима Н. Ј. - Н(исам) Ј(а). Објављивао је ретко, почетком треће и четврте деценије, и то само онда када је имао шта ново да каже.