Már II. Zsigmond Ágost korától kezdve gyengült a lengyel királyok helyzete a Porosz Hercegségben. Báthory István beleegyezett, hogy a gyámságot az elmebajos Albert Frigyes porosz herceg fölött unokatestvére, György Frigyes ansbachi herceg vegye át; cserébe György Frigyes segítette a királyt az Oroszország elleni háborúban. A gyámság ténylegesen régensséget jelentett. György Frigyes halála után, III. Vasa Zsigmond király átruházta a gyámságot Joachim Frigyes brandenburgi választófejedelemre és azután utódjára, János Zsigmondra. Célja az volt, hogy Poroszország ne nyugtalanítsa Lengyelországot az Oroszország és Svédország elleni háborúk során. Ezért 1611-ben János Zsigmond megkapta az örökösödési jogot Albert Frigyes gyermektelen halála esetére – ami meg is történt 1618-ban. Ezt a jogot átvették János Zsigmond utódai is, elsőként György Vilmos. Ily módon jött létre Brandenburg és Poroszország perszonáluniója, amely később fenyegetést jelentett Lengyelország számára. A brandenburgi választófejedelmek Poroszország uralkodóiként kötelesek voltak hűbéresküt tenni a lengyel királyoknak, de 1657-ben még ez alól a kötelesség alól is fel voltak mentve.

A vesztes háború utáni elégedetlenséget kihasználva és az amerikai forradalom győzelmén fellelkesülve az orániaellenes ún. hazafiak politikai csoportja demokratikus változásokat próbált elérni a kormányzatban. Forradalmuk a Joan van der Capellen tot den Pol által 1781-ben írt ""Hollandia népéhez!"" (Aan het Volk van Nederland) c. kiáltványával kezdődött. A főleg a középosztály által támogatott hazafiak a korrupció és V. Vilmos hatalmának csökkentését tűzték zászlajukra. Mozgalmuk 1785-re fegyveres felkeléssé fejlődött. Vilmos Hágából a német határhoz közeli Nijmegenbe költöztette udvarát. 1787 júniusában a herceg felesége, Hohenzollern Vilhelmina (II. Frigyes Vilmos porosz király nővére) Hágába indult, de a felkelők milíciája feltartóztatta, két napig egy farmon tartotta, majd visszakísérte a férjéhez. Poroszország a hercegnőt ért sérelemre hivatkozva katonaságot küldött a forradalom leverésére. A britek által is támogatott és Károly Vilmos braunschweigi herceg által vezetett porosz csapatok dúlva-fosztogatva vonultak be és hamarosan legyűrték a forradalmi milíciát. A hazafiak öt vezetőjét halálra ítélték (bár sikerült elmenekülniük) és a felkelés résztvevői közül mintegy 40 ezren Franciaországba és Brabantba szöktek.

1844., kiadta a M. Tudom. Akadémia, 2. kiadás 1864., 3. kiadás: Werbőczy István Hármas könyve. Az eredetinek első kiadása után fordították, jogi műszótárral és részletes tárgymutatóval ellátták Kolosvári Sándor és Óvári Kelemen. Bpest, 1894. (Ez a kiadás a Tudománytár sorozatban 1990-ben újra megjelent.)