שאלה: אל תרבה שיחה עם האישה: המשנה במסכת אבות (א,ה) אומרת "ואל תרבה שיחה עם האישה". הפרשנים שם אומרים שאחת הסיבות לכך היא ששיחה עם האישה תשיח את דעתו מלימוד תורה. לפי גישה זו, מה מיוחד דווקא בשיחה עם אישה משאר הדברים שמסיחים את דעתו של אדם מלימוד תורה? נוסף על כך, רבנו יונה מפרש שם "כדי שלא יהא מצוי עמה בכל יום. שאין לאדם להיות עם אשתו להנאתו אך לקיים המצווה." - מדוע לאדם אסור גם ליהנות מכך אלא להיות עם אשתו אך ורק לצורך מצווה? ומעבר לכך, מה עומד בבסיסה של אמירה זו? אני מניח כי זו אחת מאותן אמירות שצריך להסתכל בהן על פי רוח התקופה (על בסיס אותו עיקרון שבו אנו מסתכלים על הרמב"ם בהלכות אישות פרק יג הלכה יא, שבה הוא אומר שהבעל צריך לאפשר לאשתו לצאת מהבית רק פעם או פעמיים בחודש), אך מה אמורה להיות ההסתכלות שלנו בפועל על אמירה זו? האם בכלל אין לאמירה זו תוקף כיום ואין בעיה להרבות בשיחה עם נשים, או שההגדרה של ריבוי שיחה עם נשים השתנתה והיום בעקבות המציאות השונה מאוד ממה שהיה בתקופת המשנה, ניתן לדבר עם אישה יותר מאשר בעבר אך עדיין קיימת ההגבלה שלא להרבות בשיחה עם האישה? ואם אנו מסתכלים בהיבט כזה על משנה זו, מה אמור להיות יחסנו לסוף המשנה "אמרו חכמים כל זמן שאדם מרבה שיחה עם האישה גורם רעה לעצמו ובוטל מדברי תורה וסופו יורש גיהינום"? האם גם כיום מי שירבה שיחה עם אישה סופו יירש גיהינום או שגם זה לא רלוונטי לימינו? ולסיום, בעירובין נג: כתוב "רבי יוסי הגלילי היה מהלך בדרך. מצא את ברוריה, אמר לה: באיזה דרך נלך לעיר לוד? אמרה לו: גלילי שוטה, לא כך אמרו חכמים: "אל תרבה שיחה עם האישה"? היה לך לומר: "באיזה ללוד?" - האם ברוריה באמת האמינה שצריך לספור את המילים בשיחה עם אישה? עד כדי כך צריך ללכת? והאם יש אמת בדבריה? לתקופתה או לתקופתנו? שמעתי פרשנות שהיא אמרה זאת בסרקזם, כלומר "אם כבר אתה מקפיד על הכלל של אל תרבה שיחה עם האישה, לך על זה עד הסוף" - האם יתכן שזו אולי הפרשנות? ואם כן, מדוע לעדה לו כל כך? אשמח אם אוכל לקבל תשובה מפורטת והפניות למקורות. ושנה טובה וגמר חתימה טובה!
תשובה: אני יכול לשער מהי עמדת חכמים: עמדתם היא שבשיח שבין גברים לנשים מצוי לא רק התוכן הקר והאינטלקטואלי, אלא גם הממד הארוטי, המתח הבין-מיני, ודברים דומים לאלה. בשל כך, הם לימדו אותנו להתנגד לשיח כזה בין גברים ונשים, כיוון שהוא מסיט את האדם מתחומים אחרים בחיים החשובים יותר, ואולי מפתים פחות אבל מעצבים את העולם המוסרי והאמוני של האדם. אני מניח שכאשר הם דיברו על מיעוט שיח בין איש ובין אשתו הם לימדו שגם ביחסים החשובים כל כך בין איש ובין אשתו, ובתוספות ריבוי השיח שכן חשוב בין איש ואשתו (עליו דיברו ח במקומות רבים) - גם לתוכו צריך להכניס את ממד ההתייחסות לנושאים אחרים בחיים, ואי התמכרות בלעדית לקשר הזה. האם לדברים אלה יש משמעות גם היום? אין לי ספק בכך. עולמם של חכמים מהווה לנו מקור השראה עליון. בד בבד עם טענתי שעולמה של תורה עוסק בחברה השלמה בה משתתפים גברים ונשים גם יחד - אני טוען כבר שנים רבות כי חובה על האדם להימנע משיחות אינטימיות עם מי שאינו נשוי לה (לשני הכיוונים). יישומו של כלל זה כיום הוא גם, ואולי בעיקר, בצ אטים ודומיהם בנושאים אישיים ואינטימיים מחוץ למערכת הזוגית, שהם מעין בגידה וירטואלית. בגידה זו היא גם עוון נורא של בין אדם לחבירו, בשל הפגיעה בבן הזוג ובאינטימיות שנוצרת ביניהם, וזהו גם עוון אתי של הפרת ברית נאמנות בין בני זוג, וגם בגידה בקדושת הנישואין וההתקשרות. זהו חלק מיישומה המעשי של משנה זו כיום, וזו רק דוגמה אחת לכך שהיא יכולה להיות רלוונטית מאוד כאשר מלבישים את המשנה הזו בלבוש המתאים לתקופתינו. אינני חושב שח כיוונו שברוריה הופכת להיות אמת המידה שלנו, ומורת הדרך שלנו. ואף על פי כן, טוב לפגוש גם אנשים קיצוניים כמוה, כדי להכיר גם את הקצה הרחוק, שצריך להשפיע על ההתנהגות הממוצעת. על עצם המפגש עם דמויות מופת קיצוניות, אשמח אם תקרא את מאמרי ושנה טובה