LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: איך אני יכולה לפחד באמת מהעולם הבא?: איך אני יכולה לפחד באמת מהעולם הבא, כשאני לא יודעת את העוצמה שלו כדי לפחד.? לדוג אבאשלי לומד, מתפלל, והכל, ואז מציע לי ללמוד גם- כדי שיהיה לי זכויות לעולם הבא. למה שזה כ"כ יקרוץ לי מאשר ללכת לישון?! אם זה היה משו מאיים- אוקי. אבל סתם ללמוד, במקום להנות? כשאין סיבה נראית לעין??.
תשובה: לך! על השאלה היפה והנפלאה אני אהיה קצת ישראלי שעונה בשאלה, ואשאל אותך בחזרה, למה צריך לפחד מהעולם הבא? אם תשאלי אותי אני לא חושב שצריך לפחד מהעולם הבא. עולם הבא זה לא מקום שאמור לאיים, להפך, זה מקום שאמור להסב לנו עונג רוחני, תענוג רוחני של דבקות בה  של חיבור לדבר הרוחני הנצחי, כמו שגם הרמח"ל אומר לנו בספר מסילת ישרים שהאדם לא נברא אלא להתענג על ה  וליהנות מזיו שכינתו, יש לו עצמה, אבל עצמה של קדושה, של נעימות ולא של הפחדה. איך האדם מגיע לדבקות בה? הרי אי אפשר להתקרב לדבר כ"כ גדול של אינסוף? זה לא מובן אי אפשר לתפוס את זה ואיך בכל זאת כן אפשר? בתןך התורה שה  נתן לנו בהר סיני לעיני כל עם ישראל, שמה יש את האור של הקב"ה, הוא שם את עצמו שם, קיפל את עצמו שם, והביא לנו וכך יש לנו איזה חיבור לה, ודרך התורה האדם נהיה יותר מידותי ומוסרי, יותר רוחני ויותר קדוש, וכך הוא דבק בה, וההרגשה הרוחנית הזאת היא ההרגשה של מעין עולם הבא, עולם של התעלות, של שמחה אמתית ורוגע של מנוחה. כמו היחס של יום חול ליום שבת, הרי תסכימי איתי ש"אין כמו שבת", יש בשבת הרגשה אחרת, יש אוירה אחרת, ושבת היא מעין עולם הבא, כלומר, יש קצת הרגשה של עולם הבא, עולם שליו, ללא מרוץ וללא תחכים, אין לחץ, הכול רגוע, יש עולם של נחת, מנוחה ושמחה אור ליהודים, בשבת זה זמן של עצירה מחיי העולם הזה, זמן של החלפת כוחות, זמן של עיכול של כל השבוע, זמן של התעלות רוחני ומילוי דלק רוחני לכל השבוע. כך גם מי שבא במגע של לימוד תורה, אני מאמין שאת זה לא אבא שלך, גם לא בלימוד תורה, כי לאביך יש סוג אחר שמתאים לו, ולך יש סוג לימוד אחר שמתאים לך, את גם נערה וגם בת, והוא מבוגר ובן, יש חלק בתורה ששייך לו, ויש חלק בתורה ששייך לך, שאת יותר מחוברת אליו, ושם את תמצאי את ההרגשה של העונג, המילוי הרוחני והסיפוק האדיר שמתאים לנפש שלך, וזה מעין עולם הבא, אני בטוח שגם תחשבי על איזה חוויה רוחנית שפעם הרגשת, (סיור סליחות בירושלים למשל) בטח הרגשת התרוממות רוח גדולה, זו בדיוק הרגשה של מעין עולם הבא שאני מדבר עליה. אין שום דבר רע בללכת לישון, אבל אם ללכת לישון הוא רק תירוץ כדי לברוח מהמציאות של תחושת חוסר סיפוק וחוסר מעש, "אין לך דלק" כמו שאומרים, אז כמובן שזה שלילי, אבל אם השינה היא כדי להחליף כוחות, לנוח מכל עמל היום, לתת לכול התחושות של היום לרדת ולשקוע, ועכל את המילוי הרוחני של אותו היום, זה מבורך ונצרך. אין שום סתירה בין ללמוד לבין ליהנות, בלימוד עצמו לא חייב רק לקרוא, אפשר גם לשמוע שיחה והרצאה טובה, שיעור טוב, גם האינטרנט יש הרבה, לשמוע וליהנות, ובנוסף, אחרי שכבר התמלאנו בדלק רוחני, שמתאים לנפש שלנו כאמור, אפשר ליהנות גם מדברים אחרים, אם יש כבר צורך בכך, ואין בזה שום בעיה, כמובן בהנאות ראויות. אני מאמין שאת המבט האחר על עולם הבא, את תיקחי אותה כדרך חיים, יותר מלאים יותר נעימים ומשמעותיים, ואת ההרגשה של מעין עולם הבא תרגישי פה בעולם הזה. חן המייל שלי chencorcos gmail.com אשמח לתגובה
שאלה: רב שמזלזל באשתו: הרב האם מותר ללמוד תורה בקביעות מרב תלמיד חכם, יודע גמרא היטב, אבל לא מכבד את אשתו בלשון המעטה, לדוגמה הוא מזלזל בה כשהיא מגישה את האוכל בשיעור בביתו, הפעם הכנת משהו טוב סוף סוף, אומר לה להזדרז ללכת לחדר השני, וכאלה דברים ועקיצות ורואים שהיא נעלבת. השאלה היא בשם חבורה מבוגרת (סבים כבר ברוך השם) שלומדת יחד ממנו. -
תשובה: גדול המידות הרב שמואל אקשטיין זצ"ל היה אומר שללא תומת המידות ויושר הנפש הכל צומח עקום, כולל תורה וירא"ש. היסוד להנחה זו מצוי בכל ספרי המוסר של רבותינו הראשונים, וגם בפשט הגמרא במספר מקומות. יש לכבד את האשה יותר מגופו, זהו דין. ובשם האר"י שעיקר ואהבת לרעך כמוך הוא באשה. חמור מאד להכאיב לאשה, שמתוך שדמעתה מצויה אונאתה קרובה. אם יש ברירה אחרת, אל תלמדו תורה ממי שמזלזל כך באשתו שתורתו נעשית פלסתר רח"ל. במקביל, תלמד עליו זכות בליבך, שמא הוא סובל ואינו שולט בכך, וכמובן אל תדבר עליו לשון הרע עם חבריך.
שאלה: אני מפחד: אני רוצה לשתף אותך במשהו שאני ממש מפחד בליבי. אני לפני חצי שנה בערך ראיתי כמה סרטונים של מוות קליני והאנשים תיארו דברים שלא רוצה לפרט אותם פה. חודשיים לקח לי לצאת מהפחד הזה של "הגהינום" אבל לצערי היום זה חזר לי הפחד. גיהנום לא מפורש בתנ"ך בכלל, אבל נמצאו כמה משפטים בתנ"ך שרומזים על חיים אחרי המוות ועל גיהנום. אני רק בן 13 ואני הייתי לפני כמה זמן חילוני ובגלל הסירטונים אני מתחזק (מתפלל 3 פעמים ביום ביחיד ובשבת במניין,שומר שבת, משתדל ללמוד תנ"ך או תורה לפחות שעה ביום,אבל הבעיה היא שאני לא לובש כיפה וציציות כי אני מאוד מתבייש.)והבעיה הגדולה היא שלפני שהתקרבתי לדת אני הוצאתי זרע לבטלה במזיד הרבה מאוד בערך שנה וחצי ומאז שראתי סירטונים לא הוצאתי פעם אחת זרע לבטלה במזיד ח"ו ובזוהר כתוב שכל מי שהוציא זרע לבטלה במזיד לא עולה מן הגיהנום ונשאר שם לתמיד. אני רק בן 13 והדברים האלו מפחידים אותי מאוד ופעם היה לי דכאונות עמוקים בגלל זה והיום חזר לי קצת. אני כל הזמן חושב על היסיורים הנוראים שיעשו לי שם ועוד שאני יהיה שם לנצח. ולא רק זה אני מרחם על כל הדור הזה, קראתי פעם שתשעים אחוז מבני נוער חילוניים "מאוננים"! ולא רק זה כתוב שאין תשובה לזרע לבטלה בזוהר אבל הרבה חכמים פירשו שאין הכוונה כפשוטה ואני מקווה שכך. אמנם אני מתקרב לדת אבל אני עדיין חוטא בדברים אחרים אני לא ממש מושלם בלהיות בן אדם טוב(אני מתנהג טוב עם אנשים אחרים אבל יש קצת התחצפויות להורים) אז אני מפחד שיום ואני ימות ואני ידע שלא יתכפר לי שאני יעלה לשמיים. אז כבוד הרב אני רק רוצה שתנסה להרגיע אותי כי אני זקוק לזה מאוד! בבקשה תנסה להבין כל מילה ומילה שכתבתי כי זה חשוב וסליחה על השאלה הגדולה!
תשובה: ראשית, יישר כוח על הרגישות שלך, ועל הניסיון להיטיב בעולם. האם אני רשאי להזמין אותך להצעה אחרת? אם כן, אני מבקש להזמין אותך למסע הפוך לחלוטין - מסע של שמחה. לא של פחד. שמחה על כך שאנחנו קשורים בריבונו של עולם. שמחה על כך שאנחנו מנסים לעשות את רצונו, ומתקדמים כל הזמן. שמחה על כך שנאמר בפסוק "ואתם הדבקים בד  אלוהיכם חיים כולכם היום", כלומר שאנחנו לא נותרים שקועים בתוך החטאים שלנו, אלא יוצאים מהם, ולא מובטחים לנו ייסורים - כי אם להפך: אור זרוע לצדיק ולישרי לב שמחה. על כן, במקום לפחוד - שמח במה שאתה עושה, ובעיקר בכך שאתה מנסה כל הזמן להיות טוב יותר, גם בבין אדם לחבירו וגם בבין אדם למקום, וכך תעבוד את ד  בשמחה ולא בפחד. האם אתה יכול ללכת בדרך זו? והרבה שמחה
שאלה: התקרבות לדת הנוצרית: שמי ל ואני תלמיד ישיבה בן 15. בחודשיים האחרונים התחלתי מאוד להתעניין בהיסטוריה של ימי הביניים ובמיוחד הוקסמתי מהתרבות הנוצרית וההיסטוריה שלה. הקתדרלות והכנסיות שבנויות כמו ארמונות עם פסלונים ונגיעות של אומנות לעומת בתי כנסת בקראוונים זוהי השירה והמקהלה של הכנסייה (עם כלי נגינה ופוזמונים) לעומת ברכת הכוהנים הישיבה המעורבת של משפחות שלמות לעומת אבות ובנים זה בגלל החגים היפים (כריסטמס, האלווין, סנט פטריק.) לעומת יום הכיפורים וסוכות זה הוותיקן לעומת הכותל המערבי זה מליארדי מאמינים לעומת 14 מיליון יהודים, ועוד ועוד ועוד. בכל פעם כשאני קורא על הדת הזאת אני מרגיש ירידה גדולה מהחינה שלי ליהדות גם שהיא בעיקרה מבוססת עליה. אני לא מאמין בברית החדשה בדום אופן ולהפך, אפילו חלה אצלי מן ירידה באמונה במציאותו של אלוהים. קראתי שם המון דברים שלא סיפרו לי מעולם. אני מבולבל.
תשובה: ב"ה, עבודת השם היא עבודה בלב ובמעשים, תיקון האדם והאנושות, הנצרות שפכה דם לרוב, לא הפכה את מאמיניה לאנשים עדינים ואצילים, רדפה יהודים עינתה אותם והעלתה אותם באש, הנצרות נלחמת בהורתה היהדות בכל דרך אפשרית במסעי צלב ובמסעי כסף. אומנות מרשימה לא אומרת הכל, העיקר הוא התיקון שאדם מביא לעולם ואת זה תמצא בודאי יותר ביהדות. דני ארגמן
שאלה: פתרון לכלב בשבת: קיבלנו לידינו את כלבתם של הוריי (מבוגרים מדי כדי לשמור עליה ורצינו להקל עליהם ועליה) ורציתי לדעת האם יש פתרון אפשרי עבורה ליום השבת, אם ניסע להתארח אצל משפחה או חברים ולא נוכל לקחת אותה איתנו. האם אני יכול להציע ת בצורה כלשהיא עבור טיול איתה? האם לקחת אותה לפנסיון כלשהוא (שאולי לא שומר שבת) זה ר? אולי פתרון אחר שלא חשבתי עליו?
תשובה: מותר לשלם על שמירתה בשבת, אם הדבר כולל גם ת על שמירה בימי חול. מותר לשלוח אותה לפנסיון.
שאלה: מעלית וגוי של שבת: הרב הוריי מוזמנים ל- 2 ערבי ליל ראש השנה לקרובי משפחה. המארחים גרים בקומה גבוהה (קומה 14) ואין מעלית של שבת. וועד הבניין, שאינו דתי, החליט להושיב בלובי הבניין גוי של שבת לצורך העלאת האנשים במעלית. הורי מבוגרים (סביב גיל 70) ואבי לאחרונה חלש מאוד. האם הם יכולים לעלות עם אותו הגוי שנמצא שם לצורך זה? באם לא, האם יש פתרון אחר? הם אינם גרים בבניין אלא מתארחים בארוחות. ושנה טובה.
תשובה: מצאתי תשובה אחת להתיר תשובות לאסור בקישור להלן התייחסות למספר מקרים עם תנאים בהם אפשר להקל שנה טובה!
שאלה: פגם הברית: אני בחור מהמגזר הדתי, כל חיי שמרתי מאוד מהוצאת זרע לבטלה מחמת חומרת העניין. בחודשים האחרונה עברתי תקופה מאוד קשה מבחינה נפשית, והייתי מאוד תשוש נפשית וגופנית, ובמהלך תקופה זו גיליתי - לצערי את ההנאה במעשה אוננות,שזה גרם לי לפורקן כל שהוא, ולצערי הרב מאז קרה לי מקרים רבים שהיה לי הרגשה וצורך גדול ובפעולה זו כדי לשחרר לחצים, (ואציין, שהרגשה זו מגיעה גם בלי קשר למחשבות שליליות או אסורות). שאלתי בפי,מה העצה כדי לצאת מהמצב הזה, כי זה ממש מטריד אותי, כשאני מגיע למצב כזה אני ממש מתוסכל מרוב עצבים. מראש
תשובה: העצה היא להתחזק בכל הדרכים האפשריות: לימוד תורה, תפילה, עשיית חסדים, התחזקות בכל מצווה אפשרית. העצה היא לחפש ולמצוא בצורה מושכלת פורקן אחר למתחים שאתה מרגיש, כדי לשחרר לחצים: ספורט, יצירה, מוזיקה. העצה המעשית היא להיכנס לתהליך - לא לצפות לפתרון ביום אחד אבל לדחות בשעות ובימים, ומפעם לפעם להגדיל את הטווח שאתה מצליח ליצור בין נפילה לנפילה.
שאלה: פורנו: איך צפייה בפורנו בגיל כזה משפיעה על חיי הנישואים?איך זה בא לידי ביטוי ביום יום שאתה נשוי למישהי????
תשובה: אדם הוא יצור רוחני שעסוק בעשיית הטוב והישר. יש לאדם גוף וצריך לתת לגוף את הצרכים שלו אבל זו לא מטרת החיים. כמו פרש שיש לו סוס - הפרש נותן לסוס את כל צרכיו ברווחה כדי שהסוס יהיה בריא וחזק והפרש ירכב על הסוס למקומות אליהם הפרש צריך להגיע. כך אדם דואג לגוף שלו ברווחה כדי שהגוף יביא את האדם לאן שהאדם צריך להגיע בעשיית הטוב והישר. צפייה בפורנו מקדמת חיים של הנאה גופנית ויצרית, הופכת אדם לבהמה, בהמה היא יצור חומרני שעסוקה בסיפוק הנאות הגוף שלה. במשל של הפרש והסוס - הדבר דומה לפרש שנותן לסוס שלו לקחת אותו לאן שהסוס אוהב ללכת. כל רגע שאתה צופה בתועבה - התועבה הזאת ממלאת אותך יותר. באשר לחיי זוגיות - האישה נתפסת בעיניך כגוף שאתה רוצה לענג בו את היצרים שלך. במקום שהאישה תהיה שותף אנושי מכובד לחיים שיש בהם תכלית רוחנית - עשיית הישר והטוב. ברור שיש גם מרכיב של קשר גופני בין איש ואישה אבל המרכיב הזה צריך לשרת את החיבור הרוחני, את האהבה הרגשית ביניהם - ומי שצופה בפורנו לא מבין זאת מבחינתו האישה נועדה לפורקן יצרים.
שאלה: האם יש בעיה עם בנות שמענגות את עצמן?: מתנצל על הגסות של השאלה. האם מותר לבנות לאונן? סליחה על החוצפה אבל קראתי לא מעט על זה באינטרנט וכל התשובות שהרבנים ענו הן תשובות מתחמקות של "לא מתאים לבת של מלך" או מעשה מכוער" וכולם אומרים שאסור. אם זה מעשה מכוער אין שום סיבה שאסור. אני יודע שהרצון של הרבנים הוא לא לעודד את זה אז יכול להיות שבגלל זה כל התשובות המתחמקות והלא מדוייקות אני קראתי בשולחן ערוך שרשום שזה מעשה מכוער אבל לא רשום שזה אסור הייתי שמח אם תוכל להגיד לי אמיתי אם יש איסור או שרק עדיף להימנע. ואם יש איסור הוא דאורייתא או רבנן? ומאיפה המקור של האיסור בתורה
תשובה: לשאלתך יש תשובה מדויקת, השבתי בעבר מספר פעמים לנשים שפנו אלי בנושא. אבל אינני מבין מה העניין הזה מעסיק אותך? אתה גבר, זה לא נוגע אליך אישית. אתה גם לא פוסק הלכה שנשים פונות אליו בשאלה כזאת. אני ממליץ לך לעשות חשבון נפש ולבדוק מאין עולה אצלך שאלה כזאת! כדאי שתקדיש את המרץ שלך ללמוד תורה בעניינים אחרים, קדושים וטהורים יותר.
שאלה: ברית מילה: בננו נימול בטקס (אולם מוזמנים) ע"י מוהל -איש ירא שמים שמתפקד גם כרב (בעבר מל את בנינו הבכור), אך לאחר 3 ימים ראינו שהמקום לא אסטטי כלל, פנינו למוהל ורב בעל שם ידוע באיזור מגורינו והגענו אליו ב11 בלילה. באמת המקום לא היה אסטטי אל גם לדברי המוהל הזה ( שנזהר לא לבייש או להחפיר את שם המוהל הקודם) הברית שבוצעה הייתה בספק מאחר ולא כל העטרה הייתה נקיה מעורלה, הוא ביצע מספר גזירות נוספות וכמובן שהכל נראה אסטטי יותר וכשר בהחלט. 1. האם יש צורך בסעודת מצווה נוספת??? 2. האם זה נחשב שהוא המוהל ולא המוהל הראשון??? 3. אם יש הערות או הארות נוספות לעניין
תשובה: וברכת ד  מזל טוב, שתזכו לגדלו לתורה חופה ומעשים טובים. אין לנו ידיעה על מה שהיה אלא מהמוהל השני שאמר שהיה צריך תיקונים קטנים. בד"כ אלו ציצים שנשארים ואינם מעכבים את המילה, אבל יש להסירם כדי שלא ימשך העור. ועל כן אין צורך בסעודה נוספת והמוהל הוא הראשון השני רק תיקן. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: שמירת נגיעה: אין איסור לנשק ידיהן של אחיות של סבתא שלי זכרה לברכה נכון? הן מבוגרות וזה כדי לתת להן כבוד
תשובה: אין היתר לעשות זאת יש להמנע מכך. עיין דברים מפורטים ומספר מקורות בקישור
שאלה: גובה רוחני אחרי יום כיפור: מה עושים על-מנת שלא לאבד מגובה המדרגות הרוחניות שהשגנו ביום-הכיפורים?
תשובה: אחרי עשרת ימי התשובה, שבהם התרוממנו למדרגה רוחנית מיוחדת במינה, ששיאה הוא ביום-הכיפורים, אכן יש צורך לברר כיצד ניתן להמשיך את הגובה הרוחני שהגענו אליו, אל סדר החיים הרגיל. כשהיה הכהן-הגדול יוצא מבית קדשי-הקדשים, ועובר מעבודה שבפנים לעבודה שבחוץ, היה טובל גופו ומקדש ידיו ורגליו. לכאורה הטבילה צריכה להעשות כשעולים ממדרגה רוחנית נמוכה אל מדרגה גבוהה יותר, אבל כשעוברים ממדרגה גבוהה למדרגה גבוהה פחות, אין צורך בטבילה. אלא שבאמת סדר הדברים הוא שהכהן הגדול טובל גופו ומקדש ידיו ורגליו בכל מעבר. הסיבה לכך היא, שגם כשיוצאים מן הקודש, צריך לדעת איך להמשיך את הקדושה ממדרגה גבוהה למדרגה פחותה יותר. הטבילה מבטאת את ההמשכה הזו. מרן הראי"ה קוק זצ"ל, בספרו "אורות-התשובה" כותב, שכשיוצאים משבת לחול, יש להתבונן כיצד עוברים מהמדרגה העליונה של השבת, מהגובה הרוחני הגדול, למדרגת ימי החול, מבלי שתהיה נפילה חזקה שתוביל להתרסקות. עכשיו שעברנו ימים גדולים, הימים הנוראים, בהם כל אחד החליט לעלות מדרגה ולהשתפר, ואף כבר התעלה והשתפר, והחליט שההתעלות הזאת לא תהיה זמנית, אלא נמשכת, על אחת כמה וכמה שצריך להיות עירניים, ולוודא שהגובה הרוחני ישמר גם עתה, כשעוברים לימי המעשה, ולימים שיוצאים יציאה זמנית מן הישיבה. על כל אחד, לפי עניינו, לערוך סיכום של כל הרשמים והגבהים הרוחניים אליהם טיפס בימים הללו, של כל הרצונות, הרהורי התשובה והרהורי ההתקדמות שהתגלו, ולהתבונן כיצד מיישמים בפועל את הדברים הללו  איך להמשיך לעלות למדרגה רוחנית נוספת בלא להפסיד את האפשרות להשתנות, להתרומם ולהתעלות. הימים האלו, שבין יום-הכיפורים לסוכות, וכן ימי הסוכות בעצמם, ששיאם מגיע בשמחת התורה של שמיני-עצרת, הם ימים מיוחדים, ימי שמחה, ימי התרוממות. יחד עם זאת, נראה על כל אחד לסכם בינו לבין עצמו את התקופה הזאת, להזכר בכל המחשבות העילאיות ובכל הרצונות הטובים, ולחשוב, כיצד ליישם את הדברים בפועל. סיכום כזה, מחשבה כזאת, עשויה לתרום תרומה משמעותית מאד.
שאלה: לימוד תורה מוצלח לעומת שירות צבאי: בחור שלומד טוב, האם הוא צריך ללכת לזמן מה לצבא, או עדיף שימשיך ללמוד בלי הפסקה, ובלי ללכת כלל לצבא?
תשובה: אנו אשמים ברעיון של הסדר מרכז. אחרי שלמדנו חמש שנים בישיבת "מרכז הרב", סידרו מספר בחורים עם הצבא שנצא לתקופת אמונים קצרה. באותה תקופה היו מחשבות שמא תפרוץ מלחמה, ורצינו לעבור את האימון, כדי שאם תפרוץ מלחמת מצוה נוכל להיות שותפים לה. תקופת אימונים זו הייתה צריכה להיות קצרה, מכ' בתמוז עד לכ' באב ולאחר מכן חוזרים לישיבה, וממשיכים בלימוד. עניין זה סודר ללא ידיעתו של הרב צבי יהודה זצ"ל. כשבאו לספר לו שנמצא הסדר יפה מאד, שמחד כמעט שלא יהיה בטול תורה, ומאידך נהיה מקושרים לצבא, שזהו ממש ההסדר הכי מתאים להשקפת העולם שלנו. הרב צבי יהודה הגיב בשאלה: "מה פתאום באמצע הזמן?" ולמרות שניסו להסביר לו שמדובר רק בשבועיים מסוף זמן קיץ, בכל זאת לא נחה דעתו. מכאן למדנו את הכלל, שמי שלומד טוב, אסור לו להפסיד אפילו יום אחד מלימודו, אם אדם נמצא בתנופה של לימוד אל לו להפסיקה ולעוצרה. אולם אם אדם נעצר בלימוד, ויש לו קשיים, זהו מצב שונה שצריך שיקול דעת והתשובה היא אישית. מי שנמצא בתקופה לימודית טובה, וכל שנה מתקדם ועולה ממדרגה למדרגה, אינו צריך להפסיק את למודו, ולצאת לתקופה של אמונים בצבא. אילו היינו היום במצב של ערב מלחמה, אולי היה צריך להתבונן בדבר יותר, אבל אנחנו עדיין לא במצב כזה. גם הצבא, למרות שהוא צועק על כך שבחורים נמצאים בישיבות, בכל זאת דעתו נוחה מהמצב הקיים. מפני שהיום יש עודף של חיילים, והצבא לא יודע מה לעשות עם חיילים נוספים. לכן, לא צריכה להיות הרגשה רעה לתלמיד שלומד טוב ומתקדם, ורואה ברכה בלימודו. אולם אם יש מישהו שתנופת לימודו נעצרה, או שהוא מרגיש צורך להתאורר, או שיש לו לחצים או שיקולים אחרים, יש מקום להתגייס לצבא. בדרך כלל אני סומך על התלמידים בישיבה שלאחר ארבע שנות לימוד בישיבה הם יודעים מהי ערכה של תורה ומהי חשיבותה. ואם הם בכל זאת מחליטים שחשוב להם לצאת לצבא הם עושים זאת משיקול נכון. וכך גם הוא הנוסח באישור שאני כותב: "אני מסכים לבקשתו של התלמיד להתגייס". לא מבקש שיקבלו אותו לצבא אלא רק מסכים לשיקול דעתו של התלמיד.
שאלה: תנועת חזרה בתשובה המונית וערכה: מה דעת הרב על שיטת ההחזרה בתשובה ההמונית, והאם אין בה כדי למעט את ערך התורה?
תשובה: בקיץ הקודם נסעתי לחופש, ובקרתי בקרית שמונה, שם ראיתי מודעות גדולות של "חבר הפעילים", שעורכים אסיפה, בה ידבר הרב אמנון יצחק, וקוראים לציבור להגיע אליה. הכניסה להרצאה הייתה חופשית והגיעו אליה אנשים ונשים חילוניים. גם אני הלכתי לשמוע את ההרצאה מפני שרציתי לראות אלו מופתים הוא עושה. ובאמת יש לו כל מיני פטנטים לרתק את הקהל להקשבה מלאה. בתחילה דיבר על ספיריטואליזם, ועל גלגולי נשמות. למשל, הוא שאל את הקהל אם יש שם מישהו שערך פעם סיאנס. בחורה אחת הצביעה והתחילה לספר על סיאנס שערכה, ותוך כדי כך, הוא גרר את המחשבות של הקהל לאן שהוא רצה. הכיוון שאליו חתר, היה להראות שיש משהו אחרי החיים, ויש משהו עמוק יותר מחיי השעה. הוא הסביר שהעולם הזה זמני והכל חולף. בהמשך, הוא צחק על אותם אלו שמתפללים על קבוצה שמשחקת כדורגל בשבת, שתצליח בעזרת ה', ואפילו הולכים לכותל המערבי לשים פתק על כך. בסוף הערב, אפילו הצליחו למכור שם ציציות, ומטפחות לנשים. אין כל ספק שלפגישה כזו יש תוצאות. אנשים מהרהרים, מתעניינים יותר, וחלק מגיעים בסופו של דבר למוסד תורני. אני חושב שלא רק הרב אמנון יצחק יכול לעשות דבר כזה, גם החבורה שלנו יכולה לעורר אנשים לחזרה בתשובה ולהתעסק בנושא זה. יש דרכים רבות להצליח בתחום הזה.
שאלה: תלמיד ישיבה המתפרנס מן הציבור: האם מותר לאדם לשבת בישיבה ולומר לציבור פרנסוני?
תשובה: הרמב"ם אומר: "כל המשים על ליבו שיעסוק בתורה ויתפרנס מן הצדקה, הרי זה חלל את ה', ובזה את התורה, וכיבה מאור הדת, וגרם רעה לעצמו". אמירה כזו, שאשב בישיבה ואתפרנס מן הצדקה, היא חילול ה' נורא. שאר המפרשים (כסף משנה, תשב"ץ וכו'), חולקים על הרמב"ם, ואומרים שאי אפשר להתעסק בתורה מבלי להתפרנס מן הצדקה, ולכן יש להתיר צורת התפרנסות כזו משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך". לא שזהו האידיאל, אלא שכעת, כיון אי אפשר אחרת, מותר. לדעתי אין מחלוקת בשאלה זו. גם הרמב"ם מסכים, שאם הנהגת הציבור מוצאת לנכון לפרנס תלמידי חכמים, כדי שיהיו לה מורים תורניים בישיבות ובבתי הספר, וכדי שיהיו תלמידי חכמים מורי הוראה, אין בכך חילול ה'. האדם הפרטי לא רוצה להתפרנס מן הצדקה, הוא רוצה לעבוד, להנות מיגיע כפיו, אבל הציבור מבקש: אנו צריכים אותך, מפני שאנו זקוקים לתלמידי חכמים, ולכן אנו מוכנים לפרנס אותך, ולדאוג לכל מחסורך. זוהי גישה אחרת לגמרי, מפני שפה מחשבת האדם טהורה, הוא אינו עושה את התורה "קרדום לחפור בה", אלא את רצון הציבור. זאת צריכה להיות השקפת העולם של כל מי שעוסק בתורה. עליו לדעת, שהוא לא עוסק בתורה להנאת עצמו, להתמלא בש"ס ופוסקים, אלא הוא עוסק בתורה במגמה ייעודית, מגמה גבוהה של תרומה רוחנית לאומה.
שאלה: להחמיר בכשרות עופות?: האם ראוי להחמיר בכשרות עופות?
תשובה: בעופות, יש כאלו שמקפידים רק על בדיקה מדגמית בריאות, ויש כאלו שעושים בדיקה מליאה. יש כאלו שבודקים את צומת הגידין ויש כאלו שלא בודקים. מצד הדין לא צריך לבדוק את צומת הגידין, כי רוב התרנגולות כשרות, ואפשר ללכת לפי הרוב, אבל יש שנחתך אצלן צומת הגידין או נשברה עצם ונקרעים חלק מהגידין ברגל ואז התרנגולת טריפה. אז יש בזה כמה מדרגות של הידורים. ולכן אנחנו הרבה פעמים מבקשים מהמשגיח בישוב שיפנה לבתי חרושת, לשאול אותם באיזו מדרגת כשרות המוצר נמצא. האם זו כשרות מהדרין או כשרות רגילה. חומרא צריכה להיות חומרא אמיתית, לא חומרא של קולא. אם מישהו מחפש כשרות "למהדרין" הוא אינו פוגע במערכות הכשרות הכללית. מה גם שהיום כל דבר שיש עליו הכשר "מהדרין" פרטי, יש עליו גם הכשר כללי.
שאלה: מגמת הישיבה בהכונת תלמידיה: האם מגמת הישיבה היא, שלאחר שנים של למוד, אנשים יצאו לכוון של חינוך והשפעה מעשית, או שמא, המגמה היא, שאנשים ישארו לאורך זמן בישיבה?
תשובה: מגמת הישיבה היא, שהתלמידים ילמדו מספר שנים, ורק אחר כך יצאו וישפיעו על אחרים. ואכן רובם של האנשים מגיע לשלב בלימוד, שבו הם מרגישים צורך להוציא החוצה את תורתם ולהשפיע על אחרים, ושאם הם ימשיכו ללמוד בישיבה הם יתחילו לדרוך במקום. לכן, כל זמן שאדם עולה ומתקדם בתורה אסור לו לעצור. אבל כאשר יש עצירה בהתקדמות, והלומד מרגיש שהוא מתחיל לדרוך במקום, וכשהוא בא לבית המדרש, אין לו אותה החיוניות ואותו המרץ כמקודם, מכיוון שהוא כבר שובע בלימוד, אז הוא צריך דחיפה חדשה. וכדאי לו לפנות לדרך החינוך, תוך כדי המשך הלימוד. והשילוב הזה, יתן לו דחף חדש להתקדמות בלימודים. ישנם גם יחידי סגולה, שלהם יש חשק פנימי ללמוד וללמוד, והצמאון שלהם לתורה הוא חזק. לכן יש ערך גדול מאד שהם ימשיכו בלימודם, יגיעו למדרגות גבוהות, ויתרמו את תרומתם בעצם לימודם. אבל, אני חושב שזה מיעוט קטן, ואם יש כאלה הם מעטים ויחידי סגולה, אולם יש מקום גם למהלך כזה.
שאלה: לימודי גמרא, מוסר ומחשבה: בהקדמת הרמח"ל מבואר, שההתקדמות במידות היא העיקר ולא הפלפולים. אם כן מדוע בישיבות, לימוד הגמרא הוא העיקר, ואילו לימודי המוסר והמחשבה תופסים רק חלק קטן מסדר היום?
תשובה: אכן, מבחינת הכמות, אנחנו מקדישים את רוב זמננו ללימוד הגמרא ורק זמן מועט ללימוד האמונה. אך מבחינת האיכות, לשעות המעטות של לימוד האמונה יש ערך עיקרי מאד. הרב צבי יהודה זצ"ל היה אומר תמיד, שליבו של האדם הוא העיקר, ולמרות זאת הוא קטן. כאשר הלב הוא בגודל המתאים הוא משפיע על כל הגוף, ולא אומרים, בגלל שהוא משפיע על כל הגוף הוא צריך להיות גדול. אותו היחס יש לשעות לימוד האמונה. אמנם, מבחינת הכמות הן מעטות, אך מבחינת האיכות, הן פועלות על כל היום כולו, והן גורמות לכך שכל הלימוד וכל המעשים שהאדם עושה הם אחרים. ויוצא שלא השעות האלה בלבד הן השעות שאדם עוסק במוסר, אלא במהלך כל היום הוא פועל לפי אותן שעות, ולזה התכוון גם בעל ה"מסילת ישרים". אני חושב, שבישיבה יש פורפורציה נכונה, בין לימודי הגמרא והאמונה, והיא משתנה מאחד לשני. אבל פחות או יותר, האנשים מקדישים כשעה עד שעתיים ביום ללימוד אמונה, שזה זמן מספיק. והלימוד הזה צריך להיות איכותי מאד, ואז הוא ירומם את כל היום כולו.
שאלה: יחס נכון לקבלת מלגת לימודים: מה השקפת התורה על קבלת כסף לרוחא דמילתא כגון מלגות לבחורים על הצלחה במבחנים, וכיצד מתיישב הדבר עם הבקשה בברכת המזון "אל תצריכנו לידי מתנת בשר ודם"?
תשובה: הקושיא היא מ"שונא מתנות יחיה". וכן קשה גם מדברי הרמב"ם האומר שאסור לאדם להתפרנס מן הצדקה בשביל היותו עוסק בתורה. בכל אופן, אם האדם לומד על מנת לקבל מלגה ונכנס למערכת המבחנים מפני שבסוף הוא מקבל כמה שקלים שיוכל לקנות בהם ספר, זה חמור מאוד מאוד. ואני מתאר לעצמי ומקווה שאין בישיבה תלמיד כזה שלומד בשביל המלגה. המלגה היא בשביל הלימוד ולא הלימוד בשביל המלגה. אולם, אם אדם חושב שקבלת המלגה תעודד אותו ללמוד טוב יותר, אני חושב שהדבר כדאי. אמנם, אם ניתן היה להתעודד בלימוד מבלי להזדקק למלגה זה עוד יותר טוב. אולם אם אדם שואל את עצמו, איך ללמוד הכי טוב שאפשר? והוא מגיע למסקנה שאם הוא ילמד במסגרת מסודרת, שהיא נותנת מלגות בסוף, ומסגרת זו מעודדת אותו וגורמת לו ללמוד טוב יותר, אז זה לשם שמיים. כמובן שטוב יותר היה, לו לא נזקק האדם לשום דבר, וכל כולו היה דבוק כל כך בתורה שהוא לא היה זקוק לחיזוק. אבל אם אדם יגיד שאינו רוצה ללמוד בשביל המלגה, וחסרון המלגה מחליש את לימודו, כי הוא לא ילמד באותה עוצמה שהיה לומד אם הוא היה מקבל מלגה, אז אני חושב שכדאי לקבל את המלגה וזה נקרא לשם שמיים. בכלל, כל הדרכים שמחזקות את הלימוד הן טובות. למשל אם אדם יחליט שבכל פעם שהוא מסיים פרק ויודע אותו על בוריו, הוא הולך וקונה לעצמו משהו טוב, זה מצוין. בסופו של דבר יגיע האדם לכך שהוא יותר מבוגר ויעודד את עצמו בדרכים אחרות. למשל, יאמר לעצמו אם אני לומד את הפרק הזה טוב, אני לומד עוד דבר של הרב קוק, וזה מה שייתן לו את הדחיפה. בכל אופן כך צריך להסתכל על הדברים. ואני שמח ששאלה זו עלתה. כי באמת לא טוב שאנשים ירדפו אחרי כסף, או שיחונכו בישיבה לקבלת פרסים או תמריצים חומריים. מפני שלימוד תורה צריך להיות במקסימום של האידאליות, ולא חס וחלילה מעורב בחשבונות נוספים. אולם להשתמש בו כאמצעי לשם שמיים, בהחלט יש מקום, ואם מישהו לא זקוק לזה תבוא עליו הברכה.
שאלה: ויתור על חזרת הש"ץ: חזרת הש"ץ תוקנה על מנת לסייע לאלה שאינם בקיאים ר התפילה, בזמננו שאין לחשוש לכך, האם לא ראוי לבטל את חזרת הש"ץ (לפחות באמצע השבוע, כפי שנהגו בתפילת מנחה בימי החול בכמה ישיבות ליטאיות)?
תשובה: יש סברה בטענה זו. ואכן, לדעתי, יש לנהוג באופן זה בישיבות תיכוניות, בהן התלמידים לא מקשיבים לחזרת בש"ץ ואף הוריתי כך הלכה למעשה בישיבה תיכונית אחת, הטעם לכך הוא, שהאריכות בתפילה, הנובעת מחזרת בש"ץ, לא משיגה את מטרתה, וגורמת להסח הדעת. אם המנהג הזה יתפשט במקומות נוספים יש מקום לשקול שינוי. אולם בישיבתנו אין בעיה כזו, ולכן אף על פי שבגמרא כתוב "שמי שפוסק מתורה ומתפלל נאמר עליו שהוא מניח חיי עולם ועוסק בחיי שעה", וכן נהגו גדולים וטובים, להתפלל תפילה קצרה, בכל זאת, איני רוצה לשנות מהמנהג שנהגו בישיבת "מרכז הרב". שם על אף שנהגו על פי רוב כמנהג הגר"א, בעניין זה נהגו אחרת משיטתו, וזאת גם בשונה מהמנהג בישיבות ליטאיות שנהגו לומר בתפילת מנחה רק "קדושה", בלא חזרת בש"ץ. לנו אין כתפיים מספיק רחבות לשנות מנהג זה, אם כי ייתכן לשקול שינוי בזה, ביום שיתפשט לכל המקומות נוהג זה.
שאלה: דיבור בחזרת הש"ץ: האם מותר לדבר בזמן חזרת הש"ץ?
תשובה: אסור בהחלט, ומי שמדבר גוערין בו. הרב צבי יהודה זצ"ל הקפיד מאוד על דבר זה. בישיבת "מרכז הרב" היה נהוג שאין מדברים בחזרת הש"ץ. פעם אחת, דיברו מספר בחורים בזמן חזרת הש"ץ, מפני שהיה איזה עניין מטריד. הרב צבי יהודה זצ"ל דפק מספר פעמים על השולחן עד שהשתתקו המדברים. אחר כך הוא הסביר את העניין. ב"שולחן ערוך" כתוב שמי שמדבר בחזרת הש"ץ גדול עוונו מנשוא, פירוש הדבר, שהעוון כל כך כבד עד שאין בכוחו של האדם לשאתו. הוא חזר על הסבר זה והוסיף: ב"שולחן ערוך" כתוב שגוערין במדבר. לכן למרות שהוא לא אהב להעיר הערות, במקרה זה הוא גער, שהרי כך כתוב בשולחן ערוך.