У лютому 1947 за дисциплінарне порушення Віссаріон Григор'єв був знятий з посади командувача і зарахований у розпорядження Управління кадрів Військово-морського флоту. У квітні того ж року звільнений у запас.

Олександр Ільютович прибув у річкову флотилію 26 березня 1916 року. Капітан 1 рангу, інженер-механік з 10 квітня 1916 року. З травня 1916 флагманський інженер-механік Річкової флотилії Окремої морської бригади особливого доручення. Виконувач обов'язків начальника Флотилії річкових катерів на 27 серпня 1917. На початок 1917 року родина жила в Петрограді (дача в Шуваловому). З огляду на небезпеку Ільютович вивіз родину в Пинськ. Перебував на службі до приходу німецьких військ. Катери флотилії захоплені німецькими військами в лютому 1918. Шестеро з них використовувались німецьким командуванням для патрулювання на Дніпрі. Взимку 1918 року через хворобу, дизентерію (сьогодні відома як шигельоз), лишився в Україні. Олександр Ільютович став головою комісії з питань Мозирської (Пинської) річкової флотилії. З 12 листопада 1918 очолив Мозирську флотилію Української фльоти. Прип'ять на той час замерзла, тому флотилія не брала участі у війні. Цінне майно було знято з катерів і передане Дійовій армії УНР.

Особливе значення ці процеси набули у Гродно, де були королівські мануфактури Речі Посполитої. Литовський підскарбій Тизенгауз провів подібні нововведення спочатку в своїй садибі у Поставах. В садибі побудували ринок під дахом, млини, школу, суконну та паперову фабрики, житлові будинки для працівників. А потім — дійшла черга до Гродно, де вибудували навіть невеликий театр. Селище для працівників мануфактур будували за типовим проектом з дерева. А фасади, що виходили на вулицю, робили кам'яні. Але у Тизенгауза не вистачило коштів на повне будівництво і його припинили.

Прихід Олдхема також ознаменував початок поступового відчуження Браяна від групи і зниження його значимості, викликаної зусиллями Олдхема перенести лідерство з Джонса на Джаггера й Річардса.

Перші вірші Паруйра Севака побачили світ у журналі «Радянська література». А через деякий час були опубліковані перші збірки віршів «Безсмертні беруть верх» (1948 р.), «Дорога любові» (1954 р.), «Знову з тобою» (1957 р.), «Людина на долоні» (1963 р.), «Хай буде світло» (1969 р.) і перша поема «Немовкнуча дзвіниця» (1959 р.).

Припустимо, що навколишнє середовище для мурах представляє повнозв’язний неорієнтований граф. Кожне ребро має вагу, яка позначається як відстань між двома вершинами, що ним з’єднується. Граф є двохскерованим, тому мураха може подорожувати по грані в будь-якому напрямку.

В єпархії діє Вуйковицький монастир на честь святих рівноапостольних Кирила і Мефодія, заснований у 1986 році, як греко-католицький. У 1994 році, після конфлікту монахів з римо-католицьким єпископом Перемишльським Ігнацієм Токарчуком, монастир перейшов в православ'я під юриздикцію Перемишльської єпархії.