LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: קטן בשבת: ו. האם מותר להגיד לקטן (גיל 3) לפתוח המקרר שידועה לי שתיפתח המנורה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "כיבוי מנורה במקרר ע"י קטן "
תשובה: כעיקרון הדבר אסור הן משום מצוות התורה על שביתת בנו, והן משום מצוות חינוך. אמנם ישנה אפשרות להתיר זאת, אך רק בהתקיימות שני התנאים הבאים גם יחד: א) הילד לא יודע שפתיחתו את הדלת תדליק את המנורה. ב) אומרים לילד לפתוח את המקרר עבור השקטת רעבונו שלו.  כגון שאומרים לו: "כשתהיה רעב-תפתח את המקרר ותיקח לך אוכל". לאחר שהילד פתח את המקרר ע"פ שני התנאים הנ"ל   מותר גם לגדולים ליהנות ממעשהו ולהוציא מאכלים מהמקרר כפי חפצם. התשובה בהרחבה: א.אסור לאב להורות לבנו לפתוח את המקרר עבור האב. לאיסור שתי סיבות: מצוות שביתת בנו, ומצד מצוות חינוך. מצד שביתת בנו: נאמר בתורה: "לא תעשה כל מלאכה אתה ובנך", ומכאן שכשם שאדם מוזהר שלא לעשות מלאכה-כך מוזהר שבנו לא יעשה מלאכה עבורו. כך מבואר בסוגיא במסכת שבת (דף קכא.). במשנה שם נאמר: "קטן שבא לכבות אין שומעין לו, מפני ששביתתו עליהן", והגמרא שם מבארת שמדובר על קטן שמכבה לדעת אביו. וכן נפסק בשולחן ערוך (שלד, כה) "קטן שבא לכבות   צריך למחות בידו". מצד מצוות חינוך: כבר כתבנו בתשובה הקודמת שהשו"ע בסימן שמג פסק ע"פ דברי הרמב"ם שמצוות חינוך כוללת חובת האב להפריש את בנו מאיסורים. וביארנו ע"פ דברי המשנה-ברורה שלעניין איסורי לאווים גיל חינוך הוא גיל שלוש. אם כן, אם יש חובה להפרישו מאיסור   כל שכן שאסור להורות לילד כזה לחלל שבת. ב.מותר לומר לבן לפתוח את המקרר עבור צרכיו שלו, כאשר מדובר על איסור מדברי סופרים. הזכרנו בתשובה הקודמת ששיטת הר"ן והרשב"א היא שמותר לאפשר ואף לסייע לקטן לעשות איסורים מדברי סופרים עבור צורך מהותי של הילד. על פי שיטתם, בשביל להתיר לומר לילד לפתוח את המקרר - אנו נזקקים לשני תנאים: 1. לומר לילד שיפתח את הדלת עבור השקטת רעבונו שלו. 2. שפתיחת הדלת תהיה אסורה רק מדברי סופרים. הגרש"ז אויערבאך זצ"ל ביאר שזה מתקיים רק כאשר הילד כלל לא יודע שפתיחתו את המקרר תדליק את המנורה, שאז הוי "מתעסק" שאיסורו רק מדברי סופרים.  אך ללא כך הוי איסור תורה: כיוון שדעת הגרש"ז שאין זה גרמא, ולא "פסיק רישיה דלא ניחא ליה", אלא מעשה גמור בידיים. עיין "שמירת שבת כהלכתה", פרק לא הערה א. הערה: מרן השולחן-ערוך בסימן שמג פסק להחמיר נגד שיטת הר"ן והרשב"א, ורק בביאור הלכה כתב להקל כמותם (ע"פ דברי רע"א). אך למעשה במקום צורך כבמקרה שלנו - גם בני ספרד יכולים להקל כן. כך מבואר בדברי הגר"ע יוסף זצ"ל (יביע אומר, חלק ה', יורה דעה, סימן יא), וכן במנוחת אהבה (חלק א, פרק כ, סעיף ב), וכן פסק הגר"מ אליהו זצ"ל (שו"ת מאמר מרדכי, חלק ד' סימן קי). הרב עודד מילר כולל הלכה 'ישיבת בית-אל'
שאלה: למוד בזמן אבלות: לרב. האם מותר לשמוע שעור תורה בזמן אבלות? האם מותר ללמוד ספרי מוסר שמתובלים בפסוקים ודברי תורה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לימוד בספרי מוסר בזמן אבלות"
תשובה: אסור ללמוד תורה, אך מותר לשמוע דבר מוסר וחיזוק. וללמוד הלכות אבלות ודברים הרעים המותרים ללמוד בתשעה באב.
שאלה: שטפתי ידיים לפני מים אחרונים- המשך: ו האם הדין הוא אותו דין אם לפני מים אחרונים נטל ידיו לאחר יציאה מהשרותים? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "שטפתי ידיים לפני מים אחרונים"
תשובה: גם נטילת ידיים לאחר יציאה מהשירותים מהווה נטילת ידיים למים אחרונים כאשר נעשה בסמוך לברכת המזון.
שאלה: גערה באבילות: למנהג הספרדים, אבל על אביו, עברו 30 יום, האם מותר לאבל להגיד לחבירו שיגער בו שהוא צריך להסתפר?
תשובה: כן אפשר לומר כיון שזה מפריע לו, אם היה חבירו בעל שכל ורגש היה מבין ללב חבירו וגער בו ללא צורך בתזכורת.
שאלה: עלייה לבית העלמין פעם בשבוע: כבר כמעט חודש וחצי שאני כל יום שישי עולה לבית עלמין, מדליק נר בקבר של סבתא שלי וכל שבוע שוטף כמה קברות אחרות. כרגע חלק אנשים אומרים לי שזה אסור להעלות לבית עלמין כל שבוע. מה נכון לעשות?
תשובה: לשואל, ביקורים תכופים בבית הקברות אינם איסור ממש אבל אינם רצויים כל כך, ועדיף שאת הזמן שהקדשת לעניין זה תקדיש לעיסוק אחר בתורה או במצווה לעילוי נשמת סבתך. הרחבה: הרמב"ם (הלכות אבל ד ד) כותב שאין עושים 'נפש' לצדיקים, מבנה על קברם, כי "דבריהם הם זכרונם", הדברים הטובים שאמרו ועשו הם הדברים שבהם צריך להזכיר אותם וללכת בעקבותיהם, ולכן הוסיף: "ולא יפנה אדם לבקר הקברות", כלומר, לא טוב לאדם להתפנות מעיסוקים אחרים ולהקדיש תשומת לב מוגזמת לביקורי קברים, ואפילו בקברי צדיקים. כך כתב הרב שמואל וואזנר שליט"א (שבט הלוי ח"ז סי' קצב): "רואה אני בהמונים, שכל התקשרותם בצדיקים ובדור ההולך במה שמבקרים הרבה בבית הקברות, וישנם אנשים שכל עבודתם בזה, שהולכים מביה"ק לביה"ק, וזה לא נכון על פי התורה, שאף על פי שמקום מסוגל הוא לתפילה, ומקום הצדיקים אדמת קודש, אבל עוד הרבה יותר מזה - דברי תורתם והוראתם. ועל כן נקט הרמב"ם 'ולא יפנה', כי לשון פינוי מורה על הפינוי התמידי ועיקרי. לשלול מי שפונה מכל עסקים ודעתו רק לבית הקברות". ככלל, התפתחה בזמן האחרון נהירה לבתי הקברות כאל "מקומות קדושים". בדברי ח לא מצאנו ייחוס של קדושה לקבר, אלא שיש לנהוג בו כבוד, ו"מקומות קדושים" בהלכה הם ארץ ישראל ובפרט ירושלים ובפרט הר הבית. גם הצירוף הלשוני "עליה לקבר", המקביל כביכול ל"עליה לרגל", לא קיים במקורותינו הקדומים למיטב ידיעתי ומופיע בספרות התורנית רק בדור שלנו. גם על פי הסוד, לא רצוי להרבות בביקור בבית הקברות, כמו שכתב המגן אברהם (סוף סימן תקנט) בשם האר"י, שעדיף ללכת רק לצורך הלווית המת ותו לא. אמנם נהגו במאות השנים האחרונות לבקר בבתי הקברות גם בסיום השבעה והשלושים והשנה, וכן בכל בשנה ביום הפטירה (מנהג שמוזכר במקורות קדומים רק ביחס לצדיקים מיוחדים), אבל אין להוסיף מעבר למה שכבר נהגו. מעבר לזה, לא טוב להתאבל על הנפטר יותר מהזמן הקבוע בהלכה, ויש לחזור לשגרת החיים השמחה. מצד שני, יש אנשים שעבורם הביקור בבית הקברות מחזק את הקשר למסורת, וזה גם מעין לימוד מוסר, בכך שהם זוכרים שהאדם לא חי בעולמנו לנצח ויש לחייו תכלית ומטרה. לכן אני מציע כאמור: החלף את הביקור בבית הקברות בעיסוק אחר של תורה או מצווה, למשל, לקבוע חברותא עם מישהו בלימוד ספר מסוים לעילוי נשמת סבתך, וזה הדבר המועיל ביותר הן לנשמת הסבתא והן עבורך.
שאלה: הקשר בין עשרת הדברות לעשרת המכות ולעשרה המאמרות- המשך: "כתיב אני ה אלהיך וכתיב יהי אור. דהא קב"ה אור איקרי. וכנגד זה לקה אור שמשם. וכן בשני ויהי מבדיל בין מים למים. ובמ"ת לא יהיה לך אלהים אחרים שנקראו בורות נשברים. והקב"ה נקרא באר מים חיים. וזהו ויהי מבדיל בין מים למים בין מים מרים למים מתוקים. ולכן נהפכו יאוריהם לדם. וכן כל דיבור ודיבור היה כנגד מאמר אחד" אפשר את ההמשך הקשר בין כל אחד ואחד? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "הקשר בין עשרת הדברות לעשרת המכות ולעשרה המאמרות"
תשובה: לשואל רבי אברהם בן יעקב סבע, בעל "צרור המור", היה מגדולי המקובלים בגלות ספרד. תורה ויסורין היו מכורכין אצלו בשנות חייו ועל אף צרותיו המרובות לא פסק מלהגות בתורה כמעין המתגבר. עם גירוש ספרד עבר לגוימרייס שליד פורטו בפורטוגל עם קהילתו. כאשר גורשו היהודים מפורטוגל נחטפו שני ילדיו והוטבלו לנצרות. רבי אברהם עצמו נאסר בליסבון ועבר עינויים. הוא הצליח להמלט לפס שבמרוקו, אך את ספריו הרבים שחיבר נאלץ להשאיר בפורטוגל, שם קבר אותם תחת עץ זית ליד ליסבון. ממרוקו נדד רבות עד שהגיע לאדריאנופול, בירת האימפריה העות'מאנית, והשתקע בה, שם כתב את ספריו מחדש. לאורך פירושו ניתן למצוא לא פעם דברי צער על אובדן חיבורו הראשון. כך הדבר גם בנוגע להמשך הרשימה ששאלת אודותיה. לדאבון לב המאמר עליו נסמך רבי אברהם לא נמצא עוד לפניו ולא היה בידו להמשיך   "חבל על דאבדין". נאמנה
שאלה: השתתפות בחתונה לקראת סוף שנת האבל: אני לקראת סיום שנת אבל על אבי לפני שבוע ציינו 11 חודש, ועשינו מה שנדרש. בעוד כשבועיים וחצי, (5 ימים בלבד לפני סיום ה- 12 חודש) חבר טוב שלי מחתן את ביתו והייתי מאוד רוצה להשתתף בחתונה. עד כמה חיובי אפשר להיות ולאשר את השתתפותי
תשובה: לשואל, תנוחם מן השמיים. אין כל הבדל בדיני שנת האבל עד סוף החודש השנים עשר. אך נהוג בכל שנת האבל שבשעת הצורך ניתן ללכת לחופה בלבד.
שאלה: אבנים ובית עלמין: כבוד הרב לאחרונה הייתי באזכרה לסבתי בבית העלמין ובמהלכה אחזתי באבן שמצאתי שם על מנת להניח על קברה. במהלך האזכרה בכיתי מעט וכאשר ניגבתי את הדמעות מהעין יתכן ונכנס לי חלק מעפר האבן. האם יש בכך פסול? אני מאוד מוטרדת מזה וחסרת שלווה שמא כניסת העפר מאבן שנלקחה מבית העלמין לעין עלולה להזיק בטווח הרחוק (הלכתית) אשמח לתשובה ושבוע טוב
תשובה: כיון שהאבן והעפר אינם חלק מהקבורה אין בזה שום איסור ושום חשש ובע"ה תזכי לחיים טובים.
שאלה: נעלי עור לאבל בברית: למנהג הספרדים, הזבחי צדק כותב ח"א,לג-לד שמי שיש לו ברית בתשעה באב,שמותר לו להחליף בגדים,אך לא ילבש נעלי עור. האם אבל תוך שבעה שיש לו ברית כן ילבש נעלי עור, כי תשעה באב חמיר טפי כי זה אבילות ציבורית?
תשובה: להלכה למעשה אב או סב המשתתפים בברית של צאצאיהם אסור לו להחליף ולנעול נעלי עור. (צרור החיים פ"ח עמ' 67)
שאלה: כוונה בתפילה: קשה לי לכון תוך כדי המילים בתפילת שמונה עשרה, אני יודע על מה מדבר על הברכה והכל, אבל באותו רגע קשה לי לכוון וזה יכול גם לגרום לי לטעות כי אני גם עוצם עיניים. אני חייב לכוון עדיין? או מספיק שאני יודע על מה הברכה מדברת?
תשובה: לשואל, הכוונה הדרושה בתפילה היא להבין את המילים שאנחנו אומרים. אם הכוונה מבלבלת אותך, אתה כנראה מתעמק יותר במילות התפילה וזה כמובן דבר טוב אבל אם הוא גורם לבלבול עדיף להתפלל מתוך הסידור בעיניים פתוחות ובכוונה פשוטה לתוכן המילים. הקושי להתכוון בתפילה הוא נחלת הכלל וכבר ח אמרו שרוב הציבור אינם מצליחים להתכוון בכל תפילתם, ויש גם מהאמוראים שסיפרו על קשייהם בעניין זה (עיין בבא בתרא קסד ע"ב על "עיון תפילה" ובתוספות שם). לכן, יש להקפיד במיוחד להתכוון בברכת 'אבות', ואחרי זה אפשר להרפות קצת ממאמץ הכוונה, לפי שיקול דעתך למה אתה מסוגל כעת (שולחן ערוך אורח חיים סימן קא סעיף א).
שאלה: דרך שונה לכיבוי גז ביום טוב: לכבוד הרב, כידוע, ניתן לכבות את להבת הגז ביום טוב על ידי העמדת סיר מלא מים על הלהבה כך שכאשר המים יגלשו הם יגרמו לכיבוי הגז. למיטב ידיעתי נוהג זה מותר משום גרמא, שכן בצורה זו אינני מכבה את הגז במישרין אלא עושה פעולה שעתידה לגרום לאחר זמן מה לכיבוי הגז. אם כך הדבר, האם יש מניעה ביום טוב לכסות את הלהבה באמצעות גליל מתכת ארוך הפתוח מצד אחד וסגור מצדו השני, להניח אותו על הלהבה מצדו הפתוח כאשר צידו הסגור פונה כלפי מעלה, וכך הלהבה תכבה לאחר מספר שניות מחוסר חמצן? להבנתי מדובר בפעולה שאינה גורמת במישרין לכיבוי הלהבה, שכן נדאג שהגליל יהיה מספיק ארוך כך שהלהבה תכבה רק לאחר מספר שניות ולא באותו רגע שמניחים את הגליל על הגז (כמו בשיטה של סיר המים - המים יגלשו מהסיר רק לאחר מספר דקות ואז יכבו את הגז). וחודש טוב לכבוד הרב!
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה ההיתר הוא רק כאשר המעשה לא נראה כמכבה כדי שלא יכבו בצורה ישירה. לכן משתמשים במים שנשארו אחר הכיבוי. לכן אין לגרום כיבוי בכיסוי להבות הגז. הרב חגי בר גיורא
שאלה: השבת אבידה בחפץ שאולי הופקר בכוונה: וחודש טוב, ביישוב שלנו מצאנו על גדר בקרבת פח זבל סט חדש של צנצנות לסוכר קפה ותה וכן קולב לתליה על דלת. הכרזנו פעמיים על האבידה במייל היישובי אך לא נענינו. האם צריך לשמור את האבידה? אם כן, לכמה זמן? או שאפשר להעביר למישהו אחר?
תשובה: לשואלים, נראה לי סביר שזה הונח ליד הזבל כדי שמי שרוצה יקח את זה. כנראה מישהו קיבל את הסט במתנה והוא לא רצה בה. אם זה סט יקר, שלא הגיוני שמישהו יפקיר סתם כך, הדין כך: אם זהו סט ייחודי שקשה להשיג כמוהו, והגיוני להניח שהבעלים ירצה דווקא אותו ולא את תמורתו הכספית, עליכם לשמור על הסט ללא הגבלת זמן, "עד שיבוא אליהו" (שו"ע חו"מ סי' רסז סט"ו). אם זהו סט שניתן להשיג כמותו, והדעת נותנת שאין זה משנה לבעלים אם יקבל אותו או את תמורתו, עליכם להעריך את שוויו ולרשום לעצמכם (כדאי בקובץ במחשב עם צילום של הסט), ואם מתי שהוא יבוא הבעלים לבקש את הסט - תתנו לו אותו או כסף במקומו. בינתיים אתם רשאים להשתמש בסט או להעביר למישהו אחר (שו"ע שם סעיף כא).
שאלה: עץ רימון שמוציא נצרים: הרב פעם כתב לי שאני יכול לסמוך על הרב ישראלי בעץ רמון שהוציא בצדדים נצרים שלא צריך למנות מחדש ערלה, כי מיץ פירות לכמה שיטות אין בו אסור תורה. למרות שהרב לא מסתמך על כך הרב ישראלי הקיל גם אם הוא צמח מתחת לאדמה??
תשובה: וברכת ד' עיין בדבריו בעמוד הימיני סי' כח.
שאלה: האם גערה לאבל מתירה השתתפות בשמחות: למנהג הספרדים, השו"ע,יו"ד,שפ,ה, כותב שסחורה שנעשית ע"י קבוצה גדגולה ויש בה שמחה,אסור ואבל תוך שנה,אך בגערה של חביריו מותר. האם גערה אמיתית מצד חבריו,תתיר לאבל גם השתתפות בשמחה חתונה,ברית, נראה שכן? מה דעת רבנו?
תשובה: רק אם החתונה או הברית הם חשובים מאד כגון חתונת צדיקים ידועים או יתום ויתומה וכדו' אז יש צידוק לגערה ויש להקל. כמובן, לא בריקודים וסעודה אלא במה שחשוב למצוה.
שאלה: הזרקת מילוי לסופגניה בשבת: האם מותר בשבת להזריק מילוי לסופגניה? (כאשר יש לי מגון מילויים)
תשובה: לשואל, מותר להזריק כל מילוי לסופגניה בשבת  אין בפעולה זו שום מלאכה או דבר הדומה לה. אפילו אם תשתמש לצורך זה במזרק רפואי שנועד מלכתחילה להוצאת דם, שהיא פעולה האסורה בשבת, הרי זה "כלי שמלאכתו לאיסור" שמותר לטלטל אותו לשם שימוש בו ("צורך גופו"), ולהניח אותו מיד לאחר השימוש. (אם הכוונה בשאלה היא לחימום המילוי בצורה כלשהי לפני או אחרי ההזרקה - נא לפרט יותר במה מדובר: מהו המילוי ואיך הוא מתחמם)
שאלה: אזכרה: האחים שלי מתכנסים לבית כנסת לתפילה ואשכבה לאבי, האם אני יכול ללכת לבית כנסת אחר ולעשות זאת או שאני חייב איתם ביחד?
תשובה: ראוי לעשות זאת יחדיו לחיים ולמתים, אך אם יש מניעה מסוימת אין הכרח.
שאלה: תורה לשמה: לרב, אני לומד תורה גם עם חברותא וגם בלי חברותא, אני בן 24, סטודנט, אני לא רוצה להתפרנס מהתורה. אני רוצה לדעת. האם זה שאני רוצה לדעת זה נקרא שלא לשמה? אני "מבזבז" על זה מזמני אני מתאמץ כדי להבין והכל ללא שום חיוב. אני רוצה. יש דברים שיותר מעניינים אותי ויש דברים שפחות אך גם מה שפחות מעניין אותי אני עדיין לומד. לדוג' אני אוהב מאוד ללמוד חסידות וזה "מושך" אותי. האם זה לא ר? מה אם כן הגדר של לשמה? אם נושא או תחום מעניין אותי זה לא נחשב לשמה? מצד שני אני חושב בתוך עצמי שאם השם לא היה מצווה אותנו אז אולי הייתי עכשיו סתם מתבטל ומכלה את הזמן שלי בשטויות. או שהייתי לומד דברים אחרים שמעניינים אותי כמו מתמטיקה פיזיקה וכו האם לשמה זה בגלל שהשם ציווה אז אנחנו צריכים ללמוד? האם זה שאני רוצה לדעת זה לא נחשב? אני לא רוצה לדעת את התורה כחכמה נוספת אני רוצה לדעת אותה כי ביותר יהודי אני מרגיש שצריך לדעת. לדוג' ידוע שהתורה רק על ידה ניתן להגיע לתשובה המושלמת כי מדרגת התשובה היא מתחת מדרגת הלימוד תורה, או שבזה שהאדם לומד יותר ויותר הוא מתקדש ומתעלה יותר אם אני יודע את כל מעלות האלו ועוד מעלות נוספות שיש בלימוד תורה אני יודע שאני "מרוויח" עוד דברים אז האם אני כביכול כבר "משוחד" כדי ללמוד תורה וזה כבר לא לשמה? בקיצור מכל האמור לעייל אני חושש שמא הלימוד שלי הוא נגוע. ואני רוצה שיהיה לשמה, אך אני לא יודע כ"כ מה ההגדרה המדוייקת של זה. אדגיש שאני נמצא במסגרת של חברותא כי אני רוצה ואני לומד לבד כי אני רוצה. ואני רוצה לדעת יותר דקדוקי מצוות וכו וסליחה על האריכות
תשובה: : הגדרת לימוד תורה שלא לשמה היא כלומדים כשהמטרה אינה מטרה שקשורה אל הקודש. למשל לימוד בשביל כבוד או בשביל ממון. אולם כל לימוד שהמטרה שלו היא מטרה שנוגעת להתקדמות בתחום הקדושה עבודת ה' וקיום המצוות נחשב כתורה שלמה. אם כן בודאי שכוונותיך נחשבות כתורה לשמה. בתוך הכוונות שנוגעות לעבודת הקודש יש דעות שונות מה הכוונה המשובחת ביותר. יש שאמרו שהלומד על מנת לעשות ולקיים ולדעת כיצד לחיות על פי תורה זו המעלה הגדולה ביותר. יש שאמרו שהלומד משום שיש בתורה אור וחכמה אלוקית ובלימוד תורה אדם מאיר את נשמתו באור התורה זו המעלה הגדולה ביותר. ויש שאמרו שהלומד משום שהוא אוהב את ה' ואוהב את תורתו זו המעלה הגדולה ביותר. אתה הולך כפי הכיוון של הגר"א ונפש החיים שאמרו שלימוד תורה לשמה היא הלומד על מנת שידע יותר את חכמת ה' שטמונה בתורה.
שאלה: מקום הדלקת נרות חנוכה לחתן : בננו (אשכנזי) מתחתן בחנוכה. שבוע קודם הוא יתגורר כבר בדירתו החדשה. ביום החתונה הוא יהיה בביתנו ולאחר החתונה ייסע לביתו עם אשתו. היכן ידליק נרות חנוכה? האם בביתו החדש כדין בן הנוסע לבית הורין אך ישן בביתו, האם באולם (חדר הייחוד) שקנוי לו ביום החתונה או כל אפשרות אחרת?
תשובה: יש להניח שהחתונה תסתיים בשעה מאוד מאוחרת, ולכן עדיף שידליק בביתכם לפני החתונה.
שאלה: ביאור דברי בעל הטורים: בספר במדבר פרק ט פסוק א, כתב בעל הטורים "סמך פ פסח לטהרת לוים רמז שהלוים מפשיטים". אשמח לקבל ביאור לדבריו, כמו-כן האם ישנו ספר המבהיר את דברי הבעל טורים. מראש
תשובה: לשואל בעל הטורים עומד כאן על סמיכות הפרשיות. נסמכה פרשיית פסח לטהרת הלויים לרמז שמלאכת ההפשטה של קרבן פסח ניתנה ביד הלויים כאמור בספר דברי הימים ב' (לה, יא): "וישחטו הפסח ויזרקו הכהנים מידם והלוים מפשיטים". וראה דברי הגמרא במסכת יומא (מט ע"א). על פירוש בעל הטורים על התורה ישנו חיבור נפלא של הרב יעקב קופל רייניץ שי' (בהוצאת פלדהיים). נאמנה
שאלה: שכח יעלה ויבוא ונזכר אחרי מוסף: בראש חודש שכחתי בתפילה יעלה ויבוא, ונזכרתי רק לאחר שהתפללתי מוסף, ובסוף חזרתי להתפלל תפילת שמונה עשרה רגילה. נהגתי נכון? ואם לא איך לנהוג?
תשובה: לשואל, נהגת נכון, אך היה עדיף לומר לפני התפילה השנייה שאם אינך חייב להתפלל אותה תהיה זו תפילת נדבה. הרחבה: דין זה שנוי במחלוקת אחרונים, לאור ההלכה ששליח ציבור ששכח לומר יעלה ויבוא בשחרית אינו חוזר ומתפלל, כי מפני טורח הציבור סמכו על כך שיזכיר את ראש חודש בתפילת מוסף (סימן קכו סעיף ג). יש אומרים שגם יחיד ששכח, בדיעבד אם כבר התפלל מוסף אינו צריך לחזור, בדומה לדין בשליח ציבור לכתחילה (כשנזכר לפני מוסף). ויש חולקים, שהקולא בשליח ציבור היא מיוחדת לו מפני טורח הציבור, ואין ללמוד ממנה ליחיד אפילו בדיעבד כשכבר התפלל מוסף. הלכה כדעה השניה, אך לכתחילה עדיף להתנות שאם אינני חייב תהיה זו תפילת נדבה (משנה ברורה סימן תכב ס"ק ד).
שאלה: כמה שאלות ב"שמחות": כמה שאלות שהיו לנו תוך כדי הלימוד,למנהג הספרדים להורות לכל מקרה שלא יבוא 1- במוצ"ש, צריך להחליף בגדים ישר אחרי שמו"ע, או אחרי הבדלה.? 2- בע"ש, שמחליף בגדים, האם זה רק את העליונים? 3- בערבית בשבת בבית האבלים האם אומרים גם שיר השירים ובמה מדליקין? 4- שאבלים אוכלים סעודת שבת, הם שרים זמירות שבת, כשהם אוכלים לבד? 5- אבל שבא להתפלל בבית הכנסת בשבעת ימי האבל, האם אסור לו לשבת? 6- אם קברו כמה ימים לפני החג, וקודם שעברו 7 ימים קמו, האם האזכרה של השבעה תהיה בליל ערב החג, או כעבור 7 ימים מהקבורה? 7- אם נקבר בחול המועד, האזכרה תהיה כעבור 7 ימים מהקבורה או בתום ימי הישיבה?
תשובה: 1. אחרי הבדלה, כי אין ראוי לאחר את ההבדלה, וכן היא נחשבת לליווי של שבת וראויה לבגדי שבת. 2. אם הפנימיים נקיים לגמרי אז רק את העליונים. 3. יש לומר כי שיר השירים, זכות לנפטר ובמה מדליקין מנהג ישראל שאין סיבה לדלג. 4. קצת, שיר אחד או שניים. 5. מותר לשבת רגיל אם אין כסא נמוך ורק ישנה למקום פחות. 6. אחרי שבעה ימים מהקבורה. כי הסיום של השבעה הוא למצות האבלות, ואזכרת הלימוד היא לע"נ הנפטר. 7. רצוי בתום ימי הישיבה כדי להרחיק את האזכרה מהמועד.
שאלה: שליח שקנה במחיר יקר- המשך 2: אכן מדובר שהמתקשר רק ייעץ עצה בעלמא, אך נכון לציין שהמרחק הוא 2 דקות הליכה, האם זה לא סתם עצלות? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "המשך -שליח שקנה במחיר יקר"
תשובה: בדיוק מסיבת שאלתך וכדומות לה, כתבתי שאין באפשרותנו לפסוק דין בדיני ממונות שכרוכים בו "דיני טענות" באינטרנט, ללא שמיעת הצדדים באופן ישיר. אנחנו מביאים את פירוט העקרונות ההלכתיים שמתוכם יוכל השואל להבין את עקרונות ההלכה בנושא
שאלה: איך חכמים הוסיפו מצוות: כתוב בתורה "לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל". כלומר לא להוסיף על המצווה הקיימת. אם כן, איך חכמים יכלו להוסיף מצוות?
תשובה: לשואל, אתה שואל, כיצד חכמים הוסיפו דינים מעבר למה שכתוב בתורה, בניגוד לכאורה לפסוק "לא תוסיפו על הדבר אשר אנכי מצוה אתכם" (דברים ד,ב)? על כך השיבו כמה מהראשונים, שהאיסור הוא להוסיף על מצווה מהתורה באופן שמטעה לחשוב שזוהי מצווה מהתורה, אבל כאשר חכמים עושים סייג ומוסיפים מצווה שמוגדרת כמצווה דרבנן - אין בכך איסור, ואדרבה, זהו חלק מהציווי: "ושמרתם את משמרתי - עשו משמרת למשמרתי" (ראה רמב"ם בהלכות ממרים ב, ט והשגת הראב"ד שם, שדעתו שונה  רמב"ן דברים ד, ב). דעה אחרת לרבי יהודה הלוי (ספר הכוזרי מאמר ג מ-מא): איסור "לא תוסיף" נאמר להמון העם, אבל בית הדין הגדול מוסמך להוסיף, כפי שנאמר בפסוק שהבאת: "לא תסור מן הדבר אשר יגידו לך ימין ושמאל".
שאלה: מלגה תמורת לימוד תורני: אני סטודנטית ונתקלתי במכללה שלי במודעה על תוכנית לימוד של רעיונות חסידיים הכוללת שני מבחנים במהלך השנה, ותמורת המבחנים ניתנת מלגה בהתאם לציון. השאלה שלי היא האם מותר לקבל מלגה תמורת לימוד תורני? הלימוד מעניין אותי גם בפני עצמו, אבל אני בהחלט מעוניינת גם במלגה. תזכו למצוות!
תשובה: : כך הנוהג היום לעודד לימוד על ידי מילגות. מי שנותן את הכספים נותן על דעת זה שהכספים יהיו כלי לזרז ללמוד כפי חפץ התורמים.
שאלה: הנחת תפילין לאונן- המשך: האם לא מוכח אחרת, כי הרי בדברי הראשונים נאמרו שני הסברים למה אבל ביום הראשון לא יניח תפילין- האיסור הוא מהלכות תפילין, כמבואר ברש"י, ברכות יא-"כיוון דבעו תפילין פאר, ואבל מתגולל בצערו בעפר ואין זה פאר", וזה נכון לגבי יום הפטירה. ויש גם איסור מהלכות אבלות, רש"י בסוכה,כה, "אבל לאו בר פאר הוא, וכשמתעטר בתפילין מראה בעצמו שאינו אבל", וזה יום ראשון דאוריתא של יום הקבורה. מה דעת הרב? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "הנחת תפילין לאונן "
תשובה: עיקר הצער של האדם והאוננות על המת היא ביום הפטירה ולא ביום הקבורה ועל זה מכוונים דברי ראשונים, ולא על הנהגת האבילות ההלכתית שבאה אחרי הקבורה.
שאלה: אבלות על מחלל שבת- המשך: א. לא הבנתי, הרי הרצי"ה לא רצה לצרף למנין יהודי שמחלל שבת, וגם נזהרים במגע של יהודי כזה ביין לא מבושל! אז למה אני כ"כ טועה בדבריי? ב. האם הרב פוסק כך גם ביחס למי שהיה נשוי לגויה? ילמדנו רבנו ונלך באורחותיו, השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "אבלות על מחלל שבת"
תשובה: א. יש הבדל בין קנס שקונסים לגבי אדם חי לבין פגיעה וקלות ראש במצות אבילות שח החמירו בה. ב. מי שחי עם גויה זה חמור יותר וראוי לקונסו גם אחרי המיתה, אבל לא בלימוד תורה כרגיל אלא בדרך אחרת ואולי בצנעה לא לעיני אנשים אפשר להקל גם בלימוד תורה.
שאלה: דייסת אורז: מה מברכים על דייסת אורז העשויה מקמח אורז בעלת מרקם סמיך, וכן על אטריות אורז?
תשובה: כאשר האורז ניכר בבירור מברכים מזונות, מאכל שאין האורז ניכר כמו פריכיות מברכים שהכל.
שאלה: הגדרת  תורה מן השמים : לכבוד הרב. רציתי לשאול מה הגדר של עיקר האמונה "תורה מן השמיים". המקורות שראיתי הם הגמרא בסנהדרין שאומרת שכל האומר אין תורה מן השמיים וכו אפילו פסוק אחד וכו הגמרא במגילה לא : שמשנה תורה משה מפי עצמו אמרה, ויש את המחלוקת על השמונה פסוקים מ"וימת משה" בדברים מי אמרם, יש את דעת הרמב"ם ורוב הראשונים והאחרונים שיש להאמין שכל התורה מבראשית עד לעיני כל ישראל משה אמרה מפי הגבורה בנבואה. ולכאו דברי הגמ במגילה לא כפשוטם וגם לא נפסק כאומר ששמונה הפסוקים האחרונים יהושע כתבם וכו יש את האוה"ח הקדוש בתחילת דברים שאומר שמשנה תורה משה אמרה מפי עצמו ולכאו תופס את הגמ במגילה כפשוטה אז מה ההסבר של הגמרא בסנהדרין, יש עליו איזה תירוצים האב"ע בתחילת דברים בעניין 12 הפסוקים שיש כל מיני הסברים בדבריו אך אפשר לפי רי"ט עלם שהתכוון שיש פסוקים שלא משה כתבם. לסיכום: האם יש להאמין שכל התורה עד לעיני כל ישראל ניתנה למשה בשנת הארבעים ע"י: נבואה רוח הקודש שכינה מדברת מתוך גרונו, או שיש דרך אחרת להבין את הדברים כמובן ע"פ דברי חכמינו וכו לדוגמא שיש להאמין שכל מה שמשה אמר מפי ה הוא אכן מפי ה, אך אין צורך להאמין שכל אות נתונה מן השמיים? ואם כך,לפי זה מהי מצוות כתיבת ס"ת?
תשובה: לשואל, השיטה המרכזית בח ובראשונים ובאחרונים היא שהכל מאת ה' למשה אות באות, אבל אין לומר שגדולי ישראל שסברו קצת אחרת, כל אחד כעניינו, נזרקה בהם אפיקורסות ח"ו. בעניין זה אני ממליץ לך לעיין בספר 'עד היום הזה' מאת הרב אמנון בזק הי"ו, פרק ראשון ושני (אם כי חלק מראיותיו במדרשי ח מפוקפקות לענ"ד), וכן במאמר 'סוד השנים עשר לראב"ע' מאת הרב שמריה גרשוני (יצא לאור בימים האחרונים בתוך 'אסיף', שנתון איגוד ישיבות ההסדר, כרך א'  נמצא גם ברשת), שתחמו את 'גבולות הגיזרה' של הדיון. המימרא ש"קללות שבמשנה תורה משה מפי עצמו אמרן" אין פירושה בהכרח שה' לא אמר לו לכתוב זאת בתורה. הדברים נאמרו תחילה ביוזמת משה, ואח"כ נצטוה מפי הגבורה לכתוב הכל ולכלול בתורה. כשם שמובאים בתורה דברי לבן ופרעה, להבדיל, ו"פרעה מפי עצמו אמרן" ואעפ"כ הם תורת ה' כי ה' ציוה לכתוב בתורה את דברי פרעה בלשון זו. בהבדל 'קטן', שדברי פרעה מובאים בתורה בסגנון שמבקר אותו ומציין את רשעותו ואילו דברי משה רבנו ע"ה מובאים בתורה עם 'הסכמה' של הקב"ה. בדעת הרמב"ם, שסבר לכאורה שאפילו הסובר ששמונה פסוקים אחרונים שבתורה יהושע כתבם הרי זו אפיקורסות, נראה שסבר שהגדרת אפיקורסות אינה אחידה בכל דור ודור, וייתכן שאמירה מסוימת הייתה בדור מסוים בגדר טעות לגיטימית שאיננה מוציאה את אומרה אל מחוץ לגדר וכעבור תקופה מסוימת דינה ככפירה, מאחר שכבר התפשטה בישראל הדעה הנכונה יותר. כך נראה גם מדבריו לגבי מאמיני הגשמות (עיין מורה נבוכים ח"א פל"ו, שפרסומו של תרגום אונקלוס הוא עילה להחשיב את המגשימים כאפיקורסים) וכן גם לגבי ביאת המשיח (בניגוד לאמורא הלל שאמר ש"אין להם משיח לישראל"). על דעת האור החיים הקדוש עיין גם בפירושו לדברים לד, ו. אציין, כפרפראות לחכמה, ששאלתי פעם את הרב שמואל יניב, העוסק בחשיפת דילוגי אותיות שבתורה, האם יש הבדל כלשהו בממצאים בין ספר דברים לשאר ספרי התורה, והשיב בשלילה. לעניין מצוות כתיבת ס"ת אין שום נפקא מינה ולית מאן דפליג שהיא מב' דבראשית עד ל' דלעיני כל ישראל ללא שום שיור. בימינו ראוי לעניות דעתי להדגיש במיוחד את המשך דברי הרמב"ם ביסוד השמיני על תורה מן השמיים (ובהרחבה בהקדמתו למשנה), והוא התורה שבעל פה: הפרטים העיקריים הנוהגים למעשה בכל מצווה ומצווה, אלו שלא מצאנו בהם מחלוקת בח, חזקתם שהם נמסרו למשה בסיני ואין בסמכותו של דור כלשהו לשנות אותם.
שאלה: הנחת תפילין לאונן- המשך: האם מכיוון שרמ"א כתב, שמא, ג- "מקום שנושאין המת מעיר לעיר אם זה מקום קרוב הוי כאלו מועל לפניו, אבל אם הוא מקום רחוק כגון מהלך שתי ימים מותר עד שיבואו לעיר קבורתו", וממילא בשאלתנו אין לו דין אונן עד יום הקבורה, שהמת יגיע לארץ, ויהיה חייב במצוות? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "הנחת תפילין לאונן "
תשובה: כיון שהמקום הוא רחוק גם הרגשת הצער קלה יותר ואז חייב במצוות עד יום הקבורה שמתו הגיע לפניו ממש.