L'Espai Cultural del Canal d'Urgell és un lloc que té com a objectiu mostrar una realitat plural de les característiques humanes i naturals de les terres de ponent, transformades radicalment per la construcció dels canals d'Urgell. A les diverses sales de l'edifici s'hi explica la història i la repercussió social, econòmica i cultural del canal a les comarques on arriba la seva aigua (Les Garrigues, El Segrià, La Noguera, L'Urgell i el Pla d'Urgell). Compta amb una maqueta de la zona regada pels canals, una sala d'exposicions i un auditori. L'ECCU està situat als baixos de la casa de la Comunitat General de Regants que l’hi ha estat cedida durant un termini de 50 anys. La proposta museística d’aquest centre va ser creada per l'historiador Josep Maria Soler i Sabater l’any 2003.

Des del punt de vista religiós, el 1555 s'establiren els jesuïtes al país, alhora que els protestants obriren escoles a Nimes (1561), Aurenja (1573), Dia (1603), Montpellier i Montauban.

L'abadia va continuar funcionant durant quasi 900 anys, fins al seu tancament el 1539, com a part de la Dissolució dels monestirs del rei Enric VIII d'Anglaterra. Durant la seva existència, l'abadia va tenir moltes notables abadesses incloent diverses santes, ex reines i les filles de reis. L'abadessa de Barking va tindre prioritat sobre les altres abadesses a Anglaterra.

Arsenda figura per primera vegada al costat del seu marit l'any 1033 en l'escriptura de compra conjunta del castell de Llordà (Pallars Jussà). Arsenda i Arnau conqueriren i repoblaren la Vall d'Àger. Ambdós van signar escriptures en favor d'esglésies i castells; per exemple, l'any 1048, van fer una escriptura a favor de la canònica de Sant Pere d'Àger, que havien fundat i construït sobre una mesquita anterior. En el text, Arnau i Arsenda es consideren repobladors, conqueridors i edificadors d'un territori on abans hi havia hagut conflicte fronterer.

L'alta proliferació d'aquesta fórmula de turisme està provocant un gran creixement de l'oferta d'aquests establiments, arribant a la massificació d'algunes comarques.

Per alleujar les tensions, els dos governs van signar un tractat provisional, que establia una Flota del Mar Negre rus-ucraïnesa conjunta sota comandament bilateral (i bandera de l'Armada Soviètica) fins es pogués assolir un acord de partició a gran escala. Formalment, el Comandant de la Flota seria nomenat per una ordre conjunta dels presidents dels dos països. No obstant això, Rússia seguia dominat la Flota de manera no oficial, es va nomenar un almirall rus com a Comandant, i la majoria del personal de flota va adoptar la ciutadania russa. Es continuaren produint tensions menors entre la flota i la nova Armada ucraïnesa (com ara talls d'electricitat i baralles al carrer entre mariners)

Creix a una terra calcinosa. Es troba naturalment als Alps de l'est i del sud-oest, als Pirineus, els Apenins, a la serralada dels Balcans i als Carpats.