שאלה: מחמאות נותנות לי כח!: בזמן האחרון, אני עובדת הרבה על המידות שלי, וב"ה מצליחה ומרגישה ממש מסופקת ומרוצה ממי שאני. רק ש. לפעמים אני מרגישה שבאלי לשתף מישהו, שבאלי להתלהב ולספר למישהו על כל ההצלחות שלי בהתעלות הרוחנית. ואז אני עוצרת את עצמי. מהחשש שאראה כגאוותנית ושחצנית. (במיוחד לאור העובדה שמרעיפים עליי די הרבה מחמאות גם בלי קשר. זה אמנם כיף ונחמד, אבל אני כבר מתחילה להרגיש לא נעים. לא יודעת להסביר למה). כבר סיפרתי לא פעם לחברות שלי על מס דברים שקיבלתי על עצמי ועמדתי בהם, על דברים שאני שואפת לשנות בי, ועל דברים נוספים שמציקים לי מהסיבה שזה נוגד את ההלכה או את העקרונות שלי. ואז. הן פשוט אומרות לי כמה הן זכו. אני כבר לא יודעת מה אני רוצה. מצד אחד, מחמאות. ממש כיף לשמוע ולקבל, כדי להמשיך בעשייה הטובה ולהשתפר. אבל, אולי קצת ענווה לא תזיק? אי אפשר להתלהב בתוך תוכי?
תשובה: רותם, קודם כל משהו אישי: כיף לקרוא שאלה כזו! בניגוד להרבה שאלות אחרות שמגיעות אלינו, את מתארת מצב טוב מאוד. ברוך השם! את עובדת על עצמך, מתקדמת, ואף זוכה לפירגון. ובכל זאת - משהו מפריע לך. מה הדבר הזה בדיוק? לפי מה שהבנתי מהשאלה שלך, היית רוצה לשתף בהצלחות את החברות, אך את עוצרת את עצמך מחשש שתיראי גאוותנית. הפתרון שחשבת עליו הוא  ליצר  התלהבות בתוך תוכך, שתניע את המערכת. נתאר את המנגנון: המחמאה יוצרת מוטיבציה ונותנת כח, ואז משקיעים אותו בהמשך של עשיה. מנגנון בהחלט הגיוני, הבעיה היא שהוא תלוי באנשים נוספים, שלא תמיד  מספקים את הסחורה, ולבקש מחמאות זה קצת בעייתי. איך אפשר לשפר את המנגנון הזה בשביל שיעבוד בצורה חלקה יותר? ננסה לעבור על המרכיבים שלו, ולבחון אותם אחד אחד. א. המחמאות והפרגון נותנים כח לעבוד על המידות   האם ניתן לגייס כח ממקורות נוספים? לדוגמא: מתוך אהבה לזולת, מתוך הזדהות עם הערך וכדו. אם כן, כדאי להשקיע בכך. לדוגמא: ללמוד על הנושא, לחשוב עליו, ולעורר בתוכך את המוטיבציה. ב. הכח מושקע בהמשך של עשיה   האם כל הכח מושקע שם, או שהוא מתבזבז על דברים אחרים? תבדקי את זה, עד כמה שאת יכולה. ג. לשתף   זה מעולה, אבל למה רק בהצלחות? מן הסתם יש גם קשיים ואפילו תסכולים (רמזת לכך), אז למה לא לשתף בהם? את יכולה לחפש חברה שתאהב אותך גם כשתשמע דברים כאלו, ותשתפי אותה בהם. זה יכול לתת לך המון כח. נדמה לי שתרוויחי מכך הרבה יותר מאשר כשאת משתפת בהצלחות! תחשבי על זה. ד. המחמאות באות מאנשים אחרים   כפי שכתבת, היית רוצה לייצר בתוכך את המוטיבציה. להחמיא לעצמך זה קצת קשה. אבל לשמוח במה שאת עושה זה בהחלט אפשרי. או משהו קצת שונה: אולי להודות לקב  ה על מה שזכית. זה אפשרי לבד, ולא נשמע לי מוזר (אסביר זאת בעוד רגע). ה. הנקודה החשובה ביותר: את חוששת להיראות גאוותנית. מה זה בכלל גאווה? לפי מה שאני מכיר, גאווה פירושה שאתה מייחס לעצמך משהו שלא עשית או שאינך ראוי לו (הגאווה תמיד בנויה על שקר). לדוגמא: מישהו אחר עשה מעשה טוב, ואתה מספר לכולם שאתה עשית אותו. או דוגמא אחרת: אין בך תכונה חיובית מסוימת, ואתה מציג לאחרים כאילו יש לך אותה. אותו דבר בינינו לקב  ה: אם אנחנו מייחסים לעצמנו משהו שהוא עשה   זו גאווה! אם כך, בואי נבחן את ההצלחות שלנו, על ידי דוגמא מתחום תיקון המידות: חברה שלך הכעיסה אותך, ואת עמדת בנסיון ולא כעסת. האם כל הקרדיט על המעשה הזה שייך לך? הרי זה שהצלחת שלא לכעוס נובע מכך שלמדת על מידת הכעס, וזה נובע מכך שההורים שלך שלחו אותך לאולפנה שמדברים על דברים כאלו ואת לא מסתובבת ברחוב, וזה נובע מכך שגם הם זכו בחינוך כזה, וגם מכך שיש להם את היכולת הכלכלית לממן את לימודיך. העובדה שלא כעסת, נובע גם מכך שהיית רגועה באותו רגע, וזה נובע מכך שב  ה היית שביעה (שוב הנושא הכלכלי), ושישנת טוב בלילה הקודם (ב  ה שבד  כ אין בעיות שינה או דאגות גדולות!). כל הסיבות שתיארתי, הם בכלל לא דברים שעשית. אלו מתנות שהקב  ה נתן לך: הורים טובים, מצב כלכלי טוב, בריאות גופנית, שינה טובה, חינוך טוב, וכו. כשחושבים על זה ככה, מגיעים למסקנה, שבסופו של דבר החלק שלך בהתגברות על הכעס היווה אחוז קטן מאוד מהמעשה הזה! אם כן, איך אפשר להתהדר בכך?? התהדרות בכך היא גאווה, כי אני מייחס לעצמי דבר שיש לי רק חלק קטן בו. ממילא, מותר לי לשתף אחרים במשהו טוב שעשיתי, אך אני צריך לזכור כמה מועט החלק שלי בו. אני משתף אחרים בשמחה שלי על שזכיתי לכך, ובהודיה שלי לקב  ה שזיכה אותי לעשות זאת. זו לא גאווה! תחשבי על זה. אם יש לך הערות, תגובות או סתם שאלות אחרות, את תמיד מוזמנת להרים אימייל לחברים, ומחילה על הזמן הרב שחיכית לתשובה! בהצלחה רבה, אלעזר