שאלה: ככל שאני מתחזק הקשר עם ההורים שלי נפגע.: קודם כל מגיע לכם שכוייח ענקי על עבודת הקודש שאתם עושים פה!זה ממש לא מובן מאליו! אני נער מתבגר, גדלתי במשפחה דתית (שבת, כשרות, תפילין וכו ), ופשוט החלטתי שאני רוצה יותר. הלכתי לישיבה תיכונית, התחלתי להקפיד על ציצית, שלוש תפילות גם ביום חול, לימוד תורה וכו. ככל שהתקדמתי התרחקתי יותר מההורים שלי. הם לא יכולים כבר ללכת לנופש כמו שהם אהבו כי הפריצות שופעת שם והם לא רוצים לעזוב אותי לבד, או שבאירועים משפחתיים אני רואה את אבא שלי רוקד במעורב ואני פשוט תוהה: למה? למה לחבר שלי מהישיבה יש אבא שהוא רב ירא שמיים ולי יש אבא שבקושי מקפיד על צניעות? למה ה נתן לי להתחזק ככה והציב לי כוח התנגדות כ"כ חזק? עולה בי תמיד פחד כזה מההגדרה של חזרה בתשובה. אני כנראה מפחד להקרא בכינוי הזה, לא יודע למה. שנה הבאה אני רוצה ללכת לישיבה בעלת שם בציבור הדת"ל ואני לא יודע איך להתמודד עם זה שאני אהיה מוקף בבנים של רבנים ורק אני בן של אחד שאף פעם לא למד דף גמרא (הולך לשיעורי תורה, קורא תהילים אבל דף גמרא לא). יש לציין שעם כל הוויכוחים שיש לי איתו הוא ממש מכבד אותי ודואג לי. למשל: הוא עצמו לא מקפיד על טלית קטן אך מתי שאמרתי לו שאני רוצה להקפיד על ציצית צמר מעכשיו הוא קנה לי בלי למצמץ, כנ"ל גם על פתיל תכלת שהסברתי לו שאני רוצה להקפיד. בחיים הוא לא הציב לי בעיה להתקדם מבחינה רוחנית עם עצמי. רק האווירה שיש בבית גורמת לי לחלישות הדעת. לפעמים הוא מספר בדיחות לא ראויות, מדבר בעצבים כלפי בני המשפחה ואני תוהה:"לו הייתי נולד במשפחה תורנית אבא שלי היה מדבר ככה?". זה ממש מדאיג אותי כי אני רואה שהקשר ביני לבין ההורים שלי נחרב לאט לאט כתוצאה מזה.
תשובה: לך צדיק! אם הבנתי נכון תיארת מציאות בה אתה מתחזק, ההורים לא, ואתה מתוסכל מהקשר שהולך ונהרס ומעצם זה שאתה בן להורים שאינם מקפידים על שמירת תורה ומצוות. אין ספק שזה מתסכל.מתסכל שהקשר נהרס, מתסכל שלאחר שאתה דבק בתורה אתה מגלה שהאנשים שאת כל כך אוהב לא מתקרבים אליה ולא שומרים עליה. ווידוי קטן- גם אני בן לאבא כמו שתיארת. מכבד אך מקיים בקושי. לכן אני מרשה לעצמי לענות ודע שזה לא מן השפה ולחוץ, חוויתי ואני חווה זאת עדיין על בשרי. אני חושב שכדאי שאתייחס על שתי השאלות ששאלת בנפרד: על עצם המציאות- "יש לי אבא כזה" ועל הקשר שנהרס בעקבות ההתחזקות שלך. איזה מזל שבדיוק נפלנו על ספר בראשית. ספר בראשית הוא הדוגמא הטובה ביותר לכך שאין קשר בין אישיות האבא לאישיות הבן. אביו של אברהם אבינו היה תרח והוא מכר פסלים לע"ז. לאברהם היה בן צדיק בשם יצחק אך גם את ישמעאל. ליצחק היה את יעקב אך גם את עשיו. להמשיך? אין. אין קשר בין מי זה אבא שלך לבין מי שאתה צריך להיות. אברהם שבר את פסלי אביו תרח ואילו עשיו וישמעאל בחרו בדרך רעה למרות אביהם. התורה מדריכה אותנו מה צריך לעשות ולשם אנחנו צריכים לחתור. אז יש כאלה שיש להם מניעות מועטות ויש כאלה שהמניעות הן רבות. אבל זה לא אומר שזה לא אפשרי. אתה חושב שלמי שיש אבא שומר תורה ומצוות אין התמודדויות? לפעמים העובדה הזאת דווקא גורמת בתקופת המרידה בהורים להתרחק משמירת התורה והמצוות למחוזות אחרים. תופעת בני הרבנים היא תופעה מצערת. זה לא משוואה מתמטית- יש לי אבא צדיק אז אני אהיה צדיק. הכל תלוי בך. אך ורק בך. ואל תחשוב שלאחרים יותר קל. לכל אחד יש את קופת השרצים שלו. כל זה בלי לדבר על אבא שלך באופן נקודתי. ובאשר לאבא שלך- חשוב להתרגל להסתכל בעין טובה. האם הוא רשע גמור? לא. הוא מכבד, הוא עוזר לך ועוד. וגם אם הוא היה רשע גמור מצווה עליך לכבדו והכל בענווה ומתוך כיבוד הורים. כיבוד הורים היא מצווה שברורה לכל, הכרת הטוב הכי פשוטה שיש. רק נגלה לך סוד קטן. לכל ישיבה שלא תלך תהיה אשר תהיה אתה לא תהיה לבד. מזמן כבר אמרו ח "היזהרו בבני עניים שמהם תצא תורה". ישנם רבים כמוך שכשאתה תגיע לישיבה אתה תחשוב שאבא שלהם ראש ישיבה ובהזדמנות, כשתפגוש את אבא שלהם אתה תגלה שהוא נמצא איתך באותה סירה. אם תחקור עוד תראה שאפילו לשיעורי תורה הם לא הולכים. (אגב, התורה היא לא רק דפי הגמרא, כן?) אין לך שום סיבה להתבייש בזה ולבוא עם חוסר ביטחון עצמי ללימוד. התורה היא לכוווולם, היא ניתנה במידה שווה לבני רבנים ולבנים שאבותיהם אינם רבנים. במקום לראות רק שחור הייתי מציע לך להסתכל על הצד החיובי. אבא שלך מכבד אותך ואת דרכך. זה לא דבר ברור מאליו. ישנם הורים שלא מכבדים את הדרך השונה שילדיהם בחרו. תחשוב על זה ותעדכן אותי כשחייכת. לגבי הקשר עם ההורים- במידה ואתה מתחזק בצורה נכונה ובריאה הקשר עם ההורים שלך אמור להתעצם ולהתחזק. נכון, יש פינות שמגיעים למחלוקות, למקומות שאתה עומד אובד עצות. את ה מה לעשות  אני בטוח שאתה יודע. השאלה היא לא ה מה, אלא ה איך. ואיך ה איך  משנה כל כך? ה איך  צריך להגיע מתוך ענווה, מתוך רוגע, מתוך מחשבה אמתית איך להגיע לפתרון. לגבי כל מקרה הייתי מציע לך להתייעץ עם תלמיד חכם, בעדיפות למי שמכיר את הנפשות הפועלות, קרי, אותך ואת ההורים שלך. והכל, הכל לעשות ברוגע. לא בעצבים. עצבים רק יסבכו, רק יעמיקו את שוני ביניכם. את הכל צריך לעשות מתוך אהבה. נכון. התורה אומרת לנו שכשההורים אומרים א  והתורה אומרת ב  צריך לשמוע לדברי תורה. נכון. אבל היא לא התירה לנו להתחצף. הכל לעשות בנחת מתוך אהבה ושמחה. והכי חשוב- חשוב לזכור שההורים הם אלה שמחנכים אותנו ולא אנחנו אותם. זהו טבעו של עולם. וגם אם תנסה להתווכח והוכיח. ההורים שלנו הם במקום שמאוד קשה להזיז אותם משם. לאנשים מבוגרים קשה לשנות השקפת עולם, בייחוד אם היא כזאת שהם התרגלו אליה עשרות שנים. זה קשה עד גבול הבלתי אפשרי. לכן לא כדאי להיכנס לוויכוחים, אלא אם כן זה מגיע מההורים מתוך דיון ענייני ומרצון אמיתי לדעת. זכותו של אביך להתנהג כפי שהוא רוצה להתנהג גם אם זה קשה לך. יש לו בחירה חופשית לטוב ולרע בדיוק כפי שיש אצלך. לכן יש מצבים בהם צריך לנשוך שפתיים ולהתפלל שהוא יחזור בתשובה. המון ב"הצלחה אח יקר!! מקווה שנתתי כיוון כללי אשמח לעזור עוד אם צריך המייל שלי: elronza gmail.com פלאפון: 0524521552