שאלה: מנהגי תפילה לפי עדת התימנים: א. אני שאמי ובשבת האחרונה (בהר בחוקותיי) התארחתי בבי"כ בלדי, למנהג השאמים ועדות המזרח נוהגים לעמוד בעת הכרזת ר"ח, וכך נהגתי גם בשבת האחרונה! בעת הכרזת ר"ח עמדתי ואיתי עמדו עוד כמה אנשים בבי"כ והיה מי שמיחה בידינו על כך! האם יש איסור לעמוד? האם נהגתי כשורה בכך שעמדתי או שהיה עליי לשבת כמנהג המקום? ב. במקום מגוריי מתקיים בשבת מניין לתפילת מנחה מוקדמת (בהתאם לחצות היום כמובן) - בשבת האחורנה לדוגמא בשעה 1:15! האם יש בכך איסור לקיים מניין קבוע כזה? האם זה רק בדיעבד ולכתחילה צריך להתפלל בשעה יותר מאוחרת 4-5 אחה"צ? ג. בשבת האחרונה התאחרתי בבי"כ ובתפילת מנחה מכרו את המברך השלישי. האב שקנה את המברך העלה את בנו בכיתה ג - שטרם עבר בר מצווה! מלבד גילו הצעיר גם קריאתו הייתה עילגת, בלשון המעטה, לדוגמא: במקום "גדיאל" אמר "גד" ושלא לדבר על טעמים שלא היו. הרב במקום כמו גם שאר המתפללים, לא פצו פיהם ולא דיברו מילה. שאלתי היא, מה הדין במקרה כזה? מה ההשלכות של מקרה זה?
תשובה: א. הואיל והעמידה בשעת הכרזת ראש חודש אינה מן הדין אלא מנהג, לא ישנה אדם ממנהג המקום, שכן למדנו במסכת דרך ארץ רבה סוף פרק שביעי: "לא ישמח אדם בין הבוכים ולא יבכה בין השמחים ולא יהא ער בין הישנים ולא יהא ישן בין הערים ולא עומד בין היושבים ולא יושב בין העומדים כללו של דבר אל ישנה אדם דעתו מדעת חביריו ובני אדם" (הרחבה לגבי המנהג לעמוד או שלא לעמוד: כתב המשנה ברורה בסימן תי"ז סק"א מנהג קדמונינו לברך את החודש בשבת שלפני ראש חודש עכ"ל. ובמגן אברהם סק"א הביא דברי ספר יראים שאין זה קידוש בית דין אלא שמודיעים לעולם מתי ראש חודש, וכתב המגן אברהם שמכל מקום נהגו לעמוד דוגמת קידוש החודש. ובשתילי זיתים בסק"ג כתב שטוב לעמוד, ומכאן נובע מנהגם של חלק מהשאמי לעמוד. לעומת זאת המהרי"ץ בעץ חיים לא הזכיר את המנהג לעמוד, וכתב על זה ר' אברהם אלנדאף בפירושו ענף חיים שמשמע מזה שדעת המהרי"ץ שאין צריך לעמוד וכתב הענף חיים שכן המנהג, וכן המנהג כיום בבתי הכנסת של הבלדי וכן מנהג חלק מהשאמי - עיין שו"ע המקוצר לרב רצאבי שליט"א סימן נ"ח הלכה י"ג). ב. מנהג תימן, על פי דעת הרמב"ם (פרק ג' מהלכות תפלה הלכה ב') והשו"ע (סימן רל"ג הלכה א'), שלכתחילה אין להתפלל מנחה מוקדמת ("מנחה גדולה") ורק בערב יום כיפור נהגו להתפלל מוקדם בגלל הסעודה מפסקת. לכן לכתחילה אין לקיים מניין קבוע כזה (אמנם יתכן ויש שיקולים חשובים יותר, כגון: בתקופת החורף שהיום קצר וחלק מהאנשים הולכים לישון ואולי יש חשש שחלק מהאנשים יפסידו את התפלה ולכן הם מעדיפים להתפלל קודם ואחר כך לישון ובמקרים כאלה צריך להתייעץ עם תלמיד חכם שמכיר את הציבור במקום). ג. 1. למנהג הבלדי, מי שאינו בר מצוה יכול לעלות לספר תורה גם בשני וחמישי ומנחת שבת. (הרחבה - כתב הרמב"ם בפי"ב מהלכות תפלה הלכה יז': "קטן היודע לקרות ויודע למי מברכין עולה ממניין הקרואים". וכתב שם הגהות מיימוניות בשם רבינו שמחה, שלאו דווקא למניין שבעה אלא הוא הדין למניין שלושה. וכתב בשו"ע המקוצר סימן ס' הלכה ג', שכן מנהג הבלדי שיכול לעלות אפילו למניין שלושה בשני וחמישי ובמנחת שבת וצריך שרוב הקוראים יהיו גדולים, כגון: בשבת ארבעה גדולים ושלושה קטנים ובשני וחמישי ומנחת שבת צריך ששניים יהיו גדולים. אמנם בבית יוסף בסימן רפ"ב הביא בשם הרוקח שאין קטן מצטרף לשלושה, וכן כתב השתילי זיתים, וכן הוא מנהג השאמי - שו"ע המקוצר שם) 2. מי שקריאתו עילגת, בין אם הוא קטן ובין אם הוא זקן, לא יקרא בתורה. ובאופן כזה אפשר שהוא יעלה ויברך והחזן יקרא. זו שורת ההלכה, אבל למעשה אם יש לבית הכנסת רב והוא לא העיר על כך, מן הסתם יש לו סיבה טובה וצריך לסמוך עליו ואני בטוח שאם תפנה אליו באופן שקט ובצורה מכובדת הוא יסביר לך מדוע הוא העדיף להתעלם. הרב ישי ואדעי