שאלה: דין מצה עשירה בשבת הגדול: בשל שאלות רבות, אחרי דרשת שבת הגדול, אודות מצה עשירה, אציין את עיקרי הדברים בנושא זה, לתועלת המעיינים.
תשובה: מי שאינו יכול להישמר, מפני ילדים קטנים וכיוצא בזה, ומעוניין לצאת ידי חובה במצה עשירה, אליו מכוונים הדברים. הגמרא בפסחים (לה,א-לו,א) דנה בדינה של מצה שנילושה ביין, שמן או דבש, (וה"ה גם במצה שנילושה בשאר מיצי הפירות (רמב"ם הל' חמץ ומצה ה"ב) או בביצים (ר"ת בתוס' שם, רא"ש ור"ן שם ועוד). הראשונים נחלקו כיצד להסביר את הסוגיה, וכיצד לפסוק להלכה. (ר"ת בתוס' והרא"ש בפסחים לה, הרמב"ם וראשונים נוספים) כתבו שמי פירות ללא מים אינם מחמיצים כלל ואפילו אם הם התפיחו את הבצק מותר באכילה. רש"י (פסחים לה,א, ד"ה ביין) והראב"ד פסקו שמי פירות מחמיצים ואסור לאכול מצה שנילושה בהם. להלכה פסק השו"ע (סי' תסב ס"א) להקל, מי פירות בלא מים אין מחמיצים כלל, ומותר לאכול בפסח מצה שנילושה במי פירות אפילו שהתה כל היום. הרמ"א חלק עליו, ופסק שאין ללוש מצות במי פירות: "הגה: ובמדינות אלו אין נוהגים ללוש במי פירות וכו' ואין לשנות, אם לא בשעת הדחק לצרכי חולה או זקן הזקוקים לזה" (סעיף ד). המשנה ברורה (ס"ק טו) הסביר, על פי הגר"א והלבוש, שהרמ"א החמיר מפני ש"וחוששים לכתחילה לסברת הני פוסקים דסבירא להו דמי פירות בלחודייהו ג"כ מחמיצים וממהרים ג"כ להחמיץ. וגם חוששים שמא נתערב בהם מעט מים, דלכולי עלמא מחמיץ". (ראה בשער הציון ס"ק כה בהיתר זקן וחולה). הבית יוסף הביא טעם נוסף לאיסור הלישה במי פירות, "כתב הכלבו: נהגו שלא לעשות מצה עשירה כלל בשני ימים ראשונים, דלא אתי לחלופי בה ולמיכל מינה מצות חובה". גם הלבוש שם הביא טעם זה, לפיו אין לאכול מצה עשירה שמא יאכל אותה בטעות במקום מצת המצוה. קודם שעה רביעית (09:02), ברור שמותר לאכול מצה עשירה, שהרי בזמן זה מותר לאכול חמץ. אחרי שעה זו יש להסתפק, שכן נראה שהדבר תלוי בטעמים לעיל: אם האיסור באכילת מצה עשירה בפסח הוא שמא יאכל אותה במקום מצת המצווה, אין מקום לאיסור אכילת מצה עשירה לפני פסח, אפילו בצהרי י"ד בניסן. אולם אם החשש הוא שמצה כזו נחשבת חמץ   בין אם חוששים שמא התערבו בה מים, בין אם חוששים לשיטת רש"י   בודאי שיש לאסור את אכילתה בשעת ביעור החמץ. בשו"ת נודע-ביהודה (מהדורא קמא, או"ח סימן כא) כתב שגם אם חוששים לשיטת רש"י אין לאסור אכילת מצה עשירה לפני פסח, כיוון שגם לשיטתו מצה עשירה אינה אלא חמץ נוקשה, שאין בו איסור כרת, ולכן אין מקום להחמיר בו אלא בפסח. (כך כתב גם בשו"ת אבני נזר או"ח ח"ב סימן שעז). דעת השו"ע והרמ"א ברורה שמותר לאכול ביום י"ד בניסן גם לאחר ביעור חמץ. השו"ע כתב, וקודם שעה עשירית מותר לאכול מצה עשירה. והרמ"א הגיה, אבל מצה שיוצאים בה בלילה אסורים לאכול כל יום י"ד. משמע שמצה עשירה, שלא יוצאים בה ידי חובה, מותרת באכילה. לדעת השו"ע ודאי שאין איסור לאכול מצה עשירה בערב פסח, שהרי הוא מתיר לאוכלה אפילו בפסח עצמו, אך לדעת הרמ"א האיסור הוא רק בפסח עצמו כיון שרק אז יש חשש שיטעה ויאכל אותה במקום מצת מצוה ורק אז יש מקום לחשוש לדעת רש"י. אמנם, לכאורה הרמ"א סותר את עצמו. השו"ע בסימן העוסק בעניני ערב פסח שחל בשבת (סי' תמד) כותב שיש לקיים את הסעודה השלישית לפני השעה העשירית, ולאכול בה מצה עשירה, כיון שאי אפשר לקיים סעודה שלישית לפני זמן מנחה, ואסור גם לאכול פת לאחר השעה העשירית כדי שיאכל מצה בלילה לתאבון. הרמ"א מעיר, ובמדינות אלו, שאין נוהגים לאכול מצה עשירה כדלקמן סימן תס"ב ס"ד בהג"ה, יקיים סעודה שלישית במיני פירות או בשר ודגים. לכאורה, אם הרמ"א מתיר לאכול מצה עשירה עד שעה עשירית כפי שמשמע מדבריו בסימן תע"א, מדוע הוא אוסר לאוכלה בסעודה שלישית. בערוך השולחן יישב סתירה זו וכתב, ונראה שאין הכוונה דגם בערב פסח אין לאכול מצה עשירה לפי המנהג, שאין שום טעם בזה. אלא הכוונה, כיון שאין מנהגינו לאכול בפסח מצה עשירה ממילא אין מכינים אצלנו מצה עשירה ולהכין רק על סעודה שלישית, אין דרך בני אדם להטריח על מאכל קטן כזה. כלומר, לדבריו גם הרמ"א מתיר לאכול מצה עשירה עד השעה העשירית. הרמ"א פסק שיש לאכול בסעודה השלישית מיני תרגימא, שכן בני אשכנז אינם מחזיקים מצה עשירה, כיון שהם נוהגים שלא לאוכלה בפסח. לאור זאת אדם שיש בביתו מצה עשירה יכול לאוכלה לסעודה שלישית גם לדעת הרמ"א וכן כתב גם בחק יעקב (סי' תמד ס"ק א). הנודע ביהודה מחמיר וסובר שהרמ"א אוסר אכילת מצה עשירה במשך כל היום, ומתיר לאוכלה עד חצות (שעה לאחר סוף זמן ביעור חמץ) וכתב, ובאמת, מאד אני תמה על הרמ"א דעל כל פנים, ליכא בנוקשה חשש איסור תורה בערב פסח ולמה חשש בדבר שהוא דרבנן לדעה יחידית, היא דעת רש"י, נגד רוב הפוסקים הקדמונים? ואלמלא שכבר הורה ראש המורים, שהוא הרמ"א, לאיסור אפילו בערב פסח הייתי מתיר מצה עשירה כל היום בערב פסח. ועל כל פנים אני מורה דעד חצות היום, אפילו לרמ"א מותר מצה עשירה, ולפי מה שכתבתי ניחא. דסעודה שלישית זמנה אחר חצות, לכן החמיר רמ"א אפילו מצה עשירה, לכן נראה לעניות דעתי סיומא דפסקא, דעד חצות מותר בוודאי לאכול מצה עשירה בערב פסח, והמורה להתיר כל היום לא להפסיד באם הוא לצורך קצת, אפילו אינו צורך חולה וזקן. בשו"ע הרב (סי' תמד) כתב שנוהגים שלא לאכול מצה עשירה לאחר תחילת השעה החמישית. גם בשער ציון משמע שאין לאכול מצה עשירה אפילו קודם שעה עשירית. לכאורה, מסתימת דבריו משמע שכוונתו לאסור מתחילת השעה החמישית, וכן כתב גם בשו"ת איגרות משה (או"ח ח"א סי' קנה), שמנהגו הוא שלא לאכול מצה עשירה לאחר סוף זמן היתר אכילת החמץ. למעשה, כיון שאחרונים רבים אוסרים לאכול מצה עשירה לאחר סוף זמן אכילת החמץ, נראה שיש להשתמש במצה עשירה בשתי סעודות שבת הראשונות, בלבד.