שאלה: מאוהב באהבה: לרב, אני בן שבע עשרה וחצי, תכף מסיים כיתה י"ב. השנה הבאה כבר ממש בפתח, נרשמתי כבר לאוניברסיטה ואני בעיצומן של הבגרויות, בעזרת ה. לפני יותר משנה היה לי קשר טלפוני עם איזו בחורה, באיזשהוא שלב נוצרה אהבה (לא יודע אם אמיתית, אבל נוצרה) והתחלנו לכתוב מכתבי אהבה זה לזו, וכיוצא בזה. כתבתי עליה המון שירים. עד אז לא ידעתי שכח הכתיבה טמון בי, כלומר ידעתי אבל לא ברמה כזאת. הקשר הזה פשוט המריץ אותי. באיזשהוא שלב היא החליטה להפסיק כי לטענתה הייתי אגרסיבי, לוחץ, אלים (לא פיזית.) וכן על זו הדרך. לקחתי את זה נורא קשה. נכנסתי למשבר עמוק, בסופו של דבר לקחו אותי אפילו לטר"ם והיזריקו לי מזריקת הרגעה, המצב היה ממש גרוע. לאט לאט יצאתי מזה, אבל היא לא יצאה לי מהראש. מאז, במשך יותר משנה (!) עדיין חשבתי, דיברתי, דמיינתי ואפילו חלמתי עליה. כתבתי עליה מספר כפול של שירים, על האהבה (שוב, אני לא יודע אם הייתה כזאת) הנכזבת. כשסיפרתי את זה לפסיכולוג, הוא הסביר לי שלא התאהבתי בה, אלא באהבה. אהבתי את הקשר, את האהבה. הוא אפילו הבטיח לי שהלב שלי יישבר עוד כמה פעמים בהמשך חיי, ונימק: "מה לעשות, אתה אוהב את זה, יותר מהאהבה עצמה." אני מרגיש שהוא צודק. הנה, אני כבר אחרי התקופה של המחשבה המתמשכת עליה, ברוך ה, ועדיין חושב על הנושא הזה. אני רוצה קשר, מאוד רוצה. זה לא שיש איזו מישהי שלא יוצאת לי מהראש, אלא הרצון לאהבה לא יוצא לי מהראש. זה מעסיק אותי הרבה, אני כותב הרבה שירי אהבה ומקשיב לשירים בנושא. אני רוצה להיות מושיע של איזו מישהי. שתהיה עצובה ובודדה, ויפה. מישהי שאהיה כל כולה. איך אוכל לממש את הרצון הזה? זה מאוד מעסיק אותי, אני מאוד אוהב לדבר ולעסוק בנושא. זה ממריץ אותי מאוד. הקטע הוא, שאם לא היה לי את הקשר הזה עם הבחורה ההיא לא נראה לי שהייתי רוצה קשר כזה עד גיל מאוחר יותר. הבעיה (ואולי המזל.) היא שחוויתי כבר, ואני רוצה. מאוד רוצה. אשמח לשמוע על השאלה שלי.
תשובה: לך שואל יקר, ניכר שאתה מחובר ליסודות של הקיום האישי שלך, ושסערות הנפש שלך נובעות מכוחות גדולים ועמוקים. אחד האתגרים הגדולים שכל אחד מאיתנו נדרש אליו הוא ההפרדה בין הממשי לדמיוני. כדי לסדר את העולם שלנו, אנחנו מייצרים במוחנו דימויים ורעיונות שמנסים לשקף את המציאות. למשל במקרה שלך, לדעת הפסיכולוג פיתחת דימוי של  מה היא אהבה, שכלפיו מתעוררת הכמיהה להגיע לאהבה. אלא מה? תמיד קיים פער בין הדימוי לבין המציאות. לפעמים הפער גדול ולפעמים קטן. כאשר אין לנו מגע מספיק עם מציאות ממשית, הפער גדל מפני לדמיון שלנו יש חופש לעצב את הדימוי כפי שהוא רוצה. משום כך, כאשר מתפתח קשר טלפוני המוגבל לחוש השמיעה, הדמיון חוגג. לפני שאמשיך, אני רוצה להפנות אותך לשתי תשובות קצרות שכתבתי ונוגעות לקושי שאתה מתמודדת איתו. הראשונה דנה בהתאהבות שמבוססת בעיקר על דמיון, וכפי שסיפר לי השואל   ההשערה שהעליתי כי המפגש עם המציאות הממשית תפוגג את הדמיון   התגשמה: לתשובה השנייה הענקתי כותרת זהה לזו שבחרת לשאלתך, ובה אפשר לראות כיצד צריך לנסות ולהתחבר למציאות הממשית ולא לדימויים:   האורות והכלים לאחר שנכנסנו אל ההבדלה בין הדמיונות למציאות ובין קשרים המתנהלים בעיקר בראשנו לבין המצב הממשי, אפשר להגיע אליך. יש לך נפש רגישה וגדולה. נראה כי אתה נוטה להתלהב מאוד ולהישאב אל מה שמעסיק אותך. יש בך את הכוח לחוות רגש בעוצמה גבוהה   מה שגרם לך להזדקק לזריקת הרגעה אך גם לכתוב שירים רבים. כיום אתה נמצא במצב שבו אתה סבור כי אתה מאוהב באהבה, כלומר אתה מתאווה ליצירת קשר. כאן אני רוצה להוסיף רובד נוסף על מה שכתוב בתשובות שהפניתי אותך אליהן, ולהציג שני מושגים חשובים   אורות וכלים. מדובר על מושגים הלקוחים מעולם החסידות, ובעיני הם מסוגלים להבהיר את המצב בו אתה נתון. המילה אורות מסמלת את הכוחות הגולמיים, את האפשרויות, הרצונות והתשוקות. הכלים קשורים להגשמה של הכוחות ולמימוש שלהם בפועל. למשל, המילים הן הכלים המכילות את הרגשות והמחשבות שאנו מביעים באמצעותן. כאשר אור וכלי מצטרפים   נוצר משהו חי. במקרה שלנו, יש לך בנפש אורות גדולים   כמיהה לקשר. אבל לשאיפה אין כלים   אין מישהי שאיתה אפשר לבנות קשר. זהו רצון שאיננו מתגשם, ובינתיים הוא מסתובב בתוכך ומשתמש בדמיון. אמנם הוא מגשים את עצמו בשירה שבוקעת ממך (ולא ידעת שאתה מסוגל לכתוב כך), בחלומות ובמחשבות, אך השאיפה הבסיסית   ליצור קשר עם מי שהיא אחרת   לא מתממשת. המצב שבו האורות חושקים בהתגשמות, אבל אינם שאיפתם אינה יוצאת אל הפועל   מעמיס על הנפש ומייצר מחשבות רבות. משום כך ההליכה לפסיכולוג היא דבר שעשוי לסייע, כי המילים משמשות ככלים עבור הרצונות (וגם הקשר האישי שנוצר איתו מסוגל להיות משמעותי). אמנם כלים שאינם מספיקים, אבל אסור לזלזל בתרומה שלהן להרגעת הנפש.   בין אהבה להתאהבות רבים שואלים את עצמם מה ההבדל בין אהבה להתאהבות. אני חושב שאחד המאפיינים של האהבה המגיעה לאחר התאהבות הוא המתינות. בהתאהבות יש משהו כובש-סוער-גדוש-ממלא שלא מותיר מקום לרגשות ומחשבות אחרות. לעומת זאת, האהבה קיימת ויש לה מקום חשוב   אבל היא לא מטשטשת את שאר תחומי החיים. הבדל זה קיים באופן מעט שונה בתחושת הרעב למשל, שיש רעב שמטריף את השכל ומקשה עליך להתרכז בכל דבר אחר. אבל יש מצב שבו אתה יודע שאתה רעב ואתה הולך לאכול, אבל המצב נשלט וברור והרעב דווקא מאפשר ליהנות מהאוכל. ממה שאתה כותב עולה כי אתה בשלב סוער בחייך, ואולי זה דבר שמאפיין גם את האופי שלך. כיום "זה מאוד מעסיק אותי, אני מאוד אוהב לדבר ולעסוק בנושא. זה ממריץ אותי מאוד". הגיל שבו אתה נמצא מאופיין בפריצה של כוחות החיים ובצמיחה של רגשות ועולמות נפשיים שלא היית מודע אליהם קודם לכן. ופעמים רבות כאשר מתרחשות התפתחויות כה גדולות   הן אינן מאוזנות, כלומר הן דומות להתאהבות ולא לאהבה. וכפי שבטח הרגשת   אני מעדיף את האהבה הבוגרת, את המצב שבו אדם מסוגל להכיל בתוכו את הכוחות שנובעים מתוכו, והם לא מתפרצים ללא שליטה. אני רוצה שתהיה כלי מספיק גדול לאור שבך, כדי שתוכל ליצור קשר בריא בבוא העת. משום כך לדעתי יש מקום להמתין להתמתנות של האינטנסיביות הנפשית, וגם אם היא תמשיך ותהיה עוצמתית כמו היום   אפשר לחכות לכך שתפתח כלים נפשיים להכיל את התעצומות הגדולות שבך. האגרסיביות ואינטנסיביות הנפשית שבגללה הבחורה הפסיקה איתך את הקשר, הן דבר שחשוב לשלוט בו. הבעיה עם אינטנסיביות כזו בקשר היא שכאשר אנו מוציאים מתוכנו כל כך הרבה   קשה לנו להקשיב ולתת מקום לצד השני  אנו עסוקים בלהפיק ואז קשה להכניס. עם זאת, הנטייה להתפרצות וחדווה מובנת והגיונית, שהרי נוצר משהו חדש ויש אפשרות לתת, כפי שאתה רוצה. אלא שלפעמים הנתינה לזולת היא ההקשבה והעצירה של עצמנו.   ומה עכשיו? "אני רוצה להיות מושיע של איזו מישהי. שתהיה עצובה ובודדה, ויפה. מישהי שאהיה כל כולה". זו השאיפה שאתה מציב כרגע. וזו שאיפה רומנטית שמבוססת בעיני על סיפורים שאנחנו גדלים עליהם ואוהבים לשמוע. יש לי שתי הארות על המשפט הזה. הראשונה קשורה למה שדיברנו עליו קודם   הרצון שתהיה "מישהי שאהיה כל כולה" מבטאת לדעתי את הכוליות הטוטאלית שדיברנו על כך שהיא צריכה לחלוף  זוהי התאהבות שצריכה להתפתח לאהבה שיש בה מקום לבת הזוג. העניין השני הוא שאני מאוכזב מאוד ממרבית הספרות וסרטים שאני מכיר, מהבחינה הזו שקשה להם להבין ולבטא אהבה. מרבית הקשרים הזוגיים רדודים למדי, וקשה לי כקורא וצופה להבין מדוע היא רוצה לחיות איתו והוא איתה. משום כך אני לא חושב שכדאי לבסס את הדימוי של האהבה על התקשורת והספרות, אלא לחשוב יותר בכיוון של "מה עושה לי טוב ופותח אותי איפה שאני נמצא היום". הלוואי והייתי יודע להמליץ לך על ספרים טובים בעניין. למה שלא תעדיף למשל לפגוש מישהי שמחה שיש לה חברות, שתרצה להקים איתך בית ולתת לך את המקום החשוב ביותר בחייך? אישה עם ביטחון ונפש גדולה שתוכל להיות גם לך בית. זוגיות היא חלק מהחיים, אמנם חלק משמעותי מאוד, אבל בכל זאת היא מתקיימת לצד עניינים נוספים, כמו עבודה, חברים ולימוד  וכך טוב. כדי לפתח דימויים על האהבה שמבוססים על מציאות החיים שלך, אני ממליץ לך לנסות לחשוב על זוגות שאתה מכיר (דודים, חברים של ההורים וכדו ) שאתה חושב שיש להם זוגיות יפה, ולהבין מה מוצא חן בעיניך בזוגיות שלהם. נסה לחשוב איך נכון להתנהל כשניים ולא כאחד. חוץ מזה, היצירה היא אפיק נפלא לגילוי האורות שבתוכך והיא ניזונת מהתשוקות המופלאות שפורצות ממך. אם תשקיע ביצירה תוכל בראש ובראשונה ליצור, שזה דבר נהדר בפני עצמו, ומעבר לכך תיתן ביטוי לרצונות הפנימיים שלא יודחקו יתר על המידה. בנוסף, חשוב לזכור כי החיפוש אחר האהבה וגם החיים בתוכה, מסוגלים להשאיר מקום גם לדברים נוספים בחייך   חברים, תחביבים, לימודים, עבודה ותחומים נוספים ראויים גם הם להשקעה מצדך, וכך כוחות הנפש שלך לא יישארו כלואים וייצרו תסכולים. ייתכן שיהיה לך מעניין להיפגש עם נפש אינטנסיבית, שאפשר לחוש במאפיין הזה בכתיבה שלה. דוסטוייבסקי כתב המון והוא יוצר מוערך מאוד. אמנם הוא גם לא הבין מה היא אהבה, אבל ייתכן שהקריאה בכתביו תפתח בך דברים. חוץ מהספרות, תוכל לקרוא גם את חלקו הראשון של הספר  או או  שכתב סרן קירקגור (זה ספר פילוסופיה), בו אפשר לראות כיצד נראית תפיסה שמבוססת יותר מידי על דמיון וחסרה לה ממשות. מעניין אותי גם לדעת מדוע באופן עקרוני היית מעדיף להתחתן בגיל מאוחר יותר? לסיכום, אני חושב שיש בך המון, ודווקא בגלל כוחותיך האדירים עליך לפתח את הכלים שיכילו אותם. השיתוף שיצרת בכתיבת הפנייה הוא דבר נהדר, ואם יש סביבך מישהו שלדעתך תוכל לשתף אותו במתרחש בתוכך   הקשר והדיבור הזה עשויים בהחלט לתת לך. לכן ההמלצה שלי היא להמתין ולהתמקד כרגע בכתיבה שגילית לפני זמן לא רב, ובשאר אפיקי החיים. לסיום, אני מתנצל על העיכוב הרב במענה, ברור לי שההמתנה לא הייתה קלה, ואני מצטער על כך. אם תרצה להמשיך ולשאול   אתה מוזמן בחום חננאל Hananel8 gmail.com