שאלה: מעמד האישה בראי היהדות: בספר דברים פרק כב פס טז נאמר "ואמר אבי הנער אל הזקנים את בתי נתתי לאיש הזה לאשה וישנאה". רש"י במקום אומר: "אמר אבי הנערה - מלמד שאין רשות לאשה לדבר בפני האיש" וגם המדרש תנאים שם אומר "מגיד שאין רשות לאשה לדבר במקום האיש" ואותו רעיון אומר גם התורה תמימה שם. פרשנויות אלו מעלות תמיהה מדוע זו בעיה שאישה תדבר בפני איש? הרי אין כאן שום דבר פרובוקטיבי אז למה לאסור את זה? האם התורה סוברת שיש במעשה כזה חוסר צניעות? אם לא, מדוע מקורות רבים אומרים שזה אסור? ואם כן, מדוע זה נחשב לא צנוע? בהמשך הפרשה, בדברים פרק כב פסוק כג "כי יהיה נער בתולה מארשה לאיש ומצאה איש בעיר ושכב עמה". רש"י במקום אומר "ומצאה איש בעיר - לפיכך שכב עמה, פרצה קוראה לגנב הא אילו ישבה בביתה לא אירע לה". אמירה זו עושה רושם כאילו התורה מטילה אשמה על הנערה שהיא לא ישבה בביתה! קודם כל, מדוע יש בעיה בכך שנערה תצא מביתה? וחוץ מזה, האם בגלל שהיא יצאה מביתה ניתן לומר שהיא הזמינה את האיש לשכב עימה? וגם התורה תמימה אומר שם "אלו לא יצאה בעיר לא היה מסתקף לה" - על פי עיקרון זה, אולי נגיד שאם אדם לא היה יוצא מביתו, הוא לא היה רואה מראות לא צנועים שלפעמים עוברים לצידו ברחובות? למה זה ברור לתורה שלגברים מותר לצאת לרחובות ולנשים לא? מעבר לכך, הרמב"ם אומר בהלכות אישות פרק יג הלכה יא "גנאי הוא לאשה שתהיה יוצאה תמיד פעם בחוץ פעם ברחובות, ויש לבעל למנוע אשתו מזה ולא יניחנה לצאת אלא כמו פעם אחת בחודש או פעמים בחודש כפי הצורך, שאין יופי לאשה אלא לישב בזוית ביתה שכך כתוב תהלים מ"ה כל כבודה בת מלך פנימה." - איך אפשר להסכים עם דברים כאלו? יש לבעל למנוע מאישתו ולא יניחנה?! מי הוא שיגיד לה מה לעשות? היא לא בן אדם? אין לה זכות לבחור לבד מה לעשות? ברור שבין בני זוג דרושים תיאום ושיתוף פעולה, אבל כאן עושה רושם שהרמבם רוצה שהבעל לא יהיה רק בעלה של האישה, אלא גם הבעלים שלה. גם המהר"ל בהקדמה לספרו "דרך חיים" כותב "כאשר נבראת האשה נברא השטן עמה. והטעם הוא כי האשה היא נמשלת לחומר אשר בחומר דבק ההעדר והמיתה, שהוא השטן." למה אישה נמשלה לחומר, ומדוע בסופו של דבר אישה מתקשרת לשטן? איך אפשר לומר דברים כאלה? נוסף על כך, בתלמוד ירושלמי מסכת סוטה פרק ג הלכה ד נאמר בשם ר אלעזר כי "אין חכמתה של אשה אלא בפילכה (כלומר, כלי לטוויה שלה) דכתיב שמות לה כה וכל אשה חכמת לב בידיה טוו. ישרפו דברי תורה ואל ימסרו לנשים." ובבית הבחירה למאירי מסכת סוטה דף כ עמוד א נאמר "וזהו שתמהו בגמרא מלמדה סלקא דעתך וכי דברי תורה תפלות הן ותירץ בה תני כאלו מלמדה תפלות ר"ל דברים תפלים שמתוך הבנתה ביתר מגדרה היא קונה ערמימות מעט ואין שכלה מספיק להבנה הראויה והיא סבורה שהשיגה ומקשקשת כפעמון להראות את חכמתה לכל ובתלמוד המערב אמרו דרך גוזמא ישרפו דברי תורה ואל ימסרו לנשים" כלומר מכל הנאמר בפסקה זו, יוצא כי כל מה שאישה מבינה בו הוא טוויה ואריגה ואסור שאישה תלמד תורה כי זה מעבר ליכולת ההבנה שלה. כל המקורות שהבאתי ועוד רבים, כאלה שידועים וכאלה שאינם, עושים רושם שהיהדות רואה את האישה כמין נחות בהשוואה לגבר. אני בהחלט מסכים שיש הבדל בין שני המינים וחשוב לשמור עליו, אבל למה לצאת מנקודת הנחה שהאישה נחותה בהשוואה לגבר? שאלתי את הר"מ שלי (אני לומד בישיבת הסדר) לגבי חלק מהמקורות הללו והוא הסביר לי על פי איגרת פט באיגרות הראיה, שהדברים הללו הם ביטויים לעיקרון שיש הבדל בין שני המינים. נוסף על כך, הביטויים הם תלויי זמן ותרבות, אבל את העיקרון צריך לשמר. אך עם זאת, עושה רושם כי העיקרון העולה מכל המקורות שהבאתי לעיל ומעוד מקורות רבים, הוא לא שיש הבדל בין המינים, אלא שיש שני מינים ואחד מהם - הגברים - שווה יותר מהשני - הנשים. איך יכול להיות שהתורה רוצה ללמד אותנו עיקרון כזה? ואם כן, האם אנחנו אמורים לשמור עליו? האם הוא רלוונטי לתקופתנו, בה מעמד האישה גבוה בהרבה מכפי שכותבי המקורות לעיל לכאורה היו רוצים שיהיה? ולגבי ההנחה שהזמנים משתנים ולכן הביטויים לעיקרון משתנים בהתאם - האם זה אומר שהתקופה שלנו היא מצב לא אידיאלי ואנו אמורים לשאוף לחזור למצב שבו חיו רש"י והרמב"ם והמהר"ל ותורת חיים ועוד רבים, תקופה בה מעמד האישה היה משפיל ומבזה כל כך? מנקודת המבט שלי (וככל שידוע לי, יש לא מעט רבנים שדבקים בדעה זו), דווקא התקופה שבה אנו חיים, היא האידיאלית. ומכאן יוצא שכל כותבי המקורות שהוזכרו לעיל חיו בתקופה לא אידיאלית. אם כן, למה אף אחד מהם לא כתב את דבריו מנקודת מבט שכזאת? בכל המקורות שהבאתי, עושה רושם כי הם בטוחים כי מקומה של האישה הוא בבית, אין לה יכולת להבין את התורה, אסור לה ללמוד תורה ואסור לה לדבר בפני גבר ובעצם היא נחותה בהשוואה לגבר. אז אם אנחנו צודקים בתקופתנו - היתכן שכל גדולי עולם אלו טעו? איך יתכן שגדולי עולם זלזלו עד כדי כך בנשים ולא האמינו ביכולתן להבין דברי תורה? איך יתכן שהם קבעו שאישה צריכה לשבת בבית? איך יתכן שהם כתבו וחשבו את כל זה, מבלי להבין שהם צריכים לשנות את המציאות בה הם חיים? לגבי הירושלמי במסכת סוטה, ראיתי באינטרנט רב שכתב כי "הכוונה היא שעדיף לא למסור את התורה לאנשים שלא יפרשוה כראוי שמא יעשו את התורה לחוכא ואיטלולא, וכמובן זה לנשים דאז שהיו אנאלפבתיות, אך בימינו שהן משכילות וחכמניות, מותר ומותר." אם כן, למה נוצר מצב כזה? ממה שהבנתי, הרמב"ם סבר כי נשים הן טיפשות, ובתקופתו הן היו באמת טיפשות, אז למה אף אחד לא חשב לשנות את המצב הקטסטרופלי הזה במקום להגביל את האישה רק בגלל שהם חיו תחת הנחות חסרות בסיס ואולי אפילו ניתן לומר שהן הזויות? ואם נענה שבגלל שהתקופה השתנתה והיום נשים משכילות וחכמות ולכן זה לא רלוונטי - למה אף אחד מהמוזכרים לעיל לא סייג את דבריו לתקופתו או בתנאים מסויימים? ונוסף על כך, האם ניתן לומר שהלכות מסויימות שנלמדו על סמך ההנחה שנשים הן טיפשות ומקומן בזוית הבית, יש לבטל אותן כיוון שהתנאים עצמם השתנו? אם נרחיב קצת, כל העניין של מעמד האישה הוא בהחלט לא ברור לי. למה גברים חייבים במצוות ונשים לא? למה גברים יכולים לעלות לתורה, להיות חזנים, לתקוע בשופר, לדון בדין תורה, לפסוק הלכה ובקיצור להיות שותפים בכל פן אפשרי בחיים היהודיים-הלכתיים והנשים צריכות להישאר מאחור, גם בתקופתנו, בה מעמד האישה בשיא שמעולם לא נראה קודם מחד גיסא, ומאידך גיסא יושבות מאחורה בעזרת הנשים, חסרות חשיבות לתפילה או לדיון בבתי הדין וכו? אני מצטער על כך שיצאה לי שאלה כל כך ארוכה, אך אשמח אם אוכל לקבל תשובה מפורטת ומנומקת עד כמה שאפשר, ואם אוכל לקבל הפניות למקורות, אשמח מאוד.
תשובה: משימת הקודש של תלמוד תורה בהקשרים של הנושאים שאת מעלה היא לעסוק בבירור המתמיד מה מבין הנושאים האלה הוא בבחינת "דיבר הכתוב בהווה", והתורה מתגלית לאור החברה בזמנה הנתון, ומה מבין האמור בתורה הוא בבחינת פרשנות התורה שניתנה למשה מסיני, והיא מחייבת בנצחיותה, אף שאפשר שהדברים יהיו זרים לנו ומוזרים לנו. חלק גדול מהדיונים התורניים הוא בדיוק בנושא זה, כגון הסערה האחרונה, בדבר כשירות אישה להיות מנכלי"ת בתי הדין ונושאת בתפקידים ציבוריים מגוונים אחרים וכדו. נראה לי שיהיה נכון יותר לשקף את עולמה של תורה לאור לאור משימה זו צריך ולבחון עניין אחר עניין, לאור השאלה אילו מקורות בח ובראשונים מוצפים כיום על ידי הפוסקים ואיזה מקורות פחות מוצפים. אינני מכיר כיום מגבלה שפוסקי הלכה מטילים בדבר דיבור של איש לפני אישה דווקא  בדיון האם מוטלת אחריות על אישה שנאנסה - לא נראה לי כלל שהתורה שבעל פה מטילה עליה אחריות כלשהי, ובכל מקרה - אינני מוצא שום מקום להטיל על נאנסת את האשמה לכך שהיא נאנסה, גם אם לא נהגה בצניעות הראויה, וכאמור - איני מכיר שום פסק הלכה המקל בתחום האונס בשל כך, כך שאין מדובר באפולוגטיקה (המאוד שנואה עלי) אלא בשיקוף של העמדה ההלכתית, ורש"י קורא לו "גנב". אני רואה בדברי ח הצעה לנשים להיזהר מלעשות דברים שיסכנו אותן. אולם גם אם נניח שח מטילים את האחריות למניעת מעשי אונס גם על הנאנסת - אין לי כלים לקרוא את משמעות דבריהם בלי להבין עד תום מה הייתה האווירה החברתית דאז, ומה הייתה המשמעות של יציאה לרשות הרבים של אישה. בכל מקרה, בעולמי הדתי אין מקום להמעיט בחומרת עבירתו של האנס. הדברים נכונים גם לגבי דברי הרמב"ם: הרי אתה עצמך יודע שאין פוסק אחד בעולם שפוסק היום כדברי הרמב"ם. מדוע אפוא להיות מוטרד מהם, ולראות בהם משהו שצריך להעסיק את עולמך? גם דברי המאירי משקפים עולם שנשים אכן היו בורות: בעולם ללא טיטולים וללא מכונת כביסה, ללא משכרות כשכיר וללא מים בברזים, ללא גז בישול וללא כלים חד פעמיים, ללא תכנון משפחה וללא ביטוח חיים - איזה ציפיות אכן היו מאישה, ומה היה מעמדה בסופו של דבר? ולמה נכון לעסוק בשאלת מעמד האישה דרך דברים אלה, שכאמור - אין אנו מכחישים שנכתבו על ידי הראשונים, אין אנו מתייחסים אליהם באפולוגטיקה, או בכל דרך אחרת, אלא יודעים להציף מקורות אחרים בעולמה של תורה שבכתב ושבעל פה, ולבנות את עולמנו לאורם? נראה אפוא שהכיוון שהר"מ שלך הולך בו הוא כיוון נכון, ויש לו גוונים שונים. התורה אכן אומרת שיש הבדל בין המינים (פרק ב של ספר בראשית), והתורה אכן אומרת שיש שוויון בין המינים (פרק א של ספר בראשית). במקום בו יש הבדלים - יש העוסקים בשאלת הדירוג (מי חשוב יותר ומי פחות), ואילו אתה יכול ללכת בדרך אחרת, ולא להיכנס לעולם הדיון מי חשוב יותר ומי פחות, אלא מה מהותי בהבדלים שבין איש ואישה ומה תוצאה של מציאות חברתית מסוימת, ולדבוק בראשונים, ולשנות את האחרונים. על חלק מזה כתבתי בספרי "בצלמו". אינני מבין כל כך כיצד הגעת למסקנה שאנו מבקשים לחזור למצב הקודם. אנחנו חיים בעולם שלנו, שיש בו דברים טובים מאוד שהתקדמנו בהם, ודברים גרועים מאוד שהדרדרנו אליהם (ראה לדוגמה את עולם הפרסום ויחסו לנשים), ואנחנו שואפים לברר את תורת האמת, ולשאול מה נכון לעשות בעת הזו, ומה נכון שלא לעשות, ואף להיות אלטרנטיבה לדברים הנעשים ביום בעולם. זה עיקר עיסוקנו, ואנחנו מצד אחד מוארים מהדורות שקדמו לנו, ומצד שני לא קפואים אלא הולכים בהלכה. ולקראת סוף דבריך אתה עוסק אכן בשאלות המהותיות ביותר. הניסיון להבין את הקשר בין עובדת היות אדם אישה, ובין פטור ממצוות עשה שהזמן גרמן, אי צרוף למניין, ומעמד אחר בבית הכנסת. אלה שאלות כבדות משקל, שאני מציע לך להתרכז בהן. זו התחנה הראשונה בדרך. ויישר כוח