שאלה: רלוונטיות האמונה: הרב. בתקופה האחרונה אני תוהה הרבה בנושאים אלו, ואשמח אם תוכל לפתוח בפניי צוהר לתפיסתך בנושאים אלו, וכן הפניה למקורות בנושא. 1. נישואי תערובת וקשר עם לא יהודים- כאשר זוג מכיר ומתאהב אחד בשנייה (כמובן אהבה כנה ואמיתית), למה אנחנו כ"כ מתנגדים להקמת זוגיות שכזו? ישנו טיעון נפוץ שזוגיות שכזו מובילה לבלבול רב, אצלך ואצל הילדים לעתיד. אבל מנסיוני בחיים, והתבוננות רבה באנשים שסובבים אותי, למרות שגדלתי בבית חם ואוהב, אני עדיין תוהה וטועה בעולם. ולמרות החינוך הברור שקיבלתי, אני עדיין מרגיש מאוד מבולבל. מה שאני בעצם שואל- בסופו של דבר כולנו מבולבלים. העולם הפוסט מודרני לא תמיד מסביר לנו פנים. אז אם בסופו של דבר זה המצב, אז למה לי לוותר על זוגיות שכזו, אם בדיעבד כל זוגיות והבית שהיא מקימה יכולה להוביל לבלבולים בדור ההמשך? באותו עניין, ישנו טיעון שאם אני יהודי ויש לי שאיפות מסויימות לגבי הקיום בעולם, אז יקשה עליי להיות עם מישהי עם שאיפות אחרות. אני אכן מקבל טיעון שכזה במידה מסויימת. אך האם באמת כל מי שלא יהודי, אכן יש לו שאיפות כ"כ שונות משלי? האם המוסר שלי כ"כ שונה?? בסופו של דבר הרבה אנשים בעולם שואפים לעזור לזולת, שואפים לשמחה ולטוב. גם אם הלא יהודים מאמינים בישו, וגם אם הם אתאיסטים, עדיין אני מרגיש שיכול להיות לי בסיס משותף מאוד רחב איתם לגבי השאיפות של הקיום האנושי. האם באמת אנו כאלה שונים? 2. שאלה שמתקשרת לנושא שלעיל- מה לדעתך הדבר הכי חשוב בחיים שלנו? אני שואל, כי פגשתי ידידה שאמרה לי שהדבר הכי חשוב לה בחיים, זה לשמוח. להיות שמחה. והזדהתי איתה במידה מסויימת. אבל אם באמת הכי חשוב זה לשמוח, אז למה אני צריך את הדת והאמונה? אני יכול להיות שמח ללא בעיה, ואף יותר בקלות, ללא הדת והעול הכרוך בה. האם זאת לא המטרה שלנו פה? להיות מאושרים ולגרום אושר לסובבים אותנו? 3.מסורת חכמים. ידוע התירוץ המוכר של הכוזרי, לגבי אמינות מעמד הר סיני- שנכחו בו רבים, לעומת הסיפורים על ישו וכדו שהיו ללא עדי ראיה רבים. טענה זו, שנשמעת הגיונית מניחה טיפה את הדעת בשאלות אמוניות. אך כיום, כשכל המהות הדתית שלנו סובבת מצוות וחוקים שהתורה שבע"פ יצרה ושיכללה ולא התורה שבכתב, מה המקום לתירוץ זה לנס ההמוני שאירע? למה אני, כיום, צריך להאמין שכל המצוות והחוקים שאנחנו מצווים כיום, אכן הגיעו משמו של הקב"ה, וזה אכן רצונו? לפעמים התחושה היא שקבוצת רבנים שחיו במהלך הדורות, פשוט יצרו תורה חדשה, שלפעמים רחוקה כ"כ ממה שמתואר בתורה הכתובה. ותורה זו התקבלה כנראה בעקבות כריזמה ושליטה, שבעיניים מודרניות קשה להבין, אך ברור שהעולם הישן היה מושפע הרבה יותר מההנהגה. לא קשה לתאר מצב שבו הקהילה היהודית היתה נראית כמו הקהילה החרדית כיום, וכמו שכיום בקהילות אלו, מה שהרב אומר זה מה שנכון, אז לא מטורף להניח שגם לפני 1000 שנה היו רבנים כאלה, שאמרו דברים וקבעו הלכות, וההמון הלך אחריהם. וכמו שידוע שכיום לא מעטות הפעמים שהם פוסקים הלכות הזויות (בלי לפגוע בכבודם.) אני מניח שגם הלכות מהעבר אולי נקבעו ככה. 4. אני מרגיש פעמים רבות, שהלכות דרבנן, אשר נקבעו בעבר הרחוק כחלק מסיטואציה מסויימת, אינן רלוונטיות כבר, אך אנו עדיין דבקים בהן. לדוגמא- יין נסך- האם באמת יש סיבה לא לשתות יין שעשוי רק מענבים, וברור שאין בעיה מבחינה כשרותית, אך הבעיה היחידה שגוי ייצר אותו? הרי כיום רוב רובו של העולם כבר לא עובד אלילים. או לדוגמא- שמירת יום טוב שני של גלויות בחו"ל. הרי כיום זה כבר לא רלוונטי כל קביעת המועדות והעדכון בחו"ל. ויהודי שחי בחו"ל יכול לדעת 20 שנה לפני המועד מתי באמת הוא יחול. 5.בכל חג וחג, שבתות וראשי חודשים, אנו מתפללים במוסף לחזרתנו לציון, לבית המקדש ולעבודת הקורבנות. האם אנו באמת מצפים ומקווים לחזרת עבודת הקורבנות בבית המקדש? האם כל עניין הקורבנות לא היה בגלל צורך פגאני שהיה בעולם, ועכשיו שבעולם כיום רוב העולם כבר לא נוהג ככה, האם לא יהיה זה מוזר והזוי שנקים בית מקדש שלישי ונקריב בו קורבנות מן החי? סליחה על האורך, אך זוהי תקופה ארוכה שמחשבות אלו רצות אצלי. אשמח להחכים. מראש. שבוע טוב וחג שמח!
תשובה: מטבע הדברים, שאלות כה חשובות כמו אלה ששאלת מחייבות דיון נרחב, מנקודות ההנחה העמוקות, ועד למסקנות ולעולה מתוך הדברים. אולם אתר זה אינו מתאים דיו לדיון זה, ועל כן   כפי שבקשת   אעסוק בעיקר בפתיחת צהר לדיון, ואם תרצה להרחיב   אשמח לעשות זאת. א. כאשר אנו שואלים על רלוונטיות של איסור מסוים צריך לבחון בראש ובראשונה האם ההנחות שלנו לגביו עומדות במבחן הנכונות. הסיבה לאיסור נישואין בין יהודי לגוי אינה נובעת מסכנת בלבול אצל האדם או אצל ילדיו. האיסור נובע מכיוון אחר לחלוטין   התורה מצווה עלינו לשמור על הייחוד הלאומי שלנו, ולהינשא רק בתוך הלאום שלנו, כחלק משמירת הברית בינינו ובין ריבונו של עולם. הברית היא להמשיך את מסעו של אברהם אבינו על ידי זרעו וצאצאיו, וכמובן מי שהצטרף למסע הגדול הזה על ידי גיור. לפיכך, הנישואין האלה אסורים ללא קשר לבלבול. לא זו בלבד, אלא שלעתים אדם נקרא לוותר על אהבתו הפרטית ועל הקשר שהוא רוצה ליצור עם בחורה מסוימת, בשל נאמנותו לברית הלאומית והאמונית עם ריבונו של עולם. ב. הדברים נכונים גם ביחס לשאלת השאיפות. יש הרבה גויים טובים מאוד, ובכל זאת אסור להינשא להם, בשל העובדה שהם לא חלק מהברית הלאומית שלנו עם הקב"ה. ג. שאלת הבלבול מחייבת כמובן התמודדות אחרת לחלוטין. אתה צודק כי בעולם בו אנו חיים ובגישות הפוסט מודרניות השונות הולכת ונוצרת מבוכה גדולה, ויש צורך לחפש את הדרך כיצד לנווט בתוך המבוכה הזו. ד. אינני יודע לומר מהו הדבר החשוב ביותר בחיים שלנו. בכלל, אני מתקשה לחיות בחיים של היררכיה, כאילו יש דבר מה הכי חשוב, ויש דברים חשובים פחות, המדורגים בצורה זו או אחרת. אני חושב בצורה יותר הוליסטית: יש הרבה דברים חשובים בחיים שלנו   בריאות, שמחה, אמונה, עשיית חסד, קדושה וטהרה, וכדו    והם מחוברים ברשת, וכולם אהובים וכולם חשובים. לעתים צריך לבחור באופן ממוקד מה הדבר הנכון לעשות עתה, ואז אין ברירה ודבר אחד נדחה בהקשר זה מפני דבר אחר. אולם זו לא קביעה מתמדת, כי אם מערכת של הקשרים ומפגשים בין ערכים שונים, ואז באות בחירות אחרות ומשקמות את הפגיעה בדבר זה או אחר. דוגמה לדבר קשורה בנושא הקודם. איני חושב שנכון לענות על השאלה מהו הדבר החשוב ביותר   אהבת האיש לאישה או השיוך הלאומי. שניהם חשובים, וצריך לחתור לממש את שניהם. לעתים אין ברירה וצריך לבחור בברית הלאומית על פני האהבה, אולם הבחירה הזו אינה דוחה את האהבה ואת חשיבותה ממקומה, והחיפוש בהמשך הוא אחר אהבה גדול בתוך הברית שלנו עם ריבונו של עולם. ה. על כן, בוודאי שניתן להיות שמח גם בלי חיי האמונה. האמונה לא נועדה לשרת את השמחה, אם כי היא כמובן לא מנוגדת לה, ולמעלה מכך   היא מתברכת ממנה. ברם, במקום לעסוק בדירוגים   מדוע לא לומר בפשטות כי אנו מבקשים גם חיי שמחה וגם חיי אמונה, ושניהם אינם משרתים האחד את השני, ואף על פי כן   המפגש ביניהם הוא מפגש מופלא: אמונה שמחה, או שמחה אמונית. ו. אינני חושב שאתה צריך להאמין "שכל המצוות והחוקים שאנחנו מצווים כיום, אכן הגיעו משמו של הקב"ה". ריבונו של עולם הופיע עלינו בהר סיני ונתן לנו את מצוותיו. האמונה שלנו היא שהתורה שבכתב היא הדבר שהגיע משמו של ריבונו של עולם, ואין לכך קשר לשאלת תקפות ההוכחה של רבי יהודה הלוי. לא זו בלבד, אלא שאנו מאמינים כי הוא ציווה אותנו ללמוד את תורתו, לעשות משמרת למשמרתו, להתמודד עם שאלות חדשות, ליזום פרשנות יוצרת לדברי התורה ועוד ועוד. יכול להיות שלא תמיד אנו מכוונים לרצונו ה"מקורי" של הקב"ה, ויכול להיות שכריזמה מסוימת יצרה הלכה מסוימת. אולם, זו משמעותה של התורה שבעל פה. ז. יש לנו שיקולים מורכבים בסוגיות הקשורות לשינוי ההלכה, בעיקר בתחומי דרבנן שאינם רלוונטיים יותר. הנושא העומד על הפרק אינו הרלוונטיות לבדה, אלא שני נושאים המשיקים לה. נושא אחד, שעלה יותר מפעם אחת במכתב הזה, הוא ההנחה כי אנו יודעים מפני מה נגזרה גזירת דין הדרבנן, ולא זו בלבד אלא שאנו יודעים לומר שהדבר אינו רלוונטי עוד. נושא שני הוא החשש המתמיד שלנו מפני המדרון החלקלק, בו מתחילים להתדרדר מעשה שמכריעים כי אנו נכנסים לתהליכים של שינוי ההלכה. על כן, אנחנו נמנעים מלשנות את ההלכה גם במקומות שאנו מכירים שאפשר שהמשכה הוא חסר רלוונטיות, גם בשל הספק שאנו לומדים נכון, וגם בשל הרצון שלנו להימנע מהתמוטטות המסורת וההלכה. ח. היחס שלנו לקורבנות כיום דומה לאדם שלא ידע את שפת האהבה, ורואה אנשים אחרים מתנשקים או נפגש עם תחום יחסי האישות. זה נראה בעיניו כמעשה מטומטם ובלתי מובן לחלוטין. ברם, כשהוא יודע את שפת האהבה   הוא משתוקק לזה. אכן, נכון הוא שלרובנו אין כל משיכה לנושא הקורבנות, והוא זר לנו, ואנחנו רחוקים ממנו. אולם אני מאמין כי ביום בו תשוב שכינה לשרות בתוכנו, ואנו נתפוצץ מגעגועים כלפיה   לא נוכל לעצור את עצמנו מלהקריב קורבנות ומלהשתוקק להם.