שאלה: בינו לבינה-איך אני יודע אם זו היא?: אני בן 18 וקצת התחלתי עכשיו שיעור א בישיבת הסדר ואני נמצא בקשר רציני עם מישהי כבר ארבעה חודשים,כמובן שאנחנו שומרים ומקפידים על כל הדברים שצריך כמו נגיעה וכו.בתחילת הקשר הרגשתי ממש כיף רציתי להיות איתה כמה שיותר אבל פשוט עכשיו אני מרגיש שכזה ירדה ההרגשה.אני יודע שזה טבעי אבל בנושא הזה של חתונה אתה צריך מישהי שאתה תחיה איתה כל החיים! זה נראה ממש מסובך ואין לי כ"כ כיוון למחשבה על דבר כזה חוץ מלתת לזמן לעבור ובעז"ה נראה מה יהיה.
תשובה: לק"י לשואל היקר! עוד לפני שניגע בשאלה עצמה תרשה לי להתלהב איתך על הבחירה של להקדיש זמן לשבת ללמוד בצורה אינטנסיבית. אין ספק שדווקא בשנים הללו, שנים שעדין גומרים את עיצוב האישיות, זה דבר אדיר ונפלא שצריך וראוי לנצל, לא כמשהו חלילה שיקבע את הרף הגבוה ביותר שנגיע אליו אלא גם כמקפצה להמשך הבניה וההתקדמות גם אחרי זה. אשריך על הבחירה, ברור שזה לא היה קל, לפחות ככה זה לרוב, לבחור איזה ישיבה לבדוק ולהחליט באיזה ישיבה נוכל להתפתח הכי טוב בעיקר מצד הלימוד אך גם מצד הדיבוק חברים. אני גם לא רוצה לבאס חלילה אבל הרבה פעמים, במיוחד בגלל האווירה המיוחדת של אלול, אך גם בגלל תחילת הדרך בישיבה, יש התלהבות ראשונית ואחרי זה, בזמן חורף, יש לפעמים תחושה כזו של הצטננות (ולא רק במערכת הנשימה). למה זה? לא כי חלילה כבר לא רוצים ללמוד אלא זה בגלל שהתרגלנו. התרגלנו לאווירת הלימוד והחורף עושה את שלו ויש קשיים של לצאת מהמיטה בבוקר ומרגישים שהבערה הראשונית כבר לא דוחפת אותנו קדימה ופתאום שוברים טיפה יותר את הראש. אני משער שחלק מזה אתה כבר מכיר על עצמך או מהחברים שלך משיעורים יותר מבוגרים. מה באמת קורה בתקופה הזו? עוברים מהתלהבות ראשונית - התאהבות עם המסגרת החדשה והלמידה על דברים חדשים, להתלהבות מתמדת - כזו שלומדים לאהוב ולא רק להתאהב. למצוא את הכוחות מכל הדברים הקטנים הרגילים. הלימוד הפשוט. לא מהמציאה אלא מהחיפוש ומהדרך. רואים את הדברים טיפה אחרת. זה כמו כל אדם שמהרגע שהוא תינוק ובמהלך כל תהליך הגדילה הוא מתלהב מדברים חדשים ומשתוקק ללמוד עוד ועוד. כשהוא כבר מתרגל לדברים והם כבר רגילים אצלו הוא בוחר לעזוב את הנדוש ולעבור לחדש. מהצעצוע החדש שכבר בלה מרוב שימוש בעשרים השעות אחרי שהוא קיבל את זה, עוברים לצעצוע עוד יותר חדש - כי פשוט האחד הקודם הוא כבר בגדר ישן. ונכון, זה לא מחייב שזה יקרה לא לך ולא להרבה אנשים. ואולי אתה שואל את עצמך בשביל מה אני מרחיב על הישיבה כאשר השאלה בכלל נוגעת לבינו לבינה. אמנם הדברים נכונים וקיימים לגבי עולם הישיבות אבל זה גם נותן לנו פתח וצוהר לעולם הזוגי. אני משער שהנמשל ברור ולכן לא נסביר כל חלק וחלק, אבל כן חשוב לחדד את הענין של המעבר מההתחדשות וההכרה המתחדשת לחלק אחר של היכרות שהיא ההיכרות המתמדת. צריך לא רק להתאהב אלא גם לאהוב וזה כבר ענין אחר. על כל זה אני מקווה שתחשוב בזמן שאתה נותן לעצמך ולא רק לזרום ולתת לזמן לעשות את שלו שכן אנחנו צריכים לפעול ולא רק להיות פאסיביים. כל זה נוגע לסוגיא עצמה. אני גם רוצה להמליץ על משהו נוסף למחשבה אך בזהירות ולא ח"ו במטרה לפגוע אלא לחזק. גם בשנים הראשונות בישיבת ההסדר, כפי שאמרנו, אנחנו עוד מתעצבים ועוד בונים את עצמנו בצורה כזו שאנו מקבעים אצלנו דברים ונבנים (לא שאחרי זה אנחנו פטורים מעבודה על עצמנו והבניה המתמדת שלנו, אלא שזה תקופה יותר קריטית). בגלל הנקודה הזו שווה גם לתת מחשבה לאיך אתה בונה את עצמך ולאן אתה רוצה להתקדם ולהיבנות אך בלי קשר לבחורה שאיתה אתה יוצא (שמן הסתם היא בחורה נפלאה). לאחר שתעשה את זה תחשוב (וגם תברר איתה!) לאן היא מתקדמת והאם זה הולך יחד. האם הבית שאתם רוצים לבנות הוא אותו בית או לא. אם לא, זה לא אומר שמרימים ידיים אלא שווה לברר יחד את הסוגיא. ברור שהנקודות פה הן רק על קצה המזלג ועוד צריך לברר את זה לעומק אך אני מקווה שהדברים יעזור. כמובן, אם יש עוד שאלות ובירורים בנושא הזה בשמחה רבה. הרבה הצלחה ושתזכו (ביחד או לחוד) לבנות בעתו ובזמנו בית נאמן בישראל והרבה הצלחה עם הלימוד בישיבה. חורף בריא וזמן טוב, נתנאל netanelweil gmail.com