שאלה: שבועה "לבטל חוג כדורגל": נישבעתי לבן שלי בה' שאני יבטל לו את חוג הכדורגל בעקבות חוסר משמעת וכבוד שמתמשך זמן ארוך. נוסח השבועה היה "אני נישבע בחיים שלי ובה' שאם אתה לא בא הביתה תוך שעה אני יבטל לך את החוג". למחרת השבועה הלכתי וביטלתי לו את החוג כמו שנשבעתי, כולל סידור הנושא הכספי, אבל באותו יום הוא הלך רגיל לחוג עם אימא שלו שנכנעה לו, ושמה ההנהלה החזירו לו את החוג כרגיל. שאלתי היא כזאת, אם הוא הולך אל החוג כרגיל, שבועתי הופרה? או שעצם העובדה שאני באמת הלכתי וביטלתי לו את החוג זה למעשה השבועה? כמובן שאני בעז"ה ישתדל לא להישבע בכלל בעתיד. מראש. השאלה נשאלה בהמשך לשאלה אישית
תשובה: לשואל, מצד הדין מסתבר יותר לענ"ד ששבועתך התקיימה ולא הופרה. אך ליתר ביטחון, ומחמת חומרת העניין של שבועה, ובפרט בשם ה', כדאי שתיגש בהקדם לתלמיד חכם במקום מגוריך ותבקש שיתיר את שבועתך. מעבר לדיון על השבועה, מאוד לא טוב כשיש חוסר תיאום שכזה בין אבא לאמא והבן מנצל אותו. כדאי לחשוב ביחד ביניכם בצורה נעימה איך לשפר את הדברים. הרחבה: שבועה מחייבת רק את מי שנשבע, כך שהאמא והבן לא "הפרו את שבועתך". מה שיש מקום לדון בו הוא האם אתה מפר את שבועתך בכך שאינך חוזר ומבטל את החוג, כלומר: האם השבועה "לבטל את החוג" היא שבועה על מעשה חד פעמי, או התחייבות קבועה לא לממן את השתתפותו בחוג (אם מישהו אחר מממן אותו, ולא מכיסך או מכיסכם המשותף, אין ספק ששבועתך לא עוסקת בזה). מסתבר לענ"ד שבביטול חד פעמי קיימת כבר את שבועתך, ואין זו התחייבות לבטל לצמיתות שוב ושוב אם החוג יחודש. בדומה לכך מצאנו בשולחן ערוך (יו"ד סי' רלח סכ"ג) שמי שנשבע לתת מתנה יכול לתת מתנה על מנת להחזיר (אלא אם כן מדובר בצדקה, עיין בש"ך שם). מכאן ש"לתת" מתפרש במובן מצומצם, מעשה חד פעמי, גם אם מבחינת תכלית העניין סביר שדעת האדם למתנה קבועה. ולכאורה קל וחומר לכאן, כי גם אם נניח בבירור שהתכלית של "לבטל" היא שההשתתפות בחוג תופסק לצמיתות הרי המשמעות המעשית מצדך בדרך כלל היא מעשה חד פעמי של ביטול, וממילא מסתבר שרק עליו התחייבת. כמו כן מצאנו במשנה (גיטין פ"ד מ"ז), שמי שנודר הנאה "אם לא אגרש" ואחר כך גירש - רשאי להחזיר, והגמרא (מו ע"ב) אף תמהה מה החידוש בדבר. ולא רק לגבי "אם לא אגרש", שאינו הנדר עצמו אלא רק תנאי בנדר, אלא גם לגבי שבועה "לגרש את אשתו" מצאנו בשו"ת הרדב"ז (ח"ד סי' רסג) שנקט בפשטות שהנשבע כך רשאי לגרש ולהחזירה לאלתר, אע"פ שלא התכוון לכך בתחילה וברור שהתכוון לגרש לצמיתות. אמנם בשו"ת הריב"ש (סי' שמא) כתב לכאורה להיפך מהשו"ע, שהנשבע "לתת" אינו יוצא ידי חובה במתנה על מנת להחזיר, כי "בתנאים שבין אדם לחברו הולכין אחר לשון ודעת בני אדם, וכל שהתנה סתם לתת - יש לו לתת סתם, ולא בתנאי ושיור זה. וכן בנדרים ושבועות, שהולכין בהן אחר לשון בני אדם". אך הנדון שם הוא מישהו שנשבע לפי דרישתו של חברו, ולכן אנו אומרים ששבועתו חייבת להתפרש לפי מה שהיה רצוי לחברו (עיין רמ"א חו"מ סי' רמא ס"ו וסמ"ע סקי"ז ושיירי כנסת הגדולה יו"ד סי' רלח סקט"ז), מה שאין כן בנדון זה. בשאלה הכללית כיצד לפרש שבועה, האם לפי לשונה המדויקת או לפי תכליתה, יש מקורות סותרים ודעות שונות. ברמב"ם הל' נדרים פ"ו הי"ח: "מי שנשבע או נדר שלא ידבר עם חבירו הרי זה מותר לו לכתוב בכתב ולדבר עם אחר והוא שומע הענין שירצה להשמיעו, וכזה הורו הגאונים". החתם סופר (יו"ד סי' רכז) דן האם ההיתר נובע מדקדקנות לשונית, שכתיבה אינה כדיבור, או - וכך מסקנתו - מתפיסה תכליתית, שהדיבור מקרב לבבות יותר מהכתיבה. בשו"ע סי' ריח ס"א כתב באופן כללי שיש לפרש נדר לפי נסיבותיו ולא רק לפי לשונו. ובס"ב כתב: "מי שהעלילו עליו מפני שמכר יין לישמעאלים ומפני כך נשבע שלא יעשה יין למכור, והיה לו יין עשוי מקודם, אסור למכרו". ופירש הרמ"א: "דאף על פי שקאמר שלא יעשה, אזלינן בתר כוונתו" (מקורו בתשב"ץ, ובט"ז סק"ג נחלק עליו). בשו"ת רב פעלים (ח"ד יו"ד סי' כב) האריך בסוגיה זו, והסיק שיש לפרש את הנדר על פי כוונת הנודר, כגון שאם היה שתיין ונשבע שלא לשתות עראק - השבועה כוללת גם יין. ברם, נראה שגם לפי הדעה המרחיבה מדובר כשיש אומדנא דמוכח שזהו רצון הנודר, כמו שכתב התשב"ץ (ח"ב סי' סא, וכן מסקנת הרב פעלים שם). בנדון דידן מסתבר שאין אומדן מוכח שכזה, משום שפעמים רבות דרכם של הורים להעניש בסנקציה חד פעמית. לכן, גם אם אתה אישית התכוונת לביטול מוחלט וסופי לצמיתות, מאחר שהצורה שבה התבטאת לא מביעה זאת בבירור הרי שבועתך כוללת רק את הביטול הראשוני. אך יש מקום לומר לאידך גיסא, ש"לבטל חוג" פירושו שלפחות תהיה הפסקה מעשית כלשהי בחוג, ואם מבחינה מעשית מצד הבן החוג לא הפסיק בכלל והוא לא הפסיד אפילו פעם אחת - בראייתו החוג לא התבטל. יש בכך לפחות בעיה חינוכית: אבא נשבע בשם ה', אמא מתעלמת, והכל חוזר לשיגרה. לכן אני ממליץ שתיגש בהקדם לתלמיד חכם במקומך שיתיר את השבועה, ובמידת האפשר תשתדל שעד אז הבן לא ילך לחוג.