שאלה: אמונת חכמים: קשה לי להבין למה בימינו יש צורך בהרבה חומרות ודינים שנכתבו לפני המון שנים כשחלקם לא רלוונטי להיום (ואולי גם לפעם). אני מבין שיש הלכות שהם מהתורה ולא תמיד זה יכול להיות מובן לנו כי זה אלוהי. אבל ח עם כל הכבוד לחכמה שלהם ולגדלותם(ויש המון כבוד כמובן) היו רק בני אדם. אגב,היהדות היתה גם לפני "השולחן ערוך" ולפני הגמרא והתקיימה יפה מאוד ועד כמה שהבנתי זה היה שונה מאוד מהמיינסטרים ההלכתי באורתודוכסיה כיום. אתן כמה דוגמאות לדברים שמאוד מוזרים לי. בשר וחלב. אסור לבשל גדי בחלב אימו. נניח שח מפרשים זאת שגם אסור לאכלם ביחד ויש לחכות זמן בין אכילת בשר לחלב. אבל כשבאים וכותבים אינסוף הלכות ודקדוקים על עוף וחלב להתנהג איתו כאילו הוא בשר כדי שלא יתבלבלו וכשאוכלים דגים להחליף כלים ולתקוע באדמה סכינים שבטעות התערבבו ואינסוף פרטים שאולי התרגלנו אליהם אבל הם פשוט טירוף כשחושבים על זה באובייקטיביות(אני דתי וגדלתי בבית דתי מילדותי). היום לדוגמא הרבה יותר קל להתבלבל בין תחליפי בשר מטופו לבין בשר רגיל אז אם היו אוסרים לאכול טופו עם חלב הייתי מבין ומקבל את זה, זה הגיוני(אני מביא את זה כדי להראות שאני לא רק מחפש חיים קלים.אם צריך לאסור כי אכן יש מקום גדול לבלבול ר אבל במקומות בהם זה כ"כ מופרך? אולי מישהו יחשוב שפרוסות גבינה צהובה מעושנת זה פסטרמה אז נאסור לאכול אותה עם גבינות אחרות?לא! שיבדוק לפני שהוא אוכל מה מוגש לפניו ויוודא כמו שצריך ותמיד בסוף יהיו גם בלבולים לפעמים. מה לעשות?נאסור הכל?). פעם למשל חשבו שכינים נוצרות מזיעה והתירו להורגן בשבת. היום יש רבנים שאוסרים כי הבינו שזה מגוחך מה שחשבו אז וזה לא ממעיט בגדלותם של ח. כנראה שאם היו חיים בתקופתנו היו אומרים אותו דבר. למה עושים מכל מה שהם אומרים כאילו זה אלוהי? הם היו בני אדם והם חיו לפני המון המון שנים כשהמציאות היתה אחרת לגמרי לגמרי! בכל מה שנוגע לפירוש שלהם את התורה אני חושב שצריך להסכים עימם כי הם היו גדולים בתורה. בכל מה שהם עשו סייגים על סייגים וחומרות על חומרות זה פשוט לא שייך! למשל חומרא דרבי זירא,למה לעשות את זה יותר קשה? יש שבעה ימים וזהו למה לזלזל בנשים שהיום חכמות הרבה יותר מבעבר ואין שום סיבה שיתבלבלו בפירוש מצבן? למשל רכיבה על חמור בשבת,אם מישהו יודע שהוא אף פעם לא משתמש במקל אלא יש לו שוט מעור ואין שום סיכוי שיתלוש מקל,שירכב על חמור(או על אופניים)! מה הבעיה? ועוד משהו קטן שקומם אותי בגישה שלו. קראתי בהלכות ברכות בשמים בבן איש חי לפני כמה שבועות שצמח ששמו "רודא" או "פיגם" ריחו רע ואין מברכין עליו! אז שוב עם כל הכבוד לבן איש חי(בלי ציניות אני בטוח שהוא וכמובן חזל היו ענקים ברוחניות),מי שמו להחליט בשבילי מה מריח טוב ומה לא? במקרה אני אוהב מאוד את ריחו של הצמח ואברך עליו כאוות נפשי. יכול להיות שהלכה לא כמותו אבל אני מתווכח פה עם העיקרון. עו "עובדין דחול" שוב,למה רבנים הם המחליטים לי מה נקרא מעשה של חול ומה לא(שמעתי רב שאוסר רכיבה על אופניים בשבת כי זה עובדין דחול)?ח יכולים וצריכים להביא לנו עקרונות לקביעת הלכה זה מבורך גם לדעתי. אבל להיצמד לכל מלה ומילה שהם אמרו? אם מסתכלים על זה באמת בעיניים אובייקטיביות זה פשוט מגוחך! למה רבנים היום לא מתקדמים יותר עם פסיקת ההלכה? ואני לא קונה את זה שלכל סייג וחומרה שהם קבעו (והרבה פעמים נתנו טעם) יש גם סיבה פנימית שאנו לא יודעים. הם היו בני אדם. נקודה. כתבו לנו את הטעם ההגיוני (לאותה תקופה) להרבה סייגים. אם לא רצו שישנו אותם היו יכולים לכתוב שזה פנימי ואי אפשר להבין אבל ככה זה. כתבתי את השאלה בצורה "זורמת" (אולי מדי ועימכם הסליחה על כך) אבל רציתי להבהיר את הנקודה ואני מקווה שהצלחתי. אני אדם בוגר(אחרי צבא) ששומר מצוות ומשתדל להקפיד על כל מה שצריך והרבה דברים אפילו כבר לא ממש מעיקים עליי כי בסה"כ גדלתי בבית דתי והתרגלתי. אבל כשאני קורא קצת מאמרים על איך התגלגלה הלכה בכל מיני מקרים ורואה שהיו בח כל מיני דעות על כל מיני הלכות שהיו שונות לגמרי מהמיינסטרים של ההלכה היום זה נרא לי פשוט הזוי. חוץ מזה שזה מקומם אותי לדעתי זה גם מרחיק הרבה אנשים משמירת מצוות וחבל שכך. סליחה על האריכות ואשמח אם תוכלו להשיב לי תשובה מספקת והגיונית. אולי כדאי אפילו לכתוב מאמר על זה שמסביר בצורה רציונלית את המחויבות שלנו לדברי ח "באש ובמים" (או שמא תפתיעו אותי ותגידו שכמו שאפשר לאסור מה שהתירו ח,כדוגמת הריגת כינים בשבת, אפשר גם להתיר חלק מהדברים). מראש!
תשובה: אני יכול לענות על זה, אבל בגדול, המכתב כולו ממחיש עד כמה קיום מצוות מתוך הצמדות להלכה היבשה בלי אהבת ה  ויראתו הוא חסר תוחלת, כדברי הרב בקריאה הגדולה שלו: "גם אנו נואלנו וחטאנו. למדנו וחקרנו, פלפלנו וחדשנו, כתבנו וציירנו, אבל שכחנו את האלהים ועזו, לא שמענו לקול נביאי האמת, לקול מעולי חכמי דורות עולמים, לקול הצדיקים והחסידים, חכמי המוסר וחכמי העיון והרזים, שצוחו והכריזו בקולי קולות כי סוף הנהר של התלמוד המעשי לבדו להיות יבש וחרב, אם לא נמשוך לתוכו תמיד מים מני ים, מימא דחוכמתא וקבלה, מים דעת האלהים, מים טוהר האמונה הטהורה הנובעת מנשמתנו פנימה משרשה ממקור החיים". 2 התייחסויות של האדמו"ר מפיאסצנה: א. חובת התלמידים עמוד קצט. ב. אש קודש יש לו שם תורה על הגזירה על גבינות של נכרים. (אין לי עכשיו את הספר). (התשובה התקבלה מהרב אודי פרומן) רבני ורבניות בית הלל עונים לשו"ת גם בפייסבוק -