Ratsimilaho fou un cap malata (mulat) que va aconseguir reunir les comunitats de la major part de la costa est de Madagascar, sota una mateixa denominació: Betsimisaraka, és-a-dir ""els que no se separen mai, el que són solidaris"". Aquesta adhesió li va permetre de poder fer front i gestionar els intercanvis amb els europeus, sense pertorbar completament aquestes poblacions.

Lolita és un film dirigit per Stanley Kubrick el 1962, protagonitzat per Sue Lyon i James Mason. Està basat en la novel·la homònima de Vladímir Nabókov, que també en va escriure el guió, i centra el problema extrem de com representar en el cinema el tabú de la nena provocadora. Va obtenir una nominació a l'Oscar al millor guió adaptat.

El físic teòric i enginyer Julius Robert H. Oppenheimer, tres dies després que llegís la conferència de Bohr, es va adonar que la fissió de l'àtom produiria un excés de neutrons utilitzable per a construir la bomba concebuda per Szilard.

S'exilia des de 1939 a 1947 a Mèxic i l'Argentina. A Mèxic és secretari de la revista Taller dirigida per Octavio Paz i fa crítica de cine en la revista Romance. Col·labora també en Letras de México i El hijo pródigo, amb poemes i prosa. A finals de 1942 viatja a Buenos Aires i col·labora en els diaris argentins Sur i en la pàgina literària de La Nación. Hi coneix Jorge Luis Borges i publica El convaleciente (1944).

Avançant fins l'alta i la baixa Edat mitjana, a mesura que els llocs de foneria es van convertir geogràficament independents de les mines, el treball de la metal·lúrgia va ser separat de la foneria del mineral. L'expansió urbana a partir del segle X i el paper dominant de les ciutats van proporcionar als metal·lúrgics l'ambient adequat per desenvolupar i millorar la seva tecnologia. Es van organitzar en gremis i, per regla general, els seus tallers es van concentrar en les perifèries de les ciutats.).

La seva successora, Joana II de Navarra (1555-1562) es casà amb Antoni I, duc de Vendôme i lloctinent de França, cosa que l'aproximarà a les posicions franceses. Es produí un renaixement literari en occità i la cort antiga d'Ortès s'instal·la a Pau.

La classificació va ser desenvolupada originalment per Herbert Putnam amb l'ajuda de Charles Ammi Cutter a 1897 abans d'assumir el càrrec de bibliotecari del Congrés. Va estar influïda per la classificació de Cutter i el sistema Dewey de classificació i va ser dissenyada per a ser usada a la Biblioteca del Congrés. El nou sistema va substituir a un sistema de localització fixa desenvolupat per Thomas Jefferson. En el moment de la marxa de Putnam del seu càrrec el 1939 totes les classes excepte la K (Dret) i parts de la B (Filosofia i Religió) estaven ben desenvolupades. La classificació ha rebut crítiques per no tenir una base teòrica sòlida, ja que moltes de les decisions preses en el seu desenvolupament van estar motivades per les necessitats pràctiques específiques d'aquesta biblioteca més que per consideracions epistemològiques.