LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: ת לוועד בית על שיפוצים מלפני הזמן שלי: קניתי דירה בבניין ולא עשו שיפוצים 15 שנה. חורים בגג, אבנים נפלו מהקירות, מעברים לא ישרות, וחצי התעורה לא עובדת. ככך המצב שקניתי את הדירה. כמה שבועות אחרי שנכנסתי החלטתו לתקן ודורשים 1,500 שקל. האם אני צריך לשלם על ההזנחה של שנים? את הכל או חלק אולי? בהוקרה רבה השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "ת וועד בית"
תשובה: הרוכש דירה, קונה אותה לפי המצב שלה ולפי המצב השל הבניין בעת הקנייה, ומהרגע שהוא קונה בעלות עליה, הוא מחויב להשתתף בהוצאות הטיפול בבניין, כמו כל שכן אחר. ולכן אתה מחויב לשלם את חלקך כמו כל דייר אחר בבניין. ואין במה שהתרשלו בעבר בטיפול בבניין סיבה לפטור אותך מהת הרב מרדכי גרוס.
שאלה: ערלה בעץ הבזיל: כהמשך לשאלה על עץ הבזיל. האם בצמח זה נוהגות ההלכות שקיימות בעץ, דהיינו ערלה וכדו או שאין בו דינים אלו? איפה אפשר לשמוע בצורה מפורטת ופרקטית את הלכות הארץ (כלאיים, ערלה וכו )? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "כלאיים בעצי סרק ותבלינים"
תשובה: וברכת ד' הבזיל מאז ומעולם יכול לחיות מספר שנים בתנאים אופטימליים, אבל גידול רגיל יש ירידה באיכות ובגידול, ועל כן מעמדו כירק, כפי שנהגו מאז ומעולם. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: מחלוקת העדות בברכת ההלל בראש חודש ובתפילין של ראש: האם זה שאשכנזים מברכים על תפילין של ראש ועל הלל בר"ח וספרדים לא. זה נובע מצד המנהג, או שזו ממש מחלוקת בעיקר הדין איך לנהוג?
תשובה: לשואל, אני לא בטוח שהבנתי למה כוונתך בשתי האפשרויות בשאלתך. שתי המחלוקות נובעות מפרשנות שונה של רבותינו הראשונים לסוגיות התלמוד העוסקות בנושא. אך בשורש הדין העניינים שונים במהותם: לגבי ההלל של ראש חודש הכל מודים שזהו מנהג, והשאלה היא האם ראוי לברך על מנהג (עיין בתענית כח ע"ב "רב איקלע" וכו', תוספות בברכות יד ע"א ד"ה ימים, רמב"ם הל' מגילה וחנוכה פ"ג ה"ז, ושו"ע סי' תכב ס"ב ומשנ"ב ס"ק יד-טו). לפי השיטה האומרת שלא תיקנו ברכה על מנהג, הברכה היא ברכה לבטלה (אגב, לא מדויק שכל הספרדים אינם מברכים). לגבי תפילין של ראש הכל מודים שזוהי מצוה מן התורה, ואף מסכימים שזוהי מצוה בפני עצמה הראויה לברכה (שהרי גם הרמב"ם, שסובר שאין לברך עליהם, מנה את תש"י ותש"ר כשתי מצוות עשה נפרדות - ספר המצוות מ"ע יב ויג. ולכן אם סח בין תש"י לתש"ר לכולי עלמא יברך עליהם, לפחות ברכה אחת). המחלוקת היא האם מכיוון שמקיימים את שתי המצוות הללו ברצף אחד, והן מצוות דומות מאוד, ניתן להסתפק אחת לשתיהן (עיין ברכות ס ע"ב "כי מנח תפילין" וכו' ומנחות לו ע"א "סח בין תפילה לתפילה" וכו' ותוס' ד"ה לא סח, שו"ע או"ח סי' כה ס"ה וביאור הגר"א שם). לפי השיטה שאין לברך על תש"ר, הברכה איננה ממש "ברכה לבטלה" אלא "ברכה שאינה צריכה".
שאלה: דין כלי בשר ומאכל חלבי קר: אני מבקשת לברר מה דין כלי בשרי קר שאינו בן יומו שהנחנו עליו עוגה חלבית קרה עם הפרדה של נייר אפיה. בשורות טובות ושבו בנים לגבולם
תשובה: די בשטיפה הכלים יום טוב
שאלה: פרקי תהלים באמצע תפילה: הרב, בישיבתנו הקדושה נוהגים לקרוא לאחר עלינו לשבח פרקי תהלים בזמנים של עתות מצוקה לא עלינו. החזן מקריא את הפרק פסוק אחר פסוק והקהל חוזר אחריו. האם עליי לקרוא יחד עם הציבור את התהלים כאשר הקהל כבר סיים לקרוא עלינו לשבח ואני נמצא במקומות הבאים: א. תחנון של מנחה. ב. למנצח בנגינות של מנחה. ג. עלינו לשבח של מנחה. ד. שיר למעלות של ערבית. ה. עלינו לשבח של ערבית.
תשובה: בכול השאלות שהעלתה - תאמר עם הציבור ולאחר מכן תשלים הנדרש.
שאלה: חזרה בתשובה על לשון הרע: לרב לפני מספר שנים הייתי בחתונה של כלה שהייתה בהריון מתקדם ובולט לעין. אמרתי כדרך צחוק לקרובת משפחה אחרת שהחתונה הנוכחית מזכירה את החתונה של אותה קרובת משפחה לא רק בגלל שהחתונות היו באותו יום בשבוע. אותה קרובת משפחה הבינה את כוונתי שכן גם היא היתה הרה בחתונתה. היום אני מבינה שהדבר חמור ביותר למרות שהעובדות היו גלויות וידועות לכולם. איך חוזרים בתשובה?
תשובה: יש לבקש סליחה ממי שדיברת אתה ובזה לסיים ולא לחשוש יותר.
שאלה: אזכרה וקדיש לאבי: מור אבי נפטר בתאריך ה באב תש"ע השנה התאריך נופל ביום שישי, (בדיוק כמו יום הפטירה), ברצוני לדעת האם אני מתחיל את הקדיש בשיר השירים של יום שישי שלפני (כ"ז בתמוז) ומסיים ביום שישי ה באב, או שבגלל שיום הפטירה נופל על יום שישי ה באב אז מתחילים ב ה באב ומסיימים ב י"ב באב. אני מבין שאת האזכרה עושים בכל מקרה ב ד באב, ועליה לבית העלמין ב ה באב בבוקר.
תשובה: מתחילים ביום שישי לפני האזכרה כז' בתמוז. אזכרה ועליה לקבר כפי שכתבת.
שאלה: סיאנס כדי לגלות את החטופים: לרב, כמובן שאיני מתכוון למעשה אבל ברמת העיקרון למה לא עושים סיאנס בשביל לשאול איפה החטופים, הרי פיקוח נפש דוחה כל מצוות שבתורה?
תשובה: : כל מה שאפשר לעשות מכוח הקדושה והתורה אנו עושים. כל הדברם האחרים לא יועילו. כללית צריך לדעת שכשמדובר על צרות פרטיות ניתן להעזר על ידי כוחות פרטיים ועל ידי צדיקים פרטיים. כשמדובר על צרה כללית בנוגע לכלל ישראל לפעמים גם לצדיקי הדור אין דרך להושיע אם לא כל אחד מאיתנו יעשה את המאמץ יחד איתם. אין בצרה כללית פתרון מקומי. הצרה הזאת תובעת מכולנו מכל אחד לעשות את המאמץ שלו ואז בעז"ה תבוא הישועה.
שאלה: שמו של משה רבנו: כבוד הרב שאלתי היא כזאת: אינני מבין איך זה יכול להיות שבת פרעה קראה למשה: "משה" ("כי מן המים משיתיהו") - ממתי בת פרעה יודעת עברית? ב נ.ב: נולדתי בשמחת תורה כ"ב בתשרי ה תשנ"ה - ואני תוהה האם זה אומר עליי משהו מבחינה קבלית וכו.
תשובה: לשואל לשאלת קריאת שמו של משה רבנו בשם עברי על ידי בת פרעה נדרש כבר רבי אברהם אבן עזרא לפני כשמונה מאות וחמישים שנה, וכתב: "שם משה מתורגם מלשון מצרים בלשון הקדש. ושמו בלשון מצרים היה מוניוס. וכך כתוב בספר 'עבודת האדמה' הנעתק מלשון מצרים אל לשון קדרים. גם ככה בספרי חכמי יון. אולי למדה בת פרעה לשונינו או שאלה". הסברים נוספים כתב החזקוני (שמות ב, י) לפני כשמונה מאות שנה, ואלו דבריו: "ותקרא שמו משה - כדברי רבותינו, שנתגיירה והיתה לומדת לשון הקודש, על שם הנס שנמשה מן המים להזכיר כי מן העברים הוא, ולכך אינו נזכר בכל התורה אלא על שם זה. דבר אחר: בת פרעה לא היתה יודעת לשון הקודש, אלא כך פשוטו של מקרא, ותקרא יוכבד את שמו משה, ותאמר לה בת פרעה: מהו לשון משה? והגידה היא לה, שהוא לשון המשכה, ואז אמרה בת פרעה: יפה קראתו כן, כי מן המים משיתהו". והמלבי"ם שם (לפני כמאה ושלושים שנה) כתב: "השגיח ה' שלא ישכח  משה את  עמו ומולדתו במה שקראה שמו משה, שמזכיר שמשתה אותו מן המים, וכבר כתב פילון היהודי בספר 'חיי משה' ששם משה מורכב מן 'מו', שהוא מים בלשון מצרי, כמו מוי בלשון ארמי, ומן 'שה', שהוא לשון הוצאה והמלטה בלשון מצרי, ושם זה מעיד על מקרה זה בין בלשון מצרי ובין בלשון עברי. וכן כתב היוסיפון בקדמוניות שלו (ספר ב, פרק ט). ועל ידי זה נחקק בלבו תמיד שהוא מזרע בני תמותה, וכן ידעו כל ישראל כי הוא יהודי". (ברוח זו כתב גם רבי דוד צבי הופמן בפירושו לספר שמות ב, י). בנוגע להערה בה סיימת: יום הולדתו של אדם הוא בודאי בעל משמעות עליונה, אך לא כל אדם ואף לא כל רב יודע נסתרות אלו. רק יחידי יחידים, טהורים וקדושים, רשאים להציץ לעולמות סודיים אלה. יתן ה' ונזכה לשמוח בשמחתה של תורה, להגות בה ולהבין את עומקה ורזיה. נאמנה
שאלה: בהמשך לשאלה הקודמת: לא הבנתי את התשובה, מי אמר שעם ישראל היה באמת במדבר ואכל רק מהמן? ועוד, בכל דת אפשר למצוא קריטריון שלא נמצא בדתות אחרות. אפשר להגיד שלהאכיל עם שלם במשך 40 שנה, כשהוא היה במדבר ואף אחד לא ראה אותו, זה לא הוכחה, ולעומת זאת לתת אש לעיני כל האנושות - או להרוג את חצי (!) מהגברים בעולם, זה הוכחה. מה כל כך מיוחד בהוכחה על המן? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה אישית
תשובה: ב"ה לך משה היקר. שמחתי לקבל את תגובתך. כפי שכתבתי ירידת המן לא מהווה לדעתי רק הוכחה, אף שיש לה סימוכים רבים במציאות, כפי שתוכל לראות בספרי ההסטוריה, אלא יש בה ביטוי מיוחד לקשר עם ה'. חשוב לדעת, אכן כל אחד יכול להמציא טענות כאלו ואחרות, אך חשוב לדעת שהתורה היא שלמות, היא מובילה את האדם לשלמות, לגדלות, להיות טוב יותר ושלם יותר במידות ובחיים. טוב ה' אלינו הוא המפתח לאמירה אלוקית אלינו - היו טובים, היו שלמים יותר. אחד מהיסודות החשובים ביותר הוא שעולם היהדות הוא עולם גדול ורחב, והלימוד המסודר שלו בונה את האדם, ולכן לא נכון יהיה להיכנס לויכוחים על הוכחה כזו או אחרת דרך האיטנרנט, אלא לנסות להיכנס ללימוד מסודר של הנושאים. כמובן שדבר זה לא סותר את האמת שלך, את הדרישה שלך לאמת, אך חשוב לא לנסות להפוך את הבימה הזו לבית מדרש, שלעולם היא לא תוכל להחליף מקום זה. אם תרצה אשמח לעזור לך למצוא קשר, בית מדרש שבו תוכל לברר את הדברים באופן יסודי ומסודר, ותקבל מכך הרבה יותר. בכל אופן, במידה ולא תעשה זאת, אכתוב כמה נקודות. א. יציאת מצרים מוכחת היום באופן מדעי - יש היום הוכחות במצרים באופן חד משמעי. ב. טביעת המצרים בים - הוכח, ויש כיום הוכחות בתוך הים. ג. דייקנות התורה מוכחת הן בתחזיות העתידיות והן בפלאיות שמתבטאת בתחומים רבים כגון בדילוגי אותיות ועוד. ד. הסברי היהדות לכל דבר ברורים ומושלמים, דבר שלא קיים באף דת אחרת. ה. לכל דבר ביהדות יש הוכחות ויש עדויות ברורות, ולא כמו בדתות אחרות שאדם המציא. יש עוד דברים רבים, ורק נגעתי בקצה המזלג. בברכת הצלחה רבה, ואל תהסס לקבוע לך לימוד מסודר במקום טוב. הרב יצחק גרינבלט.
שאלה: גזל במקום העבודה: יש לצין בראש ובראשונה שכבר שאלתי רבנים על אותו עניין ולא קיבלתי מענה על הכל. אלא על חלק. אני עובדת אצל בנאדם משווק מורשה של חברה סלולארית במוקד במרכז הארץ. אני מוציאה שיחות לאנשים ומציעה להם להצטרף. כבר חצי שנה שאני עובדת במקום. בכדי להצטרף לחברה סלולארית צריך סים כרטיס שנמצא במכשיר הסלולאר שעולה 50 שקלים. המנהל שלי אמר לי לומר שבחודש הראשון יראה הלקוח חיוב של 50 שקלים ולאחר 3 חודשים יראה זיכוי ישירות לחשבון. בהתחלה זרמתי עם זה עם קצת חשש שאולי זה לא נכון. אבל הכי טוב מבחינת המנהל?שלא אזכיר בכלל את עניין כרטיס הסים שעולה כסף. ויקחו לו 50 שקלים על הסים מבלי שישים לב. למרות שהיה לי חשש שזה לא נכון המשכתי לעבוד בזה! גם כשידעתי מפורשות שלא יקבלו הכסף היו כמה אנשים שצרפתי!!!!!!!!!!!! כשהבנתי את חומרת הגזל שעשיתי התקשרתי לכל אותם האנשים שצרפתי לחברה ואמרתי להם שכנראה לא יקבלו החזר. ובאמת, לא קיבלו. מי אמור להחזיר להם הכסף? מדובר פה על מאות שקלים! אני צריכה להחזיר? על כל אחד שצרפתי קיבלתי עמלה
תשובה: ברור שלקיחת כסף במרמה הינה איסור חמור. ואם אכן נהג בעל החברה, המשווק, כפי שאת מספרת, אין ספק שיש כאן איסור. השאלה הגדולה והעיונית שיש כאן היא להגדיר את הפעולה שלך בתוך המכלול של המקרה, האם יש כאן שליחות לדבר עבירה או שותפות בעבירה או מעשה עבירה עצמי (גניבה גזל נזק ), וכתוצאה מההגדרה הזאת נוכל גם לקבל את מכלול הדינים הנגזרים להלכה למעשה מהגדרה זאת, וזאת הסיבה למענה הלא פשוט לשאלה זו, וממילא למענה החלקי שקיבלת. מהתייעצות עם כמה תלמידי חכמים, נראה שיש במקרה זה, על פי סיפור דבריך גדר של "מזיק בגרמי", זאת אומרת הפעולה מוגדרת כנזק אך לא כנזק ישיר ממש אלא עקיף ומכל מקום הוא מיוחס לעושה הפעולה ומחייבים עליה בבית דין. נגזרת הדינית מהגדרה זו: שעל מה שעשית טרם ידיעתך על כך שבעל החברה גובה מהלקוחות כסף ללא ידיעתם ואינו משיב להם, אינך צריכה לפצות את הלקוחות. אך במה שעשית לאחר שידעת בברור שכך הוא מתנהג ולמרות זאת המשכת כרגיל, נראה שעליך לפצות את הלקוחות הללו בסכום המסויים (של כרטיס הסים ) שנלקח מהם ללא ידיעתם.
שאלה: ההבדל שבין ובשכבך לבקומך: מדוע חכמים דורשים את המילה "ובשכבך" לכל זמן שבפועל שוכבים (כדברי רש"י בברכות ריש ד:) ואילו את "ובקומך" לכולי עלמא דורשים לזמן המקובל בעולם לקום בבוקר,אבל לא כל זמן שבפועל ערים,כלומר כל היום (וכמובן שזהו גם לפי דין דאורייתא,שהרי אם קרא אחר שלוש שעות לא יצא אפילו בדיעבד)?
תשובה: כפי שדייקת בשאלתך, בתוך שאלתך נמצאת כבר רוב התשובה, כדברי חכמים שאלת חכם חצי תשובה. בשכבך -נדרש כל זמן שבני אדם שוכבים שכן זו המשמעות הפשוטה של המילה, בשכבך- כאשר אתה שוכב  כל הלילה. מאידך, ובקומך -פירושה הפשוט של המילה כל זמן שאדם קם, לא נאמר כאן כל זמן שאדם ער! אלא קיימת התייחסות רק לפעולת הקימה, וכדברי חכמים זמן זה מוגבל לשעות הראשונות של היום. יום טוב
שאלה: מדיני תענית יחיד: רציתי לברר כמה עניינים לגבי תענית יחיד. א. האם יש עניין לקבל במנחה דווקא בנדר? בסידור קורן מופיע נוסח על קבלת תענית נדבה אבל בפוסקים תמיד מתייחסים לנדר (בין השאר בקיצוש"ע מקור חיים הוא מציע לקבל נדר עם תנאי שאם ארצה להפסיק אקרא תהלים פרק כג,ולכאורה אם אין הבדל עדיף לקבל בנדבה ולמנוע בעיות). נוסח אחר: האם יש חיסרון לקבל בנדבה? (לדוגמא שלא יהיה אפשר לומר עננו). ב. האם בתענית יחיד נוסח אשכנז אומרים שים או (בסידור מציינים תמיד "בתענית ציבור" על שים ולא ברור אם בא לאפוקי תענית יחיד). ג. מה כלול בזמן מנחה שיש לקבל בו את התענית מבעוד יום,האם דווקא עמידה או חזרת הש"ץ,כל מנחה או שזו הגדרה כללית מזמן מנחה ועד השקיעה?
תשובה: לשואל, ובשורות טובות! א. הנוסח "תענית נדבה" מקובל בפוסקים (עיין למשל בשערי תשובה סי' תקסב סק"ח) ואינו שולל את הגדרת התענית כנדר. יש אמנם בדיני קרבנות הבחנה מסוימת בין "נדר" ל"נדבה", אבל לענייננו אין זה משנה, והמושג "נדבה" בא רק לומר שמדובר בתענית שלא היית מחויב בה לפני כן. לגבי הוספת המילים "בלי נדר ובלי שבועה", שנדפסו בחלק מהסידורים, אכן פוסקים רבים שללו נוסח זה (כגון בשבט הלוי ח"ח סי' קל ושו"ת בצל החכמה ח"ה סי' קסב, ושם דיון עקרוני על קבלת תענית, האם היא נדר גמור או לא, ועיין פסקי תשובות סי' תקסב אות ו). ב. לפי נוסח אשכנז בתענית יחיד יש לומר " " ולא "שים ". הנוסח "שים " מתקשר לברכת כהנים ("ברכנו. באור פניך, כי באור פניך.", במקביל ל"יאר ה' פניו אליך"), ולכן לפי נוסח אשכנז יש לאומרו בתפילת שחרית ולא במנחה וערבית, שאין בהן ברכת כהנים (עיין רמ"א או"ח סי' קכז ס"ב והגהות מיימוניות דפוס קושטא בהל' תפילה פט"ו ה"י, נדפסו במהדורת שבתי פרנקל בחלק אהבה עמ' שנה). ובתענית ציבור, שיש בה ברכת כהנים במנחה, אומרים "שים ". ממילא, בתענית יחיד, שבה אין ברכת כהנים, אומרים " " כבכל תפילת מנחה. ג. זמן קבלת התענית - לכתחילה יש לומר נוסח זה של קבלת התענית בסוף תפילת העמידה, לפני "יהיו לרצון אמרי פי", או גם אחרי "יהיו לרצון" כל עוד לא פסעת לאחוריך וסיימת את התפילה. יש עדיפות לעשות זאת ב'מנחה קטנה', הסמוכה יותר לסוף היום, ולא ב'מנחה גדולה'. בדיעבד, מי שלא קיבל על עצמו את התענית בתפילתו יכול לומר זאת גם שלא בתפילה עד שקיעת השמש (שו"ע סי' תקסב ס"ו ומשנ"ב ס"ק כז ולג).
שאלה: נדר בכתב : אני ברגע של עצבים עם הארוס נדרתי נדר שבחיים של אחיינית שלי אני לא יראה לו יותר את הפרצוף שלי, זה נרשם עם טעויות ורק ביני לבינו ללא עדים וללא דיבור ואמירת שפתיים, האם הוא תקף??
תשובה: עלייך לפנות לרב שיתיר לך את הנדר. צריך להתרגל לא לנדור. אני מאחל לכם חיים מאושרים יחד מתוך סובלנות, אהבה ואחווה!
שאלה: מגבת בשבת: יש לי 2 שאלות: 1. לאחר שרחצתי כלים בשבת, האם מותר להניח אותם על מגבת? (כאשר עושים סעודות גדולות ואין מקום לכל הכלים על מתקן הייבוש) 2. האם מותר להרטיב מגבת בשבת ולשים בחדר (ע"מ ליצור לחות כאשר יש יובש קיצוני). האם את אותה מגבת רטובה אפשר להניח מול מאוורר (כדי לצנן חדר ללא מזגן)
תשובה: 1. מכיוון שהמגבת מיועדת לניגוב כלים אין כאן חשש סחיטה. אמנם אם מנגבים כלים במגבת ולא רק מניחים עליה, אז ישנה בעיה של סחיטה בכוסות צרות כיוון שלוחצים בתחתית הכוס וסוחטים את המגבת. אבל כאן, שרק מניחים את הכלים על המגבת, וכן בכוסות רחבות או בשפת הכוסות אפילו אם הם צרות (כוסות רגילות שלנו נחשבות לצרות), אין בעיה של סחיטה ולכן מותר. כמו כן אין כאן בעיה של כיבוס כיוון שלא אסרו להרטיב בגד בדרך של ליכלוך, היינו שמנקים או מנגבים בעזרת הבגד. וכן לא גזרו על בגד שאינו מקפיד עליו שיהיה רטוב כמו מגבת. 2. שתי סיבות הביאו הפוסקים לאיסור שריית בגד במים בשבת: א, משום כיבוס. ב, שמא יסחוט את הבגד. לגבי הסיבה הראשונה נחלקו הפוסקים האם שייך כיבוס בבגד נקי. יש הסוברים שאין בזה כיבוס, ויש הסוברים שהואיל והרטבת הבגד מועילה קצת גם לבגד נקי יש בזה משום כיבוס. להלכה נפסק להחמיר שיש כיבוס גם בבגד נקי. לגבי הסיבה השניה, מחלקים הפוסקים בין אם הרטיבו קצת את הבגד שאין לחשוש שמא יסחוט, לבין אם הרטיבו הרבה את הבגד שאז שייך החשש שמא יסחוט. לכן אסור להרטיב מגבת כדי ליצור לחות, לצנן את החדר או לכל צורך אחר. 3. גם אם השרו את המגבת בערב שבת ע"מ להניח אותה מול מאוורר, אין להוציא את המגבת מהמים בשבת כיוון שיכול לבא לידי סחיטה. הרב שלמה בורנשטין
שאלה: גבולות הארץ ומעשרות: -למה הכוונה שח אומרים שהארץ הייתה של 400 פרסה על 400 פרסה (לגבי המרגלים שתרו את הארץ) והרי במציאות גבולות הארץ קטנים יותר (לגבי שמיטה וכד )? - למה צריך להפריש מעשרות גם היום אם אין בית מקדש והלויים לא עובדים בו וצריכים לקבל מעשרות "חלף עבודתם באוהל מועד" (פרשת קורח)?
תשובה: לשואל בשאלה אודות דברי ח על גבולות ארץ ישראל (ת' פרסה על ת' פרסה) נבוכו רבים מן העוסקים בסוגיות אלו מן הראשונים ועד האחרונים והציעו מספר הסברים. אמנה חלק מהם: א. בעל "חסד לאברהם" (ג, ג) כתב: "ודע ששיעור ארץ ישראל מהלך ארבע מאות פרסה על ארבע מאות פרסה, ועכשיו לא נשארה אלא מאה על מאה שהוא חצי חלק שמיני, וכל מקום דשן ושמן נקמט ונתקבץ" (ראה שאילת יעב"ץ תשובה קכז). ב. בעל ה"כפתור ופרח" (פרק יא עמ' מו) כתב: ואם תדקדק במה שיש מהר ההר עד נחל מצרים נמצא היום ד' מאות פרסה, אלא הפרסה משני מילין". כלומר פרסה רגילה היא אמנם ארבעה מילין, אך מקובל היה שישנה גם פרסה של שני מילין (וזה מתאים לשיטתו בגבול הר ההר ונחל מצרים. עיין שם). ג. בעל "תבואות הארץ" (פרק א עמ' נד) כתב: "ולפי דעתי לשון ת' פרסה על ת' פרסה אינו מדוקדק כי אם לשון בעלמא שדרכם לומר כן כמו במצרים (פסחים צד ע"א). והוי יודע שכל כוונתי לפרש דברי ח על פי האמת והמציאות, להראות העמים והשרים כי כנים דברי ח, ואין בהם דברים שאין מובנים על פי המציאות". לגבי תרומות ומעשרות, מצוה זו מתחלקת לשני חלקים: החלק הראשון הוא הפרשת התרומות והמעשרות 'קריאת שם' והחלק השני הוא נתינתם בפועל. היום איננו נותנים בפועל כדי שלא יכשלו זרים באכילת הפירות הקדושים, וכן כדי שהכהנים-לויים לא יכשלו באכילת הפירות שלא בטהרה. מלבד הדאגה למשרתי ה' הכהנים העוסקים תמיד במלאכת שמים, מטעמי המצוה הוא שיזכור האדם את בוראו על כל הברכה שברכו (ראה ספר החינוך מצוה תקז). נאמנה
שאלה: במה יש אבקת חלב נוכרי?: כאשר כתוב על גב המעדן הגבינה "אבקת חלב",הכוונה בהכרח לאבקת חלב נוכרי או שיש גם אבקה "יהודית"? והאם כשכתוב כשר למהדרין אפשר לסמוך שמדובר במוצר שבוודאות אין בו אבקת חלב נוכרי? ומה בדבר מוצרים של תנובה (חוץ ממה שכתוב בפירוש שיש בו), אם כתוב סתם כשר,זה אומר שאין? ממה שראיתי בתשובות באתר,לא תמיד החברות מיישמות את הקביעה לפרט האם יש אבקת חלב נוכרי.האם זו לא גניבת דעת והכשלת הציבור בהנחה שאני רוצה להקפיד לא לאכול?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה על פי נוהל הכשרות כאשר במרכיבים קיימת אבקת חלב נוכרי צריך לציין זאת במרכיבים וגם לכתוב כשר חלבי לאוכלי אבקת חלה נוכרי, כאשר במרכיבים קיימות מחמצות שגודלו על אבקת חלב נוכרי, חלבון מחלב נוכרי, מי גבינה נוכרי יש לציין זאת במרכיבים ולכתוב כשר חלבי לאוכלי אבקת מרכיבי חלב נוכרי. לא תמיד כותבים גם בכשרות אבל במרכיבים כותבים. לכן אם לא כתבו זה אמור להיות אבקת חלב ישראל. אולם במוצרים שהם לא מהדרין לפעמים משתמשים בחלב שנחלב בשבת. הרב חגיבר גיורא
שאלה: הטוב והמטיב על זכייה בחידון: האם לברך הטוב והמטיב על זכייה בחידון תנך?
תשובה: לשואל, אם הזכייה כוללת פרס משמח, המיועד עבורך בלבד, יש לברך "שהחיינו", ואם הוא מיועד גם לאחרים - "הטוב והמטיב". אם הזכייה איננה כוללת פרס, והשמחה היא רק על התואר "חתן תנ"ך", אין לברך. הרחבה: ההבחנה בין "שהחיינו" על בשורה טובה עבורך לבין "הטוב והמטיב" על בשורה טובה גם עבור אחרים מבוארת בשו"ע (או"ח סי' רכג סעיפים ג, ה). אמנם לדעת השו"ע שם על מתנה יש לברך "הטוב והמטיב", כי נתינת המתנה היא טובה גם עבור הנותן, אך סברה זו שנויה במחלוקת ולמעשה אין לסמוך עליה (עיין במשנ"ב שם ס"ק כא ובברכת ה' לרב משה הלוי זצ"ל ח"ד עמ' קסה). יתכן גם שאפילו לפי השו"ע הרי זה דווקא במתנה לעני, או מתנה שהמעניק מתכבד בעובדה שקיבלת ממנו, עיין ברא"ש המובא בבית יוסף שם, מה שאין כן כאן. לגבי עצם הזכייה בתואר, ללא פרס, אמנם יש מהראשונים שהורו כעין זה לברך "שהחיינו" על זכייה בתואר "חתן תורה" בשמחת תורה (רוקח, הל' ברכות סי' שעא), אך כידוע הדבר אינו נהוג. גם על זכייה בתארים משמעותיים יותר, כגון קבלת משרת רבנות, דנו הפוסקים, ואלו שהצדיקו את הברכה אמרו זאת בגלל התועלת ברוחניות ובגשמיות שתימשך מזה ולא על עצם התואר (עיין ב'מור וקציעה' סי' רכג).
שאלה: האם מותר לרווקה לסיים קשרים בגלל זוטות: ישנם רווקות שמסיימות קשרים בשלב מאוד מוקדם וללא מחשבה רצינית ועל סיבות לא רציניות. שאלתי היא אך ורק מבחינת המצב של הבחורה בעולם הבא (ולא בעולם הזה) האם היא תענש במצבים הבאים א. נניח שרווקה מצאה בדיוק את מה שהיא מחפשת והיא מסיימת את הקשר סתם כי החליטה שיותר כיף להיות רווקה ב. המראה של הבחור מוצא חן בעיניה אבל היא רוצה להתחתן עם מלך היופי ג. הבחור אמר שהוא תלמיד ישיבה ורק בגלל זה היא מסיימת את הקשר, הבחורה אפילו לא טרחה לשאול את הבחור או את השדכנית האם הוא מתכוון לעבוד בעתיד ד. הבחור שאל בפגישה שאלה שפחות נהוג לשאול בפגישות (למשל, הבחור שאל את הבחורה שלאה ספציפית בהלכות שבת על מנת לבחון את הבקיאות של הבחור בהלכות), אבל הבחורה חותכת רק בגלל שאלה אחת שלא נראית לה ה. הבחור לא רוצה ללבוש חליפה ומגבעת לאחר חתונה
תשובה: צריך לדעת שהשמחה הגדולה ביותר היא שמחת היצירה ואין יצירה גדולה יותר מאשר הבאת בנים ובנות לעולם וגידולם להיות חלק מבנין האומה כולה. כל שמחת הרווקות היא שמחה על מציאות שאין לה עתיד והיא תעלם פתאום ותשאיר את האדם בהרגשת ריקנות קשה. לכן לא בונים בית רק בשביל האיש או האישה אלא למען החיים הבונים ביחד שאין לזה תחליף. האיש והאישה הם החברים הטובים ביותר שיכולים להיות ומה שצריך לבחון זה את המידות והאמונה וכל השאר לא חשוב באמת.
שאלה: על מקום קבורתם של דור המדבר: שבוע טוב, רציתי לשאול לגבי הדרוש שבכל שנה חפרו דור במדבר בורות ושכבו לישון שם. ואם זכו קמו בבוקר ואחרי כיסו את מקומם. היכן היה מקום חפירת הבורות הרי ידוע כי יש צורך במרחק בין מקום ישוב (המחנה בו שהו) לבין בית הקברות. האם יצאו חוץ למחנות באלפיהם? ועוד שאלה מדוע הגדולים מגיל 60 לא עשו כן? האם רק מפני שמעל גיל 60 עברו את גיל הכרת? הרי גם הם היו בכלל חוטאי דור המדבר? ושאלה אחרונה - הרי ידוע שיש צורך בתכריכים ואם כן הרי כתבו שהיו מכסים את הבורות - האם היתה זו הוראת שעה? והאם צינו את מקום קבורתם? ישר כח ותזכו למצוות
תשובה: לשואל מקור דברי ח אודות הקברים שחפרו אנשי דור המדבר הוא באיכה רבה (פתיחתא לג), שם מפורש שמשה רבנו היה מכריז כל ערב תשעה באב: 'צאו לחפור!'. כלומר אכן כדבריך, הקברים נחפרו מחוץ למחנה. גזירת המדבר לא נגזרה על הפחותים מגיל עשרים ועל הגדולים מגיל ששים (ראה בבא בתרא כז ע"א ד"ה היה מן). טעם הדבר מבוסס על דיני ערכין כמבואר ב"תורה תמימה" (במדבר יד, כט אות כ). עיין שם. לגבי לבישת תכריכים וסימון הקברים, לא ידוע לנו כיצד נהגו, ואולי באמת לבשו תכריכים ומשנתברר שאכן מתו סומנו הקברים על ידי אלו שנותרו בחיים. נאמנה
שאלה: חלב עיזים אחרי בשר: לא תאכל גדי בחלב אימו אדוני. יש לי שאלה אלייך: אנו יודעים שאסור לאכול בשר בקר ולאחר מכן לאכול חלב. אלא לחכות 6 שעות ורק אז לאכול מוצר חלבי. השאלה שלי היא: האם מותר לאכול אחרי אכילת בשר בקר חלב עיזים כבש? על תשובתך!
תשובה: כך נפסק בשולחן ערוך (יורה דעה סימן פ"ז סעיפים א-ב) "כתוב בתורה לא תבשל גדי בחלב אמו שלש פעמים אחד לאיסור בישול ואחד לאיסור אכילה ואחד לאיסור הנאה.גדי לאו דוקא דהוא הדין שור שה ועז ולא שנא ( אין הבדל) בחלב אם לא שנא בחלב אחרת." חכמים הרחיבו את דין התורה, כפי שציינת ויש לחכות אחר בשר 6 שעות כדי לאכול מאכלי חלב. כל סוגי מאכלי החלב בכלל זה כפי שפוסק השולחן ערוך לגבי בישול בשר בחלב. יום טוב
שאלה: השם  ראם  לבן: כבוד הרב, מה משמעות השם ראם והאם שם טוב ומומלץ לבן בע"ה?
תשובה: ראם זהו שם של חיה טהורה אמנם היא בולטת בגבהה שרמוז בשמה רם. לכן לא כדאי להשתמש בשם שיש בו הבלטה, כי כל מה שיש בו צניעות יש בו הצלחה.
שאלה: המשך לימוד בדיני חרקים: האם דין שקיות כחברת "סוגת" נחשבות כסגורות הדורשות בדיקה או כאטומות בוואקום הפטורות? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לימוד דיני בדיקת חרקים"
תשובה: וברכת ד' שקיות סגורות אינן אטומות, יש בהן אפשרות של התפתחות ביצים לחרקים. ופדויי ד' יישובון בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: שינוי השם: "דין" : כבוד הרב אני מאוד לא מרוצה משמי מטעמים שונים (בעל משמעות כבדה, שם לא יהודי), וכבר ייעצו לי רבנים מכובדים לשנות שם זה. אשמח לדעת מהי דעתך בנושא, ואילו חלופות אתה מציע? נ.ב: האם אין זה חילול הקודש לדבר בשפה העברית (שפת הקודש) בחיי היום - יום? ומה שחורה לי מכול הוא שאנשי דת רבים טועים טעויות לשון מחרידות באופן תדיר למדי. האם לומדים דקדוק בישיבות - או שמא לאו?
תשובה: בדרך כלל חכמי ישראל מתנגדים לשינוי שם, אך כאן דוגמא בולטת שכדאי לשנות,ולתת שם ערכי המסמל אותך כבן לעם היהודי, השם נתון לבחירתך השמות: עדיאל, נריה,עמיצור שמות טובים וראויים. לגבי העברית - דבר חשוב ביותר מצווה ללמוד דקדוק, בישיבות רבות עושים בגרות בלשון.
שאלה: בטעות אכלתי בשר ואחרי שעה חלב: אני עשיתי דבר חמור, אבל לא בכוונה. אכלתי בשר ואחרי שעה אכלתי חלב. אחרי שסיימתי נזכרתי שאכלתי חלב, רצתי לשרותים הקאתי ואכלתי לחם. אני לא יודע מה לעשות, מה אפשר לעשות?
תשובה: ידידי היקר, כיון שנעשה בשוגג והאיסור מדרבנן וגדר של הרחקה, לא נדרש כלום לעשות. אך חשוב לחזק את לימוד התורה וללמוד הלכה למעשה. ה' יצליח דרכך.
שאלה: איך ללמוד תורה: 1. האם יש דברים שאנשי ההשכלה הבינו ביהדות שגם גדולי ישראל מסכימים לזה? 2. אני קורא דברי תורה ולפעמים רב כאשר רומז על רב מסוים שהוא לא כשר האם לדלג על קטע כזה אני אישית נראה לי שכן? 3. שבוחנים אותי האם מותר לי לענות תשובה לא מלאה אם אני ידוע חלק מהתשובה מצד אחד אני חושש לשקר מצד שני אני אומר הפוך הרב רוצה לבדוק אותך? נ.ב. על התשובות היפות תגדילו תורה אשריכם שאתם משמחים אותנו בשמחת התורה והגאולה.
תשובה: 1. יש דברים בהם אנשי ההשכלה הבינו כמו ח, הרי לא יתכן אפילו מבינה הסתברותית שבכל דבר הם יגידו דווקא הפוך. הבעיה הגדולה היא שכל השורש והגישה של אנשי ההשכלה היא בעייתית, משום שהם עוסקים בהבנת התורה בה הקב"ה מצווה אותנו במצוות רבות, אמנם אנשי ההשכלה (שאינם דתיים) לא מקיימים אותם וממילא על הלימוד שלהם הוא חיצוני וגם יש להם נגיעה, כי בגלל שהם לא רוצים להיות מחוייבים במצוות יש להם אינטרס למעט ברפמת האמינות והמחוייבות של התורה. 2. זו שאלה מורכבת, כואבת ובעייתית. מצד אחד יש כאלו שבאמת לא הגיעו למדרגה של רבנים הראויים להורות הלכה וכד' ובכל זאת הם עושים זאת ולא יודעים את מקומם משום שיש להם בעיה בענווה, ובמקרה כזה על התלמידי חכמים האמיתיים מוטל ליידע את הציבור כדי שלא יגררו אחריהם וייכשלו. אמנם ברוב המוחלט של הפעמים מדובר פשוט ברבנים בעלי השקפות שונות, ולצערנו חסר הערכה בין הציבורים השונים, לדעת להעריך גם אם יש דעות חלוקות ולפיכך משתלחים זה בזה. אם יש ביקורת עניינית אפשר לקרוא אך אם מדובר כמו ברוב המקרים בהשתלחויות לא ענייניות אלא סתם מבזות אין לקרוא דברים אלו אלא לברוח מהם. 3. יש לענות את החלק שאתה יודע, וכך הבודק ידע שאתה יודע באופן חלקי את התשןבה, והמבחן אכן ישקף באמינות את ידיעותיך.