LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: נשיאת שמו במחשבה: האם חשיבה על שמו של השם עומדת גם היא בחזקת הדיבר על נשיאת שם האלוהים לשוא?
תשובה: "שויתי ה' לנגדי תמיד הוא כלל גדול בתורה ובמעלות הצדיקים אשר הולכים לפני אלוקים", כך פותח הרמ"א את דבריו (או"ח סי' א). המשנה ברורה שם כותב שיצייר בנפשו תמיד שהוא עומד לפני ה', והביא שבשם האר"י כתבו שיצייר שם ה' לנגד עיניו ככתבו! האבן עזרא בפרשת יתרו מדגיש את חומרת איסור נשיאת שם השם לבטלה, וכותב שהיא קשה מכל הלאווים הבאים אחריו. אך המעיין ברמב"ן שם למד שהאיסור הוא רק כשמוציא בשפתיו, ולא במחשבה. כשיצא לאור מכשיר השמיעה, דנו הפוסקים האם מותר להשמיע תפילות בהקלטות, כשהקלטות הן על ידי אנשים קלי דעת שאינם מכוונים כראוי.בשו"ת תרשיש שוהם (או"ח סי' יא) כתב שהמדליק מכונה זו עובר בלאו "לא תישא שם ה' אלוקיך לשוא", וביטל עשה של "את ה' אלוקיך תירא". ואפילו לדעת תוס' (ראש השנה לג,א) והרא"ש שעל ידי ברכה הוא איסור דרבנן, זה באומר בפיו דרך סיפור שבח ה', אבל לא במכונה. בשו"ת מנחת אלעזר (ח"ג סי' כה) חלק עליו וכתב שהאיסור הוא רק אם אדם בר דעת מוציא את שם השם בשפתיו. (ובמכונה אולי יש איסור זילות השם, עיי"ש). גם בשו"ת חתם סופר (או"ח סי' לב) כתב להתיר הזכרה בגרמא. למדנו מדבריהם שאין איסור במחשבה, אלא אם יש בכך זילזול, וכפי שכתב האבן עזרא שעלול להתרגל, ובכך מבזה את שם השם. (גבי איסור שבועה, בשו"ת הר"י מיגאש סי' קכו כתב שאם כתב את השבועה פטור בדיני אדם וחייב בדיני שמיים. ראה בספר המצוות לרס"ג בדברי הר"י פערלא ח"ג עמ' רכה-ו. וכן באורים ותומים חו"מ סי' צו ס"ק ה. אין כתיבה ללא מחשבה, ובכל זאת האיסור הוא רק כשמוציא לפועל את המחשבה).
שאלה: הפסק בברכת מצוות תפילין: האם יש לברך על תפילין של ראש כאשר בין הנחת תפילין של יד לראש נאמר קדיש והוא עונה עם הציבור "יהא שמה רבה."
תשובה: פסק השולחן ערוך (או"ח סי' כה סעיף י), אם שמע קדיש או קדושה בין תפילה של יד לתפילה של ראש לא יפסיק לענות עמהם, אלא שותק שושמע ומכוון למה שאומרים. הוסיפו הפוסקים, שאף אם אינו מברך על הנחת התפילין, כגון המניח תפילין של רבינו תם, ואז יכול להפסיק בין של יד לשל ראש, לאחר ההפסקה, ייגע בתפילין של יד וימקם אותם במקומם, כדי שיקיים "והיו", הויה אחת לשל יד ולשל ראש, ללא הפסקה ביניהם. אם הפסיק וענה אמן יהא שמיה רבה וכיוצא בזה, כתב המשנה ברורה (ס"ק לו) שחוזר ומברך על של ראש. אבל בביאור הלכה הביא בשם החיי אדם שמי שמברך על של ראש ברכה בפני עצמה, יברך שתי ברכות על של ראש, ומי שבדרך כלל אינו מברך על של ראש, יברך רק ברכה אחת. עוד הביא הביאור הלכה שהארצות החיים הכריע שלא יברך אלא "על מצות תפילין", וכן נראית מסקנתו.
שאלה: שמן שחומם בסיר חלבי: לכבוד הרב ה והברכה! שמן שטוגן בן בצק (פרווה), הטיגון נעשה בסיר חלבי -(יותר ב72 שעות לא בושל בו חלבי) האם השמן חלבי? ב מראש
תשובה: במקרה זה השמן אינו חלבי, אבל רק במילוי התנאים שהזכרת, כלומר פרווה, ולמעלה מ - 72 שעות.
שאלה: קריאת מגילה ללא מנין: האם ביתי בת ה-14 אשר אינה יכולה להשתתף בקריאת מגילה בבית הכנסת רשאית לקרוא בעצמה את המגילה ללא מנין,במגילה כשרה? ב יחיאל ברבן
תשובה: נשים חייבות במקרא מגילה, שאף הן היו באותו הנס (מגילה ד,א). בערכין (ג,ב) שנינו שהכל חייבים במקרא מגילה, הכל לרבות נשים. בתוספתא (פ"ב דמגילה ה"ד) ממעטים נשים שאינן מוציאות אנשים בקריאתן. דנו הראשונים בטעם מדוע אינן מוציאות את האנשים, הרי חיובן שווה. הרא"ש והמרדכי ביארו שהיות ואינן חייבות בקריאה, אלא רק בקריאה, ואילו אנשים חייבים גם בקריאה, על כן אינן מוציאות את האנשים ידי חובה. בתוס' בסוכה (לח,א) ביאר טעם אחר, עיי"ש. דעת רש"י בערכין היא שנשים מוציאות אנשים, וכן דעת הרמב"ם פ"א מהל' מגילה. הטור (סי' תרפט) הביא את מחלוקת הראשונים, ובשולחן ערוך שם פסק שיש אומרים שנשים אין מוציאות את האנשים. המגן אברהם פירש שאין זה מכבוד הציבור, אבל הרמ"א פירש שחובתן היא שמיעה, ולא קריאה. לכן הקורא לנשים מברך "לשמוע מקרא מגילה", מפני שזו חובה אחרת. המשנה ברורה (ס"ק ז) הביא בשם הפוסקים שאישה יכולה לקרוא לחברתה. אבל בשער הציון כתב שלא תקרא לנשים רבות. (בביאור הלכה דן האם יכולה לקרוא לחברתה גם כאשר כבר יצאה ידי חובה, או לא). המגן אברהם (סי' תרפט ס"ק ו) הביא ממדרש נעלם שלכתחילה אישה לא תקרא לעצמה. החיד"א בספרו מחזיק ברכה כתב שכן הוא המנהג, שאף שיודעת לקרוא בעצמה, שומעת מאחר. כן כתב גם הבן איש חי שמעולם לא נשמע שתקרא לעצמה. כן פסק החיי אדם. אבל אם אין מי שיקרא לפניה, תקרא בעצמה (משנה ברורה ס"ק ח, שער הציון ס"ק טז). ולכן כתב הפרי מגדים שאישה שקשה לה לשמוע את קריאת המגילה בבית הכנסת, מחמת הפרעות וכדו', תחזיק מגילה כשרה ותשלים קריאתה בעצמה.
שאלה: מה מקור השם: רצוני מכבוד הרב הוא לדעת מה הוא מקורו התנכ"י של השם "הר העברים" (איפה המדרש שמספר שאברהם אבינו מעבר אחד וכל שאר העולם מן העבר השני)
תשובה: הר העברים הוא הר נבו. כמבואר בדברי הראשונים בספר במדבר כז,יב. הרמב"ן שם מסביר שנקרא שמו הר העברים, מפני שהוא שוכן על מעברות הירדן, ומשם יעברו אל ארץ כנען. הכלי יקר מסביר ששם הר העברים ניתן להר נבו בשל העובדה ששם כעס הקדוש ברוך הוא על משה רבינו ונתמלא עליו עברה. אברהם נקרא עבר, בבראשית יד,יג. שם אומרים ח שהוא בא מעבר הנהר - מדרש בראשית רבה מב,ח. מג,ו. דעה אחרת במדרש שם מסבירה שעכיוון שמוצאו הוא מעבר, נינו של שם בן נח, לכן נקרא כך. דעה שלישית במדרש שם היא של רבי יהודה שאומר, כל העולם כולו מעבר אחד, והוא מעבר אחד.
שאלה: כשרות כלים: 1. האם כלי בישול שיהודי בישל בהם בשבת במזיד נעשים כלים טרפים ואם כן מהי תקנתם? 2. האם כלים, שאולי בושל בהם חזיר ועברו יותר מ 24 שעות שלא בושל בהם דבר, מטריפים אוכל שבושל בהם?
תשובה: 1. כתב המגן אברהם בשם הרשב"א שכלים שבישלו בהם בשבת אסורים לבשל בהם מפני שהם בלועים בדבר האסור לו. הביאו המשנה ברורה סי' שיח ס"ק ד). אכן יש לדון בעניין, ולחלק בין מזיד לשוגג. לדעת רבי יהודה, שכך פסק השו"ע שם האוכל עצמו אסור לו עולמית, ולאחרים אסור עד מוצאי שבת. מדברי המגן אברהם נראה שהמדובר הוא בקנס שקנסו רק את המשבל, ולא את האחרים. כן למדו האליה רבה, שו"ע הרב, שו"ת שבות יעקב (ח"א סי' כא) וערוך השולחן. בספר בן איש חי (תחילת פרשת בא) כתב מפורש שלאחרים מותר. מכיוון שהמדובר הוא בקנס, אפשר יהיה להגעיל את הכלי ולהכשירו, גם אם המדובר הוא בכלי חרס, וההגעלה תועיל גם לעבריין. יש לציין שבספר תורת שבת (ריש סי' שיח) חלק על המגן אברהם בהבנת הרשב"א, ולדעתו חידש הרשב"א גבי היתר האוכל לחולה, עיי"ש. כן הוא בשו"ת כתב סופר (או"ח סי' נ), ובשו"ת פרי השדה (ח"ג סי' קצה) שכתב שמכל מקום כיוון שנבלע איסור בכלים נכון להגעילם. בשו"ת שאלי ציון (סי' יד) סבר שהאיסור הוא לזמן, ועל כן צריכים להשהות את הכלי 24 שעות לאחר הבישול, ולאחר מכן יהיה מותר ללא צורך בהגעלה, וזאת על פי הנודע ביהודה (תנינא יור"ד סי' נא). הגר"ע יוסף שליט"א סובר (בספר לוית חן, סי' שיח) שעיקר הדין עם המתירים את הכלי, אך המחמיר תבוא עליו ברכה. אם המדובר הוא בכלי שמבשלים בו תדיר בשבת, ראוי לאסור את הכלי, משום זילות שבת. אם בישלו בכלי בשוגג אין לאסור, שהרי גם רבי יהודה, שפסק השו"ע כדעתו, מתיר בשוגג, ובמקום הצורך הלכה כרבי מאיר שמתיר (משנה ברורה שם ס"ק ז, ובביאור הלכה). 2.כלי שנטרף, ועברו 24 שעות משעת האיסור, פרק זמן זה גורם לכך שהטעם הבלוע בדפנות הכלי אסור מדרבנן. אם בישלו בכלי אוכל לאחר מכן יש לאסרו מדרבנן. אבל אם ספק שמא בישלו בו דבר איסור, ועברו 24 שעות מזמן השימוש הקודם, זהו ספק דרבנן, שבמקום הצורך אפשר להקל. לא באופן קבוע.
שאלה: מוצרי קוסמטיקה בפסח: האם יש להחמיר ולרכוש מוצרי קוסמטיקה כשרים לפסח?
תשובה: אפשר להקל, אך אם אפשר ראוי לרכוש דוקא כשרים לפסח ביאור: המשנה במסכת פסחים (מב, א) מונה את תכשיטי הנשים בין המוצרים שמעורב בהם חמץ בפסח. א"כ כל תכשיטי הנשים שמעורב בהם חמץ אסור היה להשהותם בביתו בפסח וכן הורה המשנה ברורה (בשער הציון סי' תמב סקי"ב) שתכשיטים אלו הנם חמץ נוקשה שאסור להשהותם מדרבנן. יש שכתבו להתיר משום שטעם החמץ נפגם על ידי החומרים הכימיים שנוספו לתרכובת זו. וא"כ אין לאסור בנותן טעם לפגם אולם כבר פסח בו"ת שואל ומשיב ומהדו"ק ח"א סי' מא וסי' קמג) גבי טרפנטין שלא אכפת לנו בטעמו הפגום. משום שאם נהנה מדבר ע"י אכילה שייך לדון האם טעם האיסור שבו הוא פגום או לא. אבל כשנהנה מן האור שהוא נותן, אין קולא בכך שהטעם הוא פגום. והלא אין זה ממעט את האור ולכן האיסור בתוקפו. טעם נוסף להתיר הוא מנידון השואל ומשיב (מהדו"ג ח"כ סי' קמה) גבי בורית (סבון) שיש בו תערובת חמץ. שהיות שתרכובת זו היא מאפר ומים א"כ נספל הדבר מהיות ראוי לאכילת כלב, ואינו עובר משום בל יראה (והוא עפ"י הט"ז יו"ד סי' צה סקט"ו והרמ"ג משבצות שם. ש"ת חכם צב סי' ק"א ועוד). ועל סמך זה התיר בשו"ת עצי לבנון (סי' יז) להשתמש בי"ש שנפסל לשתיה ע"י רעל. שאף שניתן לפרק ממנו את הרעל מ"מ כעת לא ראוי הוא לאכילה וכן התיר בשות חזון נחום (או"ח סי' מו) שכיון שעכשיו פגום לכן אינו אור. אף שהכימאי יוכל להחזירו למצב שיהיה ראוי. ראיה לזה מצאתי בגמ' (פסחים מה, ב) האומרת שאם טח פניה בטיט בטלה אף שבשינוי מעשה כל דהו יוכל לחזור לתורת חמץ וכמבואר בתוס' שם ד"ה כיפת שאור) בכל זאת יש להתיר. מבואר א"כ שהאלכוהול המעורב בבשמים כבר נתבטל בשישים קודם הפסח, וכעת אינו ראוי לאכילה לכן אפשר להקל אבל להלכה קיימא לן כדעת החוות דעת (סי' קג) שנפסל מאכילה, היינו שגוף האיסור נפגם שאז הוי אינו ראוי אבל אם עירב בו דבר ובגללו אינו ראוי לאכילה. אינו נחשב פסול מאכילה. וזה העירוב שעירבו אלכוהול פסול ודבר מותר. שראוי להחמיר מפני שהחמץ עוד לא החמיץ ולכן נראית דעת החתם סופר בשו"ת או"ח סי' פט). וכן החמיר בשו"ת דברי מכליאל (סי' כ"ד מ"ד) וכן חששו לדעת הט"ז ויו"ד סוף סי' קי"ז) שסיכה הינה כשתיה לכל דבר ולא רק ליום כיפורים א"כ התמרוקים נחשבים לסיכוך שדומה לשתיה. שאסור להשתמש בחמץ נוקשה למטה זו לכן אם אפשר ראוי להזהר מלהשתמש בתכשירים אלו, רק אם יש להם הכשר וידוע שלא נתערב בהם חמץ. אך חמורה היתר לא הפסיד (ילקוט יוסף עי"ה עמ' שס).
שאלה: דין אבל במשלוח מנות: האם לאבל מותר לשלוח מנות בשנת אבלותו? האם אשתו יכולה לשלוח בשם ה"בית"?
תשובה: אבל חייב במשלוח מנות, ואפילו בתוך השבעה, שהרי אבל חייב בכל המצוות (טור סי' תרצו, ראה ספר חסידים סי' תשיג). אבל מן הראוי שלא ישלח דברים המשמחים אלא דברי מאכל רגילים, ושולח בצינעה לאחד מקרוביו או לאחד העניים במקומו, ויוצא בזה ידי חובה. (ראה משנה ברורה שם ס"ק יז ושער הציון שם). בני אשכנז נוהגים כפסק הרמ"א (שם סעיף ו) שלא שולחים לאבל משלוח מנות, כל שנים עשר חודש, ואפילו דבר שאינו של שמחה, (ראה בט"ז ס"ק ג). אם שלחו לו משלוח מנות, אינו צריך להחזיר (שו"ת כתב סופר סי' קמא). בני ספרד נוהגים ששולחים לו לאחר השלושים, למרות שהוא בתוך השנה. אם האבל עני מותר לשלוח לו מנות בכל אופן. (שו"ע שם ומשנה ברורה ס"ק יח-כב, ראה שו"ת דברי מלכיאל ח"ה סי' רצז). ממילא אין מקום לשאלה האם אשתו יכולה לשלוח בשם ה"בית", שהרי הוא מחוייב בכל מקרה. אגב, נשים חייבות במשלוח מנות, ובכל מצוות הפורים כאנשים. יש הפוסקים שמכיוון שה"בית" שולח, ממילא היא ובעלה יוצאים ידי חובה, רק שיקפידו שישלחו שתני משלוחים לפחו, כך שבסך הכל יגיעו למצב שכל אחד מהם שלח שתי מנות לפחות לאדם אחד. דעת הגר"א היא שנשים פטורות ממצוה זו. (רמ"א סי' תרצה, מגן אברהםשם ומשנה ברורה ס"ק כה. פרי חדש הגר"א והגרעק"א שם).
שאלה: תפילה ותפילין לבעל הפרעות עיכול כרוניות: ברצוני לשאול לגבי אדם בעל הפרעות עיכול כרוניות, הנעות בין עצירות לשלשולים, המוגדרות "בעיות תפקודיות" (דהיינו ללא תרופה.), ובשל כך אין באפשרותו כמעט כלל להיות עם מה שמוגדר "גוף נקי". האם ישנן הקלות הלכתיות כיום לגבי אדם כזה, בענייני הנחת-תפילין ותפילות, או שמא עליו להימנע מתפילה ותפילין (ולפי דעה אחת ששמעתי גם מהתעטפות בציצית) עד שמן השמיים ישלחו לו מזור? אשמח לקבל כל מידע בנושא, מאחר שלאותו אדם, חוזר בתשובה, יש עגמת-נפש רבה מכך שאינו יכול לקיים מצוות יקרות ביותר. למרות שסבל מן הבעיה שנים טרם חזרתו בתשובה, מעולם הוא לא הרגיש רע כ"כ לגבי הבעיה, אלא לאחר שחזר בתשובה, והסיבה ברורה.
תשובה: ראשית, אם יודע שיוכל לעמוד נקי בשעת תפילה ובשעת קריאת שמע מותר לו, ואפילו יוכל להניח תפילין באותה דקה. (מגן אברהם או"ח סי' לח ס"ק א). אפשר לעיין גם בשו"ת ציץ אליעזר (חלק ח סי' א) שמתיר לחולה עם קטטר להתפלל, וסברתו יפה גם לעניין זה. שנית, "כי שומע אל אביונים ה', ואת אסיריו לא בזה", גם מי שאסור בחבלי גופו ומתקשה לעמוד בתפילה, הלא אלוקים בוחן כליות ולב, ומאזין תפילה. מי יתן ויפרוש עלינו סוכת רחמים וחיים ו
שאלה: נטילת ידיים של בוקר: כבוד הרב בתי הקטנה לעיתים קמה מהשינה בבוקר ומיד הולכת לשירותים. האם היא בכך מפספסת את נטילת הידיים של שחרית? מראש,
תשובה: ראשית,מעלה גדולה היא שגם קטנים נוטלים ידיים בקומם בבקר. (משנה ברורה סי' ד ס"ק י). שנית, פסק המשנה ברורה שם, והרוצה להסתלק מן הספק יזהר לעשות צרכיו תיכף אחר שעירה מים על ידיו ג' פעמים, וכשייצא מבית הכסא יטול ידיו שנית וברך אשר יצר, וטוב יותר שלא יברך אפילו ברכת על נטילת ידיים עד אחר נטילה ניה שנוטל לאחר יציאתו מבית הכסא, ובפרט אם היה צריך לנקביו בעת נטילה ראשונה, שאז בודאי שאינו רשאי לברך. למדנו מכאן שראוי שתיטול ידיה סמוך ככל האפשר להשכמה, ועדיף טרם עשיית הצרכים, שלא תיגע בטומאה, ותברך אחר כך. עוד למדנו, שייתכן שכדאי להכין לה כלי לנטילת ידים ליד מיטתה, כך שבכל מקרה תיטול ידיה ברגע שתשכים. אציין עוד, כדאי להתאזר בסבלנות, ולא ללחוץ, היא תגדל ותלמד לארגן לעצמה את סדריה, חשוב שתגדל עם נטילת ידים שחרית,בכל מקום בעולם.
שאלה: שמיטה: האם מותר להעביר עציץ שאיננו נקוב בחוץ
תשובה: נחלקו הפוסקים האם אסור להוציא עציץ שאינו נקוב מן הבית לחוץ, וכן אסור להוציאו למרפסת שאינה מקורה, החזון איש (שביעית סי' כב סוף אות א) אסר מפני שהאוויר יוסיף לגידול הצמחים, ונחשב הדבר כתולדה של זורע. וכן הורה בספר דרך אמונה (הל' שמיטה ויובל פרק א ס"ק נו). הגרצ"פ פרנק זצ"ל (שו"ת הר צבי או"ח ח"א סי' ריא) כתב להתיר, מפני שתוספת האוויר אינה נחשבת נטיעה חדשה. הגרש"ז אויערבך זצ"ל כתב (שו"ת מנחת שלמה ח"א סי' מא אות ג), נראה שאין לאסור הוצאת עציץ ממקום מקורה לשאינו מקורה, כי השינוי מבית לשדה רק גורם שינוי בדין, אבל לא חשיב משום כך עבודה.
שאלה: ארוחת שבת לפני פסח: ליל הסדר יוצא בצאת השבת מה עושים בקידוש ליל שבת על מה מברכים על חלה או מצה כי חלה הרי בצאת שבת היא חמץ ואין זמן לנקות חמץ בין לבין. מה עושים?
תשובה: נושא זה ארוך, אשתדל להשיב, קודם כל הלכה למעשה. ראשית, אע"פ שאוכלים חמץ בשבת עד שעת האיסור, אבל נוהגים לשרוף חמץ ביום שישי כבכל שנה, כדי שלא יבואו לטעות בשאר השנים, אבל לא מבטלים את החמץ באמירת "כל חמירא" רק בשבת. לא מבשלים בשבת זו תבשיל העשוי מחמץ גמור, כגון פשטידה (קוגל) שנדבקים בדפנות הסיר ואי אפשר לנקותם. אם אפשר כדאי להשתמש בשבת בכלים חד פעמיים, ואז אפשר לבשל בכלי פסח, ולצקת מתוכם לכלים אלו, ללא חשש. בשבת אוכלים חמץ, עד סוף השעה השלישית (9:05 בבקר), לכן צריך להזהר ולא לקנות חמץ אלא במידה הדרושה. אפשר לאכול גם מצה עשירה, כלומר מצה שנילושה במי פירות או בביצים, ואפשר לקבוע עליה סעודה בשבת. אחרי האוכל, אם נותרו פירורים חייבים לבערם, ואפשר לעשות זאת על ידי השלכה לשירותים. חשוב לנקות את הידיים, הבגדים והרצפה מפירורי חמץ. באיחולי חג כשר ושמח.
שאלה: שם החתן כשם האב: האם יש איסור לאשה להינשא לאיש ששמו כשם אביה, או שזה בבחינת מנהג בלבד?
תשובה: מקור האיסור הוא צוואת רבי יהודה החסיד (אות כו). דעת הנודע ביהודה (אבהע"ז תנינא סי' עט) שצוואה זו מחייבת רק את זרעו של ר"י החסיד, כי ראה ברוח הקודש שזרעו לא יצליחו אם יינשאו שלא כהוראה זו, ואין לנו סמכות לחדש דבר לאחר חתימת התלמוד. אבל השדי חמד (מערכת חתן וכלה אות ה) הביא פוסקים רבים הסוברים שלכל ישראל נאמרו דבריו. בספר חכמת אדם (כלל קכג סי"ג) כתב שבאיסור הוא רק במשולשים, כלומר כשהחתן, אבי הכלה וחמיו של אבי הכלה שמותיהם שווים, אם לא כן אין איסור. פוסקים רבים חלקו גם על הבחנה זו, ראה שו"ת יוסף אומץ סי' לז אות ג, רוח חיים אבהע"ז סי' סב ס"ק יג. החתם סופר (אבהע"ז סי' קטו) כתב שהכלל כלפי צוואה זו הוא, מאן דלא קפיד לא קפדינן בהדיה, כלומר מי שאינו מקפיד בדבר, מן השמיים לא יקפידו עמו. לכן אם החתן והכל אינם מודעים לחשש זה אין להחמיר. כן הסכים גם הגר"מ פיינשטיין בשו"ת אגרות משה אבהע"ז סי' ד, והגר"ע יוסף בשו"ת יביע אומר ח"ב אבהע"ז סי' ז אות י, בפרט במקום שיש זכות לימוד תורה, ולזה הסכים גם הנודע ביהודה שם. אם השמות אינם זהים לגמרי אין לחוש (שו"ת צמח צדק סי' קמג בשם בעל התניא, שו"ת שם אריה סי' סה, שו"ת בית יצחק ח"ב סי' עב, שו"ת תורת חסד סי' לט, שו"ת מנחת אלעזר ח"ג סי' יג, שו"ת מהרש"ם ח"ה סי' כח, שולחן העזר סי' א סי"ג, וכן שמעתי מהגרש"ז אויערבך זצ"ל. אם החתן עבר את גיל עשרים, כתב הערוגות הבושם שאין לחוש, כיוון שמחוייב לשאת אישה. יש שהציעו להוסיף שם לחתן, (ראה בן איש חי פרשת שופטים שנה ראשונה אות כא, ובשולחן עזר סעיף יד ס"ק א). אך הגר"מ פיינשטיין כתב שבאופן מעשי לא ישתמשו בשם החדש, ולא הועלנו. אבל אם תמיד משתמשים בשם השני אפשר להקל. ישנם פרטים נוספים בשאלה זו, כגון אם גרים בעיר אחרת, ואז אין לחשוש מעין הרע, ועוד, לכן אם ישנו פרט ספציפי שלא התייחסתי אליו בתשובה, אפשר לחזור ולשאול.
שאלה: האם יכול להיות ארון קודש ללא פרוכת?: האם יכול להיות ארון קודש בבית כנסת ללא פרוכת ואם כן באילו תנאים? ב מראש וישר כח על פועלכם!!!
תשובה: הפרוכת שנהגו להניח על ארון הקודש, מקורה הוא זכר לפרוכת שהייתה תלויה בין הקודש לקודש הקודשים, וכן שכתוב על הארון "ופרשו עליו בגד תכלת מלמעלה. (1)במקום הנחת הפרוכת נחלקו רש"י ותוס' (מגילה כו,ב), רש"י סובר שמקומה הוא סביב הארון מבפנים. תוס' סובר שפורסים אותו על הארון מבחוץ. (2) כך פסק השולחן ערוך (או"ח סי' קנד) שקרא לוילון שתולים לפני ההיכל בשם פרוכת. ישנן קהילות הנוהגות לתלות וילון מבית ומחוץ. בספר כתר שם טוב (ח"א עמ' רלב) כתב שקהילות ספרד ופורטוגל נהגו לתלותו מבפנים מפחד הקתולים, והניחו ההיכל ערום. אולם מנהג אשכנז היה לפרוס פרוכת מבחוץ. כן נראה גם מאימרת רבי יוסי לבר עילא שיהא גולל את ספר התורה אחרי הפרוכת. הרמ"א שם כתב שאין לפרוכת קדושה כי אם כדרגת תשמיש דתשמיש קדושה, ובודאי שיש לו דין קדושת בית כנסת. הוסיף הרמ"א שמה שכתב השו"ע שבוילון שתולים לפני בית הכנסת יש קדושה, היינו בזמן התלמוד שהיו מניחים עליו את ספר התורה. המגן אברהם (סי' קנג ס"ק יד) כתב שמותר לעשות מפה לשולחן מפרוכת.
שאלה: האם מותר לשכור דירה בספירת העומר: חברתי מתחתנת בל"ג בעומר בשעטו"מ, ורצינו לדעת האם מותר לשכור דירה בזמן ספירת העומר? (המעבר כמובן יהיה אחרי החתונה אך רצוי לשכור לפני כדי לארגן את הדירה).
תשובה: איני רואה סיבה לאסור. תקנת האבילות בימים אלו היא לא לישא אישה, לא להסתפר ולא לצאת במחולות. לא נזכר איסור לברך ברכת שהחינו על דבר חדש, כמו בימי שלושת השבועות. (משנה ברורה סי' תפט ס"ק ב בשם מאמר מרדכי). יתירה מזו, הדגול מרבבה התיר לחתן להסתפר בשבת קודם חתונתו בימי הספירה. אין לי ספק ששכירת הדירה והעיסוק בה לכבוד החתונה מותרים.
שאלה: שכר שבת בממכר אוטומתי: נשאלתי ע"י יהודי אשר בבעלותו צינור נפט המעביר נפט ממדינה למדינה ושכרו הוא בהתאם לכמות הנפט העוברת בצינור, תחנות הקצה הינן בבעלות גויים כגון מפעלים או תחנת חלוקה למשאיות האם יש בזה בעיה של שכר שבת ואז אולי צריך לערוך הסכם עם גוי או שמא דומה זה יותר למכונות ממכר אוטומתי שהתירו האחרונים כגון יסודי ישורון, מראש
תשובה: אם בעל הצינור יכול לעצור את זרימת הנפט, ולווסת אותה, מתברר שהוא הבעלים על עשייה של שבת, הנעשית בכוחו ומחמתו, ובודאי שאין היתר ללא הסכם עם הנכרי. גם אם לא כן, אם יש אפשרות לעשות הסכם שכזה עדיף מפאת כבוד השבת, שלא ליהנות מפעולה בשבת.
שאלה: האם מותר לאשה לעשות את הקידוש?: האם אשה יכולה (לפי האורתודוכסים) לקדש בערב שבת. אם לא איכן יש איסור על כך? ב מראש- ש.
תשובה: פסק השולחן ערוך (או"ח סי' רעא ס"ב), נשים חייבות בקידוש, אע"פ שהוא מצות עשה שהזמן גרמא, משום דאיתקש זכור לשמור, ומוציאות את האנשים, הואיל וחייבות מהתורה כמותם. כתב המשנה ברורה (ס"ק ד), וכן הסכימו הט"ז המגן אברהם והגר"א ושאר אחרונים, ומ"מ יש להחמיר לכתחילה שלא תוציא אישה אנשים שאינם מבני ביתה, דזילא מילתא. וכך הסכמת הפוסקים. אציין רק שאם רצונה לקיים את המצוה נובע מרצון כנה לקיום מצוות, תבורך. אם מקורו אינו מכך, אין ספק שלא לזה התכוונו חכמים.
שאלה: פרחים בשנת שמיטה: מה דין קניית פרחים בשנת שמיטה?
תשובה: השאלה הראשונה בפרחים היא האם יש בהם קדושת שביעית. אם אין בהם קדושת שביעית, מותר לסחור בהם, לקנות ולמכור, הואיל ואין בהם קדושה. פרחים שאין בהם ריח, אין בהם קדושת שביעית. פרחים העומדים לריח, יש בהם קדושת שביעית, ואסורים בסחורה. פרחים שאינם עומדים לריח, מקילים בהם בדין קדושת שביעית, אף אם יש בהם ריח. אבל, אסור לקנות פרחים, אף אם אין בהם ריח, אם נזרעו או עבדו עליהם בשביעית. הן בשל איסור ספיחין, והן משום שנזרעו ונעבדו בשביעית. ואף שיש מקילים באיסור נעבד בשביעית, זה רק בגידולים ההכרחיים, אבל לא בפרחים שאפשר להחזיק מעמד בלעדיהם. לכן, אין להנות, אף לא במתנה, מעציץ עם צמח שנשתל בשביעית, אם יש בו ריח.
שאלה: האם יש איסור כלשהו לתלות חרבות לנוי בסלון?: מבקש לדעת אם יש איסור לתלות חרבות לנוי בסלון או בכלל ב מראש!!!!
תשובה: איסור אין, אבל כדאי לשים לב לדברי הנודע ביהודה (יור"ד סי' י) שמתפלא על בן ישראל היוצא לציד, ומזכיר לו שאין זו דרך היהדות (לבד מאיסור צער בעלי חיים). שאיפתנו היא "וכיתתו חרבותם לאיתים", ולא להתפאר בהם.
שאלה: כיסוי ראש בבית: האם אשה יכולה להלך בלי כיסוי ראש בביתה גם אם נכנסים גברים? וכן, האם הגינה שמחוץ לביתה אך ששייך לבית - דינה כבית לעניין זה או לדין "יוצאת לשוק"? ומה לעניין כיסוי ראש ברשות הרבים אולם במקום שיש שם רק נשים?
תשובה: אישה מכסה שיער ראשה מדין תורה, ואינה יוצאת מביתה ללא כיסוי ראש. (1) מהגמ' מבואר שאינה יוצאת וראשה פרוע, ואפילו למקום שבדרך כלל אין בו אנשים. והכוונה היא שמצד דת יהודית, אסורה לצאת לרשות הרבים אפילו כששערה אסוף ומכוסה. מדרבנן האיסור הוא לצאת גם למקום שאין בו אנשים כגון לחצר, (2) המשנה ברורה מוסיף ברכה למי ששומרת עצמה לא להיראות בגילוי ראש לפני בני ביתה. (3)
שאלה: אוכל חמץ לחיות: יש ברשותי כלב ותוכים. הכלב אוכל, לפי המלצת הווטרינר, רק אוכל יבש, מהסוג הנמכר בחנויות לכלבים. אוכל זה מכיל, בין השאר, גם חיטה, ולכן הוא חמץ. כידוע על חמץ יש גם איסור הנאה, ואסור להאכיל את בהמתו חמץ בפסח, אך - מצד שני - חמץ שהוא מלכתחילה לא מיועד למאכל אדם אולי דינו שונה? האם אפשר לדמותו לדבק, שאין צורך לבערו, או למייחד חמץ לישיבה, שברגע שטח אותו בטיט ומראה על גמירות הדעת שמבטלו מדין אוכלין, מותר להשהותו בפסח? ואם בכ"ז דין אוכל המיוחד לכלבים כדין חמץ גמור, הרי לפי דברי הווטרינר, שאוכל רגיל, ובמיוחד מבושל כמו שאנו אוכלים, עלול להזיק לו, האם יהיה מותר בכ"ז להאכילו חמץ? ובאשר לתוכי: מזונותיו הם גרגירים, המעורבים מגרגרי חיטה שונים ומגרעיני חמניות. מן הסתם הוא יחזיק מעמד במשך שבוע ללא גרעיני החיטה, אך האם מותר לי, כאשכנזי, להאכילו שאר קטניות? וחג שמח.
תשובה: ראשית, אכן הכלל ההלכתי מדבר על מזון האמור להיות ראוי לאכילת כלב, וחמץ שנפגם מאכילת אדם, ועדיין ראוי לאכילת כלב, נחשב בכלל חמץ הראוי לאכילה ואסור באכילה והנאה. אם נפגם החמץ מאכילת כלב, עדיין אסור החמץ באכילה, מפני שבעצם האכילה אני מחשיב אותו כראוי (סי' תמב ט"ז ס"ט), אבל בהנאה אינו אסור (חק יעקב שם). (1) כל הנידון של דיו ודבק הוא שכיוון שלפני הפסח נתעפש החמץ ואינו ראוי לאכילה, אזי מותר לקיימו בפסח, הואיל ונפסל מאכילת כלב קודם הפסח. אלא שכאן יש לדון מכיוון אחר, אם החמץ מיועד לאכילה, אף שמלכתחילה הוא לא יוצר עבור אכילת אדם, אבל הנאה ממנו יש. בהלכות מוקצה למדנו שמזון לאדם הוי מזון לאדם, מזון לבהמה הוי מזון גם לאדם, כי אם לא יהיה לו מה לאכול אזי יוכל לאכול ממזון זה, ואינו מקצה דעתו ממנו. מה שאין כן מזון לאדם, האדם מקצה את דעת הבהמה ממנו. הבעיה במזון לבעלי חיים היא גם העובדה שאני עובר על איסור לא ייראה ולא יימצא, וגם על איסור ההנאה מהחמץ, כי אם אני נותן לבעל החיים שבבעלותי מזון, חסכתי לעצמי את המחויבות לדאוג לו, ויש לי הנאה ממנו. הדרך היחידה היא לצרף את בעל החיים למכירת חמץ (כמה שהדבר נשמע תמוה), ולהניח לו את מזונות החמץ שלו בתחילת השבוע, לכל השבוע, אם אין נכרי שיכול לרכשו ולדאוג לו בימים אלו. למיטב ידיעתי יש מזון לכלבים כשר לפסח, שעל ידי כך איני מחזיק בביתי חמץ, וגם איני נהנה מן החמץ. ב) גבי התוכי. אין איסור הנאה מקטניות. מותר לקנות ולמכור קטניות (הנקיות מחמץ), מותר להדליק נרות משמן קטניות (רמ"א סי' תנג ס"א), וכתב המגן אברהם שם שמותר לתת לבהמות ולעופות שלו לאכול קטניות.
שאלה: עץ גפן שנקנה בשבת: האם מותר לקדש על יין שייוצר מעץ גפן שנקנה בשבת ( העץ נקנה בשבת ) למעט זה הכל מה שקשור בעץ בוצע כהלכה ( ערלה וכ"ו )
תשובה: אסרו חכמים להנות ממלאכה שנעשתה בשבת (שו"ע או"ח סי' שיח ס"א). שם המדובר הוא במלאכה שנעשתה לצורך הנאה אישית. אם הכוונה היא למלאכה שנעשתה לצורך מצוה, אף אם אין אלו הגדרים של "מצוה הבאה בעבירה", אבל בודאי שזו תחושה של ברכה וקידוש על דבר שהאלוקים אינו חפץ בדרך בה הושג הדבר, וראיות רבות יש למבט השלילי של ההלכה על דבר זה. לכן נראה לי שקידוש כזה נכלל ב"בוצע ברך ניאץ ה"', ואסור.
שאלה: כלי פסח: איך ניתן להפוך כלי פסח חלביים, לבשריים - צריכים ליבון או הגעלה?
תשובה: כלים שהשתמשו בהם בבשר, יכולים להשתמש בהם לחלב, אחרי ההגעלה, ולהיפך. למרות שפסק המגן אברהם 0או"ח סי' תנא ס"ק יא) שנהגו שלא להחליף כל מבשר לחלב אפילו על ידי הגעלה, ורק אם נטרף הכלי יכשיר אותו, אבל זה מפני שרצו שיהיה לכל אחד כלי בשר וכלי חלב, ולא יגעילו בכל פעם, כי עלולים לטעות. אבל כשמכשיר את הכלי לפסח, מותר לשנותו. השינוי יכול להיות אחרי הגעלה בלבד. אבל השער המלך כתב שראוי להכשירו בליבון, והוסיף המחצית השקל שם שלפחות ילבן ליבון קל. בדיעבד בודאי שמספיקה הגעלה.
שאלה: זימון וברכת המזון: במסגרת עבודתי יוצא לי לסעוד עם עמיתי לעבודה שחלקם דתיים וחלקם חילוניים. לצערי הרב, הדתיים אינם מברכים ברכת המזון, אך מוכנים לענות לי לזימון, האם רשאי אני לזמן עימם כדי להרויח מצוות זימון ואף לזכות אותם בכך כאשר ברור לי לחלוטין שלא יברכו ורק אני אברך
תשובה: בודאי שכדאי לצרף אותם לזימון, ולברך ברכת המזון בקול מכמה סיבות. ראשית, ייתכן שייצאו ידי חובת ברכת המזון מדין "שומע כעונה", כי אתה מברך בקול, והם עונים. שנית, ייתכן שזו תהא תזכורת עבורם ש"בכל זאת" מותר לברך. ואף אם הדבר לא יקרה בפעם הראשונה, ייתכן בפעם העשירית. שלישית, אם הם מוכנים להצטרף, אתה את שלך עושה, ואומר להם שאינם גורמים לך הפסד, מה שהם יעשו זו שאלה שלהם.
שאלה: ביקור בכנסיות: אני לומדת לימודי ארץ ישראל, ומסגרת הלימודים יש מספר סיורים הכוללים ביקורים בכנסיות ובמסגדים, האם יש בעיה להכנס? האם יש הבדל אם זה לצורך לימודים?
תשובה: יש בעיה להיכנס לכנסיה, יש דעות המתירות כניסה למסגד. מקורות לדבר, שו"ת אגרות משה יור"ד ח"ג סי' קכט אות ו, שו"ת יחוה דעת ח"ד סי' מה, שו"ת ציץ אליעזר חי"ד סי' צא אות ד, שו"ת אבני ישפה סי' קנג.
שאלה: הטבלת כלים: האם מותר לשתות מכוס שלא ידוע האם עברה טבילה? האם יש צורך לטבול סכינים, והאם מותר לעשות בהם שימוש חד פעמי ולזרוק אותם ללא טבילה?
תשובה: מצות טבילת כלים מוטלת על בעל הבית, לא על המשתמש. לכן אם לא ידוע אם נטבלה כוס זו, אפשר להקל ולשתות ממנה, אבל רק באופן חד פעמי. יש צורך לטבול סכינים, ואף שמותר להשתמש בהם באופן חד פעמי, אבל לעשות פעולה שכזאת באופן קבוע, לא לזה התכוונו הפוסקים כשהקלו באופן חד פעמי!
שאלה: קטניות בפסח: מה מהאוכל של ימינו נכלל בקטניות? אפונה קפואה נחשבת?
תשובה: הרשימה ארוכה. הגדרת קטניות היא כל גרעיני הזרע שזורעים אותו ומצמיח גרעינים כמותו, והזרע נאכל ולא נוסף עליו בשר (למעט עגבניות ומלפפונים שיש על הזרעים בשר). ברשימה זו מצויים, אספסת, אפונה, גלוקוזה, גריסים, דוחן, דורא, חומוס, חילבה, גרעינים שחורים, חרדל, חרוב, כוסמת, לוביה, סויה, עדשים, פול, תורמוס, פשתן, קורנפלור, קימל, שעועית, שומשום, תירס. בוטנים. לדעת רוב הפוסקים גם אורז ברשימה.