LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: כיסוי ראש: כשאישה מקבלת על עצמה כיסוי ראש מה החיוב ההלכתי של הכיסוי ראש לגבי הזמן,המקום כלומר האם בשעת תשמיש,או שהיא נמצאת לבד או בלילה או שהיא ישנה יש חיוב לכיסוי ראש????
תשובה: תלוי מה כלול בקבלתה. ח במסכת יומא משבחים את האישה הקמחית שיצאו ממנה בנים גדולים בזכות ששמרה שמעולם לא ראו קירות ביתה את שערות ראשה. גם על אימו של החזון איש סיפרו כך. מעיקר הדין אין איסור בפני בעלה, אך לשון השאלה היה "כשאישה מקבלת על עצה", והשאלה היא מה היא קיבלה על עצמה. כמובן שדברים שבינה לבין בעלה אמורים וצריכים להתקבל במשותף, כדרך בני זוג החיים ביחד, בכל המובנים.
שאלה: סודות בינו לבינה: אני עומד להתחתן בעוד מספר חודשים וסיפרתי לארוסתי שעברתי על כל מיני איסורים לפני שהכרתי אותה. האם חובה עלי לספר לה עליהם? אני מרגיש שהיא לא תבין וזה עלול להעיב על יחסינו.
תשובה: השאלה שאתה שואל היא שאלת כבדת משקל, נוגעת בסף דיני נפשות ובקדושת המשפחה, ובשל כך מחייבת כובד ראש מיוחד. למעלה מזאת, אין ספק כי חלק בלתי נפרד ממנה הוא הכרת התנאים והנפשות, ועל כן דברי יהיו כלליים בלבד, אך מחייבים התיעצות אישית. השאלה עצמה נחלקת לשניים. חלק ראשון הוא הדיון האם מותר בכלל שלא לגלות הכל. ח קבעו כי כעיקרון חובה על האדם לשנות מפני ה ובכך פתחו פתח נרחב לאי-חשיפה של כל האמת במקום בו תועלת החשיפה מועטת משמירתה. אמנם, קשה מאוד להגדיר היכן הגבולות, ועד כמה מדובר בהדרכה כללית, אך זהו פסק הלכה של ממש, המתיר ולעתים אף מחייב, שלא לומר את הכל, כדי שלא להביא לפירוק משפחה. החלק השני נוגע בשאלה האם כדאי, וכאן התשובה מסובכת יותר. אין זה ברור כלל ועיקר כי כדאי לבסס משפחה על אי-גילוי הכל. נכון הוא שיש לעשות זאת בזהירות ובעדינות, אך עצם העובדה שאדם חי עם אשתו כאשר הוא מסתיר ממנו נקודות בעייתיות שלו עצמו אינו מצב בריא. למעלה מכך, חשוב מאוד שתתרגלו כבר מהתחלה כי הנישואין הם 'עיסקת חבילה'. אין אדם מתחתן רק עם הצד הטוב והאיתן של בן זוגו, וגם הוא עצמו מביא את כולו לחתונה ולא רק את הצדדים הטובים שבו. זה חלק בסיסי מהנישואין, ועל כן במקום להסתיר כדאי מאוד למצוא את הדרכים לעשות זאת, ואף להסכים לקבל את חסרונות השני. אין כלי טוב יותר מאשר האמת, והמרגיל עצמו בכך נתקל בקשיים רבים בתחילת דרכו, אך זוכה לחיים יותר עמוקים וקרובים בהמשך. ו בית אמיתי
שאלה: שחיה בשבת (2): לרב אני שאלתי את הרב לפני מספר ימים לגבי יחס ההלכה בנוגע לשחייה בשבת לעומת מקווה בשבת בעקבות שאלה שהתעוררה בבית הכנסת, ואני מודה לרב מאוד על התשובה שעזרה לנו לפתור את הבעיה, אך ביקשו ממני מספר אנשים בבבית הכנסת- אם אוכל לבקש מהרב את המקורות לתשובתו, אז הנני מקיים שליחותי ומבקש אם הרב יוכל בבקשה לשלוח לי את המקורות לתשובה,
תשובה: להלן המקורות עם הערות קצרות:   העובדה כי מדאורייתא מותר לשחות: שו"ע שכו,ז.   האיסור לשחות שמא יבנה כלי שיט, יתקן מזרון ים וכדו': שו"ע, או"ח שלט,ב.   האיסור לשחות שמא יוציא מרשות לרשות (אף ששם מדובר על רשות הרבים, אך אותה בעיה קיימת בכרמלית): שם, מ"ב ד.   האיסור לשחות בשל מפגש עם בעיית הסחיטה: מ"ב שכו, כא.   האיסור לשחות בשל טלטול המים כשיוצא מהים: מגן אברהם על השולחן ערוך,שכו ס"ק ח. לראות שם כי מדובר בחומרא, אך היא התקבלה על דעת הכל. זו חומרא גדולה כיוון שמדובר בפסיק רישיה דלא ניחא ליה בדרבנן, ראה דברים שכתב בשו"ת יביע אומר ז, מ.   האיסור לשחות בשל טלטול המגבת: שו"ת מהרי"ל בסי' קלט. ניתן א"כ לומר כי בשל המפגש בין השחיה לבין אפשרות חילול שבת אסרו האחרונים את השחיה בבריכה או בים מכל וכל. כיוון שכך, כיום זה כבר גם עובדין דחול. עובדין דחול אינו רק איסור דרבנן, אלא הוא הוא ההגדרה הבסיסית של יום השבת, ויפים על כך דברי רמב"ן: "ונראה לי שהמדרש הזה לומר שנצטוינו מן התורה להיות לנו מנוחה בי"ט אפילו מדברים שאינן מלאכה, לא שיטרח כל היום למדוד התבואות ולשקול הפירות והמתנות ולמלא החביות יין, ולפנות הכלים וגם האבנים מבית לבית וממקום למקום, ואם היתה עיר מוקפת חומה ודלתות נעולות בלילה יהיו עומסים על החמורים ואף יין וענבים ותאנים וכל משא יביאו בי"ט ויהיה השוק מלא לכל מקח וממכר, ותהיה החנות פתוחה והחנוני מקיף והשלחנים על שלחנם והזהובים לפניהם, ויהיו הפועלים משכימין למלאכתן ומשכירין עצמם כחול לדברים אלו וכיוצא בהן, והותרו הימים הטובים האלו ואפילו השבת עצמה שבכל זה אין בהם משום מלאכה, לכך אמרה תורה "שבתון" שיהיה יום שביתה ומנוחה לא יום טורח. וזהו פירוש טוב ויפה" (פירוש לתורה ויקרא כג, כד).
שאלה: ישיבה תיכונית: בני בן 14 עולה בשנה הבאה לכתה ט' ואנו מתלבטים היכן ימשיך הבן בשנה הבאה. הבן לומד כעת בחט"ב תורנית בטבריה והתקבל ללימודים לשנה הבאה בישיבה התיכונית בטבריה וכן למידרשית נועם. היכן עדיף? ולמה?
תשובה: מובן מאליו כי קשה מאוד לתת תשובה כללית המתאימה לכל אחד מהילדים. הדבר דומה לשאלה מי היא האשה המתאימה לנישואין - והלוא הדבר תלוי בשאלה מיהו החתן. גם בחירת מוסד לימודים הוא סוג מסוים של שידוך, שיש להתאימו לנער על פי דרכו. בשל כך איני יכול לענות באופן מדוייק בלוא להכירו. מעבר לכך, גם את הכלה איני מכיר מספיק טוב, שכן אינני יודע מה בדיוק קורה לא בטבריה ולא במדרשייה. אף על פי כן, אני חושב שניתן לסמן ארבע קריטריונים שלאורם אתם בעצמכם תמצאו את המקום הראוי: א. לבו חפץ: ישנה חשיבות מרובה כי הבחור ילך למקום בו הוא רוצה ללמוד. רוב מוחלט של הילדים יודעים לחוש איפה הם ילמדו יותר טוב והיכן הם רוצים להיות. זה גם מאפשר להורים לאתגר את הילדים, ולהציב יעדים שהילד יוכל להשיגם כתוצאה מהעובדה שהוא הלך למקום שהוא בחר ללמוד בו, ולא כתוצאה של כפייה. ב. אווירה: צריך להסתובב קצת במוסד הלימודים ולחוש את האווירה. אין משהו אורירי יותר, אך משפיע יותר, מאשר הרוח הכללית השורה במקום. ג. קו חינוכי: אחת השאלות העיקריות היא האם המוסד רואה את עצמו כמי שבא לומר לילד כיצד צריכים להיות, ולהנחית עליו את הדמות העילאית שאליה הוא צריך לשאוף, או שהמוסד רואה את תפקידו במיצוי רצונו של הילד. לשני המוסדות יש מקום והדבר תלוי בילד. אם הוא בעל מזג נוח לקבל, ודווקא אם יגידו לו לאן להגיע הוא יגיע לשם, כדאי לבחור במוסד הראשון. אם מאוד חושב לו להיות הוא עצמו, אפילו אם זה יותר ירוד, כדאי שילך למוסד השני, ולא יגיע לעימותים. ד. אהבת המקום: ניתן לקרוא לפי הבוגרים אם הם אוהבים את מקום לימודיהם. זה בדרך כלל יסוד מאוד מאוד חשוב. בסופו של דבר, אין מתכונים בחינוך, והרבה תלוי במה שמשפיעים עליו בבית אהבה וחום, דוגמה אישית ורצון אמיתי בטובתו.
שאלה: עלבון מול הלכה: יש לי במשפחה אנשים שיבקשו מאישה ללא כיסוי ראש לצאת מהחדר על מנת שיוכלו לברך ונשים שייתנו לקרובי משפחה לחבקן אותם ולו רק בכדי לא להעליבם. אני נתקע לעיתים קרובות עם מנה (לחה) בשבת על צלחתי שחוממה בשבת בבוקר על פלטה, ולא נעים לי מבעל הבית לסרב לכל. יש עוד אלפי דוגמאות לנושא זה בהם איני יודע מה לעשות. מדובר כמעט תמיד באנשים שומרי מסורת שנעלבים מהר מאוד. אנא עזור לי עם חומר מסודר לקריאה בנושא או לפחות עם שלושת הדוגמאות שהבאתי
תשובה: שאלה זו שייכת לתחום רחב של הלכות שקשה לקבוע בהם הלכה קבועה. אנחנו מוצאים מקומות כי כדי שלא להעליב בני אדם, גם אם הם היו לא ר, עושים מעשים שאינם פשוטים. דוגמה לדבר: הסיפור על שמואל הקטן בפרק הראשון של מסכת סנהדרין, שאמר על עצמו שהוא עלה לעיבור השנה שלא כדין, ובלבד שלא להעליב את השני, אף שהשני עלה שלא כדין. דוגמה זו מובאת על ידי ה'בן איש חי' בשו"ת שלו לעניין זה, ויש עוד דוגמאות רבות. לכן גם הכותרת לשאלה אינה טובה. אין מדובר ב"עלבון מול הלכה" כי אם ב"הלכות עלבון מול הלכות כשרות" או דברים בדומה לכך. זו הלכה כנגד הלכה! מאידך גיסא, וודאי שלא ניתן להפוך את זה לנורמה, המתירה לעובר עבירות כדי שמישהו לא ייעלב, "וכי אומרים לו לאדם חטוא בכדי שיזכה חברך"? כשנשאל ה'בן איש חי' שאלה זו ענה לתלמידיו כי לא ניתן לתת תשובה חותכת, אלא הם חייבים להכיר את התקדימים, ולפעול לאור הרוח הכללית העולה מהם, ובתנאי שכל זה ייעשה מתוך יראת שמיים וכוונה גדולה. הלכה למעשה: ישנה חובה גדולה שלא להעליב, ועל כן במקומות בהם ניתן להסתמך על קולות בהלכה יש לעשות זאת כדי שלא להעליב. כך בדוגמאות שנתת: ניתן להסתובב ולהסתמך על קולות שכך מותר לברך, ולא להעליב אדם על ידי בקשת יציאתו מהחדר, שבכלל איני יודע איזו זכות יש לבקש בקשה זו  לגבי חיבוק ונישוק   קשה למצוא קולות, ועל כן כאן יש להימנע. לעומת זאת, בלחיצת ידיים, אף שר' משה פיינשטיין כתב שזה גם בגדר אביזרייהו דעריות וייהרג ולא יעבור יש פוסקים שכתבו שכל שאינו לשם חיבה, אם נקלעים למצב והדבר מעליב, ניתן להשיב בצורה רפה  לגבי צלחת שחוממה בשבת, יש להניח שמדובר בשוגג, ומותר לאדם לאכול מאכל שחומם בשוגג, מה עוד שזה בישול אחר בישול וכדו'. זו הדרך בה צריך להתמודד עם שאלות כאלה. ברם, החכמה הגדולה ביותר היא לנסות לא להגיע למצבים אלה, ולחשוב מראש על אפשרויות ועל הסברה נכונה הפותרת יותר בעיות ממה שהיא יוצרת. כמו כן, אסור לו לאדם לאבד את רגישותו לדחייה של ההלכה מפני איסור העלבון, ולמצוא דרך שתשמר את רגישותו גם אם הוא נאלץ במצבים אלה לסטות מהנתיב הסלול.
שאלה: סיום צום י"ז בתמוז למי שטס: כבוד הרב חבר שלי בקש לשאול את השאלה הבאה: ביום ראשון הבא, י"ז בתמוז, הוא טס בבוקר למזרח הרחוק דרך לונדון. הוא טס ללונדון ביום הצום בצהרים, מחכה שם מספר שעות, ובשעה 18:00 שעון לונדון, הוא ממשיך למזרח הרחוק. השאלה היא: באיזו שעה עליו לסיים את הצום?
תשובה: שאלה זו מזמינה דיון הלכתי מרתק, המחפש אנלוגיות מתחומים שונים. יש בעניין זה שתי דעות. ראשונה קובעת כי העיקר הקובע הוא "יום הצום", ולא התענית. לפיכך הולכים בעניין זה לפי הגדרת הצום במקום בו הוא נמצא. דעה זו מוכיחה את דברה מהעובדה שאומרים "עננו" כבר בערבית לפי דעת הגאונים, דבר המלמד כי מדובר ביום צום עוד לפני שהצום התחיל. לפיכך גם סיומו הוא כסיום היום, וכמו שאדם שטס לכיוון מערב מכניס את השבת לפי המקום אליו הוא הגיע, כך גם בצום, וכן להפך. הדעה השניה היא כדעת האומרים שהצום מסתיים לגבי אותו אדם לפי זמני המקום בו הוא התחיל לצום, כלומר: אם הוא היה בעלות השחר בארץ ישראל מסתיים הצום בשעה זו, גם אם הוא נמצא מערבה משם, ועל כן הצום מסתיים עוד בעיצומו של יום, וכן אם הוא טס מזרחה הצום מסתיים בזמן סיומו בארץ ישראל. להלכה: בשתי הדעות יש הגיון. אני נוטה יותר לראשונה, הרואה ביום את עיקר הדברים, ועל כן הצום מסתיים לפי המקום בו הוא נמצא, אפילו אם הוא טס מזרחה, אך כאמור יש שתי דעות עיקריות.
שאלה: מנין בצום י"ז בתמוז: כבוד הרב השאלה אמנם הלכתית, אך לאור דחיפות השאלה והעדרותו הזמנית של הרב לאו, בחרתי לשאול את הרב. בימות החול שאיני בישיבה, אני מתפלל ב"שטיבל" באיזור מגורי, שכן הוא בין בתי הכנסת היחידים באיזור עם 3 תפילות ביום. ההליכה לאותו ביה"כ חשובה לי גם להמשכיות משפחתית מסוימת, וגם מהסיבה שאם אחד מחסיר, ספק לא יהיה מנין. בד"כ בצומות, להוציא ט' באב, בשחרית יש סליחות וקריאה בתורה, מכיון שיש רוב מניין צם, ובמנחה, מתפללים תפילה רגילה. חשוב להזכיר, כי רוב רובם של מתפללי ביה"כ הם אנשים מבוגרים, אשר בחלקם כבר הגיעו לגבורות. העובדה כי הם אינם צמים את הצום, נובעת בעיקר מסיבות בריאותיות, וחוסר יכולת לצום. מכיון שהם אנשים יראי שמים, אין ספק כי אילו יכלו- היו צמים. שאלתי היא, האם הם יכולים להחשב כצמים לעניין מנין, למרות שמבחינה טכנית הם לא, כדי שיוכל הציבור להתפלל תפלת מנחה של צום?
תשובה: שאלה זו תלויה בסיבה העקרונית מדוע יש צורך בששה שצמים כדי לקרוא בתורה ולהתפלל תפילת צום: יש הטוענים כי הסיבה לכך שלא יהא אדם מעיד עדות שקר בכך שהוא קורא על צום אך אינו צם (כמו דין קריאת שמע בלא תפילין). לפי סיבה זו לכאורה אין מקום להתיר כיוון שבפועל לא צמים. ברם, נראה כי הסיבה אינה נוגעת למניין אלא לקביעת יום הצום, כלומר: ליום צום יש התנהגויות מסוימות בבית הכנסת. התנהגויות אלו תלויות בציבור הנוהג באורחות הצום. כיוון שהציבור עליו אתה מדבר נוהג כמנהגי הצום, אלא שבאופן פרטי ואישי הוא אינו יכול בפועל לצום, יש לקרוא בתורה. מסיבות שונות אני נוהג לפסוק לפי האופן השני. במקרה בו אתה מדבר, בו גם מדובר בבית כנסת קבוע, גם באנשים שכעיקרון הם צמים אך הם פטורים וגם בתענית קבועה יש לקרוא בתורה. ונתפלל כולנו שלא נזדקק עוד לשאלות בדבר הצומות על החורבן.
שאלה: חלום.: לפני כחודש חלמתי שיצאה מהגוף שלי משהו (נשמה) והגעתי למקום שהיה שם אור חזק לא יכולתי להסתכל מהחוזקה של האור. מהפחד ניסתי להתעורר ולא הצלחתי ואז התחננתי והתעוררתי רציתי לגעת האם החלום מבסר משהו לא טוב? ולמה חלמתי חלום כזה? ב מראש.
תשובה: איני פותר חלומות, לא זכיתי ולא חוננתי בסגולה שהיתה ליוסף הצדיק, עליו נאמר "שמעתי עליך תשמע חלום לפתור אותו". אם ההרגשה מהחלום אינה טובה, כדאי לבוא לבית הכנסת, להאזין לברכת הכהנים, ולאחר מכן לומר את הנוסח של "אדיר במרום", המופיע בסידור, ואת הנוסח של "רבונו של עולם" המופיע בתפילות שלושת הרגלים. אם ההרגשה ממש גרועה, בסוף תפילת שחרית יש נוסח של הטבת חלום. בכל מקרה חשוב לדעת ש"אין חלום בלי דברים בטלים", ויש שקיבלו את עונשם על חטאיהם בכך שראו חלומות מפחידים, אז יש ממה להתעודד.
שאלה: קצת מבולבלת: אני קצת מבולבלת מכל מה שהרבנים אומרים: פעם הם אומרים שהצרות והסבל שלנו הם תוצאה מחטאים שחטאנו פה או בגלגול הקודם, ופעם הם אומרים שאלוקים מנחית עלינו צרות כדי שנתעורר ונחזור בתשובה, פעם אומרים שאיך שאדם נולד נכתב לו מראש כמה זמן הוא יחיה, ופעם אומרים שהוא מת מוקדם בגלל החטאים שלו ועוד אחרים אומרים שאדם מת מוקדם בגלל שבא לפה רק לתיקון, אז מה קורה פה באמת למה באמת יש לנו צרות ולמה באמת אדם מת טרם זמנו כל זה בגלל החטאים או בגלל מה שעשינו בגלגול הקודם או בגלל שאלוקים רוצה שנחזור בתשובה
תשובה: אמת הדבר, שאין אנו יודעים הרבה על דרכיו של ריבונו של עולם. המשורר אמר "לו ידעתיו - הייתיו. אנחנו אלא יודעים את דרכי ד' "כי גבהו דרכי מדרכיכם ומעשי ממעשיכם". בשל כך, כל הבא בטענת וודאי, ואומר לך כי הוא יודע מפני מה עשה ריבונו של עולם דבר מסויים ומפני מה לא אינו דובר אמת. לא נגלו לאף אחד שערי שמיים, ואין אדם בעולם שיכול לטפס אל מעבר למחסום שבין אלוקים ואדם. כך חזר ואמרו הנביאים פעמים רבות, וזו גם מענה ד' לאיוב בפרקים האחרונים של הספר. חסד עשה עמנו ריבונו של עולם בכך ששלח את עבדיו הנביאים לומר לנו מעט דברים על הנהגתו. המעיין בדברי הנבואה אינו מוצא את הרעיון שמשהו מלכתחילה נגזר מיום לידתו של אדם, בשל הכוכבים או בשל שמו או יום הולדתו. לדעת הרמב"ם, אין כפירה יותר גדולה מטענה זו. כל התורה כולה מלמדת כי אלדם יש בחירה חופשית, ואין הוא יכול לתלות שום דבר בגורמים עליונים. כל הרעיון של גלגול קדום הוא רעיון שיש להתרחק ממנו מאוד מואד. אני מבקש להדגיש כי אינני יודע אם יש גלגול קודם או לא. יכול להיות שיש - אבל ההלכה והנבואה קוראים לאדם שלא לתלות בגלגול הקודם שום דבר. לעומת זאת, כן כתוב בנבואה כי הרע בעולם הוא גם איתות מריבונו של עולם, ודרך בה ריבונו של עולם פונה אלינו וקורא לנו לשפר את דרכינו. אין אנו יודעים בדיוק על מה באה אלינו הרעה הזאת, אך אנו מחויבים לעשות כל מאמץ כדי לקלוט את המסר האלוקי, ולראות באסון הבא עלינו קריאת כיוון הדורשת מהאדם לעשות יותר ויותר. כאמר לעיל, זה רק חלק מדרכי הנהגת ד', שאין אנו יודעים את טיבן. בכל אופן, מרעיונות שהדבר תלוי בגורמים עילאיים או בועים מראש צריך להתרחק מאוד מאוד. ובשורות טובות
שאלה: חלום מוזר: אולי אתה לא מתעסק בחלומות אבל אולי בכל זאת תוכל לעזור לי חלמתי שאני יושבת עם חברה שלי על הר גבוה ולמטה יש בריכה גדולה, פתאום ראיתי איזה בחור אחד עומד על סלע מלמטה וצועק לי משהו, בהתחלה לא הבנתי מה הוא צעק אבל אחרי שאמר שוב הבנתי והוא אמר כך: "ב-23 זה יקרה", ואז הפניתי את מבטי לבריכה והבריכה הפכה למזרון כחול גדול ובא אדם אחר והתחיל לקפוץ על המזרון וראיתי שככל שהוא קופץ יותר נראה כאילו שהאדמה זזה ומתחילה לרעוד מתחת למזרון, ואז האדם הזה התחיל לצעוק " הנה זה קורה, זה קורה ", ואני בחלום עצמו שראיתי את הדבר הזה נזכרתי באסון ורסאי. אני הבנתי מהחלום שהבחור שצעק לי ב-23 זה יקרה, הבנתי שהוא יתכוון שבתאריך 23 לחודש הקרוב ביותר יקרה משהו ואני חושבת שאולי יהיה רעידת אדמה, האם זה יכול להיות? אם לא אז מהו פשר החלום או שאולי זה סתם חלום שווא? מאילנית
תשובה: לא ניתן להתעלם מחלומות. החלומות הם אחד הכלים הרוחניים העמוקים ביותר, בהם האדם יכול להתחבר אל מקורות פנימיים העומדים תחת הביקורת השכלית ברמה נמוכה יותר, ובשל כך הם יכולים ללמד דברים רבים. הראי"ה קוק קרא לאדם שלא להתכחש לעולמם מיוחד זה, ולהיות קשוב לו באופן מיוחד. על כן לא ייתכן שמישהו לא "יתעסק" בחלומות, בעיקר אם הוא הולך בדרכה של תורה. ברם, הבעיה היא שישנם מרכיבים רבים לחלום עצמו. וכך אמרו ח : "אין חלום בלא דברים בטלים"  "חלום אחד מששים בנבואה"  "אין אדם רואה אלא מהרהורי לבו"  "כל החלומות הולכים אחר הפה" וכדו', בשל כך, קשה מאוד לדעת ממה הורכב החלום, ועד מה מדובר בנבואה או בהרהורי הלב, מה משקל הדברים הבטלים ומה ניתן לעשות על ידי הפירוש הטוב והנכון, כדי להוליך את החלום אחר הפה הטוב. משום כך, צריך מאוד להיזהר שעוסקים בחלומות. יסוד הכל הוא שהחלום נותן קריאת כיוון מסוימת. ברם, הפיתרון המדוייק אינו ידוע לאדם. רבים המתפארים בכך שהם פותרי חלומות מאחזים את פני הציבור וצריך להתרחק מהם מאוד מאוד. עובדה היא, שלא ראינו אף אחד מהם זוכה בלוטו בעקבות ידיעותיו מהעולמות העליונים. כשיזכו - יוכיחו את דבריהם. ברם - הם לא יזכו, כיוון שגדולים דברי ח שהובאו לעיל על מורכבתו של החלום. אשר על כן, ייתכן ויש בחלום אזהרה מפני משהו. אין אנו יודעים מפני מה, ובוודאי שלמספר 23 לא יכולה להיות פרשנות שבן אנוש יכול להבינה. בשל כך, ההלכה קוראת לאדם לעשות בעקבות חלומות אלה שני דברים. ראשון בהם הוא לעשות הטבת חלום, כדי שחלום זה יובל ליצירת טוב בעולם ולא הרס, ברכה ולא אסון. שנית - ההלכה קובעת כי אין דבר העומד בפני הבחירה החופשית הטובה. אין מזל לישראל - ובזכות מעשיהם הטובים הם יכולים לשנות כל גזירה. על כן, כדאי להטיב את החלום על ידי בחירה של מעשה טוב הקשור בזעזוע גדול, אולי בהקשר של מים, ובזכות זה להתמודד עם משמעותו של החלום. זהו עיקר העיקרים של ההתייחסות הנכונה והראויה לחלום שחלמת. ושבת
שאלה: טיולים בשלושת השבועות: האם יש איסור בטיול (בארץ) בשלושת השבועות? מצד אחד זו הנאה שאולי נאסרה, אך מצד שני זהו נופש אשר נותן כוחות לכל השנה, ודווקא זו התקופה בה נהוגה חופשה ברוב המקומות. מה עוד שידוע שנהגו רבים לנצל את שלושת השבועות לנופש, ואפילו בחו"ל. האם יש הבדל בין טיול לכמה ימים לטיול חד-יומי?
תשובה: א. אני מניח שכוונתך במילים "שלושת השבועות" היא לימים שעד ראש חודש אב. לפיכך תשובתי מתייחסת לימים אלה בלבד, ולא ל"תשעת הימים". ב. אין בהלכה איסור על טיול, חופש ונופש בימים אלה. קשה גם לדבר על מנהג, שכן עד לפני כמה עשרות שנים בכלל לא יצאו יהודים לנופש, לא בימים אלה ולא בכל יום אחר בשנה. בשל כך לא נוצר מנהג ישראל מחייב. למעלה מזאת, גדולי ישראל רבים ניצלו דווקא ימים אלה לנופש, ואנו מוצאים רבים מהם הטסים עד היום למקומות כדי להינפש. שכן ימיו של גדול ישראל הם כעבד הנרצע, שאין לו מנוחה לא ביום ולא בלילה, ובשל כך הוא זקוק לברוח למקום בו יהיה קשה להשיגו, ולאזור כוחות לקראת שובו לייעוד ולתפקידו. ג. אף על פי כן, קשה לי להימנע מלהזכיר כי ימים אלה הם ימי המעלים את חורבן ירושלים על שמחתנו. ישנה סתירה מסוימת בין טיול לנופש וחופש לבין חורבן הבית, שקשה לי ליישבה. כאמור, ההלכה אינה אוסרת זאת אך אני חושב כי אם ניתן לדחות את היציאה לנופש ראוי לעשות זאת. יש לציין באופן עקרוני כי לא פחות מהשאלה ההלכתית עומדת השאלה התודעתית של ירושלים - איך נשיר את שיר ד' על אדמת נכר? בבניין ירושלים ננוחם.
שאלה: גיזום עץ בשמיטה: יש לנו בחצר עץ ערבה בשנה זו שנת השמיטה הוא גדל פרא מאחר ולא טיפלנו בו. הגענו למצב שענפיו המרובים מפריעים ומקשים על התנועה בחצר. האם מותר לגזום ענפיו לגמרי?
תשובה: א. מותר לגזום את העץ אם הגיזום אינו לצורך גידולו הטוב יותר אלא כדי להסיר מונע. הדברים מבוארים בסוגיית הגמרא במועד קטן ג ע"א וכן במשניות שביעית. ב. הגיזום צריך להיעשות באופן כשה שיהיה ניכר שזו המטרה, ולא לנצל אותו לצורך גיזום המועיל לצמיחת העץ. ג. ייתכן ובמקרה אותו אתה מתאר קיימת חובה לגזום כדי שלא לגרום נזק.
שאלה: הורדת קבצים מהאינטרנט אוטומט בשבת: האם מותר לי להורות למחשב שיוריד לי קבצים מרשת האינטרנט בערב שבת גם אם ימשיך להוריד לי הקבצים בשבת, ואח"כ כשהוא יגמור להוריד המחשב מתכבה אוטומטית? ואם זה עוזר לכבות את המסך כך שלא רואים מבחוץ כלום.
תשובה: איסור מפורש לא נראה לי שקיים, כפי שדנו הפוסקים לגבי שליחת מכתב בפקסימיליה שמתוכנתת לשלוח בליל שבת (ראה תחומין יג). ובודאי שכיבוי המסך עוזר למנוע מראה של חילול שבת, שגם זה אסור. אם אירע כן פעם אחת אפשר להבין, אך לעשות זאת באופן קבע נראה לי זלזול בשבת, שאינו ראוי.
שאלה: קניה בשלושת השבועות: האם מותר להזמין מכונית חדשה בשלושת השבועות
תשובה: פסק השולחן ערוך (סי' תקנא סעיף ב) שמראש חדש אב ממעטים במשא ומתן, כתב המשנה ברורה (ס"ק יא) שיש מן הפוסקים שמפרשים שהאיסור הוא לרכוש דברים לצורך שמחה, כגון לרכוש כלי כסף לחופה. בשו"ת אגרות משה (ח"ג סי' פב) כתב שבכלל איסור זה גם שאר כלים החביבים לו כגון מכונית חדשה, מזגן, רהיטי בית, וכלים המסבים לו שמחה. המשנה ברורה כתב שאסור אפילו להזמינם אחרי ראש חדש אב, אבל מותר להזמינם קודם לכן, אף אם יעסקו הפועלים בהרכבתם בימים אלו, ובתנאי שהוא יקבל את הכלי אחרי תשעה באב. (ס"E נא). הוסיף בשו"ת אגרת משה וכתב (ח"ג סי' פ) שכל הכלים הגורמים לו שמחה אסור לקנותם בכל שלושת השבועות, כי יש עליהם חיוב ברכת שהחינו, ואין לברך שהחינו בשלושת השבועות. אבל, אם ייגרם הפסד כספי אם לא יקנה בימים אלו, מפני עליית מחירים, או שלא ימצא אחר כך, או שימצא במקום מרוחק וייאלץ להוציא הוצאות לרכוש, מותר לקנות, אפילו בתשעת הימים, ועדיף לשלם דמי קדימה, ולהשאיר את המוצר בחנות עד לאחר ימים אלו. (משנה ברורה שם, כף החיים סי' תקנא ס"ק כא). עוד אפשר להקל, אם קונה חפצים אלו לצורך פרנסתו, כגון מכונית מסחרית, או שישנו צער גדול, כגון מזגן, מותר לרכשם בימים אלו, וכל אחד יודע אם הוא זקוק להם בדחיפות, או שיכול להמתין עוד כמה ימים.
שאלה: ממתי מתחיל י''ז בתמוז: האם דיני שלושת השבועות מתחילים מבקר י"ז בתמוז או מהלילה
תשובה: נחלקו הפוסקים האם דיני שלושת השבועות מתחילים מליל י"ז בתמוז או מבקרו. מסקנתם להחמיר שדיני שלושת השבועות מתחילים מצאת הכוכבים בליל י"ז בתמוז, ולכן אין לברך שהחינו או להסתפר כבר בלילה, אף במוצאי שבת. אך אין צורך לבטל את סעודת מלוה מלכה, ואף לשיר בה, עד חצות הלילה.
שאלה: בית כנסת שנבנה שלא כדין על קרקע ציבורית: ברחוב שלי הציבו קרבנים שישמשו בית כנסת, את הקרוונים הציבו על מגרש משחקים, ברור לי שהדבר אסור על פי ההלכה כשם שלולב הגזול הוא פסול כך גם בית כנסת אם תוכל להפנות אותי להלכה מפורשת בנדון כדי שאוכל להסביר זאת לשכני אודה לך מאד
תשובה: א. אין ספק כי הצבת הקרוואנים על מקום ציבורי אסורה על פי ההלכה. "מצר שהחזיקו בו רבים אסור לקלקלו". מדובר בגזל מסוג יותר חמור בשל העובדה כי הוא נעשה מהציבור. ב. אף על פי כן, איני יודע אם התפילה נאסרת שם. השולחן ערוך פוסק: "סוכה גזילה כשרה - כיצד, אם תקף על חבירו והוציאו מסוכתו וגזלה וישב בה יצא, שאין קרקע נגזלת (או"ח תרלז, ג). ג. ברם, הרמ"א פסק שם: "מיהו לכתחילה לא ישב אדם בסוכת חבירו שלא מדעתו.וכן בקרקע שהיא של רבים, ומיהו בדיעבד יצא". ד. פסק הרמ"א מעלה שאלה משמעותית בה דן המשנה ברורה. הוא פוסק כי היושב בסוכה זו יצא ידי חובת מצוות סוכה, אך לא יברך (!). גם הפוסקים שיברך עושים זאת כי בדרך כלל בני העיר מוחלים על הקרקע לשם עשיית סוכה, דבר שקשה לתאר במציאות שאתה מתאר. ה. בשל כך, ייתכן כי אמנם התפילה אינה פסולה, אך בוודאי היא אינה רצויה לפני ד', שהרי אפילו על סוכה אין לברך אם לא בשל השיקול של מחילת הרבים. מדובר ממש במצווה הבאה בעבירה ובהבאת גזול ופסח אל בית ד', דבר שהוא אינו נראה כמותר. ו. אני הייתי נמנע מלהתפלל בבית כנסת זה, אף אם מדובר שלא לקיים תפילה במניין כלל. מובן כי כל זה מדובר אם אכן העלית את העובדות נכון, ואם אמנם הוא נבנה שלא כדין, עניין שאינני יכול לדעת.
שאלה: מנהגים בשלושת השבועות: שמעתי פעם שמותר לעשות בשלושת השבועות פעולות של שמחה שאנו נוהגים לעשות בדרך כלל אך אם לא נהגנו לעשות זאת הרבה זמן אז אסור לעשות זאת בשלושת השבועות. האם זה נכון? אני מעוניינת ללכת לשחות עם חברה לשם הספורט. הרבה זמן לא שחיתי אך האם זה מותר אם אני עושה זאת לשם הספורט? (למרות שברור לי שגם אהנה מיזה). מה בדבר בילוי עם הילדים בימים אלה כחלק מבילויי החופש הגדול? שאלותי מכוונות רק עד ר"ח אב ואינן כוללות את תשעת הימים. מראש
תשובה: איסורי האבלות בימים אלו אינם אישיים דווקא, אלא כלליים. כלומר, אם זו פעולה של שמחה, אין הבדל בין אם אני רגיל לעשותה או לא. גם מי שמקצועו הוא ניגון בתזמורת, אינו רשאי לעשות זאת בימים אלו (למעט פרנסה, אך לא זו השאלה).ייתכן כמובן שפעולות מסויימות הן שמחה עבור האחד, ואילו רעהו רגיל ואינו שמח, כגון, שחיה בבריכה למי שרגיל אין בכך שמחה, אלא ספורט, ואילו מי שמגיע לראשונה השנה לשחיה שמח מאד. במקרה זה יש לאסור על השמח, ולהתיר למי שרגיל, אף שגם השני נהנה מהשחיה. שאלת הילדים שונה. ראוי לחנכם לאבל על חורבן הבית, אך יציאה עם ההורים זהו זמן איכות שאסור לוותר עליו. כדאי לשקול פעילות שיכולה להיות בה הנאה, אך גם מעט כובד ראש, כראוי לימים אלו.
שאלה: טיולים בארץ ישראל בתשעת הימים (לא בשבוע שחל בו): האם מותר לטייל עם חברים בתשעת הימים? (ראוי לציין שאני עובד וחברי סטודנט ואיננו יכולים לטייל לפני ר"ח אב)
תשובה: יש מעלה גדולה בטיול בארץ ישראל, וכבר הוכיח השלטי גיבורים (פ"ג במסכת שבועות) שלא מקיימים מצות יישוב ארץ ישראל כשבאים לביקור, אך יש בכך מעלה גדולה מפני שכל המהלך ד' אמות בארץ ישראל מובטח לו שהוא בן עולם הבא (כתובות קיא,א). לכן, אם אינכם מוצאים זמן אחר לטייל בו, אפשר להתיר, אך לא במקומות המוגדרים כמקום סכנה, ובהתאם לכללי הזהירות, שהרי ימים אלו מועדים. והקדוש ברוך הוא יראה שרוצים עבדיו את עפרה לחונן, ויזכנו בגאולה שלימה.
שאלה: שטיפת הפה בי"ז בתמוז: לכבוד הרב! קראתי לאחרונה שאסור לרחוץ את הפה במים בתענית ציבור. רציתי לדעת האם יש איזה דעה מקלה בענין שאפשר לסמוך עליה?
תשובה: פסק השולחן ערוך: "מי שדרכו לרחוץ פיו בשחרית בתענית ציבור לא כשר למיעבד הכי" כתב על זה המשנה ברורה: "ובמקום צער יש להתיר רחיצת פה במים בכל תענית ציבור, רק שיזהר ביותר לכפוף ראשו ופיו למטה שלא יבוא לגרונו". ואנחנו מה נענה אחר המלך?:
שאלה: אוכל בשבת: כבודו, 1) האם מותר להעמיד אוכל (שכבר בושל) לחימום על פלטה בשבת עצמה או שמא צריך להעמידו עליה לפני כניסת השבת? 2) אני גר בבית ששאר בני המשפחה אינם שומרי שבת. איך מתמודדים עם סוגיות כגון מוסיקה, הדלקת אורות בבית?
תשובה: א. באופן עקרוני אין לשים אוכל שבושל קודם שבת על הפלטה בשבת ויש להניחו קודם השבת. ב. יוצא מן הכלל שכיח הוא לשים אוכל קר מבושל ויבש (ללא רוטב) על הפלטה (כגון שניצל). הדבר מותר - יש פוסקים שחייבו לשים את זה לא באופן ישיר אלא על צלחת הפוכה שיש בה הפסק חלל בינה לבין הפלטה, ויש שהתירו ישר על הפלטה. שבת במשפחה חילונית: זו סוגיה ארוכה ומעניינת, וכאן אכתוב את העיקרון בלבד: ישנו כלל הלכתי ידוע "דבר שאינו מתכוון מותר". המציאות אותה אתה מתאר היא שבוודאי אינך מתכוון ליהנות מהאור או מהמוזיקה בשבת. היתר זה הוגבל בהלכה למצב הנוגדר כ"לא אפשר", כלומר: למצב בו לא ניתן שלא ליהנות. המציאות בה אתה חי היא בוודאי כזו, כיוון שזה ביתך, ועל כן מותר לך להיות שם אף אם הנאה מחילול שבת באה אילך בעל כורחך. מובן מאליו כי אין לעשות כל פעולה כתוצאה מהנאה כפויה זו, ובוודאי שלא להגדיל אותה בדרכים שונות.