שאלה: מבוהל ולחוץ מיראת העונש מה עושים?: יצא לי להיחשף לביאור העונשים הנפשיים בספרי המוסר ובמדרשים בעולם העליון,ומאז אני כבוי. כשהתחלתי להתחזק ולהתקרב אל ה,הייתי עושה זאת בשמחה ובאהבה,תמיד רוצה בקרבתו,בקרבת אבא שלי שאוהב אותי,וכשהייתי נופל ח"ו הייתי מצטער ולא מיראת העונש אלא על כל דבר שמרחיק אותי מהקב"ה.אך עכשיו עבודת השם שלי לוקה בחסר,אני עושה דברים בפחד ובלחץ,ומרגיש שאני ממעט באיכות בעבודת ה,השיקולים שלי בקבלת החלטות נובעות מפחד ולחץ ואני לא מצליח לשנות את זה,אני לא מצליח לקיים מצוות וללמוד תורה כפי שצריך,אם ביאור יראת העונש מטרתה הייתה לזרז אותי לשמור את מצוות ה זה עשה רק פעולה הפוכה,אני מרגיש מבוהל ולחוץ. איך יכול להיות שהקב"ה כל כך טוב,אב הרחמן שאוהב אותי ורוצה להטיב לי,ויש כל כך עונשים קשים? כואב לי על המשפחה שלי ועל מכריי שמסביב מה איתם?הם יצטרכו לסבול נוראות?אני לא עומד בזה. מה אני צריך לפחד ולעבוד את ה בפחד ובלחץ?הייתי אדם מלא שמחה ואופיטמיות ועכשיו כבוי.
תשובה: לך ליאור! ו על השאלה ועל הפתיחות! לפני שנפתח את הנושא העמוק והמורכב הזה אני יספר לך על הרב אברהם שפירא זצ"ל ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל לשעבר, שפעם שאלו אותו על התיאור של כל המדורים בגהינום של בעל הראשית חכמה, ואז הוא הוא אמר, שהנצי"ב אמר שהקב"ה לא בנה את הגהינום לפי הראשית חכמה! אז אמרו לו התלמידים: הרי זה הראשית חכמה? וענה להם באותו מטבע: הרי זה הנצי"ב! המטרה שלך כעת היא להפחית את הלחץ, המתח והפחד ואם זה גם לא לקרוא ספרי מוסר של פעם - אז גם זה. אז למה יש אותם? לא כל הספרים נאמרו לכל הדורות, לכל המצבים ולכל קהל היעדים, יש אנשים שצריכים להתחיל את דרכם דווקא מיראת העונש, כי הם היו עם תכונות חייתיות ובהמיות, נהנתניות ותאוותניות, אז לפעמים צריך את ה"בום" הזה כדי לתת להם גבולות, לזעזע אותם, כדי להעיר אותם במידה מסוימת, אבל גם זה הוא רק זמני, רק התחלתי, אח"כ מתרוממים לעבודת ה  מתוך חיבור, מתוך רצון ואהבה. כמו שאומר מרן הרב קוק זצ"ל שיראת העונש הוא כמו השמרים של היין, הם לא טובים הם שוקעים למטה, אבל הם מעמדים את היין. כך יש אנשים שמה שהמעמיד ההתחלתי שלהם זה יראת העונש. בו נחזור קצת לאחור, יש מצב של גלות ויש מצב של ארץ ישראל, המצב של הגלות זה מצב של ניתוק של החיים האמתיים, של איטום, של קטנות, והמצב של ארץ ישראל, זה מצב של חיבור של החיים האמתיים, כל הכוחות כולם חוזרים לחיים, ארץ החיים, של פתיחות, רצון אהבה, חיבור, עבודת ה  מתוך חיבור אל ה  ודבקות בו, כיוון שיצאנו לגלות, כל המושגים הנעלים והמרוממים של התוצאות וההרגשות של ניתוק שלנו מעבודת ה  ומה  יתברך, תורגמו וירדו למושגים קטנים, של יראת העונש, כיוון שבגלות ירדה גם רמת ההבנה של תורת ארץ ישראל להבנה של קטנות של חו"ל, ולכן היה צורך ביראת העונש כדי לשמור על הקיים, כיוון שחזרנו לארץ כל ההבנה משתנת, ומתרוממת ומתרגמת להרגשה העמוקה של ניתוק הנפש מצור מחצבתה, ה  יתברך. ולכן צריך מאד זהירות היום איך לעיין ולהתייחס ליראת העונש, בגלות הם היו מוכשרים לקבל את זה במובן הקטן של המילה, וזה היה באמת מחזיק אותם, אבל הים זה עבודה רבה רבה כדי לתרגם את יראת העונש למובן של "תוצאת הרגשת ההתרחקות מהקב"ה" שזה תורה עמוקה, יש היום מענה בתורת האמונה של הרב קוק, המהר"ל והרמב"ם, וגם בפנימיות התורה ובתורת החסידות, בפרט חב"ד, "ספר התניא" וכו  שכדאי ללמוד אותה ולהעמיק בה. המשבר של הוא מבשר, (גם אותם אותיות) הוא פותח לך פתח להתרומם, לגלות עולם חדש, רחב, עמוק, טהור, ממלא, מרחיב את הנפש, ונותן לך מנוחה, מנוחת הנפש, מרחיב ומשמח את הלב, כל מה שנחשפת אליו, הוא לא סתם, זה בניית קומה נוספת, עכשיו זה הזמן לחזור ולבנות את עצמך בקומה "אמונית" מרעננת וחדשה, (יש גם חוברות נפלאות של לימוד יומי באמונה אם תרצה יש לי פרטים), שבונה מחדש את כל מה שנחשפת אליו, לבניית אהבה גדולה לה  יתברך. אולי אסכם במשל נפלא, (אכתוב את הנמשל בסוגריים") ילד קטן (מצבנו בגלות) שנוגע בחשמל (חטאים), אז מרחיקים אותו מהחשמל, ובדרך כלל זה נעשה בפנים זועפות, תוך כדי אזהרות חמורות, "אם תיגע - אז תתחשמל!" (יראת העונש) מה נגיד זה עונש? כלפי הילד נראה שכן, אבל במבט של מבוגר (מצב בארץ ישראל)- לא, זה תוצאה של נגיעה בחשמל, ודאגה של ההורים מאהבתם את הילד, וכשהילד גדל ונהיה בוגר אז הוא מבין לבד, ומתרגם את מה שאמרו לו, לדרך חיים (קומה נוספת בהבנה). מתוך ההבנה של מצב הריחוק של מי שחוטא, והשיקוף של מצב הנפש שבו היא נמצאת כ"יראת העונש", כך יותר נכספים ומתגעגעים ודבקים יותר בקב"ה, וממילא התשובה היא מאהבה. וכל זה נובע מלימוד מעמיק באמונה ובנשמת התורה, החסידות והפנימיות שזה כ"כ מתאים לחזרת הכוחות בארץ ישראל, הרב קוק ותלמידיו, המהר"ל, הרמב"ם, הכוזרי, ובחסידות, חב"ד, רבי צדוק מלובלין, מי השילוח ועוד, יש עוד ספר מצוין שנקרא "יש לך כנפי רוח" (הרב קוק לפי נושאים של האמון האדם בעצמו ובחייו) וגם אורות התשובה של הרב קוק. למעשה, מה שאתה עושה עכשיו זה מפסיק לקרוא את אותם ספרי מוסר, ומתחיל ללמוד את הנ"ל. וגם אתה מתחיל לשמח את עצמך, להרגיע את עצמך, ללמד על עצמך זכות, וגם על מכריך ומשפחתך, לשנן לעצמך טוב טוב את זה שה  אוהב אותך ואוהב את עבודת ה  שלך ואתה עושה לו נחת בעבודת ה  דווקא מתוך שמחה ונחת ולא מתוך לחץ, ה  לא רוצה שתעבוד אותו בלחץ ובבהלה, יש פסוק שאומר "תחת אשר לא עבדת את ה  אלוקיך בשמחה ובטוב לבב", המטרה שלנו היא עבודה מאהבה ומיראת הרוממות, שזה עבודת ה  הקלאסית, הכי טובה והכי רצויה, תחשוב כך ותשנן לעצמך מה רצון ה, שאני יהיה לחוץ ויפחד? או שאני אדבק בו? והתשובה היא ברורה. "חיים כולכם היום" ולא - "לחוצים אתם היום", תמיד תשים לך את המטרה לנגד עיניך, את רצון ה  האמתי שדברנו עליו, והתכלית הרצויה של עבודת ה  מאהבה ולא מפחד, לא מבהלה ולא מלחץ, רך מתוך נחת, שמחה ואהבה! חן לתגובה בירור בשמחה רבה, chencorcos gmail.com