שאלה: התפילה משעממת - כל פעם אותם מילים - איך מכונים?: זה נורא קשה לחזור כל יום בתפילה על אותן מילים ועדיין למצוא בהן עניין. אשמח לשמוע שתי עצות כדי להתמודד עם זה. מראש
תשובה: לק"י לשואל ת היקר ה! ראשית, אני רוצה להתנצל שלקח לנו קצת זמן לענות על השאלה. כשיש מצוקה כזו שמרגישים לגבי התפלה ועובר לו יום ועוד יום ומחכים לתשובה זה בהחלט לא קל כי בינתיים ממשיכים עם השגרה הזו של התפלה ולראות את המילים ולא למצוא בהן ענין כלשהו עד שמתישהו אולי חלילה הופכים להיות אדישים. לכן, אשריך שזה מפריע לך! שנית, אולי מפה חלק מהתשובה לשאלה שלך. צעד אחר צעד הרבה פעמים אנחנו מוצאים את עצמנו בשגרה היומיומית ומה שמוציא אותנו לפעמים מדעתנו, או מצד שני נותן לנו לשנות את ההרגשות, זה כל מה שקורה מסביב או הדברים הקטנים שאנחנו בוחרים לתת להם משמעות. לכן, על בסיס זה אפשר באמת להציע הצעה אחת והיא להתמקד יותר בחלק מהתפלה. כמובן שצריך לכוון בכל התפלה אך גם בח מכירים בקושי ויש כוונה מינימאלית. אני אומר את זה כדי שלא נרגיש רע עם הקושי מחד, ומצד שני שלא נוותר על הרצון להגיע למקום שבכל התפלה נוכל להתרכז. לכן, ההצעה היא ללמוד על חלק מסוים בתפלה לפני התפלה. מה האורך ומה מילות התפלה המדוברות - זה כבר ענין ששל בחירה שלך על פי הרצונות שלך. לדעתי, יהיה חכם להתחיל עם ברכות שמונה עשרה, אבל זה לא מחייב. בחירה שלך. אם צריך עצה והכוונה לספרים ומפרשים - בשמחה רבה. מדברים עם הקב"ה זה נשמע לפעמים מצחיק כי זה ברור, אבל הרבה פעמים כשזוכרים כשעומדים בפני הקב"ה והעיקר זה הדיבור איתו אפשר להגיע למקום אחר בתפלה. פתאום הקביעות של המילים יכולה להיעלם מתוך הידיעה שאנחנו עומדים בפני ה. למה ואיך? ובכן זה לא שלמילים אין חשיבות, כפי שנסביר בהמשך יש להן חשיבות רבה. פשוט כשעומדים בפני ה  ויודעים שהדיבור זה איתו אנחנו מאירים את כל התפלה אחרת. פשוט נותנים ללב לשפוך את שלו. מתוך המילים. זה לא פשוט. זה אולי לפעמים קצת קשה אבל זה תלוי הרבה בהכנה לקראת התפלה. לפני התפלה, כשמכל מקום אנחנו יודעים שהמילים הן אותם מילים, פשוט לבחור לחשוב על מה אנחנו רוצים להגיד לקב"ה. על מה אנחנו רוצים לשבח אותו היום במיוחד. הרי יש כל כך הרבה לשבח! הרי אנחנו כולנו בטוחים כל יום ויום, למרות שאומרים "המחדש בטובו בכל יום תמיד מעשה בראשית" שהשמש תזרח. הדבר הפשוט שמתחדש בכל עת. לשבח את הקב"ה על כל גדלותו! בנוסף, יש בקשות מסוגים שונים שיש לנו לפני כל יום. אם זה במבחן מסוים, או מעשה טוב ופרויקט שלקחנו על עצמנו. יש עוד המום דברים שייחודיים לכל אחד ואחת שברור שיש לך. ומעבר לזה, יש גם הרבה דברים שאנחנו צריכים להודות לקב"ה. במיוחד אחרי השלגים שהיו והבתים שנותקו מחשמל אנחנו מבינים שזה שהחשמל מובן מאליו זה מעצמו דבר גדול. זה שיש לנו איך להתחמם. ובכלל הנשימה שיש לנו בכל יום, היכולת ללכת, לראות ולהריח זה דבר נפלא. נכון, קשה הרבה פעמים לחשוב על כל הדברים הקטנים האלה, אבל ברור שאפשר לחשוב על משהו. העצה הזו דומה אולי לעצה הראשונה, אלא שהראשונה נגעה בהבנה של התפלה ומה מילות התפלה אומרות. לעומת השניה שהיא נוגעת יותר בכוונה האישית שאנחנו נותנים לפני כל תפלה ותפלה. עד פה שתי עצות שדורשות מאיתנו השתדלות אך מאוד אפשריות לא משנה באיזה מצב אנחנו נמצאים. בנוסף, אני רוצה לתת עוד שתי עצות, מה שנקרא on the house, שאולי יעזרו לצאת מהדקלום של הטקסט למקום שבו באמת התפלה היא הופכת להיות, עוד יותר, אותה "עבודה שבלב" שח דיברו עליה. זה באמת לא פשוט, אך גם לא קשה, ולכן אני מביא את זה אחרי שתי העצות הראשונות. העצות השניות ידרשו מאיתנו לשנות את הגישה ואת ההסתכלות. פשוט להתחיל להסתכל על זה קצת הפוך. קביעות הלשון - עזרה למתפלל כשאנחנו ניגשים לתפלה הראש לשנו נמצא כל כולו עסוק בדברים אחרים. לטוב ולמוטב. לפעמים המחשבות סובבות סביב מה יש לנו לעשות במהלך היום, דברים שאולי שכחנו מאתמול או כל דבר אחר - חשוב יותר או חשוב פחות. לפעמים הראש דווקא מסתובב מדברים שקשורים לתפלה עצמה - איך נשבח את הקב"ה, מה אנחנו רוצים לבקש ממנו ואיך בכלל מתחילים להודות לו על כל הטוב שהוא מרעיף עלינו. זה בהחלט לא פשוט. אפשר לראות את נוסח התפלה לא כטקסט שמדקלמים אלא כמילים שח נתנו לנו שבראייתם העמוקה יודעים שמבטאים את הלכי הרוח הפנימיים שלנו וכל שלנו נותר לעשות זה ליצוק את התוכן האישי שלנו לתוך המילים על ידי הכוונה שאנו נותנים לצירופי המילים שהן הם מחיים את המילים. הם נותנים נשמה לתפלה ובמקום סתם טקסט זה הופך להיות תפלה ושיחה עם הקב"ה. עצם ההסתכלות יכולה לשנות את התפיסה ואיתה גם את הכוחות שאיתם באים להתפלל. דווקא בגלל ההיכרות יותר קל להכין את הלב ולכוון בתפלה. התחדשות בשגרה העצה הזו היא טיפה יותר מורכבת. הרבה פעמים אנחנו נשאבים לתוך שגרה ומרוב זה שהכל ברור אז אנו לא מצפים לתובנה חדשה. אפשר להסתכל על זה כמו נהיגה. אומרים שרוב התאונות שקורות הן ב-5  האחרון של הנסיעה. לרוב זה גם סביבת הבית. מדוע? כי מבחינת השכל כבר עברנו כמעט את כל הנסיעה ואם זה הבית אז בכלל, אנחנו מרגישים שאנחנו יכולים לנהוג שם בצורה עיוורת ואין שום דבר שיפתיע אותנו. עד שזה מפתיע אותנו. אמנם שם זה באמת דוגמא להפתעה רעה אך בתפלה, הרבה פעמים אנחנו לוחצים על autopilot-טייס אוטומטי ופשוט משחררים את הגרון, הלשון והשפתיים. המח חושב על משהו אחד ואנחנו ממלמלים "תהלת ה  ידבר פי". נכון, לא כולם כך, וזה אמירה קיצונית רק בשביל לתאר את המצב. אם פעם אחת נעצור ונראה את התפלה מבעד למציאות שאנחנו חווים. אם זה כאן ועכשיו או בהסתכלות כללית, זה מקבל צד נוסף. אמנם מלים אותם מילים אך תפלה שהיא עצמה מוגדרת "עבודה שבלב" משתנה. הרגשות והתחושות הפנימיים שלנו משתנים אז איך אפשר שהכוונה שאנחנו יוצקים לתפלה, אותה תפלה אישית וסובייקטיבית תשאר אותו דבר? זה לא נכתב כהאשמה חלילה אלא באמת שאלה בשביל כולנו לחשוב עליה, ואשריך שהעלית את השאלה ככה בצורה בריאה וטובה. לחשוב איך אנחנו מתחדשים דווקא מתוך מה שאולי אנחנו רואים כשגרה. למצוא כל פעם, ולא מתוך כורח, אלא כי זה מחויב, את הנגיעה החדשה, את הארת התפלה על פי המציאות עכשיו. ברור שזה לא ישתנה בצרוה דרסטית אלא זה החידושים הקטנים. חידושים שהם לאו בהכרח חידושים אלא משקל מסוימים שאנחנו נותנים לחלק אחד בתפלה יותר מהשני. לא שהוא יותר חשוב אלא שזה יותר זועק מקרבנו. עצות אלו בעצם בנויות על העצה השנית, מצד הכוונה האישית, ועל העצה הראשונה, מצד הצעדים הקטנים שלוקחים בבניית הכוונה שלנו בתפלה. אני מקווה שהעצות עזרו בצורה מסוימת. אם צריך עוד נשתדל לתת עוד. בינתיים, אני מצרף פה קישוריות לשתי שאלות שאולי יעזרו גם כן: או אם יש משהו שדורש טיפה הבהרה או חידוד, או שאלה חדשה - בשמחה רבה. שיהיה לך הרבה הצלחה ושתפילותיך יתקבלו תמיד לרצון לפני אדון כל. נתנאל netanelweil gmail.com