במקביל לצילומים החל פרלוב ללמד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, והעמיד מאות תלמידים ומעריצים שהושפעו מדרכו, עד פרישתו לגמלאות. ב-1989 החל ללמד בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, שם לימד עד 1995. דיתה גרי רואה בו מורה דרך בתחום הקולנוע.

נחל פרס הוא אחד מהנחלים היכולים להוות את גבולו הדרומי של מדבר יהודה אל מול גבולו הצפוני של הנגב. הנחל מתחתר בחלקו הדרומי של מישור עמיעז, ויש הסוברים כי בשל כך הנחל מסמן את גבולו הדרומי של מדבר יהודה, אחרים יטענו כי נחל חימר הוא דווקא הגבול הדרומי של מדבר יהודה.

כיום, נהוג אצל רוב שכבות הציבור החרדי, להשתדל להקדיש את כל היום ללימוד תורה, הדבר מתבטא בראשיתו בתלמודי התורה המחנכים ללימוד מאסיבי של תורה תוך הזנחת הלימודים הכלליים (לימודי חול). הלימודים בתלמודי התורה מסתיימים לרוב בשעות הערב, כדי לנצל את רוב היום ללימוד. לאחר מכן התלמידים נרשמים לישיבות שם נהוגים סדרי לימוד בכל שעות היממה. ההרשמה לישיבות כוללת גם דחיית הגיוס תוך שימוש בסעיף תורתו אומנותו. אחרי הנישואין, עוברים הנשואים לכוללים, שם ממשיכים בלימודם עד קצה גבול היכולת הכלכלית.

יהודי האיגבו אינם היחידים אשר טוענים לזיקה ליהדות ולהיותם צאצאים ליהודים בניגריה. קיימות קהילות נוספות במדינה זו המנהלות פולחן ואורח חיים יהודי. בין קהילות אלו ניתן למצוא את הקהילה היהודית ביורובאלאנד , יהודי בית ישראל מגאנה, וכן קבוצות של יהודים משיחיים הטוענים שהם יהודיים לכל דבר אך מאמינים בישו ולכן לא מוכרים על ידי רוב הזרמים ביהדות.

הרוק הפסיכדלי הוא זרם מוזיקלי שהופיע באמצע שנות השישים, יש הטוענים[דרוש מקור] ב-1966 (עם האלבום Revolver של הביטלס, עם פריצת להקת ציפורי החצר או עם האלבום הראשון של פינק פלויד ""The Piper at the Gates of Dawn""), כאשר להקות רוקנרול רבות החלו לחקור גבולות מוזיקליים, במקום להיצמד לתבנית הרוקנרול המקובלת של בית-פזמון-בית. הם נעו לכיוון של תבנית חופשית ומבנה שיר גמיש, רמיזות ג'אזיות ושילוב של גישות ואלמנטים בעלי ציביון מזרחי-הודי. להקות רבות שילבו כלי נגינה הודים, כסיטאר, במוזיקה שלהן. המוזיקאים החלו להתנסות במיני סמי הזיה שהשפעותיהם הותירו עקבות ברורים בכתיבה ובהלחנה (כמו בשיר ""Lucy in the Sky with Diamonds"" של הביטלס וגם tomorrow never knows בולט במיוחד). הרוק הפסיכדלי היווה נקודת מפנה בין הבלוז רוק המסחרי של שנות השישים המוקדמות לרוק המתקדם של שנות השבעים, ונחשב לנקודה בה המוזיקה הפופולרית עזבה את שורשי הבלוז, ונטתה לכיוונים אחרים (מוזיקה קלאסית, ג'אז, אוונגרד, לדוגמה).

שישה עשר חודשים לאחר מכן, הוציאה ספירס את אלבומה השני, Oops!... I Did It Again האלבום מכר 1,319,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו והכנה לספירס את התואר ""האלבום הנמכר ביותר בשבוע הראשון על ידי אישה"" בשיא זה החזיקה ספירס כ-15 שנה עד אלבומה השלישי של אדל, 25. מכירותיו של אלבום זה מסתכמות בכ-25 מיליון עותקים בכל העולם. האלבום הנפיק 3 להיטים גדולים הראשון היה שיר הנושא כבש את המקום הראשון מעל ל20 מצעדים ובארצות הברית נכנס למקום התשיעי, ביקורות על השיר טענו שאם היה משוחרר בפורמט הרלוונטי לאותה תקופה היה מסוגל לכבוש את המקום הראשון, הסינגל השני ""Lucky"" זכה להצלחה משנית בארצות הברית אך כה להצלחה עולמית במדינות אירופה ואוסטרליה במדינות כמו גרמניה ואוסטריה נחשב כיותר מצליח מקודמו, הסינגל השלישי ""Stronger"" הצליח להתברג לטופ 15 בהוט 100 בארצות הברית והיה לסינגל היחיד מהאלום שזכה למעמד זהב על מכירות של מעל כ-500,000 עותקים, הסנגל הרביעי והאחרון ""Don't Let Me Be the Last to Know זכה להצלחה בינונית ביחס לקודמיו אך זכה להיכנס לטופ 10 בכמה מדינות באירופה.