Partidari de l'arxiduc Carles d'Àustria el novembre del 1705 fou extret conseller quart de Barcelona en representació dels mercaders de la ciutat. Era parent d'Emanuel Flix, el conseller en Cap de Barcelona de 171-1713 i el juliol del 1713 fou designat per la ciutat com a agent a Mallorca per aprovisionar Barcelona durant el setge. El novembre del 1713 fou un dels ciutadans extrets per exercir la magistratura anual de conseller quart, junt amb el també advocat Rafael Casanova i Comes —conseller en Cap—, el mercader Salvador Feliu de la Penya —conseller segon—, l'advocat Ramon Sans —conseller terç—, el cunyat del primer ministre de Carles d'Àustria Ramon de Vilana Perlas i notari Josep Llaurador i Satorre —conseller quint—, i el guanter Jeroni Ferrer —conseller sisè—. Retornà a Barcelona per a exercir el seu càrrec el 22 de desembre de 1713. Després de la guerra va continuar vivint a Barcelona i el 1716 residia en una casa del genovès Juan Andrea Doria del Carreto, duc de Turcis, al carrer Ample, amb la dona, un estudiant i una criada. Fou inclòs en la llista dels 1.100 «jefes y caudillos de la rebelión» i els seus béns li foren embargats per la Hisenda Reial borbònica fins al 1725. L'agost del 1726 fou junt a Rafael Casanova i Comes, Salvador Feliu de la Penya i Josep Llaurador i Satorre testimoni d'una acta notarial aixecada per Amador Dalmau per reclamar la devolució d'un préstec de 10.000 lliures que aquest havia fet a la ciutat de Barcelona durant el setge de 1714.

Eclesiastès no és un nom propi, sinó un títol que s'atribueix l'autor. Com ja s'ha dit, el nom del llibre en hebreu és Kohélet, derivat de kahal (קַהַל, ""públic, congregació""); és a dir, ""el que parla a l'assemblea de fidels"" (llatí, ecclesia) o ""predicador"". Nosaltres coneixem aquesta funció religiosa pel seu nom llatí: Ecclesiastes o Eclesiastés.xa

El cercle es pot dividir de manera regular igualment amb tres braços, donat peu a nous símbols solars, com la trisquela amb totes les seves variants. Si es dobla el símbol, apareixen els cercles amb sis braços, que són l'origen de l'anomenada flor de la vida, un símbol complex usat per diverses cultures europees.

Per això, Pierre Plantard indicava aquests fets i drets mitjançant uns pergamins que, segons els partidaris, serien els quals el pare Bérenger Saunière havia descobert mentre arreglava la seva església. Entre aquests documents va indicar l'existència d'un llinatge llegendari del Priorat de Sió, suposadament sorgit de les restes de l'Ordre de Sió, que havia estat fundada a Jerusalem durant la Primera Croada per Godofreu de Bouillón. Així, amb aquests documents pretenien mostrar la supervivència de la dinastia merovingia dels reis francs.

La renda mediana per habitatge era de 29.103$ i la renda mediana per família de 33.275$. Els homes tenien una renda mediana de 27.656$ mentre que les dones 19.464$. La renda per capita de la població era de 12.937$. Aproximadament el 15,2% de les famílies i el 19,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.