לעומתו מאמין פיטר לואיס שלפי פירוש העולמות המרובים התשובה לשאלה היא ""חצי"". על מנת להסביר זאת משתמש לואיס תחילה בגרסה פשטנית יותר של הניסוי, בה לא מטילים מטבע כלל, אלא מודיעים ליפהפייה כי יעירו אותה גם ביום שני וגם ביום שלישי, אך שהיא לא תזכור את ההתעוררות הראשונה. כאשר מעירים אותה היא נשאלת מהי מידת אמונה בכך שהיום הוא יום שני. לואיס מצביע על הדמיון בין גרסה זו של הניסוי לבין מצב הדומה לניסוי ""גלולת השינה"" הנ""ל בפירוש העולמות המרובים. בשני המקרים על הצופה להאמין במידה שווה בשתי התוצאות האפשריות (כלומר - ""חצי"").

מחלוקת ניצתה עקב המלצתו של שויבלה שניתנה בראיון שהתקיים בשנת 2007, אודות ספרו של אוטו דפנהוייר (Otto Depenheuer) שהגן על מתקן המעצר בגואנטנמו כ""תגובה מותרת מבחינה חוקית במאבק של ציוויליזציה חוקית נגד הברבריות של הטרור"".

במחקריהם, מת'יו וסימפסון הצביעו על מספר הבדלים בין מבנה הצוואר של הסמילודון לזה של החתוליים המודרניים. במהלך השנים שחלפו מאז, התגלו הבדלים נוספים, אשר הצביעו על צוואר ארוך, חזק וגמיש יותר. בשונה מסברותיהם, נראה כי חוזקה של פעולת כיווץ הצוואר, הנדרשת בהשערת הדקירה, אינה בעיקר בתחתית הצוואר אלא יותר בחלקו האחורי. בשל כך, הוצע כי אורך הצוואר סייע לראש למקם עצמו בנקודת מתאימה לקטל, וחוזקו סייע לייצב את הטרף הנאבק.

השיר הוא גם ההמנון הלאומי של קפריסין, וזאת למרות תוכניתו של יו""ר האו""ם קופי אנאן לאיחוד האי (שנדחתה על ידי הקפריסאים היוונים ב-24 באפריל 2004), אשר כללה גם את החלפת ההמנון בהמנון חדש ללא מילים.

אזכור העופרת, המשמשת להגנה מקרינה רדיואקטיבית, כחומר המסוגל לבלום את השמיר, הביא את עמנואל וליקובסקי לטעון כי השמיר היה למעשה חומר רדיואקטיבי המצוי בטבע, כגון רדיום.[דרושה הבהרה]

לייב קופרשטיין, 'אפרים אויארבאך', בתוך: יוסף מזור, מישה פוקס (עורכים), ספר בלצי בסרביה: יד וזכר ליהדות בלצי, תל אביב: אגודת יוצאי בלצי, תשנ""ג 1993, עמ' 457–464. בסרביה ספר יזכור לקהילת 1159, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 469) (דיוקן המשורר בעמ' 456) (בתרגום לאנגלית, באתר JewishGen)

בשנת תשל""ז פרש הרב ברוך מרדכי אזרחי, ויסד יחד עם חמיו, המשגיח הרב מאיר חדש (שלא פרש מהישיבה), את ישיבת עטרת ישראל בשכונת ""בית וגן"" בירושלים.

בערוב ימיו עשה את הסרט ""תצלומי 2002-1952"". בסרט זה כלל פרלוב את הרהוריו על מהות ומשמעות הצילום, והציג בו תמונות שצילם בחמישים השנים האחרונות לחייו, כמו גם תמונות של צלמים שהוקיר.

יצירתו של המספר i, ביחד עם המספרים המרוכבים הייתה בתחילת המאה ה־16, ומיוחסת לג'ירולמו קרדאנו, שנעזר בהגדרתם לצורך פתרון של המשוואה ממעלה שלישית. המספרים הוגדרו במפורש, בשנת 1572 על ידי רפאל בומבלי. באותה עת נחשבו מספרים כאלה לא אמיתיים. מתמטיקאים התקשו לקבל את המושג החדש, והדבר בא לידי ביטוי גם בשם שניתן להם. דקארט, הראשון שהשתמש במושג ""מספר מדומה"" בשנת 1637, וצירוף לינארי שלהם עם מספרים ממשים (כלומר, כל מספר מהצורה

עיקר המחקר נעשה על תת-משפחת השנחרבים, מכיוון שאפשר להשוות בינם לבין קרוביהם המודרניים שנחקרו רבות. חלק הארי מהמחקר נעשה על הסמילודון, ולגבי התפתחותו ואורח חייו הוצעו השערות רבות במהלך סוף המאה ה-19: מטענות בעד נשיכה אלימה, דרך תפקיד הניבים כפותחן קופסאות לפריצת השריון של בני קבוצת הגליפטודוניים (כדוגמת הגליפטודון), ועד תמיכה בדעה שהניבים אינם אלא תוצאה של מגמה עיוורת, שהובילה להכחדת בעליהן במהירות בשל קשיי אכילה.

במאמר משנת 2001 חלק הפילוסוף דייוויד לואיס על אלגה, בטענה שהיפהפייה לא קיבלה שום מידע חדש, ממוקד או לא, במהלך הניסוי, שכן היא ידעה מראש שיעירו אותה, והיא עדיין אינה יודעת באיזו התעוררות מדובר.