שאלה: מתכתבת עם בנים. לצערי!: אהלן, קוראים לי אסתר ואני בת 16. יש לי בעיה ש. אני מתכתבת עם בנים באינטרנט (בפורומים, ובצ אטים) כל הזמן. ת אמת? שלי אין באמת בעיה עם זה, יש לי בעיה כי אני יודעת שזה לא טוב, אבל עיקר הבעיה שלי זה שההורים שלי ממש לא מסכימים לי להתכתב עם בנים. (וזה ממש ממש עושה לי מצפונים! מציק לי שאני לא מכבדת אותם, עושה לי ממש הרגשה רעה ( ) אז אני מנסה בערך להפסיק, אבל בגלל שאני לא באמת מבינה מה רע בזה קצת קשה לי. וככה שגם אני לא מכבדת הורים- שאני שונאת את זה! וגם מתכתבת עם בנים! אני יודעת שיש בעיה עם זה! אבל- אני פשוט לא מצליחה להפסיק! זה קשר חזק מידי! אבל אני נגיד לא מתחילה את זה, אני רק זורמת אם מתחילים לדבר איתי! ואז אני מדברת איתם על הכל! ויותר מידי דברים! בכללי אני מרגישה בנוח לדבר עם בנים כי אני מרגישה שעל בנים אפשר לסמוך יותר. אבל עם הרוב אני לא בקשר חזק. רק של אחד אני חברה וכל השאר ידידים כאלה. ונפגשתי עם החבר הזה כמה פעמים אבל שמרנו נגיעה.כמעט ולא! אבל התגברנו על זה!(גם את זה שנפגשנו ההורים לא יודעים, רק החברות שלי.) גם אני יודעת שכל הבנים שאני מתכתבת איתם דוסים ממש, אז זה נותן לי הרגשה טובה. אשמח אם תענו לי שאני יוכל לעשות עם עצמי משהו.
תשובה: יקירה, שמחתי מאד לקבל את השאלה שלך ואני רוצה להתנצל שרק עתה אני מצליחה להתפנות להשיב עליה. הדילמה בשאלתך היא כפולה: מצד אחד את מביעה תחושה שהתכתבות עם בנים מרגישה לך טוב, ומצד שני את יודעת בידיעה שכלית שאין זה טוב ואת רוצה לעשות משהו על מנת לשנות. רוצה לחזק אותך על הבגרות הניחנת בשאלתך והרצון לפעול אל מול הרגש, מתוך הבנה שאת רוצה כי בחירות נכונות ינהיגו את חייך. אשרייך גם על הרצון להתחזק במצוות כיבוד אב ואם. לא פשוט בגיל הנעורים - כשהקשר בין המתבגר להוריו לא תמיד הולך חלק ואף רווי מתח - להבין שגם אם אנחנו מרגישים דבר אחד, ואילו הורינו מוליכים אותנו בדרך אחרת - לסמוך עליהם שהם יודעים טוב יותר מה נכון עבורנו. נשמע משאלתך שאת מבינה כי בבסיס השקפתם עומדת האמת, והידיעה הזאת מסבה לך תחושת אשם לא פשוטה. אני חושבת שיהיה לך קשה להפסיק להתכתב עם בנים אם תנסי לעשות זאת רק מתוך רצון לכבד את הורייך. לעניות דעתי, את צריכה קודם להבין מה עשוי להיות בעייתי בכך ורק מתוך אמונה שהתכתבות זו מעכבת אותך מכל מיני היבטים, רק אז תוכלי לקבל על עצמך מיעוט התכתבות עד כדי הפסקתה כליל. לאחר מכן, כשתקבלי על עצמך שלא להתכתב בתדירות הזאת (או כלל) הרי שממילא יצא שאת מכבדת את הורייך. נכון לעכשיו כל עוד אינך מפנימה לעומק מדוע הדבר בעייתי, את מנסה להפסיק כדי לרצות אחרים ולא את רצונך הפנימי וכשאינך מצליחה, הדבר גורר יסורי מצפון ואלה, כידוע, מובילים למעגל של עשיה מחדש של המעשה וחוזר חלילה. אז את כותבת שאת יודעת שיש בעיה עם זה אך שאת לא יודעת מהי בדיוק. יש משהו מאד חזק בלדבר עם בן. זה כמובן שונה משיחה עם חברה. לפעמים זה מעורר תחושה טובה או התרגשות, הרגשה מיוחדת שהוא מקשיב לך. לפעמים הזוית היא של הומור וזרימה ולכן השיחה יותר נעימה וכיפית. צריך לדעת שמדובר בסך הכל בהרגשה טבעית, כי הקב"ה יצר עולם שבו יש כמיהה בין גבר לאישה, כמיהה שבאה לידי ביטוי בכל מיני מובנים ואחד מהם הוא דרך שיח. לדיבור יש כח מקרב ומחבר, כל שכן כשהשיחה הופכת עמוקה, אינטימית וקרובה. לא פעם גם נוצרת אשליה של הנה מישהו שמעוניין בי, שאני חשובה לו, שמבין אותי וכו. הבעיה היא שהשיחה מחברת ועשויה להוביל אותנו למקומות לא טובים ונכונים. מה למשל? שיחות על נושאים שבצניעות  מעשים שאינם לפי רוח ההלכה  סקרנות שעשויה להוביל אותנו לפגישה ולמגע וכו. גם כשנראה לנו שאנחנו חזקים מעל זה ויכולים להתמודד, עצם העמדת עצמנו בניסיון היא מסוכנת מאד. כשהקב"ה מעמיד אדם בנסיון הוא מאמין בו שיש לו את הכוחות להתמודד עמו. כשאדם בוחר להעמיד את עצמו בנסיון זו כבר שאלה אחרת. אז בהתחלה מדובר בשיחה בודדת ואני יודעת להעמיד לעצמי כללים על מה משוחחים ועל מה לא, וגם עד איזה שעות אני מרשה לעצמי להתכתב ועם מי. ואחר כך, כמו במדרון חלקלק, מתפתים לדבר עם כל אחד ומגיעים לשוחח כמעט על כל נושא וחלילה לא רק להשאיר ברמת שיחה. אנחנו עכשיו בימים שלאחר חתימת הדין. אני מציעה לך יקירה, להתמודד דוקא עם הדבר שכה קשה לך. קבלי על עצמך משהו שאת רוצה להיות בו טובה יותר השנה. שדרי לעצמך שאת מסוגלת להתמודד עם זה. אולי בהתחלה מטרה כמו להפסיק את כל ההתכתבויות לא תהיה ברת השגה ואז את יכולה להחליט שאת מפחיתה (פחות שעות שאת מרשה לעצמך להקדיש לכך, פחות זמן לשיחה, פחות אנשים קבועים, פחות צ אטים שאת נכנסת אליו וכו ) עד שתרגישי שאת מסוגלת להפסיק עם זה כליל. תחושת ההצלחה מפעם לפעם עשויה לעודד אותך להפסיק. אם את אומרת שאינך מתחילה אלא רק זורמת, אז תגרמי לעצמך לא להיות במקומות האלה. את יכולה לבקש מההורים חסימה של רימון או למצוא פתרונות אינטרנטיים ובתוך הבית (הצבת מחשב בסלון למשל) בכדי שיהוו חומה עבורך להכנס. ובמקביל, יהא עלייך למלא את הזמן והחלל הזה כדי לא להרגיש ריקנות - תחזקי קשר טוב עם חברה ותראי בה את הדמות שאת יכולה לשתף אותה בפתיחות  קבעי זמן ללימוד או להתנדבות במקום קבוע  מצאי זמן לעצמך, לתחביבים שלך. את נמצאת בתקופה שבה הזהות שלך מתגבשת ומתפתחת. זוהי העת להכנה אקדמית לקראת העתיד ולפיתוח כישורים חברתיים ואישיים. האמיני לי יקרה, בע"ה בעתך עוד תפגשי עם בחורים למטרות רציניות ואז תראי איך כח השיחה הזה בונה קשר וזוגיות. אין דבר טוב מלהגיע לכך כמה שיותר טהורה וכמה שפחות התנסויות. גם בחורים דוסים נופלים. זה שבחור הצליח לשמור איתך נגיעה פעם ועוד פעם זה לא אומר שבהכרח זה יחזיק מעמד. אנחנו מדגישים את חשיבותה של שמירת הנגיעה הגופנית, וזונחים את שמירת הנגיעה הרגשית-נפשית. גם הנפש שלנו חווה קרבה וכשהקרבה מעמיקה, גם הנפש נפגעת ונשברת. קשר בגיל צעיר הוא לא דבר נכון עבורך. יש עוד זמן עד אשר תוכלי לבנות קשר כזה לזוגיות מבורכת מאת ה. מקסימה, אני מאמינה בך שאת מסוגלת. ההודעה שלך מוכיחה כמה את בוגרת. אני בטוחה שאם תנסי להתמודד דוקא עם הדבר שכה קשה לך ותצליחי בע"ה ובהשתדלותך, יהיה לך רצון להרחיב הצלחה זו, וממילא יצא שאת מכבדת את דרך חינוך הורייך וחווה פחות כעסים מצדם (בעניין זה לפחות). מאחלת לך שתכירי בכוחותייך ובעוצמותייך, תאמיני ברצון שלך לבנות ולהבנות ושדרכך תהיה זרועה ברכה, שמחה ואור. ובהצלחה רבה בדרכך, ואם תרגישי צורך להמשיך להתייעץ, את מוזמנת לכתוב לי למייל: נעמה naamonet81 gmail.com