Tsälgüten saa süük sülega niisutõdus; sülg tulõ sülenäärmist. Niipia kui sülg söögiga segi saa, nakkas jo söögi peenendämine ja isotaminõ ehk, tõsõ sõnaga üteldäq, siitmine. Ärqtsälgütet süük saa pääle tuu keelega tallitamisõ ja juhatamisõ läbi üle hõngutoro ehk lõõri otsa tagapoolõ kurku ja säält söögitorro tougatus ja söögitoro läbi alla niiltüs. Et midägi söögist tuu man hõngutorro ei lääq ehk, nii kui rahvakeeli üteldäs, kurku ei kargaq, ja kuulmist ja ärqläpähtämise hätä ei sünnüdäq, om hõngutoro otsa ehk lõõripää pääl kaas, miä kinniq vaos, kui nilbõ süük üle libises söögitorro. Söögitorost, miä hõngutoro takan om, lätt süük kõttu ehk makko.

Coimbral om nii mõndagi ütist Tarto liinaga: tä om ülikooliliin jõõ veeren ja sääl eläs umbõs 100 000 inemist. Mõlõmbaq liinaq ommaq uhkõq uma vana ülikooli poolõst, Coimbra ülikuul om sõski pall'o vanõmb - luud joba 1290. aastagal.

Perrault' Charles (Charles Perrault [šarl pɛˈroo], 12. kaarnakuud 1628 Pariisin – 16. lehekuud 1703 Pariisin) oll' prantsusõ kiränik, kiä pand' alosõ jutusõlõ ku kirändüssanrilõ. Timä jutusõq, miä tä pand' kirjä jo innemb olõman olnuidõ rahvajuttõ perrä, ommaq näütüses ""Le Petit Chaperon rouge"" (""Verrevmütsükene""), ""La Belle au bois dormant"" (""(Mõtsan) uinuv ilodus""), ""Le Maître chat ou le Chat botté"" (""Saapidõga kass""), ""Cendrillon ou la petite pantoufle de verre"" (""Tuhatriinu"") ja ""La Barbe bleue"" (""Sinihabõnik"").

Päält võro ja seto keele om kurgupeethellü ka pall'odõn tõisin maailma keelin, nt araabia, malta ja mitmin indiaani keelin, a ka soomõ keele välläütlemisen (nt anna olla [annaq olla]) ja inglüse, esiqeränis briti inglüse kõnnõkeelen (nt a little bit [ə liql biq]). S'aksa keele välläütlemisen või kakkõhellü kuuldaq sõna alostusõn vabahelü iin, nt eins [qains].

Unonaane mul kõnõl', täl vanaimä, tuu kõnõlnuq, et vanasti olli halltõbi, huigas imä häälega. Temä oll paenu ärq - vanast olliq õlgkatusõq, tä olli pagõnu kahrupersehe. Hall olli huiknu: ""Liisu-ks uu, Liisu, uu!"" Tä olli mõtõlnuq, et vaest om ka imä, hõigas' vastu. Sis oll hall säläh, raput'. Tuu olli Haanja puul.

1952-1953 VÕT-i pedagoogiga- ja psükoloogiakatiidre juhataja, ütelidse Talliina Oppajidõ Instituudi ja Talliina 2. keskkooli psükoloogiaoppaja

Széchenyi István, üts Ungari kõgõ välläpaistvamb riigimiis, sai arvo, et maad om hädäste vaja modõrnisiiri ja tä suut' tuu ka tõisilõ selges tetäq. Ungari parlament tull' jälq kokko 1825. a., et arotaq rahaküsümüisi. Tekkü liberaalnõ partei, miä naas' kaitsma talorahva huvvõ. Kossuthi Lajosist – tuu ao kuulsast aokiränigust – sai parlamendin tähtsä poliitilinõ juht. Kuigi Habsburgiq takistiq säädüisi vastavõtmist, miä pututiq inemise-, kodanigu- ja poliitiliidsi õiguisi, läts elo Ungarin kõvva edesi. Võimoq panniq mitmõq reformaatriq (Kossuthi Lajosi, Táncsicsi Mihály) vangi.

Lisas iinpuul nimitedüle, om viinalilli tarvitõt ka siitmise häti, haavo, paisidõ ja palotuisi ravis, kurgukuristamisõs ja hingämisteie ravis – tä seen om rohkõhe parkainit, eederlikke õllõ ja antibiootikumõ. Viinalillil om ka lihtsähe tervet ihho rahustav mõjo.