שאלה: עברנו דירה ומרגישה בדידות ועצבות: אין לי שום דבר. לא חברות,לא משפחה. אפילו עם חבר שלי אני כמעט ולא נפגשת או מדברת בזמן האחרון. אנחנו יחד כמעט שנה. עד לפני כמה זמן גרתי במקום מסויים, במקום הזה הייתי מוקפת בחברים וחברות מכל מקום אפשרי. הייתי נערצת ואהודה ברמות שאין לתאר.אבל עברתי למקום אחר ושם התחברתי לקבוצה מסויימת של חברות. זו היתה חברות טובה עד ש. קרו כמה ריבים, כמה מהבנות עברו בתי ספר. נוצר מצב שיש לי רק 2 חברות בכיתה. אחת מהן בכלל לא מתאימה לי ואני רוצה להתרחק ממנה,והשניה גם כן מבודדת חברתית. יש קבוצה מסויימת שהייתי רוצה להתחבר ולהשתייך אליה. אבל הבעיה שאני לא יודעת ממש איך מבלי להיות "נדבקת". עם אמא אני לא מסתדרת,ואבא עסוק תמיד אז אין לי אפשרות לפנות אליו. גם כשהוא בבית יש לו טלפון כל כמה דקות. נוצר מצב שאני באמת מרגישה בודדה וחסרת אונים. אשמח לעזרה.
תשובה: לך, נשמע שאת מאוד לבד. לבד בבית, בבית ספר, אחר צהרים עם חברות. מאוד לבד. לכולנו יש צורך בסיסי לשיתוף, להזדהות, להבנה, שיהיה מישהו שיקשיב לנו ונוכל לחלוק איתו מחשבות וחוויות, אצל כל אחד זה מגיע קצת במינון אחר, אבל במיוחד בגיל שבו את נמצאת זה קיים. את בגיל שבו אתת מפתחת את הזהות והאישיות המיוחדת שלך, את מנסה לזהות מהם הכוחות והכישורים המיוחדים לך, ומאוד מובן הצורך להימצא בחברה של חברות שדומות לך בכישורים, בתחומי העניין, למצוא את החברה שתהיה שותפה לדרך שאת עושה. ממה שכתבת, נראה שהיה ארוע מסוים שגרם לך להרגיש יותר אתה בדידות מעבר למה שיש עם ההורים). נשמע שאת בחורה מאוד חברתית, ושלאחרונה חווית משבר שקצת השאיר אותך בחוץ. אני כותבת את זה כי הרבה פעמים כשמשנים מסגרת או מתחילים התחלה חדשה לוקח זמן למצוא את המקום שלך. לוקח זמן להגיע לאותו מקום כמו שהיית קודם. ובזמן הזה את מחדש צריכה להשקיע הרבה מאמצים לגלות את הכוחות שלך. כביכול להוכיח את יעצמך. יש בזה משהו מאוד קשה ומעיק. כי בתקופת ביניים הזו את מרגישה מאוד לבד, ובצדק. הצד השני של זה הוא שהקב"ה דוחף אותך להוציא משהו אחר מתוכך. משהו שלא היה קיים בך בעבר. הוא דוחף אותך להתקדם קדימה. ודווקא דרך הקושי והבדידות, דרך המאמצים לצאת מהם, דווקא שם כנראה המסלול המיוחד שלך בעולם, ודווקא דרך זה תוכלי להבנות ולצמוח. יכול להיות שיהיה לך קשה לעשות את זה לבד. אולי מחנכת או מדריכה או מישהו מהבית ספר יוכל לעזור לך בזה. מישהו שמכיר יותר טוב את המערך החברתי ויוכל לעזור לך להכנס בפינות ובנקודות שמתאימות לך. כתבת בהרבה כאב גם על הקשר עם ההורים, הרבה פעמים אנחנו לא מבינים את הורים שלנו ולא מבינים מדוע הם נוהגים בדרך מסוימת ואז קצת מרימים ידיים וכאילו מוותרים עליהם. ולא תמיד זה טוב. בסה"כ להורים מאוד אכפת מהילדים שלהם, ובלי להכיר את ההורים שלך, אני בטוחה שהם רוצים בטובתך רק שאולי קשה לכם ביחד לראות את אותה טובה ומה שבעינים נראה טוב לא בהכרח בעיניהם. גם על זה שווה לדבר, אולי דרך מחנכת או יועצת, או אפילו את עבצמך. לספר שקשה לך שאת זקוקה לעזרתם. אני בטוחה שזה מאוד יקל עלייך, גם את תחושת הבדידות וגם את הקושי בלהתחיל ולהשתלב. ודבר אחרון, כתבת בכותרת שאין לך כלום. ואני בטוחה שיש לך המון. העומק שלך, האומץ שלך לכתוב, המודעות שלך לתהליכים שאת עוברת. ואני בטוחה שיש עוד בך עוד המון שאני לא מכירה. לפעמים קשה לנו בתחום מסוים ואנחנו רואים רק את התחום הזה ושוכחים את כל המעלות המיוחדות שלנו. מאוד ממליצה לך לשבת עם עצמך כל יום ולכתוב דבר אחד שיש לך, ובך. את תיווכחי לראות כמה כח זה יתן לך. אני יודעת שכתבתי לך כאן המון דברים ויש עוד דר ארוכה לפנייך. מתפללת איתך שלא תתייאשי מהדרך, שתדעי שלמרות הקושי העצום שאת מתארת כנראה זו הדרך שמתאימה עבורך. שבע"ה במהרה תוכלי להסתכל אחורה על הדרך שעשית ולראות עד כמה זה בנה אותך. בהצלחה רבה. את מוזמנת לפנות אלי למייל, נעמה tepernaama gmail.com