שאלה: הוצאת שכבת זרע לבטלה: כבוד הרב הנושא בו אני זקוק לעזרה, הינו נושא רגיש (ולכן הסודיות.). יש לי בעייה קשה מאוד, אני מוציא זרע לבטלה. אני מודע להשפעות הרוחניות הקשות - הוצאות כוח ה' לרע, אולם למרות הכל אני לא מצליח להפסיק, ולמרות כל ניסיונותי הרבים והנשנים, אני מצליח בסה"כ לחכות פרקי זמן ארוכים יותר, אולם לא להפסיק לחלוטין!!! מה עלי לעשות, וכיצד ניתן לתקן את הפגם העצום שיצרתי.
תשובה: שאלה זו שאתה שואל ומבקש עליה הדרכה ותיקון אינה שאלה אישית. היא נוגעת לאלפי בני נוער, ויש הטוענים כי לרובם המוחלט. סיבת הדברים מובנת מאליה - אנו מגיעים לבגרות מינית בגיל שהוא יחסית מוקדם, ואילו ממששים אותה בהקמת בית בישראל בטהרה ובצניעות בגיל מאוחר יחסית. פער השנים בין גיל הבגרות לגיל המימוש הוא גדול, ובשל כך עולים כוחות באדם המבקשים את פורקנם. עצם ההיזדקקות לכך יש בה הופעה טבעית, ועליה אתה צריך לשמוח. ריבונו של עולם ברא בנו כוחות אלה, כיוון שבהם תלוי קיום העולם. האגדה המפורסמת המספרת על בקשת בני ישראל כי ייעקר מהם גם יצרא דעריות, ובקשת הביטול של עקירה זו, אך מדגישה את הצורך בכוח זה לקיומו של עולם ולכינונו. העונג שריבונו של עולם נטע במעשה המיני הוא חלק מבריאתו, ועל כן מובן מדוע נמשכים אליו. ברם, טבעיות חיים זו מעוצבת על פי התורה. ישנן נטיות חזקות מכל תחום, והתורה מלמדת באיזו דרך ללכת כדי לעשות זאת באופן הראוי ביותר, הן כלפי שמיא והן מבחינת הטבע. התורה אסרה עלינו לבוא על קרובי משפחה, להיזדקק לאשה בעת טומאתה וכן אסרה עלינו להשחית את זרעו של אדם. כוח מיני זה חייב להיות מיועד אך ורק לתפקידו - הוא ההתקשרות בין איש ובין אשתו - ושימוש בו בדרך שאינה ראויה היא השחתה. אם כן, מה אפוא ניתן לעשות כדי ליישב התנגשות זו, בין רצונו החי והפועל של האדם לבין דבר ד' והדרכתו? כיצד ניתן להתגבר כארי על עניין שבמהותו הוא טבעי ולחיות בקדושה על למימוש בחיי הנישואין? שלושה צעדים בסיסיים יש לעשות. ראשית, עליך לדון את עצמך לכף זכות. אין אדם יכול לפעול לתיקונו הרוחני אם תחושת היסוד שלו כלפי עצמו היא של חוטא ופושע ובעוון נורא. אף שלכאורה זה התנאי לתשובה, שכן אם אדם לא ירגיש שהוא לא ר הוא לא יתקן, האמת היא הפוכה. רק האמון העצמי, ההבנה של הבעיה, ההכרה כי כוחותיך נורמליים וחיוניים וכי יש בך נשמה טהורה שנתן אותה ד' לך הם המאפשרים תשובה ותיקון. למעלה מכך, ישנם כל כך הרבה צדדי אורה באישיותך, ותיקונים רבים שאתה מתקן בעולם, ועל כן יש גם להכניס את הבעיה אותה התה מתאר לפרופורציה - היא אמנם רצינית ועמוקה עד מאוד, אך אינה מאפילה על אישיותך כולה, והתמונה הכוללת היא דין לכף זכות של עצמך. רק כך ניתן לגשת להתמודד עם הבעיה. צעד שני הוא להוסיף אורה. כל גדולי ישראל התמודדו עם הנושא קראו לאדם שלא לצלול ולשקוע בניסיון לבער את הרע, לפחות לא כצעד ראשון, כי אם להוסיף אורה: בתלמוד תורה, במעשה חסד, בפעילות חברתית וכדו'. אין מגרשים חושך על ידי מקלות ואבנים, כי אם על ידי הדלקת נרות. ככל שתרבה האורה בנשמתך ותעשה מעשה טובים יותר, כן יהיו לך כוחות להתמודד עם הבעיה עצמה. הדבר נכון מכמה כיוונים : הן מהבחינה הפסיכולוגית, כיוון שאדם שיש בו סיפוק נפשי מעשיית אורה יכול ביתר עז לשמור על כוחותיו המיניים  מהבחינה הנשמתית, שכן נשימה מאירה היא בעלת כוחות גדולים יותר, ואף מהבחינה ההשגחתית, כיוון שבחשבון הכולל אתה ממש מעביר עצמך מכף חובה לכף זכות. רק לאחר מכן ניתן לנסות להתמודד עם הבעיה עצמה, ואף זאת טיפין טיפין. מתחילים מהרחקת המקרים אחד מהשני אט אט, כך שהפער הולך וגדל, והוא גם מקטין את מספר הפעמים ואת תכיפותם  לומדים על טהרת הקודש של המשפחה בישראל, לימוד מאיר ולא מאיים בעונשים ובגיהנם  מחזקים את כוח הרצון וכדו'. רק אם פוסעים בדרך זו ישנה אפשרות להרים את הכוח המיוחד הזה לקדושתו. מי שפועל תחת לחץ, איומי גיהנם, תחושה איומה של חטא מלפף, רגש עצום של בושה ויחדיאיות כאילו הוא היחיד החוטא בתחום זה וכדו' - לא יצליח בדרכו. ריבונו של עולם ישלח לך את הכוחות הראויים אם אתה תתחזק ותוסיף אורה אט אט, בהכרה פנימית בכוחותיך וברצונותיך הטובים.