שאלה: מה ההיגיון בזה שלא התחתנתי עד היום??: הי אני בת 25, צעירה או לא צעירה אני חיה ביברה שלא נותנים לי לחשוב ככה. אני מתהלכת בין כל חברותיי הנשואות והם מספרות לי שהן לא מצליחות לישון בלילה כי התינוק הפריע והיא עסוקה כי הבעל מחכה לה ודיי אני כבר על סף שיברון, אני לא יודעת כבר מה לעשות עם עצמי מרוב תסכול. כן אני זו הילדה שתמיד ייעדו אותי להיות זו המתחתנת בין הראשונות, תמיד אמרו לי איך מתאים לי להיות אימא וכו והנה אני עדיין רווקה, ובינתיים לא רק שאני רווקה נוספים לי מלח על הפצעים והחברות שבכלל הייתי בטוחה שיתחתנו אחריי (ולא בשביל גאווה!!!) כולם מתחתנות לפניי, ואני זאת ששמרה על עצמה מפני נגיעות ובנים מוצאת את עצמה רווקה גם אחרי אלה שהיו תמיד סביבן בנים. ואני שואלת את עצמי איפה איפה ההיגיון? מה ה רוצה ממני?? והכי כואב אני חייבת לספר שמישהי אמרה לי (ואני בטוחה שהיא לא התכוונה) תשמעי אני ובעלי לפעמים רבים וזה ויש וויכוחים, אבל תאמיני לי שזה עדיף על להיות רווקה, בלי ויכוחים. פשוט אני נזכרת בזה ודמעות עומדות לי בעיניים, כמה צער אנשים יכולים לגרום ואפילו בלי לשים לב!! אז די נמאס לי אני מיואשת, אני בן אדם אופטימי אבל אם זאת מרגישה שהשמחה שלי לא תהיה שלימה עד שלא אעמוד מתחת לחופה.בפנים אני שבורה לגמרי.הלוואי ומישהו יחזק אותי כי אני.
תשובה: לא סתם אמרה מי שאמרה ש מאד לא פשוט לחכות. ולכן, צעירה או לא צעירה זה כבר פחות משנה. הנה עוד שנה הולכת להיסגר, ובסוף עונת החתונות הזאת אחרי ששמחת ורקדת בלי סוף מחכים לך בסיבוב החגים. את שוב מוצאת את עצמך נזכרת בבדיוק לפני שנה, כמה קיווית ואפילו היית בטוחה ששנה הבאה זה הולך להראות אחרת. שנה הבאה, את והוא בראש השנה בישיבה שלו סלש אצל ההורים שלך. שאת פחות מחפשת בגד לחגים ויותר מטפחת שתתאים. ושוב את מוצאת את עצמך לבד, בוכה לתוך הסידור, הדמעות כבר נכנסות לשקעים שאלה מהשנה לפני יצרו, מרגישה את המבטים של הדודות מהביכנסת, תופסת ת צמך פתאום מסתכלת באותו מבט מרחם על הבת של השכנים שכבר בת 32 ובאותה שבריר שניה נופל לך האסימון שתכלס היא גם לא נולדה רווקה בת 32, ומי מבטיח לך שאצלך זה יהיה אחרת. ופתאום את מבינה ממקום אחר את הסיפור המנויילץ הנחמד מהגן, על אשתו של רבי חנינא בן דוסא והשכנה הרעה, שביום שישי באה והתעקשה לראות מה ואיך היא מבשלת כשכלום זה הרבה לעומת מה שהיה להם. ואת מבינה למה הדבר היחיד ששובר את אשתו של רבי חנינא זאת לא העניות כמו השכנה הרעה, למה עם עצמך את מסתדרת ואפילו דיי טוב, גם עם האמונה בה, וגם עם הכאב הלא נגמר של אמא שלך, אבל האמירות של כל הנשמות הטובות האלה. שה  יעזור (בינינו, יותר להם מאשר לך, למה להתחתן בסוף זה קורה, להיות אדם בלי טקט ורגישות זה סיפור קצת יותר מסובך). זה כבר מעבר לכוח סבל שלך. כמה שאת מאכילה את עצמך באומנות הלסנן ובלדון לכף זכות, הם פשוט אוכלות אותך מבפנים ומפצפצות ת לב לחתיכות קטנטנות, פירורים, ברמות שאפילו הבחור האחרון ששבר לך ת לב לא הצליח להגיע. אז איפה ההיגיון זאת שאלה טובה, כל כך טובה שרק לטוב מכולם יש תשובה עליה. בזוהר כתוב שלפני שהנשמה שלך ירדה לעולם הזה, הקב"ה הראה לה את הסרט של החיים שלך, ומהפרספקטיבה של עולם האמת, הנשמה שלך בבהירות מוחלטת אישרה את מה שקורה איתך עכשיו. כביכול זה לא נשמע מעודד, אבל יודעת למה זה כן? כי בעצם, זה אומר שאת לגמרי מסוגלת לעמוד בזה. את יכולה מעכשיו עד מחרתיים בבוקר לחפש מה את יכולה לעשות ונכון שיש בחיים עניין לעשות השתדלות, או כמו שסבתא שלי אומרת  קצת מאללה וקצת מעבדאללה. אבל יודעת מה, יש גם יותר מעניין לסמוך על ריבונו של עולם שהוא יודע מה הוא עושה. לא פעם בטחון בה  נתפס אצלנו בתור משהו ככה בקטנה, אולי לא מספיק אקטיבי כזה, כי כשאת משתדלת את מרגישה שמשהו זז, שאת עושה, וכשאת בוטחת בה  שישלח לך את האחד שלך זה לא באמת מרגיש לך עשייה משמעותית. רק שהאמת היא שבטחון בה  זה אחד הדברים הכי אקטיביים שיש   כמה צריך לעבוד על זה, להשקיע ולירוק דם בשביל להיות שם, אבל באמת להיות שם! תתפלאי אולי, אנחנו אפילו מתפללים על זה    ותן שכר טוב לכל הבוטחים בשמך באמת ושים חלקנו עמהם. ז תומרת   יש בוטחים בשמך, ויש בוטחים בשמך באמת, וזה לא אותו דבר! כאילו יש להאמין שהכל מה  ויש ל-ה-א-מ-י-ן שהכל מה. ואנחנו מבקשים להיות בחלק של אלה שבאמת בוטחים לא בכאילו ונראה ותלוי מתי. והבטחון הזה נכון בפרנסה, בעבודה, בלימודים, בחינוך ילדים, בכל מיני נסיונות שהחיים מזמנים, וכן גם בתקופה הזאת שאת מחפשת את החצי השני שלך. בכלל, את יכולה להשאיר הצ קלאקה של ה חייבת להתחתן כבר כי כל יום נוסף שאת רווקה זה אסון לאומי  מהבהבת עם סירנה דלוקה ואת יכולה גם לכבות אותה. ליהנות ולשמוח במי שאת ובמה שאת עושה, להראות לקב"ה בצורה הכי פשוטה וברורה שאפשר לסמוך עלייך, שאת יודעת לנצל את הכשרונות והכוחות שהוא נותן לך ושבאמת שווה להפקיד בחשבון שלך עוד. אגב, לא פעם מצבים כאלה מגדירים מחדש את פרדוקס הביצה והתרנגולת, כביכול את עצובה ומבואסת כי עוד לא מצאת את האחד, אבל אולי את עצובה ומבואסת ולכן את גם לא מוצאת אותו? אל"ף כל, כי ב-99  מהמקרים שלחוצים על משהו הוא כאילו עושה דווקא, מן להכעיס שכזה, והוא פשוט לא קורה. ודווקא כשמשחררים טיפה, אז הזרימה הטבעית של הדברים יכולה להתרחש.  הרפו ודעו כי אני ה   זאת סגולה ידועה ובדוקה. באמת ששווה לנסות בבית. בית, כבר אמרו טובים ממני ש מזווגים לו לאדם לפי מעשיו. אז לא כל מי שמתחתן זה גם אומר שהוא מסילת ישרים בלייב ונכון שכל החיים עובדים על המידות, אבל. מי יודע אולי יש לך פה הזדמנות לעבוד על ה-50  שלך מהבית שתבני אי"ה שיהיו הכי 100  שאפשר. נראה לך שסבלנות וקבלה של תהליכים זה משהו שיצמח בך משום מקום ביום בהיר אחד אחרי החתונה? או אולי כשהבן המתבגר שלך יחזור הביתה עם כל מיני ג וקים בראש אז תצמח בך ההבנה הזאת? יודעת מה, יכול להיות. מה שכן, תסכימי שכמה שתעבדי על זה מוקדם יותר החיים שלך יהיו טובים יותר, לא כי הם יהיו קלים יותר, על זה אין תעודת ביטוח לאף אחד, אלא כי לך יהיה מפתח טוב יותר לחיות אותם. את יכולה להאכיל את עצמך בסרט באיכות HD בחווית תלת מימד שכשתמצאי את האחד שלך אז תהיי מאושרת, רק קחי בחשבון ששמחה יותר משהיא תוצאה היא עבודה. ומי שלא יודע לשמוח במה שיש, אז גם כשיגיע מה שהוא כביכול חיכה לו, ימשיך ויחכה לדבר הגדול הבא, ככה שאפילו המשקפי תלת מימד של הסרט לא יצליחו לעזור לו לראות את כל הטוב שכבר יש לו ומחכה לו מתחת לאף. את אשכרה מגדלת את עצמך להיות אישה ובעז"ה גם אמא שמחה ומאמינה, ששום מכשול של החיים לא יעיז אפילו לחשוב לקחת את זה ממך. שבוע טוב ואוטוטו חודש טוב ובשורות טובות!