На 28 януари 1393 г. Луи присъства на печално известния ""Бал обхванат в пламъци"", който е организиран от кралица Изабела Баварска в чест на сватбата на придворната дама Катерина дьо Фастоврин. Кралят и пет дворяни се появяват на празника в костюми на диваци. Това са ленени дрехи със залепена разресана вълна, прикрепена към дрехите със смола или восък. Танцувайки, кралят се приближава към херцогиня Дьо Бери, а в това време Луи Орлеански невнимателно поднася факел към костюма на един от преоблечените, който мигновено се подпалва. Пламъкът се пренася към други участници в маскарада, възниква паника. Херцогиня Дьо Бери не се изплашва: поваля краля на пода и потушава пламъка с полите си. Освен Шарл VI се спасява само още един маскиран, който се хвърля във ведро с вода; останалите загиват.

Териториални промени след битката със сигурност не последват - превзетата от Михаил III Шишман крепост Земен остава във владение на Дечански. Единственото сигурно е, че Стефан Дечански (в явно противоречие със сина си Стефан Душан и подкрепящия го Иван Александър) и Белаур решават да поставят на търновския престол племенника на Дечански - Иван Стефан, вместо който реално властта поема майка му и сестра на Дечански - Анна Неда. Белаур застава менторски и всячески зад този избор, запазвайки владението си над Видинското деспотство.

Айш Марахра (на арабски: عيش مرحرح) е египетски плосък хляб, направени от 5 -10% семена на сминдух и царевица. Той е част от традиционната храна на египетската провинция, приготвя се на място, в селските домове. Подобен е на е „Мархук“ - вид ливански хляб. Хлябовете са плоски и широки, обикновено около 50 см в диаметър, като за приготвянето им се замесва меко тесто от царевично брашно, което е ферментирало цяла нощ с мая. От тестото се оформят топки, които след това се разточат на „дискове“, и след това се пекат. Могат да се съхраняват в продължение на няколко дни в херметически затворени съдове.

След Първата световна война, по време на която рисува камуфлажи по самолетите на германската армия, Клее преподава в академията Баухаус във Ваймар и от 1926 г. – Десау, която напуска през 1931 г. и става преподавател в Дюселдорф. След като нацистите вземат властта през 1933 г. и обявяват изкуството му за „изродено“, известният със симпатиите си към левицата Клее заминава за Швейцария.

В миналото между общностите на Долно и Горно Луково и Суфли са съществували оживени търговски взаимоотношения, базирани на отглеждането на буби и производството на коприна по стари и уникални занаятчийски методи.

Доказано е от Jean Ecalle и Юлий Иляшенко (1991-1992) че броя на граничните цикли на дадено полиномиално уравнение е крайно число (този резултат е доказан по-рано от Henry Dulac, 1920, но доказателството се оказва непълно). Все още не е известно (2008) дали максималния брой H(N) на граничните цикли на полиномиално диференциално уравнение от дадена степен N > 1 е крайно число.