Koromač (lat. Foeniculum vulgare) aromatična je začinska biljka. Drugi nazivi su: komorač, morač, slatki kopar, kopar, janež, slatki aniš, divlja mirodija, morac. Najbolje od koromača dobit će se, ako ga poslužimo svježeg. Vrlo su zanimljive kombinacije koromača s povrćem i voćem, u raznim miješanim i složenim salatama: s avokadom i narančama, artičokama i parmezanom, mandarinama i narom ili s pršutom i kruškama.

Kao rezultat dulje i teške bolesti, počevši s proširenim čirom na desnoj nozi i sramom zbog posljedične pretilosti, Sančo je otišao u mirovinu u Tudelu u jednom trenutku, dok je njegova najmlađa sestra Blanka došla iz Champagne i preuzela upravu Kraljevstva sve dok nije umro 1229. Njegova najstarija sestra Berengaria, engleska kraljica, umrla je 1232., ostavljajući Sanča samog među djecom Sanča VI. Kad je umro u svom dvorcu u Tudeli, vjerojatno uslijed komplikacija vezanih za proširenje čira na nozi, Blankin sin Teobald je priznat kao sljedeći vladar Navare 7. travnja. Prema Albericu de Trois-Fontainesu, Sančo je ostavio knjižnicu s 1,7 milijuna knjiga. Kulturni kontakti s muslimanskim kraljevima koje je posjetio i s kojima se borio, njegovo prijateljstvo sa zetom Rikardom i dvorom Troyes sestre mu Blanke, zacijelo su ostavili velik utjecaj na kraljev osobni intelekt. Kraljevstvo koje je ostavio s bogatom riznicom i poboljšanom komunikacijom bilo je jedno od najnaprednijih po pitanju ljudskih prava u njegovo vrijeme, a židovska zajednica je uživala najbolji ugled u kršćanskoj Europi, što je bio rezultat stoljetnog rada dinastije Jimenez. Prvo je pokopan u crkvi Sv. Nikole, ali je kasnije preseljen u Roncesvalles nakon mnogo otpora lokalnog klera. Njegovi posmrtni ostatci su otada bili ekshumirani za studij i pregled liječnika Luisa del Campoa, također kraljevog biografa, koji je izmjerio njegovu visinu 2,23 metra što je vjerojatno razlog za pseudonim ""snažni"".

U vjerskim prikazima romanički motiv Kristove slave zamijenjen je motivom Krista mučenika. Npr. majstor iz Naumburga oko sredine 13. st. s dubokim suosjećanjem prikazuje Kristovu muku na Raspelu u korskoj pregradi katedrale u Naumburgu (oko 1250.-1260.).

Odmah po njegovom rođenju Napoleon I. ga proglašava svojim prestolonasljednikom i dodjeljuje mu titulu kralja Rima. Kada je Napoleon II. imao samo tri godine njegov otac je izgubio vlast i u pokušaju da osigura krunu potomstvu on abdicira u njegovu korist. Tu abdikaciju nitko nije prihvatio, pa je upitna njena valjanost.

Katolički su list uređivali: Josip Rieger, Andrija Jagatić, Aleksandar Šmit, Ante Bauer, Josip Volović, Stjepan Korenić, Vladimir Rožman, Josip Pazman, Svetozar Ritig, Fran Barac, Stjepan Bakšić, Janko Obreški i Nikola Kolarek.