LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: טבילת כלים שהתערבב בהם כלי שלא הוטבל: קנינו כמות (בערך 50) של מלקחיים (שמגישים בזה אוכל) ואחד נשכח ואחר כך הוא התערב אם האחרים האם צריך לטבול את הכול עוד פעם או שזה בטל
תשובה: לשואלים, אם הטבילה המחודשת כרוכה בטרחה מרובה או הוצאה כספית ניכרת, על פי שיקול דעתכם, אין צורך להטביל את כל הכלים. אם הדבר פשוט לביצוע - יש להטביל את כולם. הסיבה לחילוק זה: הכלל הוא ש"דבר שיש לו מתירין" אינו בטל ברוב, כלומר, כאשר איסור התערבב בהיתר ויש אפשרות להפוך את האיסור להיתר - אין ביטול ברוב. ההגדרה ש"אפשר להפוך את האיסור להיתר" היא דווקא כאשר הדבר ניתן בנקל ולא בטורח מרובה ('טבילת כלים' עמ' קיז-קיח, על פי שו"ע יו"ד סי' קב סעיפים ב-ג וש"ך שם ס"ק ח). כשמטבילים מחדש, אם זה ייעשה בבת אחת - יש לברך, משום שיש כאן בוודאות כלי החייב בטבילה (ובלי להפסיק בדיבור בין הברכה לבין טבילת כל הכלים). נוסח הברכה בטבילת כלי אחד: יש נוהגים "על טבילת כלי", וכך המנהג הנפוץ בעדות המזרח (בעקבות השולחן ערוך יורה דעה סימן קכ סעיף ג), ואצל האשכנזים נפוץ יותר המנהג לברך גם על כלי אחד "על טבילת כלים" (ערוך השולחן, שם).
שאלה: חזרה בתשובה על ברכת ה : ברמב"ם כתוב שמי שמברך את השם בלשון סגי נהור גם אם חזר בו תוך כדי דיבור דינו מוות. מה אם שגג? מה אם חזר בתשובה? כמו כן בתורה שלנו כתוב שמי שחילל שבת דינו מוות ואין אזכור בכלל של חזרה בתשובה, זה מטריד אותי מאד.
תשובה: הרמב"ם בהלכת תשובה כותב שאין דבר שעומד בפני התשובה אפילו עבד עבודה זרה כל ימיו ובסוף ימיו חזר בתשובה מקבלים אותו ומכפרים על עוונותיו, ובתנאי שתהיה התשובה שלימה. ועל כך יש לברר איך לעשות בשיחה עם רב שבה אפשר לפרט את המעשה ואת הנסיבות ולקבל הדרכה מפורטת לתיקון.
שאלה: אזכרה במלאת שנה: אשתי נפטרה בתאריך י"ב אייר תשע"ג. האזכרה במלאת י"ב חודשים צריכה להיות בי"ב ניסן או בי"ב אייר תשע"ד? שאלתי מכוונת לעובדה שזאת שנה מעוברת
תשובה: ראשית תנחומי יהי רצון שלא תדע עוד צער האבלות לבנים מסתיימת בתום יב חודש מיום הקבורה. לגבי האזכרה יש בזה מנהגים שונים האם לקיימה בסוף יב חודש או ביום הפטירה ויש נוהגים לערוך שתי אזכרות. במקרה שלכם כיון שיש נוהגים לא לעלות לקבר בחודש ניסן אפשר לעשות אזכרה אחת ביב אייר.
שאלה: חבר בגיל מוקדם: אני בת 15 אני אוהבת מישהו, באמת באמת ילד טוב, שקט, דתי, למה זה לא כדאי להיות חברים?
תשובה: : תקופת הנעורים הינה תקופה מיוחדת. בתקופה זו כל אחד ואחת מעצב את הזהות שלו. כחלק מהפיתוח האישי שלנו יש לנו גם התפתחות בנוגע לשאלה כיצד להיבנות מתוך קשר עם בני המין השני. מבחינה פזיולוגית האיש והאישה נהיים בשלים מבחינה מינית כבר בגיל צעיר בערך בגיל הגעה לגיל מצוות. אולם למרות שמבחנה גופנית או בשלם לקשר עם המין השני מבחינה נפשית אנו עדיין צריכים להתפתח. כך חכמים אמרו בין י"ח לחופה. חכמים קבעו כאמירה כללית שלמרות שאדם הגיע לגיל מצוות בגיל צעיר בכל אופן החופה תחכה וד מספר שנים. שנים אלו הם שנים בהם האיש והאישה ממשיכים להתפתח ולהתעצב עד מצב בוגר בו יכולים לבוא עם כל האישיות הבשלה שלהם להקים בית. השאלה היא האם בשנים אלו שבהם בודאי שיש משיכה למין השני אנו ניתן לכוח זה להציף אותנו או שעדיף להתאפק ולתת לכוחות אלו לצוף רק בגיל בוגר בזמן שאדם רוצה להקים בית. המבא של ח שקשר עם המין השני כשהוא נעשה שלא מתוך המצב הבשל להתחתן הינו קשר לא בריא. המשיכה בשנים אלו מבוססת יותר על משיכה נפשית טבעית ולא על משיכה שצריכה לכלול גם אחריות ושותפות. אם מתחילים להתעסק עם נושא בטרם הזמן אז זה מקבע ציורים ילדותיים בנוגע לקשר הזוגי ויש קושי גדול יותר לקראת בגרות לעצב קשר עמוק ובוגר יותר. מלבד זאת נערה שמקדישה את שנות הנעורים בחברות היא צומחת בשנים קריטיות בצל הקשר עם בחור מסויים שכלל לא בטוח שהוא יהיה בן זוגה. ההתפתחות של נערה בשנות הנעורים צריכה להיות התפתחות משוחררת מהצל של חבר פלוני. בית טוב נבנה כאשר האיש היה בשנות הנעורים איש והתפתח כגבר ואישה שהיתה בשנות הנעורים בחברת הבנות והתפתחה העדינותה הנשית. המפגש בין שני אנשים בוגרים שכל אחד מפותח בזהותו הוא המפתח לבניית בית שיש בו גודל. כל זאת מלבד מה שאנחנו כאנשם יראי שמים מבינים שדווקא בנושא של קשר בין איש ואישה נדרשת מאיתנו קדושה והתאפקות. קשה מאד להיות במצב הביניים שנקרא בפיך "חברות". אולי לנערה זה לא קשה  אולי רק מסיח דעתה מההפתחות יחד עם חברותיה  אולם הטבע הבריא הוא שברגע שיוצרים קשר בין איש לאישה יש כוח שדוחף אותנו שהקשר לא יהיה רק קשר חלקי אלא קשר טוטאלי. האנרגיות שיש להשקיע במצב הבניים שלא נעבור את הגבולות שאנו מתירים לעצמנו הינם אנרגיות מבוזבזות.
שאלה: קמח טפיוקה: מהו קמח טפיוקה? והאם מותר לשימוש ללא חשש קיטניות?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה קמח טפיוקה נעשה משורש של שיח מינוט. אין בעיה של קטניות בשורש הנ"ל. מיצרים ממנו חומרי גלם לתעשייה ללא חשש קטניות כגון: חומצת לימון. הרב חגי בר גיורא
שאלה: הכשר למשחת שיניים ומי פה: האם משחת שיניים ומי פה צריכים הכשר?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה כן. היות והמשתמש נהנה מהטעם שלהם וגם בולע קצת ממנו. הרב חגי בר גיורא
שאלה: בדיקת מזוזות בבית ספר: לרב רציתי לשאול בכל כמה שנים יש לבדוק מזוזות בבית ספר?
תשובה: לשואל, באופן כללי כדאי ששאלה מסוג זה תופנה לרב בית הספר. אני משיב בהנחה שאין כזה, או שהשאלה נשאלת גם על דעתו. צריך לבדוק את המזוזות מדי שלוש שנים בערך, כמו בבית פרטי. יש להעיר, שאם ברור שהמזוזות היו כשרות בתחילה, הבדיקה המחודשת צריכה רק לוודא שמצבן טוב. לשם כך לא נדרשת בדיקה כל כך יסודית ומקצועית, ודי שמישהו שמבין קצת יעבור ויראה שאותיות לא נמחקו, או התרחבו עד כדי נגיעה באות אחרת. הרחבה: בגמרא (יומא יא ע"א) נאמרה הבחנה בין מזוזה של יחיד, שצריך לבדוק אותה פעמיים בכל מחזור שמיטה, לבין מזוזה של רבים, שנבדקת רק פעמיים ביובל. מה הסיבה להבדל זה? רש"י מסביר: "כל דבר שהוא של רבים - אין להטריח עליו הרבה, שאם תטרח יהא כל אחד אומר: יעשו חברי". לעומתו, כמה ראשונים ('תוספות ישנים', ריטב"א, רבנו אליקים) פירשו, על פי הקשר הסוגיה המספרת על מישהו שבדק מזוזה בשוק ונקנס על ידי רומאי, שהסיבה היא שבדיקת שערי העיר וכדומה עלולה להיות מסוכנת מפני גויים שרואים זאת ולא יבינו מה נעשה כאן. לפי פירוש זה כתב הראבי"ה (תשובות וביאורי סוגיות, סימן אלף קנ) שהקולא במזוזה של רבים נאמרה רק לזמן סכנה, ולא לחיי שיגרה (וכן ב'הערות במסכת יומא' מאת הרב אלישיב זצ"ל, ביומא שם, שזוהי נפקא-מינה בין הדעות). הבית יוסף (יו"ד סי' רצא) והאחרונים, כגון הש"ך (סק"א), הביאו את טעמו של רש"י בלבד, אך כנראה לא ראו את שאר הראשונים, שכן כל אלו לא נדפסו בימיהם. לאור זאת, בימינו מסתבר להחמיר כשיטתם ולבדוק את המזוזות הציבוריות בתדירות כשל מזוזת יחיד. ויש נימוקים נוספים: בספר 'חובת הדר' (פרק א הערה לו) כתב שגם במקום ציבורי, אם יש מישהו שמקבל משכורת על ענייני התחזוקה - צריך לבדוק ביתר תדירות, אפילו לפי טעמו של רש"י. סברה זו כתב גם הרב חיים דוד הלוי זצ"ל (שו"ת מים חיים ח"א סי' נב), שבית ספר, וכן בנין מגורים שיש בו ועד בית, דינו כמזוזת היחיד. והעיר עוד, שבבית ספר ראוי גם משום חינוך לבדוק פעם בשנה. יש גם לציין לב"ח (יו"ד רצא) שכתב לפי רש"י ששותפים רבים אינם "רבים", אלא רק מקום ציבורי ממש (אם כי, רש"י ציין גם "שערי חצרות", שהם לכאורה מספר שותפים ולא מקום ציבורי).
שאלה: אמינות ספר הזוהר: ספר הזהר התגלה נכתב לפני כ- 730 שנים והוא כולל שיבושים רבים בנושא תיארוך חכמים ומיקומים גיאוגרפים. כיצד הסכימו חכמים לקבל ספר, אשר אין לו שום מסורת קבלה (מרב לתלמיד) בעם ישראל? והרי כתב האבן עזרא "כל ספר שלא כתבוהו נביאים או חכמים מפי הקבלה אין לסמוך עליו ואף כי יש בו דברים שמכחישים הדעה הנכונה. וככה ספר זרובבל, וגם ספר אלדד הדני והדומה להם". כמו כן, הספר המתאר את ה ספירות וה פרצופים, סותר את האמונה באחדות האל המתוארת בדברי הרמב"ם והגאונים והוא מכיל בתוכו סתירות להשקפת ח במשנה ובתלמוד?
תשובה: לשואל על אף הפקפוק הישן באמיתותו של ספר הזוהר התקבל הספר ברוב קהילות ישראל על ידי גדולי המקובלים והחכמים כאחד מספרי היסוד החשובים בתורת הסוד. כנגד המפקפקים עומדים כחומה תלמידי חכמים גדולים ועצומים, בהם: האר"י הקדוש ותלמידיו, אחריהם הגר"א, הרב יעב"ץ ועוד רבים, שהשיבו אחור את כל טענות המתנגדים וקבעו שספר הזוהר הוא קודש קדשים. אם קיימות סתירות או קושיות, יש להעמיק בסוגיות אלו וללמדם מפי גדולי התורה והיראה שבדור. נאמנה
שאלה: ממון האשה : הגיעה אלי שאלה בדבר שני בני זוג שהאשה קבלה ירושה של כמה מאות אלפי שקלים מדודה שנפטרה ואביה שגם נפטר לא מזמן. כיוון שהיחסים בין בני הזוג אינם כ"כ מוצלחים, האשה חפצה להפקיד את כל הכסף אצל אחיה וכך להצילו מבעלה במקרה שיתגרשו. השאלה היא: א. האם יש לה זכות לכך שהרי יש כלל בהלכה שכל מה שקנתה אשה קנה בעלה? ב. האם יש נפקא מינה בין שהכסף תחת ידה לבין מצב שעדין הירושה עדין לא חולקה בין היורשים?
תשובה: אשה שקבלה ירושה דין הנכסים שקבלה הם כנכסי מלוג שהבעל רק מקבל את הפירות אך הנכסים של האשה. מובא בגמ' בכתובות סה: מציאת האשה ומעשה ידיה לבעלה, וירושתה - הוא אוכל פירות בחייה, היינו לבעל יש רק את הרווחים מן הנכסים אבל גוף הנכסים שייכים לאשה ועל כן אם ח"ו יהיו גרושין האשה מקבלת את נכסי המלוג האלו לפי השווי העכשוי של הנכסים כדברי הגמ' יבמות סו. "ואלו הן עבדי מלוג: אם מתו - מתו לה, ואם הותירו - הותירו לה," וכך פסק מרן באה"ע ס' פה ס' ב'. אם נפלו לה בירושה מטלטלין קונים דבר שפירותיו מרובין ויציאתה מרובה ושאינו מכלה קרן. וכמובא בכתובות עט. במשנה נפלו לה כספים - ילקח בהן קרקע והוא אוכל פירות  ובגמ' הביאו עוד דוגמאות שקונים רק דברים שנשמר הקרן שלהם ואין קונים דבר שאין גזעו מחליף וכן פסק הרמב"ם ומרן שם ס' פו יג. כדי להבטיח את הקרן לאישה. וכן איננה יכולה לתת נכסי מלוג אלו מתנה ואין מתנתה מתנה והבעל מוציא (כתובות עח. גבי שטר מברחת וכ"פ מרן שם ס' פה' ז ). היינו שנכסי מלוג אומנם הם שלה אך איננה יכולה להוציא מרשותה ולמנוע מהבעל את זכותו לפירות. כל דין זה הוא בהנחה שהבעל יודע שזכתה בירושה אך אם לא יודע יתכן שהדין ישתנה. באה"ע ס' צ'  א ברמ"א מוכח שהבעל הוא נקרא מוחזק בירושת האשה אפי' שעדיין לא חלקו את הירושה ולכן יורש. כלומר כאשר יש ירושה אפי' שעדיין לא נחלקה נחשב בידיה של האישה וע"כ אם הנכסים ידועים, אפי' שנתנה או מכרה לפני החלוקה אינו קיים שאין לה זכות להפקיע את זכותו של הבעל מהפירות וק"ו שאין ההפקדה מפקיעה את זכיות הבעל בנכסיה. ואם אינם ידועים לבעל אזי לכתחילה אסור לתן ולמכור ואם נתנה או מכרה קיים. ואם תפקיד ברגע שהבעל ידע שזכתה בירושה יוכל להוציא מיד הנפקד. כל זה עפ"י דיני ההלכה המקובלים אומנם כיום לפני שניתן צו ירושה אין לצדדים חלק בפועל בירושה ואינם יכולים לממש את זכותם ויתכן שגם לפי ההלכה יחשב שהנכסים לא נפלו בירושה לצדדים וא"כ אם ינתן צו ירושה והבעל לא ידע מכך יהיה לזה דין של נכסים שאינם ידועים שאם מכרה ונתנה קיים אבל הפקדה לא תועיל. ואם הבעל ידע מכך הוא מיד יזכה בפירות ולא תוכל האישה להפקיע את הפירות מידיו. למסקנה הפקדה לא תועיל להוציא מיד בעלה אלא רק מכירה או נתינה לפי התנאים שהזכרנו. אינני נכנס לדיון לגבי ירושה של אחות בין אחים לעניין צוואה בימינו שלא היה זה מעניין השאלה. הרב אבישי חבר טוב
שאלה: הגבול הצפוני של ארץ ישראל: לפי דברי כבוד הרב יוצא שמי שמגדל גידולים בצפונה של עכו - מפריש תרו"מ בלא ברכה. א. האם המסקנה שהסקתי נכונה? ב. איך אני יודע מה הגבול האם מדובר בצפונה של העיר העתיקה? צפנה של העיר המנדטורית או צפונה של העיר החדשה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "קדושתה של עכו לענייני ארץ ישראל"
תשובה: וברכת ד' מכיוון שבכל גבול עולי מצרים יש חיוב להפריש תרו"מ, על כן מפרישים שם, אמנם לעניין ברכה יש שפטרו בירק בעולי מצרים, אבל במקום שנהגו יש להמשיך ולברך כדעת הרמב"ם. כמו כן יש להוסיף את הדעות שהכיבוש של ימינו פועל לחייב על כן במקום שנהגו אין למחות ויש להמשיך ולברך וכך נוהגים כיום בעכו וצפונה. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: יציאת מצרים והכנענים:,אני התווכחתי עם אתאיסט והוא הציב בפני 2 שאלות קשות שלא הצלחתי לענות 1.כתוב שהיו 600000 אנשים ביציאת מצרים (רק גברים) ומשערים שמליון וחצי כולל נשים וילדים. והערכות מדברות שבאותה תקופה היו כ3 מליון מצרים. איך זה אפשרי. 2. הוא אמר שעם ישראל צמח מעמי כנען ושהאל שלהם נקרא יהו ושהיהודים שינו את שם השם ממנו
תשובה: ב"ה שמחתי לקבל את שאלותיך, ולראות שאתה עוסק בדברים חשובים כל כך, דברים מרכזיים ביהדות, ואשמח לעזור לך בכך. צר לי לומר לך, אך השאלות של האתאיסט לא כל כך שאלות קשות, הן שאלות שמומצאות בלא כל בסיס ולכן אין סיבה להתרגש מהן. ברשותך אעבור ישירות לשאלות אחת לאחת בעזרת ה'. 1. אינני מבין את הקושי במספרים שאתה שהוא מזכיר, אכן היו כשני מליון יהודים, ואין ידוע בדיוק כמה מצרים היו, אך כן ידוע וברור שעם ישראל היו מרכזיים במצרים, ולכן אין ספק שיציאת מצרים הייתה אירוע מרכזי מאוד במצרים, ולא לחינם יש לו תיעוד רב בספרי קורות מצרים. 2. מול תיאוריות כאלו או אחריות של אנשים שונים, יש לנו אמונה ברורה מאוד, שבאה במסורת עתיקה מאוד שעוברת מדור לדור בכל עם ישראל. עם ישראל כולו היה ביציאת מצרים, ועם ישראל כולו שמע את דבר ה' מהשמים, כל עם ישראל אכל מן משמים ארבעים שנה, וזכה לנבואה של נביאים רבים במשך אלפי שנים. מול דברים אלו אין מקום לויכוחים. אך יש אנשים שלא רוצים להאמין, ולכן הם ממציאים כל מיני תיאוריות שאין להן בסיס, כדי לטעון דברים לטובת מה שהם רוצים. הרעיון של עם ישראל שצמח מעמי כנען הוא המצאה גמורה, שהרי התנ"ך מספר בדיוק איך היה, ומדוע תיאוריות של אדם יגברו על תנ"ך שעבר בעם ישראל בכל הדורות? אם תרצה אשמח להרחיב יותר על הדברים, אך נראה לי שהדברים ברורים. בברכת הצלחה רבה הרב יצחק גרינבלט.
שאלה: עדשות מגע בשבת: לרב שליט"א רציתי לדעת האם לדעתך,מותר לשים עדשות מגע רכות בתמיסה המיוחדת שלהן בשבת? או שיש כאן "כיבוס"
תשובה: לעניין השריית עדשות בנוזל חיטוי בשבת יש שני סוגים עדשות, עדשות קשות ועדשות רכות. עדשות קשות מותר להשרות בנוזל חיטוי, הפוסקים מדמים אותן לכלי שמותר בניקוי והשרייה בנוזל חיטוי. אך לעניין עדשות רכות נחלקו הפוסקים, יש מתירים ויש שאוסרים. השמירת שבת כהלכתה מתיר לשים עדשות רכות בנוזל חיטוי ומגביל זאת בתנאי שישים אותן מיד, כל עוד הן רכות. אבל לשים אותן בנוזל אחרי שהתקשו ע"מ לרככן אסור משום תולדת מעבד. האורחות שבת אוסר לשים עדשות רכות בנוזל חיטוי, הוא דן את העדשות כעור המותר בהשריה במים, אך לא בנוזל ניקוי (חיטוי). לכן, מותר לשים עדשות רכות אך ורק בנוזל ללא נוזל חיטוי בתוכו. הרב נתנאל קאופמן
שאלה: כשרות לתנור דו תאי: ב"ה אני עומדת בפני קניית תנור דו תאי, רציתי לשאול האם יש חיוב שיהיה לו כשרות כאשר אין לי כוונה ומעולם לא אפיתי בשרי וחלבי בו זמנית בשני התאים.
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה קיימות דעות שונות בקשר לתנור בימנו. הדעה המחמירה מחשיבה את דפנות התנור לדין מכסה שלגביו ברור שאין להשתמש במכסה בשרי לחלבי וכן הפוך. בתנור של שני תאים הבעיה יכולה להיות רק כאשר קיים דופן משותף לשני התאים כגון הדופן האחורי (או שאדים לחים חמים מתא תחתון נכנסים לתא עליון - פחות שכיח). לכן כאשר לא קיימים הדברים הנ"ל- לא צריכה להיות בעיה. הרב חגי בר גיורא
שאלה: למה צריך להחזיר אבידה?: מה המקור לכך שבכלל צריך להחזיר אבידה? אם מצאתי משהו ואף אחד לא נמצא כאן- למה שאני לא אקח את זה לעצמי? למה זה צודק לחייב אותי להחזיר?
תשובה: לשואל מקור מצוות השבת אבדה הוא בספר דברים (כב, א-ג), וכך נאמר שם: "לא תראה את שור אחיך או את שיו נדחים והתעלמת מהם השב תשיבם לאחיך: ואם לא קרוב אחיך אליך ולא ידעתו ואספתו אל תוך ביתך והיה עמך עד דרש אחיך אתו והשבתו לו: וכן תעשה לחמרו וכן תעשה לשמלתו וכן תעשה לכל אבדת אחיך אשר תאבד ממנו ומצאתה לא תוכל להתעלם". בספר החינוך (מצוה תקלח) נזכר טעמה של המצוה: "שורש מצוה זו ידוע, כי יש בזה תועלת הכל וישוב המדינה. שהשכחה בכל היא מצויה, גם בהמתם וכל חייתם בורחים תמיד הנה והנה, ועם המצוה הזאת שהיא בעמנו יהיו נשמרות הבהמות והכלים בכל מקום שיהיו בארצנו הקדושה כאילו הן תחת יד הבעלים, וכל פקודי ה' ישרים משמחי לב". ובנימה אישית, אני חש צורך להוסיף כי לפני ימים ספורים איבדתי תיק ובו חפצים בעלי ערך רב (ביניהם המחשב הנייד שאני כעת יושב לצידו ומקליד תשובה לשאלתך.). אשה שמצאה את התיק התכוונה למכור אותו ולעשות קופה. לתומה היא סיפרה לידיד בעל חנות מכשירי כתיבה על המציאה היקרה. שמצאה ועל תוכניותיה. הידיד ניסה לשכנע אותה להשיב את התיק לבעליו, ומשלא הצליח, אמר לה כי הוא מוכן לרכוש את התיק על תכולתו כדי להשיבו לבעליו. היא הרגישה שלא בנוח, ואז אמר לה שהיא מוזמנת לחנות לקחת מה שהיא רוצה ובלבד שתשיב את המחשב לבעליו. האשה התרצתה והתיק שב אלי ב למותר לציין ולתאר את השמחה הרבה שהסבה לי חזרת האבדה היקרה. מעשהו של הידיד ריגש אותי באופן מיוחד. יתן ה' ונזכה אף אנחנו ללמוד מדרכו ולעשות כל שביכולתנו לשמח אלקים ואדם. נאמנה
שאלה: דיני השבת אבידה בכסף: 1. מצאתי כסף ברחוב, ואני יודע למי הוא שייך, האם חייב להחזיר? 2. למה התורה לא מחייבת אותנו לעשות השבת אבידה עם הכסף? 3. יש מקרים מהתלמוד בהן סופר על השבת אבידה של כסף?
תשובה: לשואל, כשאין בכסף סימנים (למשל, כשהוא ארוז בצורה מסוימת, או חבילת שטרות שניתן לתת סימן על מספרם), מצד הדין אין חובה גמורה להשיב. אולם כאשר ידוע מי המאבד אדם צריך להיות ישר וטוב ולהחזיר את הכסף לפנים משורת הדין, ככתוב בתורה: "ועשית הישר והטוב בעיני ה'". הרחבה: לפי ההלכה ה'יבשה' אין חובה גמורה להחזיר את הכסף, אפילו כשאתה יודע של מי הוא היה, משום שאנו מניחים שבעליו התייאש ממנו. כאשר אדם התייאש מחפץ שלו החפץ הפך להפקר וכבר אינו שלו, ולכן אין בו מצוות השבת אבידה (שו"ע חו"מ סי' רסב סי"ד). ההלכה היא ש"יאוש שלא מדעת לא הוי יאוש", ולכן מי שמרים אבידה לפני שהבעלים התייאש ממנה צריך להחזיר אותה גם אם לאחר מכן הבעלים התייאשו. לפי מה שכתוב בגמרא, במטבע שנופל מהבעלים אנו מניחים שהיאוש הוא מיידי, משום שדרך בני אדם לספור את כספם כל העת ולכן הבעלים יודע מיד על האובדן ומתייאש לאלתר. בימינו נראה שהמציאות השתנתה, וייתכן מאוד שאנשים שיפול להם קצת כסף מהארנק לא ישימו לב לזה בכלל. בכל זאת, לדעת רוב הפוסקים הדין נוהג כפי שהיה בעבר, מאחר שזוהי תקנת ח קבועה שמטבע שאבד ואין בו סימנים הוא הפקר, למרות שבעליו ידוע ('השבת אבידה כהלכה' עמ' סד  'משפט האבידה' סי' רסב ב'שערי צדק ס"ק קמ בשם החזון איש, וביאור הדברים בספר 'משפטי תשמורו' סי' כג). לפנים משורת הדין יש להחזיר אבידה גם כאשר יש יאוש, כאשר ידוע מיהו הבעלים (שו"ע חו"מ סי' רנט ס"ה, ושם ברמ"א היקל בזה במקרה שהמוצא עני והמאבד עשיר). ובלשון 'שו"ע הרב' הלכות מציאה סעיף יח-יט: "טוב וישר לעשות לפנים משורת הדין להחזיר. וכן בדבר שאין בו סימן, אם יודע בבירור של מי הוא - יחזירנו לו, אף על פי שכבר נתייאשו, שהיאוש אינו כהפקר גמור, שאינו מתייאש ומפקיר מרצונו. כי לא חרבה ירושלים אלא על שהעמידו דבריהם על דין תורה" (אמנם ב'משפט האבידה' עמ' עז הביא דעה שהצורך להחזיר לפנים משורת הדין, שגם כופים עליו במידה מסוימת, נאמר רק במקרה שלא היה יאוש ברור  אך נראה שאין זו פשטות הגמרא והראשונים, ועיין קצות החושן סי' רנט סק"ג). לשאלתך על המסופר בגמרא: המקור להשבה לפנים משורת הדין הוא מה שמסופר בגמרא במסכת בבא מציעא (כד ע"ב) על החזרת אבידה בארנק כסף אפילו אחרי שהבעלים התייאש (שאמנם היה בו סימן, אבל הוא אבד במקום שרובו גויים ויש להניח שבעליו התייאש ממנו). יש עוד סיפורים בגמרא על השבת אבידה מעבר לשורת הדין הרגילה, ראה בגמרא שם על אביו של שמואל, ובתענית כה ע"א על רבי חנינא בן דוסא וטיפולו באבידה, ובירושלמי במסכת בבא מציעא פ"ב ה"ה על שמעון בן שטח.
שאלה: הפרשת חלה לאחר אפיה : האם בתשובתכם שצריך להפריש לאחר אפיה האם ניתן לעשות זאת לכתחילה ולא רק בדיעבד, כפי שקרה לאשה ששכחה להפריש? ויישר כוחכם לאורייתא השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "כשרות במטבח של גויים- המשך"
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה חיוב הפרשת החלה מתחיל בשעת עשיית הבצק לכן עדיף להפריש מהבצק. אולם אפשר להפריש אחר אפיה בתנאי שיהיה בכלי מאפים בשיעור המחייב. הרב חגי בר גיורא
שאלה: שהחיינו על ירושה: מתי לברך שהחיינו על הירושה- כאשר המוריש נפטר? כאשר בי"ד פסק? כאשר נכנס הכסף לבנק? כאשר הכסף והחפצים בידיי?
תשובה: מעיקר הדין יש לברך מיד לאחר הזכיה בממון הירושה אך לאחר ברכת "דיין האמת" (משנה ברורה סימן רכ"ג סק' ט ). הברכה היא על ההנאה הבאה לו מהזכיה בממון (למרות שבוודאי האדם היה מעדיף שהמוריש לא ימות ) יש שנהגו שלא לברך ברכה זאת וברכות פרטיות נוספות (משנה ברורה רכ"ג סק' ז ). אך נראה שהעולם נוהג לברך זאת, אלא אם כן יש לאדם מנהג אבותיו שנהגו שלא לברכם. אם לא ברך לאחר הפטירה נראה שיכול לברך עד הפעם הראשונה שיהנה מהממון, כדין שהחיינו על פירות חדשים (שולחן ערוך רכ"ה ערוך השולחן שם סק' ז ). אם לא היה ברור שהוא היורש או לחילופין, לא היה ברור מהו הממון ששייך בירושה ודבר זה נתברר בבית דין, נראה שזמן הברכה יהיה מעת שנתחדש לו שהוא זכה בממן הנ"ל, זאת אומרת מייד לאחר פסק הדין.
שאלה: עלייה להר הבית מדין כיבוש ושיטת הראב"ד: לכבוד הרב, רציתי לשאול כמה שאלות בעקבות עלון בנושא הר הבית שראיתי בשבת האחרונה. 1. האם מדין כבוש, יהיה מותר לכוחות הבטחון להיות נוכחים בכל שטח ההר? במידה וכן, האם מותר בנעלים רגילות (כחלק מהמדים)? האם צריך טבילה? 2. האם נכון שלשיטת הראב"ד הר הבית כיום אינו עומד בקדושתו ולכן אין איסור לעלות לכל השטח? במידה וכן, האם יש כיום התחשבות מסויימת בדעה זו? אודה לתשובת הרב.
תשובה: 1. לכוחות הביטחון יהיה מותר בכל חלקי ההר, אם הוא יכול לטבול אז ודאי שיטבול, ויהיה מותר לכוחות הביטחון גם נעליים, כי זה חלק מהצורך הביטחוני, זה כמו ביום כיפור שלאדם שומר מותר להיות גם עם נעלים. 2. זה לא נכון שלדעת הראב"ד יהיה מותר לעלות לכל השטח, גם לדעת הראב"ד רק איסור כרת אין בזה, אבל לאו ודאי שיש בזה, ואפילו אלה שאומרים שקדושת מחנה אין בו, לפחות מדרבנן אסור, הרי זה לא יהיה יותר גרוע מבית כנסת שחרב, שכתוב שגם בחורבנו נוהגים בו כבוד, אז ברור שלא יתכן שכל צרוע וכל זב יעלה על מקום חורבן של בית מקדשנו גם לפי הראב"ד. חוץ מזה שאנחנו פוסקים בזה לפי הרמב"ם, שקדושת בית המקדש וקדושת ירושלים קידשה לשעתה וקידשה לעתיד לבוא וכל מקום שהוא אפילו ספק מחנה שכינה אסור לעלות, משום שאנחנו לא יכולים להטהר מטומאת מת, בשעתו היו כאלה שרצו להסתמך על הראב"ד, והרב קוק כתב שגם לפי הראב"ד יהיה איסור לאו מצד הטומאה, כי קדושת המחנה לא בטלה, אי אפשר להחליף את המקום הזה במקום אחר גם למי שאומר שקדושת ירושלים לא קידשה לעתיד לבוא לא נוכל לבנות את בית המקדש הרי במקום אחר, זה לא קדושה של מחנה קדושה של איסור כרת, אבל לעניין איסור לאו שלא יטמאו את מחניהם, בספר עיניים למשפט על יבמות של הרב ישראלי זצ"ל הוא מביא מגדולי האחרונים שגם הראב"ד מודה שאסור להיכנס, אמנם רק כשהבית בנוי יש איסור כרת אבל ודאי שמדרבנן לפחות, גם לראב"ד יהיה אסור בימנו.
שאלה: מה מברכים על בריוש?: רציתי לדעת מה מברכים על מאכל הנקרא בריוש? מדובר בסוג של לחם, אך הוא מכיל חלב וחמאה כנוזלים. זה מתכון לדוגמה: 100 מ"ל חלב (קצת יותר מ-1 3 כוס) 25 גרם שמרית 5 ביצים 1 2 3 כוסות קמח 1 3 כוס סוכר 1 2 כף מלח 225 גרם חמאה חתוכה לקוביות קטנות מאוד
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה אסור לעשות לחם חלבי בשרי אלא אם כן הלחם נעשה בצורה שונה מהלחם הרגיל והוא מאפה קטן לסעודה אחת. כאשר הנוספים הם לא מים ונוער טעמם במאפה ברכתו מזונות אלא אם כן קובעים עליו את הסעודה ואוכלים כ200 גרם ממנו אז יש הסוברים שצריך ליטול ידים ולברך על המטילה והמוציא. הרב חגי בר גיורא
שאלה: שקד עם קליפה לא יבשה: שליט"א האם בשקד שהקליפה שלו לא יבשה צריך לברך שהחיינו ומה ברכתו העיקרית לאכילה במצב זה?
תשובה: וברכת ד' יש שני סוגי עצי שקד, יש מרים ויש מתוקים. מכיוון שאינני יודע למה כוונתך אפרט את הדברים. א. שקד מר לעניין מעשרות נפסק ברמב"ם שאין מעשרים ממנו (רמב"ם הל' מעשר פ"א ה"ט) אפילו בקטנן. השו"ע (או"ח סי' רב סעי' ה) כתב ששקד מר כשהם קטנים מברכים עליהם בורא פרי העץ כיוון שאוכלים את הקליפה, (הזרע הוא רעיל). כשהם גדולים אין מעשרים מהם ואין מברכים עליו. אמנם אם מבשלים אותו ואפשר לאכול יש לברך עליו עץ, ומשמע שגם לעניין מעשרות יש להפריש. ב. שקד מתוק יש בו חיוב תרו"מ וחיוב זה מתחיל משעה שמנפרדת הקליפה החיצונה מהזרע (הלק' מעשרות פ"ב ה"ה). אין משמעות לייבוש הקליפה החיצונה אלא תחילת ההפרדה שבין הזרע והקליפה, משעה זו הוא מוגדר כבר כפרי וחייב בתרו"מ. דין זה הוא גם לברכת בורא פרי העץ. אבל אם אוכלים שקדים מתוקים לפני ההפרדה הזאת, אין כאן אכילת הגרעין אלא אכילת הקליפה (הירוקה) ועל כן ברכתו שהכל (עיין שו"ע סי' רד סעי' א). ולכן נראה שקודם הפרדות הגרעין מהקליפה אין לברך שהחיינו מכיוון שבקטנותם כשהם רכים הקליפה היא העיקר, ואין לברך שהחיינו על הקליפה שאינה עיקר הפרי. אבל משעה שנפרד הגרעין (הזרע) מהקליפה ואוכלים את הגרעין עצמו אפשר לברך בורא פרי העץ וגם שהחיינו. אולם כל זה בשקד שאוכלים ויודעים שהוא טרי, אבל שקדים סתם אין ידוע מתי גדלו ועל כן אין לברך שהחיינו. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: חישוב שעות זמניות מעלות השחר עד צאת הכוכבים: לפי השיטה שמחשבים שעה זמנית ע"י חלוקת הזמן מעלות השחר עד צאת הכוכבים ב-12, איך אפשר לדעת מתי עלות השחר וצאת הכוכבים כדי לחשב, שהרי זו לא מציאות שאנחנו רואים כמו זריחה ושקיעה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "איך מחשבים שעות זמניות?"
תשובה: לשואל, לא מדויק ש"זו לא מציאות שאנחנו רואים". ברור שעלות השחר היא מציאות פיזית שרואים אור במזרח לפני עלות השמש, וכמו כן צאת הכוכבים הם צאת שלושה כוכבים ממוצעים. נכון הוא שקשה להגדיר את האור המדובר בדיוק, וגם בכוכבים יש קושי להבחין בימינו בתנאי תאורת הרחוב וזיהום האוויר, אבל בסופו של דבר זוהי אכן מציאות. מכל מקום, כיום מקובל לחשב את הזמן על פי אומדני מרחק הליכה שמופיעים בח : ארבעה מיל בין עלות השחר לזריחה (פסחים צד ע"א), ושלושת רבעי מיל בין השקיעה לצאת הכוכבים (שבת לד ע"ב). מקובל בהלכה לחשב שיעור מיל לשמונה עשרה דקות, ולפי זה עלות השחר הוא שבעים ושתיים דקות לפני הזריחה וצאת הכוכבים הוא שלוש עשרה דקות וחצי אחרי השקיעה, אלא שלמעשה לעניינים שונים מקובל לחשב את הזמן בין השקיעה לצאת הכוכבים בשמונה עשרה דקות (עיין יביע אומר ח"ז או"ח סי' מא), על פי שיטה שמופיעה ברמב"ם לפיה מהלך מיל הוא 24 דקות (האומדנים השונים למהלך מיל תלויים בפירוש הסוגיה בפסחים צד ע"א, עיין 'שערי היכל' שם עמ' תקצב הערה 5). נמצא שלפי השיטה שמחשבת מעלות השחר עד צאת הכוכבים נוספות לכל יום עוד כ - 85 דקות, מה שמוסיף עוד כשבע דקות לכל שעה זמנית.
שאלה: הציונות הדתית היום: כבוד הרב אני בא מבית חרדי, למדתי בישיבה חרדית והמשכתי לישיבת הסדר וכתוצאה מכך זה גרם לי לשנות את השקפתי. אני מאד גאה ללמוד שם וב"ה זה ממש בונה אותי, אבל יש שאלה מאד מציקה לי למה הציבור שלנו כל הזמן בשיתוף פעולה עם העולם החילוני על פני העולם החרדי שלכאורה יש לנו הרבה יותר מכנה משותף וכמו"כ בבחירות האחרונות עם הברית שכרתנו למה? השאלה הזאת נובעת ממשפחתי המורחבת החרדית וכל הזמן הם אומרים לי תראה איך אתם כל הזמן עם החילונים ובאמת שמתי לב לזה עם כל החוקים שעוברים (עם אישורים של המפלגה שלנו) אז למה הרבנים לא יוצאים נגד זה? זה מאד מציק לי ואשמח לקבל תשובה,
תשובה: לצערנו חלק מבני הציונות הדתית אינם מספיק מתוקנים וזה מקור לצרות רבות. רוב הרבנים מוחים על כך ומנסים להשפיע ככל יכולתם לעצור בעד החוקים המקולקלים. ברור לנו שאם הציבור החרדי לא היה תוקף ומחרים בלי סוף אפשר היה לפעול ביחד לא רק לעצור חוקים לא טובים אלא גם לקדם את כל המדינה לעליה גדולה בשמירת התורה והמצוות. ומן השמים יעזרו לנו לקיים שאיפותינו הטובות ללא שום ספק להוסיף אהבת ד' ויראתו ושמירת תורה ומצוות בכל עם ישראל.
שאלה: שמות לתאומים בנים: ברוך ה היני בהריון עם תאומים בנים. בעזרת ה אני עתידה ללדת בקרוב. במהלך כל ההריון חשבתי על השמות איתי וגיא (שוקלת גם גיא משה). רציתי לבדוק כי מדובר בשמות ראויים וטובים. אודה לעזרתכם.
תשובה: השמות ראויים הראשון מגיבורי דוד לשם השני יש פחות משמעות אולי כדאי שם אחר ולא רק כחרוז. ברכה והצלחה ומזל טוב