שאלה: לא אוהב להתפלל שחרית של שבת!!!!!: שבוע טוב :), רוב הפעמים בבוקר של שבת אני לא כל כך מעוניין להתפלל תפילת שחרית כי אני עייף וקורה מצבים (הרבה פעמים) שאני מסתכל על השעון כולי בתקווה שעדיין לא הגיע 7:30 (שאז מתחילים את התפילה), אם אני רואה שנשארה לי עוד חצי שעה אני ממשיך לישון בחיוך, אם אני רואה שנשאר לי עוד 5 דק כולי בבאסה והולך לישון עוד כמה דק, למרות שאני לא כל כך עייף, אני ישן בערך 11 שעות בליל שבת.ומתי שאני מגיע לתפילה, בדרך כלל באיחור של חצי שעה אני רק מתיישב עדיין לא עברו 5 דק אני כבר רוצה ללכת, התפילה ממש כבדה עלי, אני גם רעב וחושב על אוכל (כן יש לי אוכל!!!) ולפעמים שמסתיימת התפילה אני פשוט אומר ברוך ה שסיימתי עם הסיוט הזה.יש פעמים שמילה אחת אני לא מכוון אפילו לא בקריאת שמע. ממש כלום! ולא מרגיש טיפה של סיפוק מהתפילה, רק באסה ורק מסתיימת התפילה אני שמח ולא רוצה שוב להתפלל את אותה תפילה, פעמים נדירות שאני מתפלל כמו שצריך. אני בן 19 שמשרת בצבא כבר 8 חודש ואני חוזר בתשובה כבר 4 וחצי שנים, אני מקפיד על מלא מצוות (תפילות במניין, לימוד תורה, שמירת עיניים וכו וכו ). אני מרגיש את ההרגשה הזו לגבי שחרית של שבת כמה שנה וחצי בערך.ותמיד לפני התפילה אני מתפלל לה שאני אתפלל בכוונה ובשמחה. גם לפני הצבא השחרית שלי היית ככה, זה במשך שנה וחצי משהו כזה, אז לא קשור לצבא. ורציתי לדעת מה אומר הרב על המשפט הזה: לעולם לא עושים קפיצות! אתה יודע אם אתה עושה קפיצות לפי ההרגשה שלך שיש לך ניסיון הוא בא לאתגר אותך, ואתה תרגיש משיכה לכבוש אותו. שיש לך ניסיון ואתה מרגיש מדוכא מהרעיון של להתגבר עליו, אתה לא אמור להתגבר עליו, ואם תתגבר נכשלת בניסיון בעצם (עם כמה שזה נשמע סותר) אם משהו לא מרגיש נעים - זה לא תורה ואתה יכול אפילו לקרוא לזה עבודה זרה!
תשובה: ב"ה לך, קראתי את מכתבך בעיון רב, וחשבתי עליו רבות. זכית לעבור תהליך מאוד חשוב, וזו זכות גדולה מאוד מאוד, שלא כולם זוכים לה. בתהליך החזרה בתשובה יש המון אור והמון שמחה, אך יחד עם זה גם יש קשיים. זה מאוד טבעי, שתהליך עמוק ורציני שהאדם עובר, יהיה מלווה גם בקשיים כאלו או אחרים. כל אחד יש לו את הקשיים שלו, לאחד בדברים כאלו ולאחר בדברים אחרים, וחשוב להכיר בכך ולדעת להתמודד איתם נכון. התפילה היא אחד מהדברים הדורשים עבודה רצינית. בהתחלת הדרך של החוזרים בתשובה, בדרך כלל התפילה זורמת מאוד, והם מרגישים שהתפילה היא ממש זכות ואוצר, אך במשך הזמן לא מעט חוזרים בתשובה מתחילים להרגיש קושי בתפילה. בתורת החסידות מאריכים להתמודד עם נושא התפילה, שלא מעט אנשים מרגישים קושי בכך. בעבר, לפני שנחרב בית המקדש, אדם היה מתפלל ומיד נענה. הקשר עם ה' היה הרבה יותר חי וזורם מאשר היום. חכמינו זכרונם לברכה מלמדים אותנו שמיום שחרב בית המקדש נפסקה חומה של ברזל בין ישראל לבין אביהם שבשמים. אנו פחות מרגישים שה' שומע את התפילות שלנו, אנו פחות מרגישים תגובה למה שאנו מבקשים, ובמיוחד פחות מרגישים התעלות מהתפילה עצמה. לכן חשוב כל הזמן ללמוד על התפילה, כל הזמן לעבוד על נושא התפילה ולהתקדם בו. טבעי שיש ירידות ועליות בתפילה, אך חשוב לדעת לשנות כיוון ולהתחיל שוב בעליה! הגיוני שהקושי שלך בתפילה יתבטא בעיקר בתפילת שבת בבקר, שהיא תפילה ארוכה יותר, אך הקושי הזה מגלה בדרך כלל גם על קושי בכלל בתפילה, ולא רק בתפילה זו. לכן חשוב לעבוד על כך. בגלל מכתבך הקצר וחוסר ההיכרות ביננו, אינני יודע איך היה תהליך החזרה בתשובה שלך, מה מתאים לך ומה מושך אותך, ולכן גם בעבודה על התפילה קשה לי לכוון אותך להתהליך של בניית התפילה, ושינוי היחס לתפילה. לכן, אם יש לך תהליך שבו התחלת, כדאי שתנסה להמשיך איתו גם בנושא התפילה, ואם לא - אשמח להיות בקשר ולעזור לך באופן ישיר בנושא התפילה. לגבי האימרות שהזכרת, אודה על האמת, שאני לא כל כך מעריך אימרות כאלו או אחרות, אני מרגיש שהאימרות השונות אף שיש בהן אמת מסויימת, הן לא יכולות לכלול ולמצות דברים רציניים וחשובים באמת. הן תקועות במוגבלות המחשבה ובקטנות היכולת של האדם הממציא אותן. האם יש קפיצות או לא? ודאי שיש, אך צריך תמיד לבדוק את הקפיצה הזו שהאדם עשה, אם היא טובה לו או לא, ואם צריך להוסיף לה משהו מסודר ומובנה. לא צריך לפחד מקפיצות, אך צריך לבדוק אותן ולהתייחס אליהן נכון. שתהיה לך הצלחה רבה הרב יצחק גרינבלט.