שאלה: אהבת עצמי וגאווה: קודם כל רציתי להגיד לכם ויישר כוח על העבודה המדהימה שאתם עושים כאן! טוב אז ככה, כבר כמה שנים שאני מתמודדת עם משהו לא קל, ובעקבות זאת מנקרת בראשי שאלה שניסיתי כל כך הרבה זמן למצוא לה תשובה. אוקי, אז בכנות לא פעם החמיאו לי על האופי שלי ועל החיצוניות שלי. ובגלל זה הייתה תקופה ארוכה בחיי שבה אהבתי את עצמי. אהבתי איך שאני נראית ואהבתי את האופי שלי. ואז התחלתי לשים לב שזה מוביל לגאווה, ונבהלתי. בהתחלה הגאווה הייתה פנימית, ולא הראתי אותה כלפי חוץ. ואז לאחר כמה זמן היא התחילה לצוץ עוד פעם ועוד פעם במהלך חיי והתחילה להתפרץ החוצה. כל כך נבהלתי. כל כך השתוקקתי שזה ישתנה. לא רציתי להיות בן אדם גאוותני ומגעיל. אז עשיתי את ההפך. התחלתי לגרום לעצמי לשנוא את עצמי. כן, אני יודעת שזה לא הפתרון. אני מודעת לזה. אבל באותו רגע היה לי יותר חשוב לשנוא את עצמי מאשר להיות בן אדם גאווותני שפוגע גם באחרים. זאת הייתה טעות חמורה, אני יודעת. ועד היום הנושא הזה מציק לי המון. יש קו כל כך דק בין מודעות עצמית (ואהבת עצמית) לבין גאווה. כל כך קשה לעמוד על חוט הדק הזה שבין שניהם. תוך רגע אפשר ליפול. ואהבת עצמית היא כל כך חשובה כדי לאהוב גם את האחר. ואני רואה את זה גם בחיי. פעם, כשעוד אהבתי את עצמי, אהבתי כל אדם מישראל. היה מאוד קשה לגרם לי לשנוא מישהי. ועכשיו, כשאני בעצמי לא אוהבת את עצמי, אז קשה לי גם לאהוב את האחר. זה כל כך מייאש. ואני יודעת שאני לא היחידה שמרגישה כך. דיברתי על זה גם עם חברה שאמרה שהיא מרגישה דומה. ושנינו משתוקקות לתשובה. אז איך עושים את זה?? איך גורמים לעצמינו להיות מודעים לעצמינו בלי להיות עם גאווה?
תשובה: מישהי, קודם כל, סליחה שלקח כל כך הרבה זמן לענות לך השאלה. מקווה שבזמן שעבר את מרגישה יותר בנוח עם עצמך והתשובה כבר לא רלוונטית. נגעת יפה במתח שבין אהבה עצמית לגאווה. ואת מבינה בעצמך כמה חשוב מצד אחד לחוש בטחון עצמי ומצד שני שאותו בטחון לא יגרום לזלזול וגאווה כלפי הסובבים אותך. אז בנוסף לכל המחמאות שקיבלת בחייך, תרשי לי להוסיף לך עוד אחת - נראה שיש לך מודעות עצמית מרשימה מאוד, ורצון אדיר להשתפר במידותייך, ולא לצעוד במקום או חלילה ליפול לאחור. המודעות העצמית והרצון הזה הם כלים משמעותיים מאוד שיקדמו אותך הרבה בחיים, אבל לצידם, חשוב לזכור גם להיות נורמלייים. אם חשבון הנפש התמידי והבחינה המדוקדקת שלך את עצמך גורמים לשינויים קיצוניים בתחושת הבטחון העצמי שלך, כדאי קצת להרגיע. לא להפסיק לשאוף גבוה, אבל לכוון את השאיפות למקום ריאלי וארצי יותר. לאהוב כל אדם מישראל זו מעלה גדולה, ואשרי מי שזוכה לכך. אבל להציב רף כל כך גבוה, שכל נסיגה ממנו היא כשלון - זו טעות של יצר הרע שאומר לך שאת שווה רק אם את מושלמת. האמת היא שאת יצור אנושי, שחושך ואור משמשים בו בערבוביה - יש לך רצונות ונטיות חיוביות ושליליות, והתפקיד שלך הוא להגביר את הטוב על הרע. לכן אם את רוצה עצה - קודם כל קצת תניחי לעצמך. את לא מושלמת, ואת לא נמדדת רק לפי הקשיים והנפילות, אלא יותר באיך שאת קמה מהנפילות. לעניות דעתי, להיות מודעת לעצמך בלי להתגאות זה לדעת שהרבה מהתכונות שגורמות לך גאווה הם בכלל לא פרי העמל שלך או הבחירות הטובות שלך בחיים. כל כך הרבה דברים נפלאים הם תוצאה מהסביבה שלך, המשפחה, החברות. עם ההכרה הזאת מגיעה גם צניעות והכרת הטוב כלפי כל מי שאפשר לך להגיע למקומות הטובים שבך. מה שכן תוצאה של עמל ובחירות טובות, הוא סיבה טובה לחוש גאווה, לא כזאת שיוצאת החוצה כלפי הסביבה כהתנשאות, אלא ממקום של מודעות עצמית ושל שמחה בבחירות הטובות שעשית. אל תמחקי את הטוב שבך, הוא חשוב בשביל לזכור שיש לנו כוחות להתקדם הלאה, והוא גם בעל ערך עצמי, חלק משמעותי ממי שאת. הייתי מציע לך גם ללמוד תורה, במיוחד ספרי מוסר שנותנים לך איזשהו פרספקטיבה ואפשרות לבחון את עצמך מבחוץ, להכיר את הדברים הטובים ולראות כיצד אפשר להשתפר בצורה מאוזנת. יש בך כוחות גדולים, את לא צריכה להתבייש בתכונות הטובות, ולא לתת לרע לבטל אותם. רק טוב, יואב.