Den romerske kultur indledte en ny periode for den skulpturelle menneskefremstilling i Gallien, og sammen med keltiske traditioner for raffineret metalarbejde, skabte det en rigdom af gallo-romerske sølvvarer fra byområderne, der blev gemt væk som nedgravede skatte af folk under urolighederne i det 2. og 5. århudrede. Det har beskyttet nogle stykker af gallo-romersk sølvtøj fra villa'er og tempelområder, der på den måde undgik den almindelige ødelæggelse af kostbart håndværk. Udstillingen af gallo-romersk sølvtøj fremhævede især skattene fundet i Chaourse (Mâcon), Graincourt-lès-Havrincourt (Pas de Calais), Notre-Dame d'Allençon (Maine-et-Loire) og Rethel (Ardennes, fundet i 1980).

Homers adfærd har ændret sig flere gange gennem den tid, serien har kørt. Han var oprindelig ""meget vred"" og undertrykkende overfor Bart, men disse egenskaber blev nedtonet noget i takt med, at hans personlighed blev yderligere blotlagt. I de første sæsoner virkede Homer bekymret over, om hans familie ville få ham til at tage sig dårligt ud, men i senere episoder bekymrer han sig mindre om, hvordan han bliver opfattet af andre. I de første år var Homer ofte portrætteret som sød og oprigtig, men i løbet af Mike Scullys tid som executive producer (sæsonerne ni 1997 til tolv, 2001) blev han mere ""en bondsk, selvforskønnende drønnert"". Chris Suellentrop fra Slate Magazine skrev: ""Under Scullys embedstid blev The Simpsons en tegneserie. [...] Episoder, der engang ville være endt med at Homer og Marge cyklede ind i solnedgangen [...] endte nu med, at Homer blæser en beroligende dartpil ind Marge's hals."""" Fans har døbt denne inkarnation af figuren ""Jerkass Homer"". Under lydoptagelses-sessioner har Dan Castellaneta afvist materiale skrevet i manuskriptet, der portrætterede Homer som værende alt for ondskabsfuld. Han mener, at Homer er ""bondsk og tankeløs, men han ville aldrig være ondskabsfuld med vilje."" Da The Simpsons Movie blev redigeret var flere scener ændret eller på anden måde nedtonet for at gøre Homer mere sympatisk.

Metoder til at beskytte egen handel og industri havde man kendt til længe. Men indgrebene i årene 1423 og 1436 udgør et højdepunkt af protektionisme til fordel for klædeindustrien i og med at de gjorde det strengt forbudt at bære klæde, som var indkøbt i byer på fastlandet. Dermed fik to nært forbundne industrier et yderligere opsving, nemlig farverierne og silkeproduktionen. I 1421 måtte silke dårlig nok importeres. I 1457 forbød man endda eksport af råsilke fra hele det venetianske område – Terra ferma – med mindre den først blev sendt til Venedig og underkastet den sædvanlige toldbehandling. Den voksende silkeindustri beskæftigede således mellem 1.500 og 2.000 silkevævere, og var dermed ved siden af produktionen af brokade og Damask, den største luksusindustri.

Seeadler harbour (oprindelig: Seeadlerhafen) er en bugt ved øen Manus, som er hovedøen i Admiralitetsøerne i Bismarckarkipelaget. Havnens yderside dannes af øen Los Negros, som er adskilt fra Manus af Lonui-sundet.