שאלה: פיצול דירה ושמירת טינה: יש לי 2 שאלות שונות: 1) לפני שנה כל דיירי הבניין שלנו ואנו ביניהם הרחיבו את הדירות, גם הדייר בקומה העליונה הרחיב ואף ביקש את הסכמת הדיירים לתת לו את הגג כדי שיזכה בדירה מרווחת יותר. הסכמנו מאחר ואין שימוש בגג ומכיוון ולאותו דייר נשוי יש 5 ילדים ופירגנו לו את זה. לאחר תקופה גילינו שהוא מתכנן לחלק את דירתו כולל הגג שניתן לו במטרה להשכיר לדיירים חדשים. בתחילה הוא הכחיש ואחר כך כשכבר הודה בעניין(תוך כדי שהחלוקה והבנייה כבר בעיצומן) הוא ואשתו הסתירו והתחמקו מלגלות לדיירים לכמה יחידות בכוונתם לחלק כאילו שאין זה ענייננו. מיותר לציין שכולם כמעט בריב עם אותם דיירים והם אכן חילקו את דירתם המורחבת ל5 יחידות דיור וכבר גרים בבניין הדיירים החדשים. הבניין מרגיש כמו תחנת רכבת ובעיקר סובלים הדיירים בקומה מתחתם שכל הרעש של הדיירים הלדשים על ראשם. העניין כמובן בהליכים משפטיים אבל חשוב לי להבין מה עמדת ההלכה במקרה כזה מאחר שאותו זוג שועבר על החוק האוסר ע ל פיצול דירה הוא זוג חרדי למהדרין, הבעל לומד בכולל בלבד והאם מורה שבעקבות הנכס החדש כבר לא עובדת כמעט כי הם הסתדרו כלכלית. שכנה אחרת אמרה שהיא מפרגנת להם וששמחה שיתפרנסו וגם שכולם עושים את זה(אנחנו גרים בבני ברק). גם אותו זוג טןען שהרבה בעיר עשו זאת. לי הדבר מפריע לא מתוך צרות עין אלא שזוג ירא שמים המקפיד לכאורה על קלה כבחמורה באמת ובתמים לא מבין על מה הרעש וסבור שהוא ר גמור גם הלכתית! לי זה נראה לא נכון הלכתית אך אחני בקיאה ולכן חשוב לי לדעת נקודתית מה לא ר הלכתית בהתנהגות כזו. אני מודה שמרגיז אותי שבעלי עובד כמו חמור ומגוייס כרגע גם למלחמה ואנשים אחרים שהם כביכול נורמטיבים ויראי ה מכל בחינה עושים מה שבא להם וטוענים שההלכה לצידם. אותה שכנה אף העירה לי לא מזמן על שבני לקח איזה חפץ סתמי שלא שייך לאיש וזרוק בחצר הבניין שאסור לקחתו ושהיא לא הרשתה לבנה לקחת אותו בניגוד אליי, ןבעניין כל כך גדול היא עושה. מה שמתאים לה ללא התחשבות בדיירים. מה דעת ההלכה בעניין זה אף ללא קשר לעוגמת הנפש ליתר הדיירים? 2) איך אפשר להתגבר על שמירת טינה על חמותי? חמותי אישה מקסימה וצדיקה אבל מאוד חסרת טאקט בכל הנוגע לשמירת הלשון וכן גם ביקורתית ושיפוטית. אני בנאדם מאוד רגיש. אני אולי לא צדיקה כמותה למרות שמשתדלת אבל יש לי לרוב הרבה רגישות לענייני בן אדם לחברו. היא העירה לי בעבר מבלי שביקשתי את חוות דעתה אלא ביוזמתה המלאה- על כך שכיסוי הראש שלי לא מספיק טוב(כי הוצאתי שתי אצבעות) בעוד לשכנה עם הפאה הבלונדינית הארוכה היא רק פירגנה כי זה תואם את דרכה ההילכתית. העירה לי על שעליתי במשקל אחרי הלידה והוסיפה שבפעמים הקודמות חזרתי לעצמי יותר מהר. העירה שאני מוותרת מדיי לילדים וזאת מול גיסי וגיסתי. העירה על חצאית שלדעתה לא מספיק ארוכה ועל אודם שלדעתה היה קצת בולט וטענה ברמז שאני מתייחסת לחיצוניות במקום לעיקר. היא הרבה משווה בין דברים שאני עושה לאיך שלה יצא(המרק שלי היה יותר טעים לבת שלך משלך- במילים האלו, ואם הבת שלי תגיד ששלי יותר טוב היא ישר תתגונן כי זה לא נעים גם לה לשמוע זאת אבל אין לה מספיק מודעות לעצמה כנראה) תמיד אני שומעת פירגון לאחרות ועליי תמיד ביקורת שלא הזמנתי ושלא מעניינה. זה מרגיז אותי עוד יותר לאור ההקפדה שלה במצוות צניעות של לבוש-גם שלה וגם של אחרים לעומת הקלות בה היא מבקרת אותי ללא מילה אחת טובה לשם האיזון. תמיד לא עניתי לה מפאת כבודה למעט פעם אחת שהתרגזתי עליה ואז טענה שאני לא יודעת לקבל ביקורת בונה ושהעלבתי אותה שהתרגזתי. מייד התנצלתי שלא התכוונתי להעליב אך חזרתי שכך אני מרגישה. היא מצידה לא חשבה להתנצל. היא אמרה בכעס שיותר לא תעיר לי כלום ושהענייןסגור אך מאז העירה עוד כמה פעמים. הבנתי ממנה גם שהיא בעד להוכיח אנשים כדי שלא יכשלו בעבירה או כדי שילמדו מזה. היא נורא מכעיסה אותי ברמה שאני צמצמתי את היחסים בינינו למינימום האפשרי כי לא נעים לי במחיצתה. אני עדיין חושבתשיש בה הרבה צדדים יפים ויודעת שהיא משתדלת לטוב ושאף אחד לא מושלם אבל מאז אותם מקרים אני ממש שומרת לה טינה כי בעיניי היא צריכה יותר להשתדל לא לפגוע ולקבל אותי ומותר לה גם להתנצל אם טעתה. כל פעם שאני רואה אותה וגם כשלא קשה לי לשכוח את הדברים שאמרה לי בכזו שיפוטיות והתערבות. כיצד מוחלים? דווקא היום בתשעה באב זה מטריד אותי במיוחד כי אמנם אני לא שונאת אותה חלילה אבל גם לא אוהבת ועדיין פגועה מאוד ובעיקר מרגישה מין חוסר צדק שהיא כביכול ה צדיקה והנעלבת ואני המחפפת שלא יודעת לקבל ביקורת. אשמח לעצת הרב ובשורות טובות.
תשובה: כאשר אנו עוסקים בדיני ממונות קשה לכתוב דבר מה ראוי בלי לשמוע את שני הצדדי. לא משעתי את דברי דייר הקומה העליונה ועל כן איני יכול לומר דברים חתוכים. מה שאני כותב הוא רק לאור הצגת הדברים בשאלה, וזה כמובן מוגבל יותר. אם אכן כך הם פני הדברים, מדובר במעשה של גזל ושל פגיעה בדיירים האחרים. הדבר אסור על פי ההלכה בסוגיות מפורשות בתחילת מסכת בבא בתרא. איני יודע כיצד אדם הרואה עצמו כמקיים את דבר ד  עושה כדבר הזה. אכן, הנביאים הדגישו בפנינו את העובדה שאנשים מזלזלים בתחומים אלה, וחושבים כי לעשות את רצון ד  זה רק בתחומים של "בין אדם למקום". זהו קלקול גדול, וחבל שהוא בא לידי ביטוי בביתכם. בכל מקרה, גם ההלכה וגם ספרי המוסר רואים בחומרא גדולה התנהגות מעין זו. כמובן, שאם לשכנים זה לא מפריע ההיבט הזה לא קיים, ואין שום איסור לפרגן כשזה לא מפריע. אולם אם זה מפריע - זה מעשה חמור מאוד. איני נכנס כאן להיבטים החוקיים של הנושא. לצערי, איני חושב שיש פיתרון למה שמתחולל בינך ובין חמותך. אמנם, שערי שינוי ותיקון לא ננעלים, אולם ככל שאדם מזדקן יותר הוא לעתים דווקא מתקבע בתוך דפוס התנהגות שהוא התרגל אליו, ואף מקצין את המציאות הזו. מותר לך לחיות את חיים שלך כרצונך. מותר לך להתעלם מהערותיה, ומידי פעם אף לבקש ממנה שתפסיק להעיר לך - אולם ספק אם זה יעזור. מותר לך לצמצם את היחסים ביניכם כדי שלא להיפגע, וכדאי לך שלא להישאר עם טינה בלב, אלא לנקות אותה מלבך כדי שלך עצמך יהיה טוב יותר. ושמחה.