שאלה: לימודי חול בישיבה תיכונית: בעניין מש"כ כת"ר בפניני הלכה ח"ד עמ 27-31 בנושא "בעייתיות של לימודי חול בתקופת הגלות", משמע מדברי הרב שהדרך האידיאלית, היא שילוב לימודי החול יחד עם למודי הקודש. ואחר העיון בדבריו ואחר כל ההערכה לכת"ר שבוודאי דעתי היא אפי לא מעט מזעיר מחכמתו, אך אין משוא פנים בהלכה וכך היא דרכה של תורה, לא הצלחתי להבין את טעמו של כת"ר בסוף דבריו. ובמחכ"ת אסדר את ראיותיו בתשובה ואגיש את עני"ד בצידיהן. שהרי מתוך דבריו השזורים בדברי רבותינו בתחילת תשובתו, מובן ומוכח בדיוק להיפך ממסקנת כת"ר בסוף דבריו. ושוב במחכ"ת אסדר את ראיותיו: א) מש"כ כת"ר עמ 30, שיש מגדולי ישראל הסוברים שיש להכניס לימודי חול לישיבות התיכוניות אשר ירחיבו את דעתם בהבנת התורה כדברי הגר"א מווילנא. ושדרך זו תמנע את היסחפותם אחר ההשכלה החילונית. ע"כ.הנה מובן מדברי הגר"א המובאים בדברי כת"ר מוכח שהגאון התבטא בשבח לימוד חכמות חיצוניות רק לגבי ת"ח שבעם בלבד. וכדברי כת"ר בעמ 29: "הגאון מוילנא סבר שיש לעודד את ת"ח שבישראל ללמוד לימודי חול". ולא דיבר על נערים ובחורים צעירים, וכן העיר כת"ר בהערה 4 שמשמע מד הגראי"ה קוק זצוק"ל באורה"ת פ ט סס"ג, שלימודי חול ומקצוע נוגעים רק למי שמילא כריסו ש"ס ופוסקים. וא"כ איזה היתר יש בלימוד חכמות אלו לנערים שטרם מלאו שו"פ. ועוד מש"כ כת"ר שדרך זו, לדעת אותם גדולים, תמנע את היסחפותם של הצעירים להשכלה חילונית, הנה עינינו הרואות מציאות הפוכה טופחת על פנינו, שדווקא פתיחות לעניינים אלו גרמה להרבה מבחורינו לעזוב את המורשת ואת התו"מ. ב) מש"כ כת"ר שב 50 שנה האחרונות, משני הזרמים, בין לסוברים לשלב את הלימודים ובין הסוברים הפוך, עזבו הרבה את המצוות וקשה להבחין בהפרש העזובה בין הזרמים. ע"כ. שוב לענ"ד רואים אנו שדא עקא, פריקת עול תו"מ הינה בכמות אחוזים גדולה הרבה יותר בציבור המשלב, מהציבור ששמר על עצמו מהכנסת חכמות אלו לתוך מוסדותיו, ודברים אלו הם ברורים לענ"ד לעין כל. ע"כ. ג) מש"כ כת"ר בהטעמת דעתו האישית שע"פ האמת יש ללימוד חכמות חיצוניות ערך מצד, א:הכרה בגדולת ה כמבואר בד הרמב"ם, מהר"ל, הגר"א ועוד. ו-ב: מצד קידוש ה לעיני העמים בגמ שבת עה. ע"כ. אולם אין זה מצדיק את דרך הלימוד הפתוח לכל חכמה חיצונית ולכל נושא גם אם אין בו ובלימודו כל קשר לסדר העולם והכרת גדולת ה או דרך עלייה בתורה.(ועוד נניח שיש צורך להכניס את לימודי החול לישיבות, הרי בוודאי "למרוח" כל מיני נושאי למידה שונים במשך 6 שנים, אין זה מוסיף הרבה תועלת. והרי היה יותר מועיל אם היו מרכזים את מקצועות החול לפי נושאים, כל תלמיד לפי נטיית ליבו, במשך השנה ה-12 או ה-11 של לימודי קודש בלבד). ד) מש"כ עוד כת"ר שדבר זה יעזור ליוצאי הישיבות התיכוניות להשתלם במקצוע יוקרתי ולפרנס את ב"ב בכבוד. שוב לענ"ד אין בזה כל הצדקה ללימוד לימודי חול במשך 6 שנים לנערים, ודי לכל היותר שנה אחת או שתים לרכוש השכלה כללית שתעזור להם לרכוש מקצוע מכובד. ועוד אם תלמיד אינו מעוניין בעתיד מקצועי חוץ מאשר תורני הנה מה תועלת יוצא לו, אלא רק בזבוז זמן יקר שבו יכול היה לרכוש ידע תורני. ולכן אם היה מוסד שכולו קודש היה מתאים וראוי לו הרבה יותר. ותלמיד שרוצה לרכוש מקצוע תהיה לו אפשרות בסוף י"א י"ב, להשתלם במקצוע או לרכוש השכלה כללית ואין אפשרות ללמד את כל התלמידים לימודי חול ("כשם שפרצופיהן שונים."). מה עוד שבדורינו אנו מצויות מכינות לאוניברסיטאות המאפשרות להשלים תעודת בגרות מלאה ולהשתלב במסלול האקדמאי. ה) ועוד ראינו בספרי גדולי האחרונים אזהרה חמורה בעניין זה,אם לא במקום אילוץ גדול, כמ"ש בשו"ת מנחת יצחק חלק ט סי קג ובאיגרות משה ח ג ביו"ד סי פא, פב וכ"כ בשו"ת יחוה דעת ח ג סי עה ו ח ה סי נו, שאם לא יהיה לא במה להתפרנס אם לא יעסוק בלימודי חול ויגיע לידי ביטול תורה מותר לו ללמוד בישיבה תיכונית, אבל אם אין חשש, ודאי שדרכו של התלמיד בישיבות העוסקות כל הזמן בעסק התוה"ק. ואם יותר לי לשאול במחכ"ת, מדוע לא הביא כת"ר את דבריהם במאמר הנ"ל, כדרכו בקודש להביא את מגוון הדעות באותו עניין שעוסק בו בספריו.
תשובה: א. דברי מרן הרב באורות התורה ט, ג, אינם נודעים דווקא לתלמיד חכם שעיקר עיסוקו בתורה אלא לכל אדם, שלפי אופיו והתכונות שה' חננו צריך לבחור את דרכו, ויש שצריך שיהיה עיקר עיסוקם בלימודי חול כדוגמת חוקרי מדע וכדומה. אלא שברור שכל יהודי מצווה במצוות תלמוד תורה, המצריכה אותו להיות תלמיד חכם במידה מסוימת. ומכאן גם לדברי הגר"א, שהואיל ויש ערך אמיתי בלימודי חול, כאשר הם מצורפים ללימודי קודש, ממילא יש ערך גם כאשר לומדים אותם בגיל הנעורים. ב. מה שאתה בוחן ומשווה וסובר שמקרב בוגרי הישיבות התיכוניות רבים יותר עוזבים את דרך התורה, מסתבר שבדור האחרון ואולי אף דור וחצי זה נכון, אם כי לא בצורה גורפת כפי שנראה מדבריך. לפני כן, בטווח של מאה שנה ויותר, כמדומה שאחוז העוזבים מקרב אלה ששללו לימודי חול היה מרובה על העוזבים מקרב אלה שתמכו בשילוב לימודי חול בישיבות. ונחזור לדורינו, בשום פנים אין לתלות את אחוז עוזבי התומ"צ מקרב בוגרי הישיבות התיכוניות בכך שלומדים בהם לימודי חול, הסיבה לכך שבית ההורים אינו מחשיב את התורה והמצוות כדבר החשוב ביותר. בבית ההורים אינם מקפידים לקיים מצוות. קרוב לעשרה אחוז מהורי התלמידים בישיבות התיכוניות אינם שומרי שבת. קרוב לחמישים אחוז אינם מקפידים להתפלל שחרית במניין. ממילא כשזה היחס לתומ"צ התוצאות החינוכיות בהתאם. אם נתחשב בנקודת המוצא של בית ההורים נמצא שהישיבות התיכוניות מצליחות מעל ומעבר למצופה. באופן יחסי הרבה יותר מצליחות מרוב הישיבות שאינן משלבות לימודי חול. ואם תשווה את אותן הישיבות התיכוניות שבית ההורים מקפיד על מצוות, ומדגיש את העליונות המוחלטת של לימודי הקודש על לימודי החול, כדוגמת הישיבה לצעירים, מצפה יריחו, בני צבי, תמצא כי מספר הבוגרים שעזבו את התורה היה מועט ביחס לישיבות החרדיות שאינן משלבות לימודי חול. ג-ד. ברור שאפשר לשפר את סדרי הלימוד בישיבות התיכוניות ואף בשאר הישיבות, הן במה שנוגע ללימודי קודש והן במה שנוגע ללימודי חול. ואני דיברתי על העיקרון, שיש ערך בלימודי חול. וכאשר רואים בחור שמתכוון ללכת לישיבה תיכונית שלימודי הקודש אינם תופשים את המקום המכובד כראוי, הנכון לכוון את הבחור לכוון אותו ללמוד באותן ישיבות טובות שלימודי הקודש הם העיקר בהן ויחד עם זאת משלבות לימודי חול, ולא בישיבות שאין בהן לימודי חול. עוד צריך לציין כי אמנם מצד האפשרות לרכוש מקצוע, אפשר להסתפק בלימודי חול בסיסיים וגם להיעזר במכינות קדם אקדמאיות, אבל למי שמתאים להיות ברמה גבוהה יותר במקצועו, לימודי חול אלו אינם מספיקים, ולכן גם אם יש ישיבות תיכוניות שמסתפקות בהן, טוב שיש ישיבות תיכוניות שלימודי החול שבהן ברמה גבוהה יותר, ואין בזה ביטול תורה, שכן בכל מקרה יש בלימודי החול ערך. ה. עיין בפניני הלכה ליקוטים ח"א פרק א הערה 5 ותראה שהזכרתי דברי האג"מ יו"ד ח"ג פא-פב, ויחו"ד ג, עה, וח"ה נו. אולם דרכנו, על פי מה שלמדנו בתלמוד, בראשונים ובאחרונים, ומרבותנו הלכה למעשה, היא כפי מה שכתבתי. ועל פי מה שכתבתי בקיצור תמצא שגם דרך זה מוצלחת יותר הן מבחינת תוצאותיה החינוכיות והן מצד ערכה, שעל ידה ניתן לקדש שם ה' בעולם ולתקן את העולם.