שאלה: ברכה על מצה עשירה: מהי הברכה על מצה עשירה?
תשובה: מצה עשירה מוגדרת כפת הבאה בכיסנין. השו"ע (סי' קסח ס"ז) פוסק שמברכים "המוציא" על פת הבאה בכיסנין רק אם קובעים עליה סעודה. ישנן כמה שיטות מה שיעור קביעת הסעודה, יש שכתבו שהוא שיעור שלש או ארבע ביצים (224 סמ"ק), ויש שפסקו שהוא השיעור שאנשים רגילים לאכול בסעודה. המגן אברהם חידש שאף אדם האוכל פת הבאה בכיסנין פחות משיעור קביעת סעודה, אך שיעורה ביחד עם שאר המאכלים בסעודה עולה לשיעור קביעות סעודה ומברך עליה "המוציא" וברכת המזון (ראה משנה ברורה ס"ק כד). מבואר א"כ שיש לאכול מצה עשירה כשיעור קביעת סעודה כדי לברך עליה "המוציא". לשיטת המגן-אברהם די לאכול כשיעור קביעת סעודה ביחד אם שאר המאכלים. אולם המהר"ח אור זרוע (סי' עא) כתב, שבת קובעת, דאפילו אכילת עראי חשיבא קבע למעשר. נראה דגם לענין פת הבא בכיסנין, כל אכילת שבת חשיבא קבע כמו למעשר. דהיינו אדם האוכל אכילת עראי מפירות בשבת, צריך להפריש מהם תרומות ומעשרות, כי השבת נותנת לאכילה זו חשיבות והופכת אותה לאכילת קבע, אך חייבת בהפרשה. לדבריו, גם האוכל פת הבאה בכיסנין בשבת מברך עליה "המוציא" ובברכת המזון, שכן השבת מעניקה לאכילה זו חשיבות מיוחדת וקובעת אותה. בשערי תשובה הביא בשם שו"ת גינת ורדים (כלל ב סימן יא) שחלק על המהר"ח אור זרוע וכתב, אין חילוק בין שבת לחול. הסכים עמו בברכי יוסף, וכתב שכן עמא הדבר (שערי תשובה שם ס"ק ט). לכאורה, צריכים היינו לברך על מצה עשירה בערב פסח שחל להיות בשבת בהתאם לפסק במחלוקת זו: "המוציא" לדעת המהר"ח אור זרוע, "בורא מיני מזונות" לשיטת ה"גינת ורדים". הגר"מ פיינשטיין חידש שבכל אופן יש לברך "המוציא" על מצה עשירה וכתב, ואף שאין הלכה כמותן שלא בקביעות סעודה, מכל מקום בקביעות סעודה כהא דסעודות שבת המחוייבות ודאי צריך לברך המוציא וג' ברכות, וכמפורש שכן ראוי לעשות (שו"ת איגרות משה או"ח חלק א' קנ"ה). עוד אפשר לומר, שהאחרונים משמע שהגדרת הפת תלויה במנהגו של עולם (שו"ע סי' קסח), ומסיבה זו ישנם ספרדים המברכים ברכת "המוציא" על מצה רק בפסח, שאז היא מחליפה את הלחם ולא בשאר ימות השנה, (לכן נראה היה שחייבים לברך "המוציא" גם על חלה מתוקה, כי מחשיבים אותה כחלה). לכן אפשר לומר שבערב פסח שחל בשבת, כאשר מנהג העולם הוא לאכול אותה כתחליף ללחם, יש לברך עליה "המוציא". (כך כתב בשו"ת לב חיים לרבי חיים פלאג'י ח"ב סי' פח). להלכה, במנהגי מהרי"ל (הל' שבת הגדול וערב פסח) כתב שיש לברך עליה "מזונות", כך כתב גם הגר"ע יוסף (שו"ת יחוה דעת ח"א סי' צא). מאידך, דעת הרדב"ז (ח"א סי' תפט) שבשבת זו מברכים עליה "המוציא", כך פסק גם בשו"ת אגרות משה שם, וכך נראית גם דעת המשנה ברורה (סי' תעא ס"ק כא, עיי"ש). למעשה, האגרות משה מציע לאכול מצה עשירה, כתחליף ללחם משנה, בשתי ארוחות שבת. כך מבואר גם במגיד משנה. הגר"מ פיינשטיין כותב שאף מהבית יוסף משמע שזו העיצה הטובה, כדי שלא יבואו לידי תקלה אם ישאירו חמץ בבית, אלא שאי אפשר לחייב אנשים לטרוח ולאפות מצה עשירה. וכך הוא כותב, ולכן טוב לאלו שאין רוצים להניח חמץ עד יום השבת משום שחוששים למכשולים שאפשר לבוא מזה, יקיימו מצות שתי סעודות במצה עשירה, שכיוון שקובע עלייהו סעודות השבת, יצטרך לברך "המוציא" וברכת המזון. וכמפורש כן בבית יוסף שנכון לעשות כן, שכתב, ואין להקשות, יבער הכל מלפני השבת ולא ישייר כלום, ובשבת יאכל מצה עשירה. דכיוון שאין סיפוק בידי כל אדם לעשות מצה עשירה לכל השלוש סעודות, לא אטרחוהו רבנן, עיי"ש. חזינן שהיה ראוי לתקן ולהנהיג לבער הכל מלפני השבת, כדי שלא יבואו לידי תקלה באם ישאר מהחמץ, ולקיים מצות הסעודות במצה עשירה, אך שלא אטרחו רבנן. ולכן לאלו הרוצים ואפשר להם להטריח ולאפות מצה עשירה לשתי הסעודות, הוא עדיף, אף שסעודת שבת הא צריכים לפת שמברכים עליו המוציא וברכת המזון, אלא משום דכיוון שאוכל אותם לסעודות שבת המחוייבים בפת, אין לך קביעות גדולה מזה. לכן, אפשר לאכול את סעודות השבת בכלי פסח, (פרקטית, עדיף כלים חד פעמיים), ולהשתמש במצה עשירה. חשוב לזכור לסיים את אכילת המצה העשירה קודם סוף זמן אכילת חמץ. ראוי להקפיד שהמצה לא תיגע בכלי הפסח, אך אם נגעה אין לאסור. בני ספרד יכולים לאוכלה גם בסעודה השלישית. הגר"ע יוסף (שו"ת יחוה דעת שם) כתב להעדיף מצה מבושלת. לשם כך יש לקחת קודם השבת מצה, להכניסה לסיר מרק רותח העומד על האש, להורידו משם ולהוציא את המצה בשלמותה. הגר"מ אליהו (עלון קול צופיך, גליון מס' 122) כתב שעדיפה מצה מבושלת הכתושה ומבושלת בחמים. בני אשכנז נוהגים איסור באכילת מצה בערב הפסח, גם אם היא מבושלת (שער הציון סי' תמד סק"א). המשנה ברורה (סי' תעא סק"כ) כתב שמותר לאוכלה קודם שעה עשירית, אך המהרש"ם העיר שזה דווקא אם נתבשלה המצה קודם יום י"ד.