LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: התנגשות בין כיבוד הורים ליום צום: לרב, כבר הרבה זמן אני מתלבטת בשאלה מה צריך לעשות כשביום צום כלשהו (לא יום כיפור), אחד ההורים אומר לי שהוא לא רוצה שאצום. ב מראש.
תשובה: את כבר בת מצוה וחייבת במצוות לכן אינך חייב לשמוע בקול הורייך בנווא זה אך עשי זאת בנימוס ובעדינות.
שאלה: הפסק באמצע תפילת שמונה עשרה- המשך: אם הפסקתי בדיבור עדין צריך להמשיך מאותו מקום או לא? (לא דיבור של שיחה אלא "אני באמצע שמונה עשרה" או משהו כזה) השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "הפסק באמצע תפילת שמונה עשרה"
תשובה: אין לדבר כלל באמצע שמונה עשרה. בדיעבד מי שדיבר באמצע שמונה עשרה חוזר לתחילת הברכה שעומד בה ובשלוש ברכות ראשונות ושלוש אחרונות חוזר לתחילת שלוש הברכות. עיין שו"ע קד ובנושאי כלים.
שאלה: עניית אמן בזמן הנחת תפילין: רציתי לדעת אם כשאני מניח תפילין ושומע ברכות מותר לי לענות? וברוך הוא וברוך שמו מותר? אשמח לקבל תשובה בהקדם
תשובה: לא עונים לשום ברכה בין תפילין של יד לתפילין של ראש. ואם שומע קדושה או יהא שמיה רבא ישתוק ויקשיב ולא יענה בפיו כמו כששומעים קדושה באמצע שמונה עשרה. שו"ע כה י.
שאלה: גר שאומר קדיש על מישהו שאינו קרוב משפחה: לרב. האם גר שיש לו הורים אינם יהודים יכול לומר קדיש עבור מישהו שאין מי שיגיד עליו קדיש?
תשובה: אם הם לא מתנגדים או לא איכפת להם - מותר.
שאלה: תשובה על עבודה מעורבת: הרב, עבדתי תקופה קצרה במשרד המשפחתי, בו עובדים רק גברים והיינו שתי נשים (לא תמיד היא עבדה איתי), זו הפעם הראשונה שיצאתי לעבוד, והרגשתי שאין זה מן הראוי שאמשיך שם, מבחינת שמירה על צניעות,בגלל שלא נשמר שם דיסטאנס, לכן הפסקתי. השאלה, איך עושים תשובה? (העובדים, דברו איתי בחופשיות, העבודה היא יחד, כמו"כ שמתי לב שאנשים מסתכלים עלי אע"פ שאני משתדלת להיות בלבוש צנוע, אני דתיה.) ואחרי ששמעתי הרצאה בנושא, אני חוששת אולי עבודתי שם גרמה להם להרהור ח"ו. דבר נוסף, האם ניתן לעבוד מהבית כשהקשר עם המשרד יהיה דרך הטל או האימייל?
תשובה: יתכן שגרמת להם הרהורים שלא באשמתך ומכאן ולהבא בכל פגישות עבודה עם גברים דברי אתם רק על עניינים מעשיים, ועל הערות אישיות תגיבי בקרירות וזה יוריד אותם ממך.
שאלה: השלכות תאריך תחילת שמיטה על מעשר עני: הרב על תשובתך המהירה. רצינו לדעת בנוסף- למיטב ידיעתנו הפרשת תרומות ומעשרות נעשית לפי טו בשבט (עבור מעשר שני ומעשר עני). האם לא יוצא לפי זה שמפירות החונטים באלול, ומבשילים לפני טו בשבט (כדוגמת ההדרים) לא יופרש מעשר עני בשנה השישית? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "תחילת תוקף שנת שמיטה תשע"ה"
תשובה: וברכת ד' מדוייק. התפוזים כעת הם מעשר שני, וגם התפוזים שילקטו אחר טו בשבט תשע"ד יהיו מעשר שני (אמנם יש דעות חלוקות לגבי הדרים, אבל כך הוא המנהג בארץ). רק התפוזים שילקטו בתשע"ה יהיו מעשר עני, ובשנת תשע"ו יהיו קדושים בקדושת שביעית. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: שכר טרחה לעורך דין: אני עו"ד. חתמתי עם לקוח הסכם שכ"ט ובו הוא מתחייב לשלם לי עבור דיון בבי"ד סך. ש"ח. דיון ממוצע בבי"ד הוא לא יותר משעה וחצי. ייצגתי אותו בדיון שהתמשך 4 שעות מחמת חקירות עדים וכדומה. האם אני יכול לדרוש ממנו ת כפול בעבור הדיון הארוך משמעותית?
תשובה: לפי הצגת דבריך בשאלה, בפנינו נצבת שאלה בדיני "שכירות פועלים". ה"לקוח" - הינו השוכר ואתה, ה"עו"ד" - הפועל. בדיני שכירות פועלים למדנו מהמשנה במסכת בבא מציעא (דף פג ) שתנאי השכירות, אם לא נאמרו במפורש אחרת, הינם לפי "מנהג המדינה". לדוג' - הגמרא דנה במציאות שאדם שכר פועל ליום עבודה. לכאורה "יום" הינו מצאת החמה עד צאת הכוכבים (בתקופת ח - יום עבודה ). אך הגמרא שואלת שם, על חשבון מי הזמן של ההליכה מעירו של הפועל לעירו של השוכר? ומסכמת שיש לבדוק את מנהג המדינה ועל פיו לנהוג. וכן נפסק בטור ושולחן ערוך חושן המשפט סימן של"א סעיפים א-ב. כמו כן בנידון שלנו עלינו לברר מה מנהג המדינה בשכירות שרותי עו"ד לייצוג בבית דין וכדו'. אם הייצוג תלוי בזמן מסויים או שמא יש כאן מעין "קבלנות" על ייצוג הלקוח בדיון זה ובקביעת המחיר נלקחו בחשבון האפשרויות, שלפעמים הדיון קצר מהרגיל אך לפעמים גם ארוך מהרגיל. אני מאמין שבקרב קהילת עורכי הדין ישנו "מנהג מדינה" המקובל בנידון דידן ובוודאי שלשכת עורכי הדין תדע לאמר את דברה בנושא
שאלה: עמידה בברכת אתה קדוש- המשך: אך לא ראיתי התייחסות לשאלה שלי האם גם מי שלא מתפלל עכשיו אלא רק עבר ושמע קדושה צריך לעמוד עד סוף ברכת אתה קדוש. מה הדין במקרה הזה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "עמידה בברכת אתה קדוש"
תשובה: גם אם אדם לא מתפלל שם אלא רק שומע הדין כך, וגם לאדם כזה עדיף להחמיר לא ללכת עד סוף ברכת אתה קדוש. ברכה והצלחה, הרב אוריאל מועטי כולל הלכה ישיבת בית אל
שאלה: קריעת צמיד בשבת: לבשתי בשבת צמיד מבד שהכאיב וגרם לי צער האם מותר לקרוע אותו בשבת?
תשובה: לשואלת מותר לקרוע את הצמיד אם הוא מצער אותך. הרחבה: מצינו שהתירו ח לעשות מלאכה שאינה צריכה לגופה משום צער. מלאכה שאינה צריכה לגופה אסורה מדרבנן, אך מחמירים בה יותר משאר איסורי דרבנן. בקריעת בד יש איסור קורע. מדאורייתא חייבים רק על קריעה שהיא על מנת לתפור כיון שזו מלאכה שאינה צריכה לגופה, אך מדרבנן אסור גם שלא על מנת לתפור. קריעה זו שלא על מנת לתפור היא קלקול. נחלקו הראשונים במקרה שקורע שלא על מנת לתפור, אך מקריעתו יוצא תיקון (לדוגמא: קורע בגד כדי להפיג את כעסו) אם חייב, ופסק המשנה ברורה (סי' ש"מ ס"ק מ"ג) כדעת הסוברים שכל שיש תיקון מהקריעה חייב. לדעה זו קריעה כזו שיש בה תיקון נחשבת כמלאכה שצריכה לגופה. קריעת צמיד כדי שלא יכאיב אינה נחשבת תיקון, אלא כמניעת כאב וכמלאכה שאינה צריכה לגופה. לכן, כיון שקריעת הצמיד היא קלקול, ומצינו שהתירו לעשות מלאכה שאינה צריכה לגופה במקום צער, כל שכן שיהיה מותר לקלקל שהוא איסור דרבנן יותר קל ממלאכה שאינה צריכה לגופה. ברכה והצלחה! הרב משה ברש כולל הלכה ישיבת בית אל
שאלה: הפרדה בין בשר וחלב והשארת ביצה בלילה: לרב, ראשית על האתר הנפלא בו אפשר לשאול ולהתייעץ עם רבנים גדולים בכל עת. 1) סכין בשרי שחתכו איתו חזה עוף קר ביום חמישי, שטפו במדיח בחום גבוה, בשבת חתכו איתו בצל כתוספת לסלט. האם האוכל מן הסלט בו עורב הבצל צריך להמתין 6 שעות לאוכל חלבי או רק לא לאכול חלבי באותה סעודה? 2) האם האיסור להשאיר בלילה במקרר ביצה חל גם על ביצה מבושלת או רק על ביצה פתוחה שלא בושלה?!
תשובה: 1. רק לא לאכול עם חלב. 2. גם ביצה מבושלת קלופה לא רצוי להשאיר.
שאלה: חובת ועד בית: בבנין שלנו יש אשה אלמנה, בודדה, אשה קשה, שאינה משלמת דמי ועד הבית, למרות שלא מדובר באשה שאין לה היכולת לשלם. בסופת שלג האחרונה התברר שיש נזילת מים מהגג לתוך החדר שינה שלה. השאלה היא: האם ועד הבית חייב לטפל בתיקון, למרות שאין בקופה כעת מספיק כסף לשלם עבור כל התיקון ונצטרך לבקשת גם השתתפות הדיירים?
תשובה: דיירים בבנין משותף נחשבים כשותפים בחצר וכל מה שמוגדר כנכס משותף נכלל בשותפות החצר הנ"ל ובכלל זה קירות חיצוניים וגג. עצם קניית הדירה היא המשתפת את השותפים ואין צורך בשום הסכמה נוספת או קניין כל שהוא. בנוסף -על קוני הדירות חלים התנאים והחוקים המקובלים במדינה וכיום מקובל לקבל את האגודה לתרבות הדיור וכלליה כתנאים מחייבים. (אלא אם כן פרשו אחרת במעמד הקניה ). ועד הבית מוגדר במדינת ישראל כ"נציג השותפים" ומכח זה הוא יכול לגבות את הת להחזקת הנכס המשותף, הן בתחזוק הבינוי והן בהוצאות השוטפות כנקיון וחשמל, ואף לכפות על גביה זו, כדברי המשנה במסכת בבא בתרא דף ז עמוד ב' ובשולחן ערוך חושן המשפט סימן קס"א סעיף א'. לאור זה נראה שניתן להגיד לדיירת שאינה משלמת (כחלק מהכפיה לת ) את הסיכום הבא: "אנחנו, שאר הדיירים שבבנין, מוכנים לשלם את סכום ההפרש מעלות התיקון לאחר קיזוז כל החוב שלך לוועד הבית" כך שללא הסדרת כל חובה לוועד הבית אין חובה להוציא כסף נוסף מהדיירים האחרים לטובת תיקון הנזילה. לדוג'. אם התיקון עולה 5000ש"ח והחוב שלה לוועד הבית הוא 3000ש"ח, אזי שאר הדיירים ישלמו במשותף 2000ש"ח לטובת תיקון הנזילה הנ"ל וזאת לאחר שהיא תשלם ותסדיר את חובה.
שאלה: קניית מוצרים שנמכרו במכירת חמץ: האם ראוי להחמיר ולא לקנות מוצרים שנמכרו במכירת חמץ, או שאין בכך עניין?
תשובה: נראה לי ששאלה זו צריכה להישקל בשיקול רחב, באופן מערכתי. צריך לזכור כי הזמנים השתנו והיכולות הכלכליות גדלו. היתר המכירה בשעתו נבע מקשיי החיים והמצב הכלכלי הקשה. ומותר ואף חובה עלינו לבחון מחדש עד כמה ראוי להמשיך להשתמש בהיתר זה בהרחבה. היתר מכירת חמץ גורם לכך שבעלי מפעלים מייצרים לפני פסח כמויות גדולות של חמץ על מנת למכור אותם אחרי הפסח, ובעלי החנויות רוכשים לפני החג כמויות גדולות בשביל אותה מטרה. בלי היתר מכירת חמץ, בעלי המפעלים היו מצמצמים את הייצור לקראת הפסח באופן שלא היה נשאר ברשותם חמץ - וכך גם בעלי החנויות, כמו שעושים בכל בית. כבר היה כאן בבית אל, שבעל חנות המכולת במשך כמה וכמה שנים לא השאיר חמץ גמור בחנות אלא גמר את כולו עוד לפני הפסח. על כן, כמו המחאות החברתיות שהתעוררו תחילה מהציבור, כך גם בעניין מצווה גדולה זו. ככל ששומרי המצוות ימנעו לקנות חמץ שנמכר במכירת חמץ, כך המפעלים יצמצמו את הייצור וישתמשו בהיתר הדחוק של מכירת חמץ בפחות מוצרים. אין צורך להרחיב בהסבר שהיתר מכירת חמץ הוא רק בדיעבד ולא לכתחילה, זוהי הערמה דחוקה שצריך להשתמש בה רק בשעת הדחק. מה גם, שגם אם נניח שהמכירה היא כדת וכדין- השמירה על החמץ מוטלת על בעלי החנויות או עובדיהם, הם האחראים וממילא הם עוברים בבל יראה  כך שברור לגמרי שצריך לצמצם את השימוש בהיתר מכירת חמץ כמה שיותר. נראה לי שאם ועדי הכשרות השונים היו ביחד מקיימים דיונים מול בעלי המפעלים הגדולים המייצרים חמץ, היה אפשר לצמצם מאוד את הבעיה ולהגיע לתוצאת טובות. כך היינו מקיימים בהידור ציבורי את מצוות ביעור חמץ בפסח עם כל התוצאות הברוכות מקיום מצווה גדולה זו בהידור.
שאלה: מיעוט המצוי: האם אפשר להורות שלא חובה לבדוק ירקות שנגועים 30 אחוז. כי הריב"ש כותב בח"א,סימן קצ"א-"ואם היו נמצאין,עדיין לא היו נקראים מעוט המצוי,שמעוט המצוי,רוצה לומר שהוא קרוב למחתה ורגיל להיות"??
תשובה: וברכת ד' עיין באמונת עתיך 13 עמ' 22, ובאמונת עתיך 15 עמ' 33, ובתורה והארץ ח"ג עמ' 150, שבט הלוי יו"ד ח"ד סי' פא, ח"ה סי' קנו אות ד, שם מובאים כל הדעות. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: משחה לגרד בשבת: אני סובל מהתקפי גרד חזקים וטורדניים מאד באזור פי הטבעת ויש משחה דלילה ומימית שמקילה על זה מאד. מה הדין בשבת?
תשובה: בחומר נוזלי אין איסור בשבת.
שאלה: נשיאת שם השם לשווא בגימגום ובעיות דיבור: ושבת רציתי לשאול שאלה ברשותך.יש לי בעיית גימגום קלה וקצת בעיה אחרת בדיבור.רציתי לדעת האם כתוצאה מהבעיה בדיבור אני אומרת את שם השם פעמיים ה' נחשב לי איסור שם השם לשווא? ואם בבעיית הדיבור הוצאתי את שם השם בעיוות קל האם אני צריכה לחזור עליו הפעם לאט ותקין? מראש
תשובה: לשואלת, ותבורכי מפי עליון על המאמץ להתפלל כראוי למרות הקושי! מכיוון שאת מתכוונת לטובה, להגיד את שם ה' פעם אחת, גם אם יוצא לך פעמיים אין בזה איסור. דברים שקורים לאדם שלא באשמתו ואין לו שליטה עליהם אינם עבירה. אמנם כאן את יכולה לכאורה להמנע לגמרי מאמירת שם ה' ואז לא תתרחש האמירה מיותרת, אבל עדיף שתמשיכי בתפילות וברכות כהרגלך ותתעלמי מהתוצאה הבעייתית. ח והפוסקים מלמדים אותנו שמי שכתוצאה מגמגום או בעיית שפה אחרת, או אפילו כתוצאה מבורות וחוסר ידיעה, לא מבטא את מילות התפילה כראוי, או אפילו מבטא אותן בצורה שנשמעת חמורה, תפילתו רצויה ואהובה ומקובלת לפני ה'. כך נאמר במדרש שיר השירים רבה (פרשה ב): "אמר רבי אחא: עם הארץ שקורא לאהבה איבה, כגון 'ואהבת' - 'ואיבת'  והופך אוהב לאויב, אמר הקדוש ברוך הוא: ודילוגו עלי אהבה". וב'ספר חסידים' (סימן יח): "אם יפלא בעיניך על אותן המגמגמין בלשון וקורין לחי"ת ה"א ולשי"ן סמ"ך ולקו"ף טי"ת ולרי"ש דלי"ת, איך מתפללים או איך קוראים בתורה ואומרים דבר שבקדושה, כשמגיעים ל'נפשנו חכתה' לא נמצאו מחרפים ומגדפים?  במקום "נפשנו חכתה לה'" מבטאים את הח' כמו ה', והמשמעות חמורה. - אל תתמה על החפץ, כי בוראינו אשר הוא בוחן לבות אינו שואל כי אם לב האדם אשר יהיה תמים עמו, ואחרי שאינו יודע לדבר כענין - מעלה עליו כאלו אומר יפה. וכן אותם הקוראים פסוקי דזמרה בקול רם ונעים זמר ואינם יודעים הפסוקים ואומרים בטעות - תפילתם וזמירותם מתקבל כריח נחוח. וגם הקדוש ברוך הוא שמח עליו שמחה גדולה ואומר: כמה הוא מזמר לפני לפי דעתו. על זה נאמר: 'ודגלו עלי אהבה', מעילתו עלי אהבה. 'במשפט לא ימעל פיו' (משלי טז, י) מתרגמינן 'לא ידגל פומיה'. מעשה בכהן אחד שהיה פורש כפיו ואומר 'ישמדך'  במקום "ישמרך", והיה שם חכם אחד והעבירו מלפני התיבה, לפי שאינו יודע לחתוך האותיות אשר בברכת כהנים, והראוהו מן השמיים לאותו חכם כי אם לא יחזירנו - יענש בדבר". הדברים מדברים בעד עצמם (אם כי לגבי ברכת כהנים או שליח ציבור המוציא את הציבור ידי חובתו קיים דיון בפוסקים, ואין כאן מקומו). בכל זאת, אם ביטאת את שם ה' בעיוות מסוים, כמו 'אדומי', והדבר קורה לעיתים נדירות - רצוי שבאותן פעמים תעשי מאמץ נוסף לבטא את שם ה' כראוי. אם זה דורש מאמץ יום-יומי - אינך צריכה להתאמץ יותר.
שאלה: הסברים לסיפור דוד ובת שבע: לרב סיפור דוד ובת שבע בעל פירושים רבים, ורציתי לדעת כמה דברים: 1.האם כל הפרשנים מפרשים כי אוריה החיתי גירש את בת שבע ולכן דויד לא בא על אשת איש? 2. מי מפרש כי אוריה החיתי גירש את בת שבע, ולכן דויד בעצם לא בא על אשת איש, אבל דויד בכל זאת נענש מכיוון שלדרגה שלו זה היה חטא? 3. מי מפרש כי לאחר שדויד המלך זרק עם הרוגטקה אבן על גוליית וזה פגע לו בין העיניים, אוריה החיתי (שהיה עדיין גוי) עמד ליד, ודויד רצה לערוף לגוליית את הראש אך לא ידע איך מוציאים את הקסדה של גוליית. לכן הוא אמר לאוריה החיתי שאם הוא יוציא את הקסדה שלו, אז דויד המלך יתן לו אחת מבנות ישראל. ובעצם דויד המלך נענש על כך שהפקיר בת ישראל לגוי, והוא קיבל כביכול עונש על "אשת איש", אך הוא מעולם לא בא על אשת איש
תשובה: לשואל מדברי ח הנשענים על ראיות הכתובים, עולה, כי היוצאים למלחמה נתנו גט לנשותיהם כדי להצילן מעוון, כך מבאר רבי שמואל בר נחמני בשם רבי יונתן (ראה שבת נו ע"א). דבריך אודות אוריה החיתי במעמד הריגת גוליית, מקורם בכלי יקר לספר שמואל ב' (יא, ג) בשם ח. נאמנה
שאלה: על איזה נס מברכים ברכת הגומל: נפלה אבן מסוכן מהתקרה לידי, נפל טיל בחדר ולא פגע באף אחד, ירו ולא פגע כי אם בבגד. מה הדין בברכת הגומל? האם זה בגדר כמעט שלא. או זה כמו נס.
תשובה: לשואל, המהר"ל מפראג (נתיבות עולם, נתיב העבודה, יג) קובע כלל, שמי שהסכנה חלפה לידו ולא פגעה בו אינו מברך הגומל, כי לא היה במקום שבו הסכנה, ורק אם היה במקום שבו הסכנה ולא ניזוק, כגון שעמד תחת האבן ויכלה להורגו ולא נהרג, יברך. הגדרה זו התקבלה להלכה בפוסקים האחרונים (ציץ אליעזר חי"ח סי' כב  הליכות שלמה פכ"ג סעיף א  ועיין משנה ברורה סי' ריח ס"ק לב לעניין ברכת "שעשה לי נס", אם כי יש לחלק בינה לבין "הגומל", עיין שם ס"ק לא). יחד עם זה, אם בדרך הטבע הגורם המסוכן היה אמור לפגוע באדם ובכל זאת לא נפגע, בדרך שנראית מפליאה - עליו לברך. לכן, במקרה של נפילת האבן לידך אין צורך לברך. במקרה של נפילת טיל בחדר, בדרך הטבע טיל אמור להרוס את החדר ולפגוע בכל הנמצאים בו ולכן יש לברך (אם לא התפוצץ - נראה שיש לברך הגומל, ואם התפוצץ ובכל זאת לא פגע - זהו נס על טבעי, וכשמבקרים מדי פעם באותו מקום יש לברך גם "שעשה לי נס במקום הזה"). יריה שכוונה נגדך ופגעה רק בבגד - יש לברך הגומל. להרחבה בנושא זה עיין ב'פסקי תשובות' סימן ריח עמ' תתסא-תתסז ובמאמרו של הרב שילה רפאל ב'תחומין' יא. לפי מנהג עדות המזרח, אין מברכים "הגומל" בשם ומלכות כשניצלים מסכנה כלשהי, פרט לארבעת הדברים שהוזכרו בגמרא: חולה שהתרפא, הפלגה בים, הולכי מדבר וכיוצא בו, ואסיר שהשתחרר מכלא מסוכן (עיין שולחן ערוך סימן ריט ס"ט וברכי יוסף שם)
שאלה: עורלה בעץ הפקר: האם הכוונה שאין דין עורלה בעצי הפקר כמו במעשרות ותרומה? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לאכול מעץ בטיול"
תשובה: וברכת ד' נכתב בתשובה שהזנים המפורטים חרוב, שקדים, תאנים זיתים, הגדלים בר ולא בגידול מתורבת, אין בהם בד"כ ערלה, כיוון שבהפקר (בר) אלו זנים ישנים שלא מניבים עד אחר ג' שנים. ולגבי סברס הגדל בר, יש נימוק אחר שהוא לא מוגדר כעץ מאכל, ועל כן אין בו איסורי ערלה. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: תרומות ומעשרות בעצי גינה: האם שאני קוטף פירות בגינה ואוכל בגינה אינה מחויב להפריש תרומות ומעשרות? האם מותר לקטוף כמה פירות ביחד ולאכול או שאני מתחייב בהפרשת תרומה?
תשובה: וברכת ד' אין לקטוף מספר פירות ביחד אלא אחד אחד, וכמו כן בפרי שיש בו פלחים גם את זה אסור אלא פלח פלח. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון
שאלה: צדקה לרבי מאיר בעה"נ: שלו הרב אשתי יש לה סיכון בהריון ונאמר לי שיש לתת צדקה כל יום לע"נ רבי מאיר בעה"ב י"ח פרוטות. השאלה שלי הוא איפה כסף זה צריך ללכת. האם מספיק לתת את זה להצדקה לפי בחירתי או צריך לתת לקופה ששייכת לר"מ בעה"נ דוקא.
תשובה: תן למקום שצריך את הצדקה בזכות התנא רבי מאיר יהיו בשורות טובות.
שאלה: סיפורים של גוים על צדיקים: בזמן האחרון האמונה שלי בגדלות הצדיקים מהעבר פוחתת. מדובר על הבעל-שם-טוב והחסידים בכלל, וכן האר"י. אני מאמין שהם היו גדולים, וצדיקים, אבל לא כמו שעשו מהם בסיפורים. למרות שאסור להתבסס על סיפורים, כולם יודעים שזה עוזר באמונה. האם הרב מכיר איזה סיפורים בספרים של גויים שמספרים על הצדיקים שלנו? מכיוון שכל הסיפורים זה בספרי יהדות, זה גורם לפיקפוקים באמונה.
תשובה: אמרו בשם הרבי מקוצק כי מי שמאמין בכל סיפורי חסידים אך חושב שזה לא יכול להיות הוא אפיקורס. כמובן שיש הבדל אם יודעים מי זה שמספר אם הוא אדם גדול בודאי שיש להאמין אבל בסיפורי העם יש להתייחס בערבון מוגבל. אבל בכלל למה להתייחס לגדלות של אדם לפי הסיפורים, יש לקרוא את דברי הגדולים ומשם אפשר להיווכח בגדולתם העצומה ולא עפ"י נסים ונפלאות שעשו.
שאלה: פטור מטבילת כלים על ידי הקנאה לגוי: לכאורה יש להקשות על זה. שהרי לא מועיל "זכין" לגוי. אשמח לקבל תשובה והסבר. השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "פטור טבילת כלים על ידי מכירה לגוי"
תשובה: ברגע שמישהו קונה בשביל מישהו אחר זה מועיל מדין קנין ולא מדין זכות.
שאלה: עוף טרי שנמצא בו גוש של מלח שלא נשטף בהדחה: קניתי עוף שלם טרי לפני יומיים, כשפתחתי את העוף מצאתי בתוכו גוש לא קטן (כגודל זית) של מלח גס שכנראה לא נשטף בהדחה. האם העוף טרף?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה המים של הדחה מבטלים כח המלח(יורה דעה סט ח) ומסברה העוף הודח אלא שהמלחמה נתקע בתוכו. לכן אפשר לאכול את העוף אחר שישטפו וידיחו אותו. שבת שלו-ם הרב חגי בר גיורא
שאלה: זכויות יוצרים - הגבול בין השראה לגניבה: אני כותב ספר הדרכה מעשי מסוים. בתוך הדברים יש גם דברים שלמדתי מגדולי תורה שונים. האם מותר למכור ספר כזה, שמקבל השראה מהמקורות, או שזוהי גניבה? מתי זה חוצה את גבול המותר? אשמח לפירוט מקורות עם התשובה. ב מראש.
תשובה: לשואל, השאלה נוגעת לשני נושאים: האם חובתך להזכיר את שם רבותיך על חידושים ששמעת מהם? והאם גם אחרי שהזכרת מותר לך למכור את הספר ולהנות מעמלם? א. ברור שחובה להזכיר את החידושים בשם אומרם, וכפי שדרשו ח (בספרי שופטים פיסקא קפח): "מנין למחליף דברי רבי אליעזר בדברי רבי יהושע ודברי רבי יהושע בדברי רבי אליעזר. שהוא עובר בלא תעשה? תלמוד לומר: לא תסיג גבול רעך". חידושיו של אדם הם קניינו הרוחני, ומי שמציג את חידושי רעהו כחידושיו של מישהו אחר, או שלו עצמו, הרי זו הסגת גבול (ועיין יבמות צו ע"ב, שרבי יוחנן הקפיד על תלמידו שאמר את חידושיו כביכול בשם עצמו, עד שהסבירו לר' יוחנן שהכל יודעים שדברי התלמיד מקורם ברבו  עיין גם בשו"ת שבט הלוי ח"ח סי' שיג). לפעמים אזכור השמות עלול לפגוע בזרימה של התוכן ופוגם בהנאה והתועלת שבקריאה. במקרה כזה ניתן להסתפק באזכור כללי במבוא שרעיונות מסוימים נכתבו בהשראת רבותיך פלוני ואלמוני (רצוי גם: בפרט פרק זה וזה  וטוב יותר לציין זאת בהערת שוליים בתחילת אותו פרק). מצד שני יש להיזהר שלא לתלות ברבותיך דברים שאולי לא התכוונו אליהם או לשבץ אותם בהקשר שלא אליו התכוונו. יתכן גם שדברים שנראים לך כחידוש בעצם אינם חידוש של ממש והצגתם כחידוש של רבותיך יש בו טעם לפגם ואפילו פגיעה מסוימת בכבודם, כאילו התעטרו בנוצות לא להם. לדעתי, אם אינך בגדר 'תלמיד שהגיע להוראה' מומלץ שתעביר את הקטעים הללו לביקורתם או לביקורתו של אחד מתלמידיהם המובהקים כדי לוודא שהפרסום הוא לרוחם. ב. בעניין זה נראה שהגבול די ברור (ואם הבנתי נכון מהתיאור שלך - המקרה שלך מותר בהחלט): אם הספר שלך עשוי לגרום למישהו להמנע מלרכוש ספר קיים או עתידי מחידושי רבותיך - הדבר אסור. למשל, אם תצרף לספר סיכום מסדרת שיעורים שמסרו, סדרה שהייתה יכולה לצאת לאור בפני עצמה כספר או חוברת  אם תכתוב תמצית שיטתית של חידושיהם בנושא מסוים, וכדומה. לעומת זאת הבאת דבריהם, אפילו בציטוט מדויק, כאשר הדברים שאתה מביא אינם ראויים לפרנס ספר ואינם מהווים תחליף לספר שלהם - הדבר מותר (עיין 'הישר והטוב' חלק ו עמ' כג-כד, דברי הרב זלמן נחמיה גולדברג שליט"א). אינני משפטן, אבל לפי הבנתי הדברים עולים בקנה אחד עם חוק זכות יוצרים, המתיר "שימוש הוגן" שאחד ממבחניו הוא "השפעת השימוש על ערכה של היצירה  המקורית שממנה העתקת  ועל השוק הפוטנציאלי שלה". בהצלחה בספרך,
שאלה: אמונה תפלה או הלכה?: אומרים שלא קונים דברים חדשים לתינוק ראשון וגם אם קונים לא מביאים הביתה, אני ובעלי מתכננים לקנות ולסדר מה שאפשר עוד לפני הלידה ובעיקר חשוב לי לכבס אני את הדברים החדשים.השאלה אם יש מקור הלכתי לאיסור שאז ודאי לא נעשה זאת או שזה סתם אמונה תפלה ואז אין טעם להאמין בזה מביינתנו. אם יש מקור לאיסור מהו?
תשובה: אין שום איסור, וטוב תעשי שתכיני כל הדרוש לילד שעתיד לבוא ולא תצטרכי אח"כ להתרוצץ.
שאלה: טיסה להצלת נפשות בחו"ל וחילול שבת: לכת"ר. באחת הפעמים כשהתרחשה רעידת אדמה בחו"ל (למשל: תורכיה, פיליפינים ועוד) הוצע לאדם יר"ש, שומר תורה ומצוות לטוס לחול וע"י כך לחלל שבת בוודאות וזאת כדי לסייע במאמצים. אותו אדם הוא פרמדיק (או לחילופין כל איש רפואה אחר). האם במצב נתון הנ"ל, מותר לאדם לטוס לחו"ל בידיעה שיחלל שם שבת? (המקורות שאני יכול לדמות הם מהגמרא ביומא פד: לעניין פיקוח הגל. ושם לא הותר פיקוח נפש במקרה של רוב גויים וניידי. והביא להלכה מרן השו"ע בסימן שכט. ואין לחוש לאיבה שכן יש מדינות אחרות שמסייעות וכן אנשים לא שומרי תו"מ שיכולים לסייע).
תשובה: פנה נא לזק"א שיסבירו לך כיצד הם נוהגים ועל סמך מה.
שאלה: חיוב על נזקים: 1) חבר נתן לי את האוזניות שלו לשמור עליהם והאוזניות נהרסו בזמן שהיו בכיס שלי, מה הדין? אשמח להסבר 2) ירדתי מאוטובוס על מנת לעבור לאוטובוס אחר חיפשתי את התיק שלי בתא המטען של האוטובוס ותוך כדי משכתי בטעות באחד התיקים והתיק נקרע.בעודי ממהר לאוטובוס השני לא ביררתי למי שייך התיק. מה הדין? אציין שאיני יודע של מי היה התיק וגם אין לי אפשרות לברר איך אוכל לתקן?
תשובה: 1.אדם שקיבל חפץ לשמור ולא קיבל שום תמורה על השמירה הזאת הרי הוא מוגדר "שומר חינם". שומר חינם חייב רק בפשיעה. לכן - אם נשיאת האוזניות בכיס אינה פשיעה בשמירה ולא נעשתה פעולה נוספת שהיא בגדר פשיעה בשמירה עליהם הרי אתה פטור. 2.הגם שבנזקי אדם המזיק כלל נקוט בידינו ש"אדם מועד לעולם" והרי הוא חייב על נזקיו גם כשנעשו בשוגג, יש להתבונן במקרה שלך אולי הוא מוגדר כאונס, בנוסף למיטב הבנתי אין יכולת סבירה לברר מי הוא הניזוק. לכן למעשה נשאר רק לשוב בתשובה ע"י הרהור תשובה חרטה וקבלה לעתיד להתנהג בעדינות ובתשומת לב מרובה לחפצי שאר הבריות.
שאלה: כיבוד הורים: בשבת האחרונה אכלנו סעודת שבת אצל אימי, ולאחר הארוחה הייתה שיחה שהתלהטה למריבה ביני ובין אימי. בסיום המריבה היא ביקשה ממני ללכת מהבית וכך הסתיים המריבה, איך ניתן להשכין? ארצה לציין שיתכן שהצדק היה עימי אבל אין זה משנה כלל עבורי אלא איך להשכין את ה חזרה על הבית.
תשובה: : לחכות מספר ימים. לאחר מכן להתקשר ולא להכנס לויכוח על מה שהיה. לדבר על כך שבעתיד תקבלו על עצמכם לא להגיע למקומות קיצוניים.
שאלה: צורה שדומה לצלב בבגד: קניתי שמלה שמצוייר עליה הרבה פרחים ולא שמתי לב שבמרכז הפרח יש צורה של פלוס (משהו כזה: -- --) האם אפשר להמשיך ללבוש את השמלה, או שאולי עדיף להחזיר אותה?
תשובה: אין בזה איסור אך אם זה מפריע ואפשר להחזיר עדיף להחזיר ולא להסתובב בהרגשה לא טובה.
שאלה: עיסוק בבישול לפרנסה: לרב. אני הנני חוזר בתשובה בהדרגה, וכרגע ברוך ה אני לומד בכולל בוקר. לאחרונה תהיתי בקשר לעתידי המקצועי, תחום הבישול המקצועי מאוד מושך אותי. אך שאלתי אם יש בכלל מקום לעיסוק בזה במסגרת של מסעדה לדוגמא בעולם היהודי. לדוגמא אם יצא לי בעזרת ה לפתוח מסעדה, האם יש לזה מקום בעולם היהודי? האם אין בזה מושב ליצים או משהו כזה?
תשובה: לשואל, מבחינת ההלכה אין ספק שמותר לעסוק בבישול מקצועי, אבל משאלתך ניכר שאתה שואל לא רק האם העיסוק מותר או אסור מבחינה הלכתית צרופה, אלא האם זהו תחום ראוי ומומלץ שראוי להשקיע בו את מיטב שנותיך. על כך שתי הערות: 1. באופן כללי מי שמרגיש משיכה לתחום מסוים - ראוי שיפתח אותו ויעסוק בו אם אין בו איסור. בגמרא (ברכות מג ע"ב) נאמר: "את הכל עשה יפה בעתו, מלמד שכל אחד ואחד ייפה לו הקדוש ברוך הוא אומנתו בפניו". כלומר, הקב"ה הטביע בבני האדם חשק למלאכה מסוימת כדי להשלים את העולם בכל המלאכות הנצרכות. הרחיב על כך בספר חובות הלבבות (שער הבטחון, סוף פרק ג): "ולכל אדם יש חפץ במלאכה או סחורה מבלתי זולתה, כבר הטביע האל לה בטבעו אהבה וחבה, וכן בשאר החיים, כמו שהטביע בטבע החתול צידת העכברים. ומי שמוצא במידותיו וטבעו כוסף   השתוקקות  אל מלאכה מהמלאכות, ויהיה גופו ראוי לה, ויוכל לסבול את טרחה - יחזר עליה וישים אותה סיבה להבאת מזונו ויסבול מתקה ומרירותה, ואל יקוץ כשיימנע ממנו הטרף   הפרנסה  בקצת העתים, אך יבטח באלהים, שיספיק לו טרפו כל ימי חייו. ויכוין בטרדת לבו וגופו בסבה מן הסבות והסבוב עליה, לעמוד במצוות הבורא, שציווה האדם להתעסק בסיבות העולם, כעבודת האדמה וחרישתה וזריעתה, כמו שכתוב: 'ויקח ה' אלהים את האדם ויניחהו בגן עדן לעבדה ולשמרה'. וכל מעשיך יהיו לשם שמיים. ויהיה בטחונו באלהים שלם ולא יזיקנו הסיבוב על הסיבות להבאת טרפו בהם מאומה, כשהוא מכוין בהם בלבו ומצפונו לשם שמיים". תמצית דבריו: כאשר אדם מוצא בטבעו נטייה לעיסוק מסוים, עליו לראות בו את שליחותו ואת המסלול שבו יביא את פרנסתו, ויבטח בה' שלא יינזק מעיסוק זה, גם לא ברוחניות, אם יעשה מעשיו לשם שמיים. 2. מסעדה איננה בהכרח 'מושב לצים'. 'מושב לצים' הוא מקום שמיועד בקביעות לתענוגות מגושמות והשתקעות בדברי הבל. לא כל הליכה למסעדה היא כזו. מי שהולך לארוחה שיש בה צורך ממשי, בין אם צורך פיזי ובין אם צורך נפשי של התרגעות והפוגה ושיחה שקטה, זהו דבר כשר וראוי. רק מי שבקביעות יושב במסעדות ועושה את האכילה והבילוי לתוכן חייו זהו 'מושב לצים' ו'נבל ברשות התורה' כביטויו של הרמב"ן בפרשת קדושים (ויקרא יט,ב). ובדברי הגמרא (שבת קנא ע"ב) ביקורת חריפה על "בני אדם שמניחין דברי תורה ועושין כל ימיהם כחגים". זה תלוי בך, ובידיך לכוון את המסעדה לכיוון הראוי. זה כולל הקפדה על כשרות מהודרת  יושר בדיני ממונות כלפי עובדים (הלנת שכר שכיר, זכויותיהם על הטיפים) וכלפי הסועדים  הופעה צנועה של המלצרים והמלצריות  קבלת כל אדם בסבר פנים יפות, כולל נגישות לנכים  מוזיקת רקע שקטה ותפאורה מתאימה  מקום נוח לנטילת ידיים ומתקן עם ברכת המזון. מאוד תלוי גם באזור ובשעה (האם המסעדה מתאימה יותר למקומות עבודה או לבליינים). יש גם כאלה שמסוגלים לשרת קהל בלייני ולקרב אותו, להקים 'מושב לצים' ולתת לבאים בשעריו תוכן רוחני. גם זו דרך בעבודת ה' לאנשים מיוחדים מאוד המתאימים לה. בהצלחה רבה ו