LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: כשרות מול פיקוח נפש : לכבוד הרב אח של אבי (ניצול אאושויץ) ורעייתו שיח הינם בשנות ה-90 לחייהם, ומתגוררים לצערנו באירופה. לפני כחצי שנה נכנסו לבית אבות היהודי היחיד במדינה. לדודי יש אלצהיימר, המתבטא בכך שחלק מהזמן הוא חוזר על עצמו, מעיר את דודתי באמצע הלילה לשווא (פחד פתאומי ולא רציונאלי משריפות וכדו ), אך בשאר הזמן הוא צלול לחלוטין. עקב הקושי של דודתי להתמודד עם המצב, בית האבות הרחיק (שלא על דעת דודתי) את דודי למחלקה לנפגעי נפש או משהו בסגנון, אלא שזו נמצאת בבניין אחר לחלוטין מרוחק מהמקום, והמשמעות היא שיותר כמעט ולא יראו האחד את השני. לשניהם מאוד מאוד קשה עם זה, והיום כשבנם לקח את אימו לבקר את אביו (אפשרות שאין לו הרבה מפאת עבודה מרובה ומצב בריאותי לא פשוט כשלעצמו), הם השאירו אותו בדמעות כאשר גם דודתי לא הפסיקה לבכות אף שעות רבות מאוחר יותר. קיימת אפשרות להעבירם לבית אבות לא יהודי, שם אמנם יהיו במחלקות שונות, אבל באותו בניין, יוכלו לבקר זה את זו, ולצרוך ארוחות ביחד בחדר האוכל. ברור לכל המשפחה שהמצב הנוכחי מקצר את חייהם (כל אחד שוקע לתוך הדכאון של עצמו, לא רואה טעם בחיים, וכו ) וכי לכאורה לכל הפחות יש כאן ספק פיקוח נפש. מאידך, בבית האבות השני לא יוכלו לשמור על כשרות באופן שוטף (הם כשלעצמם לא מקפידים, בנם שומר מצוות). אנחנו עדיין מחפשים פתרון טוב יותר מכל הבחינות, אולם האם בנסיבות אלו מותר להעבירם לבית האבות השני ע"מ למנוע צער עד לכדי סכנה ממשית לקיצור חייהם, או שמא הקפדה על הכשרות כפי שמתבצע בבית האבות היהודי תגבר?
תשובה: במידה וייקבע על ידי רופא שההפרדה ביניהם אכן עלולה לקצר את חייהם, יהיה מותר להעביר אותם לבית אבות שאינו שומר כשרות.
שאלה: ישוב ארץ ישראל: מדוע יש אנשים שיוצאים נגד החרדים על כך שהם אינם מישבים את הארץ, וכגון את ישובי יש"ע? מה שייך להאשימם אם הם בסך הכול נשמעים לדעת רבניהם? אני לפחות לא שמעתי על גדול בתורה חרדי אחד שקרא לצאת ולהתיישב בבית אל, שילה, עפרה וכדומה, (אולי חוץ מאחד) ואפילו הרבנים החרדיים שמעבירים שיעורים בישיבת בית אל נוסעים רק לצורך השיעור ולא יוצאים בקריאה להתגורר שם, כך שלכאורה אין כל סיבה להגיד כביכול על החרדים שהם אינם מקפידים במצוות ישוב הארץ, אם הם לא מתגוררים במקומות שלא אמרו להם לגור בו.
תשובה: לא מדובר על האשמה או תלונות על פשוטי העם. ודאי שאדם שמבטל דעתו מפני מי שגדול ממנו יש לו מעלה גדולה, בכל אופן, אין זה אומר שאין לברר באמונות ודעות. מותר ואף חובה על האדם לרדוף אחר האמת. אדם שחושב שהענין המרכזי בדור הוא ישוב הארץ אינו יכול שלא לדבר על כך. כשם שיש להשמיע דעה בכל הנושאים האחרים, כגון: האם לצאת לעבודה, האם ללכת לצבא, האם לחנך חינוך שמור ומוגן או חינוך מתוך מעורבות עם אחרים וכו', כך לא גרע חלקה של ארץ ישראל. מי שאוהב את הארץ יכול גם לתבוע את ישובה וכיבושה.
שאלה: הגרמנים הם שמים או אנטישמים: "אל תתן לעשו הרשע תאות לבו, זממו אל תפק - זו גרממיא של אדום שאלמלי הן יוצאין מחריבין כל העולם כולו". ובהגהות יעב"ץ שם: "כמדומה רוצה לומר גרמניא, היא אשכנז שלנו". 1. איך יתכן בו זמנית לומר שהאומה הגרמנית הם צאצאי עמלק בן אליפז בן עשיו בן יצחק בן אברהם מצאצאי שם, כאשר בסיפא, מייחס את גרמניה לאשכנז בן גומר בן יפת? ובעצם, מאז ומתמיד נקראת גרמניה בשם אשכנז, והדבר תמוה. ועוד, אם גרמניה היא עמלק, הרי שהם בעצמם שמים, וגם אנטי-שמים. 2. איך אנו קוראים לפלסטינים ישמעאלים, הרי ישמעאל מצאצאי שם ובפרשת נח מתרגם הרס ג: פלישתים - פלסטיניין, והפלישתים מצאצאי חם?
תשובה: 1. ייתכן שהתערבו שם צאצאי עמלק וצאצאי יפת. 2. הערבים שקוראים לעצמם היום פלשתינאים הם שקרנים. הערבים הם צאצאי שם אולם זה לא מפחית את שנאתם לישראל.
שאלה: הכשר kf: איזה שהוא רב הרצה ואמר שבהכשר kf יש ג לטין של חזיר אבל יתכן שזה כשר, האם מותר לאכול מסטיק אורביט כי זה השגחתו?
תשובה: הכשר זה הוא מרבנות לונדון. מקור הג'לטין הוא מדגים או מבהמות כשרות שנשחטו.
שאלה: תפילת נגע צרעת בשבת: האם מותר להגיד פסוקי נגע צרעת בשבת? האם מותר להגיד את ריבונו של עולם? האם כדאי להעיר למישהו שאומר בשבת?
תשובה: אבקש לפרט את השאלה. לאיזה צורך נאמרים פסוקי נגע הצרעת?
שאלה: אמירת "שבת " בשבת אחרי הצהרים ובמוצ"ש?: א. שמעתי פעם שלא אומרים בשבת אחרי צהרים "שבת " אחד לשני כיוון שדוד המלך נפטר באותה שעה. האם זה נכון והיכן זה כתוב? ב. לפעמים אני מוציא שבת מאוחר מהזמן וכשאני הולך לבית הכנסת אני פוגש אנשים שחזרו מן התפילה והוציאו שבת. כיצד אני אמור לברך אותם וכיצד הם אותי כיוון שאצלי שבת ואצלם כבר לא?
תשובה: 1. לא שמעתי על מנהג שלא לומר שבת 2. אמירת היא לברך את חבירו בשם ה'. ממילא כשמברך את חבירו וחבירו עדיין לא הוציא את השבת יברך אותו בהזכרת השבת.
שאלה: דין בירה סגורה: אני אדם דתי אך יש לי חברים אשר אינם וכשאנחנו יוצאים לבלות רוב זה במקומות לא כשרים. האם מותר לי לשתות בירה מבקבוק סגור (בירה ללא הכשר)? ההוה אמינא שלי היא: פגשתי כל מיני ביינישם בחו"ל אשר שתו בירות סגורות ואמרו שאם זה סגור אז זה ר?
תשובה: צריך כשרות גם לבירה.
שאלה: דיני ירושת ערירי: 1. יש לנו קרובה זקנה שנפטרה כעת וללא ילדים ל"ע. לפי ההלכה הירושה שייכת ליורשי האחיינים שלה. העניין הוא שלא רק שחלק מהם אינו מוכר לנו, גם המוכרים אינם מתענינים במה שקורה. אנחנו שגרנו לידה נאלצים לפנות את חפציה כי הדירה היתה שכורה. האם מותר לנו לקחת לעצמנו ולזרוק מה שלא נראה לנו או שצריך כל דבר לשאול את היורשים, דבר שאינו שייך ביחס לאלו שאין איתם קשר? בקיצור, השאלה מה לעשות עם הכל, כי לא שייך להשאיר שם ולא שייך לאתר את כל היורשים וגם המוכרים לא מתעניינים? אציין שאין מדובר בסכומים כ"כ גדולים והחפץ היקר ביותר היה מקרר בגודל בינוני. 2. עניין נוסף בזה הוא סכום כסף שנשאר בבנק, משהו כמו 30000 ש"ח, וזה סיפור להוציא את זה כי צריך עו"ד וכו והם אומרים חבל להתאמץ הרי כשנחלק בין כולם לא יהיה לכל אחד כי אם סכום קטן. השאלה אם מותר להוציא הכל לעצמי?
תשובה: עניין עליך לדעת שבאופן יסודי הנכסים שייכים ליורשים, ורק להם. היורשים שמודעים לחפצים והביעו את דעתם שאינם חפצים בנכסים, אינם נוגעים לעניין כרגע שהרי התייאשו. אולם הבעיה היא ביחס ליורשים שאינם יודעים מהסיפור. לכן הנכון באופן בסיסי הוא, שתחזיק את הנכסים בבית כדין השבת אבידה. אלא שכיון ומדובר בנכסים רבים ולא יעלה על הדעת לשומרם בבית הדריכו ח במסכת בבא מציעא שעל המשיב לשום את דמי החפץ ורק לאחר מן יוכל להשתמש בחפץ או לזורקו. את השומא תרשום על פנקס בביתך, כך שביום מן הימים בו תתוודע ליורשים, תוכל להשיב להם את כספם אם ירצו בכך. (לדעת הרב כלאב שליט"א מותר להשתמש בחפצים מעיקר הדין אף ללא שומא וזאת לאור דברי הפוסקים בפתחי תשובה סימן רפ"ה, אך ממידת חסידות עדיף לשומם).  לפי דעת הרמ"א בהלכות השבת אבידה יכול משיב האבידה לשום החפץ בעצמו, ואילו לדעת השו"ע רק בבית דין. ולכן אם הנך מעדות המזרח, ראוי לפנות לתלמיד חכם הבקי בדינים אלו ולשום אצלו את הנכסים. ביחס לכסף המופקד בבנק, מכיון ואינו שלך, אסור לך לגעת בו!! הרב חננאל פאטשינו
שאלה: השכרת שדה לגוי בארץ ישראל : האם מותר לחקלאי שעיבד את שדהו במשך השנה ולפני הקטיף מעוניין למכור לגוי את כל הפירות בעודם על העץ, כך שהיהודי לא יעבוד בקטיף וישווק אלא הגוי. כלומר, הגוי רק קונה את הפירות שעל העץ ולא את העץ, וגם הקנין הוא רק לאותה עונה של זמן הקטיף. לדוגמא: יש לנו מטע אפרסקים וכרם ענבים שעיבדנו במשך כל השנה. בתקופה של הקטיף אנו מעונינים למכור את הפירות שעל העץ לערבי, שהוא יקטוף וישווק והוא משלם לנו לפי דונם (מה שנקרא "דמאן"), במקום שנצטרך אנחנו לקטוף ולשווק, האם זה מותר? וכן מה הדין במקרה שיש רווח גדול יותר ע"י מכירת הפירות של אותה עונה לגוי מאשר לשווקם בעצמנו? אודה לכבוד הרב אם בתשובתו יוכל גם להפנות למקורות הלכתיים מכיוון שאני מעונין להיות בקיא בנושא זה בשבילי ובשביל אחרים. אם יש דברים שלא העלתי בשאלה שחשובים לידיעה אודה לכבוד הרב אם יתייחס גם אליהם.
תשובה: מכיוון שאתה מוכר את הפירות על מנת לקטוף - אין בזה בעיה של לא תחנם. עיין ביורה דעה סימן קנ"א, שם מדובר מה מותר ומה אסור למכור.
שאלה: מציאת כסף באוטובוס: באוטובוס, במושב מולי, ישב בן אדם. בתחנה מסויימת הוא ירד ואני עברתי למושבו כי הוא יותר נוח. עמדתי לשבת, וראיתי שיש כמה מטבעות של 10 ש"ח שכנראה נפלו מכיסו אל הכיסא. אני בכל מקרה צריך לרדת בתחנה שאחריו - האם עליי לחפש אחריו כשארד? ואם לשמור מה מותר לי לעשות עמו, לבזבז על צרכים אישיים או לתת לצדקה?
תשובה: אתה יכול לשמור את הכסף לעצמך ולעשות בו כרצונך ואין עליך חובת השבה. מקורות: א. הגמרא ב"מ כו ע"ב מביאה את המקרה של ראה סלע שנפלה ונטלה לפני יאוש על מנת לגוזלה עובר בכולן. רש"י פירש לפני יאוש, שלא שהה כדי למשמש זה בכיסו. מכאן, שבשלא הייתה שהות למשמש קודם שנטל ישנה חובת השבה. אמנם, רבינו פרץ חולק על רש"י וסובר שבמעות מיד יש יאוש אף שלא שהה כדי למשמש, "שלא משתמיט תלמודא בשום דוכתא לומר שבמעות לא מייאש מיד שנפלו מן הבעלים אלא ודאי מייאש". אך, מהרמב"ם (גזילה ואבידה יד, ו) משמע שפסק כרש"י שכתב "ולא ידע בו", משמע שיש זמן קודם משמוש שבו אין יאוש וכן הרמב"ן משמע שמסכים לרש"י ועיין רבעון קרית ספר י-יא קובץ נחלת ישראל עמוד 31 שהמחבר שם הרה"ג יהודה קנר שליט"א דייק שגם הראב"ד והרשב"א כרש"י, וכן מבואר בשו"ת מהרש"ם ג, קנו שנקט כרש"י. ולכן נראה, שנקטינן לעיקר כרש"י והרמב"ן ושלא כרבנו פרץ וכן פסק בשו"ע הרב מציאה סעיף ב וכן פסק בספר אסוקי שמעתתא ב"מ על דף כו אות יא, ושלא כפי שפסק בספר משפט האבידה סימן רס"ב ברור הלכה ח. אמנם, כל זה דווקא בראה שנפל ממנו. אבל, בנידון דידן, לא ראה שנפל כסף מן האדם שישב על המושב ולכן חוזרים לדין הרגיל של מעות אבודים שדינם שהרי אלו שלו שתולים שהמאבד מישמש בכיסו והתייאש (שו"ע חו"מ רסב, ו). ב. ישנה מחלוקת אחרונים בין הגאון הרב אלישיב שליט"א לבין האגרות משה (יו"ד חלק ד, כג, יג ), הגר"ח קנייבסקי והגר"נ קרליץ שליט"א (בספר השבת אבידה כהלכה פרק ה הערה ח ובמשפט האבידה סימן רסב מאזני צדק לג ) האם בזמן הזה בכסף קטן שייך הדין של רבי יצחק של אדם ממשמש בכיסו בכל שעה שלרב אלישיב אין בזה הדין של רבי יצחק שבזמן הזה אין מרגישים בנפילה וחסרון של כסף קטן. אבל, האגרות משה, הגר"ח קנייבסקי והגר"נ קרליץ פסקו שיש אף בזה דינו של רבי יצחק, וכן פסק בפתחי חושן אבידה פרק ב הערה כג. אמנם, מחלוקת זו אינה שייכת לענייננו, שכמה מטבעות של עשר   הם סכום כסף גדול וודאי ידע שאבדו. ג. עוד יש להוסיף כסניף לנידון דידן שלא ברור שהכסף נפל מהיושב על המושב (שנראה על ידי השואל ), ושמא נפל מאחר שישב לפניו וכל הדין בשו"ע חו"מ רס, ג, שהולכים אחרי האחרון זה דווקא במקום שדרך לבדוק שלא השאירו דבר, כמו שכתב בסמ"ע (י ) אבל, במושב האוטובוס שאין דרך בני אדם כן לא נתלה באחרון. ועיין מהרש"ם הנ"ל שפסק לתלות ברובא דעלמא ולהתיר במעשה כעין שלנו. הרב אריה הלברשטט
שאלה: שימוש בכלים שבישלו בהם בשבת: א. האם מותר לקנות אוכל (עוגיות) סגור עם הכשר בחנות ללא תעודת כשרות שלא פותחת בשבת? ב. האם מותר להשתמש בכלים שחילוני בישל בהם בשבת? לדוגמא: קומקום, והאם יש הבדל בין אשכנזים לספרדים?
תשובה: א. מותר, אמנם כשאפשרי הדבר עדיף לחזק חנויות שיש להן תעודת כשרות. ב. מותר לאחר השבת.
שאלה: לחיות או להחיות מתים: בסוף תפילת שחרית אומרים שלושה עשר עיקרי האמונה. סעיף י"ג, מה נכון לומר - ושהמתים עתידים לחיות או להחיות?
תשובה: שתי הנוסחאות מופיעות בסידורים מדוייקים, ובקונטרס "לאוקמי גירסא" שבסוף סידור איש מצליח (אות פ) מעדיף את הגירסא "לחיות", אך מציין שהגורס "להחיות" אינו משתבש. המקור לשינויים הוא בחילוקי גירסאות במסכת אבות פרק ד משנה כח.
שאלה: עונש על עבירה : אני עוסקת בשאלה הזאת הרבה זמן ושואלת את עצמי, האם הקב"ה מעניש על עבירות? אנחנו צריכים לפחד ממנו, הרי הוא אבינו? שמעתי לא מזמן אמירה: אנשים חושבים שהקב"ה מעניש את מי שעושה עבירה והם טועים כי אנחנו צריכים לאהוב אותו ולא לפחד ממנו", והמשפט הזה נחרט לי אני לא יודעת למה. אשמח לתשובה! :)
תשובה: את ילדה חכמה ששמה לב למשפטים חשובים. כמו שאבא ואימא הם קודם כל אוהבים מאד אותך, אבל האהבה שלהם אינה מעכבת אותם מלכעוס עלייך לפעמים ולתת לך עונשים, כך גם אבינו שבשמים. העונשים לא נועדו כדי שנסבול אלא העונשים היא בכדי לתקן אותנו ולחנך אותנו לדרך הישרה. כל העונשים של הקב"ה הם עונשים שנועדו בסופו של דבר לעשות לנו טוב. דווקא בגלל שהקב"ה אוהב אותנו הוא גם נותן לנו כפרה כדי שנהיה זכים וטהורים.
שאלה: לאכול עופות שעברו קטימת מקור: ראיתי את תשובה בעניין קטימת מקור של העופות. בתשובה כתוב שזה מזעזע אבל זה לא עושה את העוף טרפה. אז אוקי, זה לא טריפה אבל האם אין כאן איסור צער בעלי חיים שלכן אסור לאכול את העופות האלו? או הנהגה נכונה של בבחינת ורחמיו על כל מעשיו, גם אם יש איזשהו היתר כן לאכול אותם, האם לא ראוי לנו למחות ולהתריע ולומר שאיננו מעונינים שיתעללו כך בחיות?
תשובה: אין בעיה לאכול את העוף כיוון שלא כל שבר הוא מטריף. לגבי העניין של צער בעלי חיים - כל פעולה שנועדה לצער את בעל החיים וודאי שהיא אסורה, אולם כאשר הפעולה נועדה לצורך האדם היא מותרת. אם מדובר בהתעללות מיותרת, וודאי שצריך למנוע את זה.
שאלה: מטרת מכת דם: מהי מטרת מכת דם? ומהו הפרוש לפסוק: "ויעשו-כן חרטמי מצרים, בלטיהם" על מכת דם?
תשובה: כך כתב הרב יעקב ישראל קנייבסקי (הסטייפלר) בספרו חיי עולם עמ' כב: והנה כל האותות והמופתים שעשה השם יתברך במצרים על-ידי משה רבנו ע"ה היה בכדי לפרסם שהבורא יתברך שליט בעולמו ומושל בכל, כדכתיב: "כי עתה שלחתי את ידי ואך אותך ואת עמך. ואולם בעבור זאת העמדתיך בעבור הראתך את כחי ולמען ספר שמי בכל הארץ"(שמות ט, טו-טז), ולכן היו מכות רבות ושונות אף-על-פי שבמכה אחת היה אפשר להכניע את פרעה, שתתמיד המכה ההיא עד בלי נשוא. במכת דם - ראו שהשם יתברך שליט על המים." החרטומים הצליחו גם הם להפוך מים לדם.
שאלה: חיסרון של מום בכהנים: למדנו בשיעור תורה שאדם שנולד עם מום מסויים אינו יכול לשרת במקדש.אני חייב לומר שזה קצת לא מובן- למה הקב"ה צריך שרק אנשים "מושלמים" יעבדו אותו?! מה זה אשמת האדם שנולד נכה והוא לא יכול ללכת ובגלל זה הוא לא יכול לשרת את הקב"ה בעבודה כזאת נעלה? איך התורה יכולה באופן כזה נחרץ להוציא את האנשים המסכנים הללו מהדבר הכי קדוש?! יש אנשים נכים כ"כ צדיקים וטובים וזה לא פייר שרק בגלל שהם נולדו בלי רגליים הם לא יוכלו לשרת במקדש.מה זה מפריע לקב"ה?מה, הם גורמים שיהיה פחות כבוד ל-ה? זה לא קצת אבסורד?!? להפך, איזה לימוד ענק זה היה בשבילנו אם היה ציווי שכולם-כולל האנשים בעלי המוגבלויות-היו יכולים לעבוד במקדש. ובשורות טובות :)
תשובה: בתורה אין זלזול בשום דבר. בודאי שאין זלזול באנשים שיש בהם מום אולם אין גם זלזול בדברים חיצוניים. גם דברים חיצוניים עושים רושם על אנשים. לשם מה מפארים את מקום המקדש ביופי והדר? המקדש הוא מקום שהכל שם צריך להופיע בצורה של שלמות. כמו שבמתן תורה ח אומרים שכולם התרפאו כך גם המפגש עם המקדש צריך להיות המפגש עם הצד השלם והמתוקן שבמציאות. מי שהוא בעל מום אינו אשם בכך שבצד החיצוני מתגלה בו חסרון. ראשית, זה רק חסרון חיצוני. שנית, במקרים רבים החסרונות החיצוניים לא נובעים מחסרון במדרגה האישית של בעל המום אלא בחסרון כללי שיש בעולם שבא לידי ביטוי אצל חלק מן האנשים. לפעמים דווקא הקב"ה בוחר אנשים בעלי מעלה שיהיה בהם מום. הם יוכלו לשאת את המום שלהם ולנצל זאת בצורה בונה. אולם הפגישה עם המקדש צריכה לעורר בנו את האידאל העתידי, את העולם שיש בו שלמות. לכן יש הלכות רבות שיוצרות את המקדש כמקום מיוחד "כאי" שהוא לא חלק מן הווה אלא מקום שאור העתיד השלם מתגלה בו.
שאלה: להחזיר בקבוקי פלסטיק למיכל המיחזור: א. פעם הייתי אוספת בקבוקי פלסטיק והייתי מוציאה גם ממיכל המיחזור ואז ראיתי שיש רב שאומר שאסור לקחת ממיכל המיחזור כי זה שייך להם. אז האם עלי להחזיר למישהו כסף? אין לי מושג כמה בקבוקים לקחתי. ב. אם אמרתי יותר משלוש פעמים רצוף שיר השירים בערב שבת ולא אמרתי בלי נדר, האם אני צריכה התרת נדרים? ג. הייתה איזושהי עבודה במכללה שהייתי צריכה להגיש ובעלי עשה לי אותה וכבר קיבלתי ציון. לפני שהגשתי קראתי את העבודה. מה עלי לעשות?
תשובה: א. בפשטות, פחי המיחזור הם כלי איסוף של החברה האחראית על פינוי הבקבוקים ולכן הם זוכים בכל בקבוק שנכנס לפח ואסור להוציא בקבוקים ללא רשות החברה שאחראית על האיסוף. אמנם בדיעבד אחרי שכבר לקחת נראה שלא שייך להחזיר כיוון שכל בקבוק הוא פחות משווה פרוטה (החברה מקבלת מס' אגורות על פי משקל הפלסטיק) ולא חייבים להחזיר גניבה פחות מפרוטה וגם ישנה אפשרות שהחברה מוחלת על בקבוק או שנים לצורך פרטי ולא מסחרי. ב. אמירת שיר השירים בערב שבת הוא מנהג טוב. וכמו כל מנהג טוב, אם עושים אותו באופן קבוע הוא כמו נדר וחייב הפרה. אמנם אם מהתחלה לא התכוונת לקבל על עצמך בקביעות אז אין למנהג דין נדר. במקרה שלך, אם היה לך איזו מחשבה להמשיך את המנהג בקביעות עלייך לעשות התרת נדרים, לכן עדיף להתרחק מהחשש וכן לעשות התרה. ואפשר גם על ידי שלושה קרובי משפחה. ג. כמובן שאסור לשקר ולרמות על כל אדם וגם לא על מכללות ומוסדות, אך צריך לברר איך הנהלת המכללה מתייחסת לעבודה על ידי הבעל. ואנו יודעים שבהרבה מוסדות מתירים להיעזר בבעל או בקרוב משפחה בעשיית עבודות. לכן אם למדת עם בעלך את העבודה ואת יודעת את החומר לא נראה שיש בעיה אלא אם כן המכללה אסרה זאת במפורש. הרב אריאל איגרא
שאלה: בירור לגבי ברכות השחר: 1) ממתי מותר לומר את ברכות השחר והאם יש בזה חילוק בין אשכנזים לספרדים? 2) אם מותר לאחר חצות הלילה לומר אותם, האם אני יכול לומר אותם לפני שאני הולך לישון? אם כן, אילו ברכות אפשר לומר והאם יש בזה חילוק בין אשכנזים לספרדים?
תשובה: אדם שישן וקם (אפילו אם בכוונתו לחזור לישון) - יכול לברך החל מחצות הלילה חוץ מברכת "אשר נתן לשכוי בינה" שלכתחילה ראוי לאומרה רק אחר עלות השחר (שו"ע סי' מז סע' יג). אדם שאינו מתכוון לישון כלל בלילה - דינו כנ"ל מלבד ברכות התורה שעליו לאומרם רק לאחר עלות השחר (ראה פסקי הרב מרדכי אליהו על קצשו"ע סי' ז אות ב). אדם שלא ישן ובכוונתו לישון - נחלקו בכך האחרונים. לדעת כף החיים (סי' מו ס"ק מט) דינו כנ"ל שיכול לברך החל מחצות, ואילו לדעת קצות השולחן (סי' ה סע' ו) יכול רק מעלות השחר. לכן לכתחילה נכון לצאת ידי כולם ולברך לאחר עלות השחר (או לאחר שיישן ויקום משינתו).
שאלה: שבירת הכוס בחתונה: שתי שאלות (אולי מטופשות): 1. הרב בחתונה שר איזה זמרה לירושלים (לא מזהה מה) במהלך טקס החופה הוא לא דרש ממני להגיד: "אם אשכחך ירושלים.", האם זה תקין וקיים דבר כזה באמת? 2. האם מבחינה הלכתית יש איסור לשבור כוס ברגל שמאל? כי בטעות שברתי עם רגל שמאל.
תשובה: 1. השולחן ערוך באורח חיים סימן תקס מביא את עניין שבירת הכוס בתוך מנהגי זיכרון לחורבן ואומר שהטעם לכל אלו הוא "אם אשכחך וכו' ". הט"ז מביא שיש מנהג שהשמש אומר את הפסוק והחתן חוזר אחריו. המטרה של אמירת הפסוק היא בכדי שיזכרו כולם שעניין שבירת הכוס הוא הצער על החורבן. אם כן, אמנם המנהג ברוב הקהילות לומר את הפסוק אולם אם לא אמר או שאמר דבר אחר המזכיר את צער החורבן, זה ר. 2. המנהג לשבור את הכוס ברגל ימין. יש שכתבו טעמים לכך (שלחן העזר, סימן ח, אות כג) אולם בשולחן ערוך לא מוזכר איך לשבור את הכוס ובמנהגי מהרי"ל מובא שהמנהג לשבור על ידי זריקה ביד. כך שוודאי אין איסור הלכתי לשבור את הכוס ברגל שמאל.
שאלה: תאריך העליה לתורה: מתי בני אמור לעלות לתורה עם נולד ב י"ח באדר 1998 שנת תשנ"ח?
תשובה: השנה בי"ח אדר ב' בנך יהיה בר מצווה, יום זה חל ביום חמישי והוא יוכל לעלות לתורה ביום זה. שבת בר המצווה היא שבת פרשת שמיני. בשבת זו קוראים למפטיר את פרשיית פרה, ועדיף שלא יקרא אותה חתן בר-המצווה משום שיש אומרים שחיוב קריאתה מהתורה. תזכו שבנכם יעלה במעלות התורה ויהיה בעל מידות טובות, מזל טוב!
שאלה: יום הולדת בשנה מעוברת: נולדתי ב-ז באדר התשמ"ח ורציתי לדעת באיזה חודש אני חוגגת יום הולדת בשנה מעוברת- באדר א או אדר ב?
תשובה: אדר ב'
שאלה: "כי בא השמש": בפרשת ויצא כתוב הפסוק "כי בא השמש". לא הצלחתי להבין מדוע הכוונה לזה שהשמש הלכה. הייתי מעוניין להבין מבחינה לשונית מדוע זה כך.
תשובה: לגבי הפסוק: "כבא השמש מועד צאתך ממצרים" (דבר' טז, ו) מסביר האבן עזרא (שמות פרק יב פסוק ו): "כבא השמש לצד מערב. ואין זה משמע ביאה, כי הוא היפך יציאת השמש, מדכתיב: השמש יצא על הארץ (ברא' יט, כג), שהחל להראות על הארץ." כלומר, בזריחה אנו אומרים שהשמש יצא על הארץ, ואם כן בניגוד לכך בערב השמש חוזר ובא למקומו. להבנתי, מתארים את השמש ומתייחסים אליה מבחינה לשונית כאילו יש לה "בית" בשמים ושם מקומה הטבעי, ומשם היא יוצאת אלינו בזריחה ובערב היא חוזרת ובאה לביתה.
שאלה: גלידת ג ויה נסטל חלבית : ברשותי גלידת ג ויה נסטל חלבית. ברכיבים מופיע שיש חמאה, אבקת חלב ומוצקי חלב. המוצר כשר בהשגחת הרבנות קרית מלאכי. אנו מקפידים לא לאכול חלב נכרי, האם בגלידה זו יש לחשוש לכך?
תשובה: אם היו רכיבי נוכרי היו צריכים לציין זאת על המוצר. ניתן לשאול את הרב בן עמי 050-7855135
שאלה: להתחתן עם גרושה: אני כהן רווק בן 41. כידוע, אינני יכול להתחתן עם גרושה. מבחינת מצב השוק אני לא מצליח למצוא רווקה אלמנה כבר זמן רב. רוב השוק של הפנויות נע סביב גרושות ואני מדבר על זמן רב שחיפשתי בחורה לא גרושה. השאלה שעומדת מול עיניי היא, האם מצוות חתונה והקמת משפחה לא עולים על האיסור שלהתחתן עם גרושה? אני מאד שואף להקים משפחה אך לא עולה בידי כבר זמן רב בעקבות סיבה זאת. בנוסף, אם החלטתי היא כן לצאת עם גרושה, מה המשמעות של דבר זה מבחינת ההלכה?
תשובה: כתוב בתורה שכהן אסור בגרושה. פוסק השולחן ערוך (אבן העזר ו, ו), שכהן שנשא אחת מהפסולות מחרימים אותו ואת כל הנושא ונותן עמו. הבית יוסף על אתר סוקר רצף של תשובות גאונים שמנו סנקציות חמורות ביותר כנגד כוהנים שנשאו אישה אסורה. המפורסמת שבהן היא תשובת הרמב"ם (סימן שמ"ט) עיין שם. בימינו בשל העדר הסמכות הנדרשת יש לבית הדין מגבלה ביישום הדברים כפי שמובאים בשו"ת. בנוסף, בשולחן ערוך אורח חיים סימן קכח סעיף מ מוסיף שכהן שנשא גרושה לא נושא כפיו ולא עולה לתורה לראשון ואפילו כשגירשה או מתה פסול עד שידור הנאה על דעת רבים. דין זה לא השתנה ברובו בימנו. עד כאן סקירה הלכתית קצרה. לשאלתך- וודאי שמצוות הקמת משפחה הינה אחת המצווות היותר חשובות ביהדות אלא שמצווה, ובמיוחד מצווה זו, חייבת להיעשות על יסודות הקדושה והטהרה היהודית כפי שצוונו בתורה. בית שנבנה באיסור לא יזכה לסיעתא דשמיא ולהשראת שכינה בתוכו. על כן, הנכון הוא לשאוף להקים בית כשר בישראל על פי התורה, והקב"ה יסייע בידך לעשות זאת במהרה בימנו. הרב ינון זמיר
שאלה: דינים בבשר וחלב: כבוד הרב אני עוסק בדיני בשר וחלב ועלו לי מספר שאלות שלא מצאתי עבורם התייחסות ברורה, או לחלופין, יש סתירה בתוך הפוסקים הספרדיים. אשמח אם הרב יענה לי עליהם. א. כאשר מאכל חריף נחתך בסכין ממין מסוים שאינו בן יומו ומקונח היטב-דעת השו"ע שהמאכל מותר באכילה ובישול עם המין השני ולא צריך כדי נטילה במקום החיתוך. לעומתו דעת הרמ"א שגם בסכין שאינו בן יומו ומקונח היטב-אסור עם המין השני עד אשר יקלף כדי נטילה. האם נפסק לספרדים כדעת השו"ע? והאם זה לכתחילה-כלומר כל זמן שהסכין אינו בן יומו ושטוף טוב,בכלל לא צריך לחשוש לדין זה, ולחתוך עמו מאכלים חריפים? ב. לספרדים נ"ט בר נ"ט מותר לכתחילה.לכן האם כל המושג של חזקת חלבי (במאפיות וכד ) שייך רק לאשכנזים-כלומר,כיוון שהמאכל הוא פרווה ורק בושל במטבח כלים חלבי,לספרדים הוא ממילא מותר לכתחילה עם מאכלי בשר.ולא צריך לחשוש שלא לאכול עם המאכל המוחזק אוכל בשרי? ג. כאשר אנו מתירים לאכול מאכל מכוח נ"ט בר נ"ט (אורז שבושל בכלי בשרי נקי,בארוחה חלבית,לדוג ) האם מותר רק לאכלו באותה הארוחה,או אפילו לטבול אותו במין השני ולאכול? ד. כאשר מאכל בשרי חם,נופל לחלב קר,ומבשלו כדי קליפה,הוא מותר מדין תתאה גבר לאחר הסרת כדי קליפה. איך זה מתבצע-מדובר בנוזל שאי אפשר להסיר ממנו שיכבה כלשהי?
תשובה: א. לגבי אכילת מאכל חריף עם מין אחד כאשר נחתך בסכין נקייה שאינה בת יומה מן המין השני, כתב הילקוט יוסף (איסור והיתר כרך ב', מבוא, עמ' יב) כסתם השו"ע כך שבמקרה דנן אין צריך נטילה וכך כתב אף הרמ"ע מפאנו והרבה אחרונים. ואילו כף החיים (בסימן צו הערה י') מביא שאין להקל אלא בשעת הדחק (שכלל נקוט בידו שבכול פעם שהמחבר מביא סתמא להקל ולאחריו "י"א להחמיר" חשש המחבר לכתחילה. ב. לגבי מאכל שבושל בכלי ממין אחד על מנת לאוכלו עם המין השני ישנה מחלוקת ידועה בין הרב מש"ש לרב עובדיה, האם מרן המחבר הכריע בשולחן ערוך או בבדק הבית (שהן הערות על הב"י המאוחרות בזמנם מהשולחן ערוך). בשולחן ערוך נכתב שאין לבשל מאכל בכלי ממין אחד על מנת לאוכלו עם המין השני וכך פסק הרב מש"ש ואילו בבדק הבית כתב שמותר לכתחילה לבשל מאכל ממין אחד על מנת לאוכלו עם המין השני וכן פסק הרב עובדיה (ילקוט יוסף איסור והיתר חלק ג' עמ' תכ-תכה) ואף ביאר כך את לשון מרן בשולחן ערוך (מה גם שזו מחלוקת בדין דרבנן). וחשוב להעיר שיש לבדוק את הגדרת "חזקת חלבי בשרי" במאפיות וכדו' האם היא תואמת להגדרת ח שהכלי בו בושל מאכל הפרווה היה נקי ממשות. לעניין עצם האכילה עניתי בסעיף הבא. ג. לעניין עצם האכילה- לספרדים מותר לאכול חזקת חלבי בשרי עם המין השני ואף לטבולו במין השני. ואילו לאשכנזים (שביארו בגמרא ש"דגים שעלו בקערה מותר לאוכלן בכותח", הינו עם מאכל חלבי, הכוונה שהונחו חמים בקערה בשרית לאחר בישולם ולא שבושלו בכלי בשרי) מאכל פרווה שבושל בכלי ממין אחד שהיה נקי בן יומו אסור לאוכלו עם המין השני ויש אף המחמירים כשהכלי אינו בן יומו (ולכול השיטות מקלים בהפסד מרובה). ד. מכיוון שלא ניתן לקלף את החלב זה לא נצרך, וכול השאלה היא האם נצריך שישים כנגד קליפת הבשר. ונחלקו בנידון ריב"א שהצריך עם ר"י ור"ת שלא הצריכו. ופסקו השו"ע, הרמ"א והש"ך כר"י ור"ת (והרמ"א אף הוסיף שבדיעבד אף אם לא קלפו כלל את הבשר הכול מותר) ואילו הט"ז פסק כריב"א. וביאר ערה"ש את שורש מחלוקתן האם דין קליפה מדאורייתא או מדרבנן. כך שלספרדים נראה פשוט שנקל (וכף החיים העיר שאף שבבשר בחלב נקל ולא נצריך בחלב שישים כנגד קליפת הבשר בשאר איסורים בהם קיים דין קליפה נחמיר כריב"א להצריך אף בלח שישים כנגד הקליפה) ר' עידו פרץ
שאלה: יחוד ושמירת נגיעה: לך כבוד הרב! אני ילד דתי לאומי שומר מצוות, בן חמש עשרה, מעל גיל מצוות, ויש לי שבע שאלות על יחוד ונגיעה. 1) מאיזה גיל חל איסור נגיעה ויחוד עם בת (איזה גיל של הבת), והאם יש גיל שונה לכל אחד או שזה אותו הדבר? 2) אם חל האיסור על ילדה בת שלוש כמו שלפעמים אני שומע, אז למה גיל כ"כ צעיר? 3) האם חל איסור יחוד ונגיעה עם בת דודה או אחיינית שמתחת לגיל מצוות כמו שאר הבנות או שעליהן יש הקלה כי הם קרובי משפחה? 4) האם יש איזה שהוא גיל מאוד זקן שאז נפסק האיסור או שזה לתמיד? 5) האם יש גבול לגיל של יחוד ונגיעה עם אחות (ביולוגי כמובן)? 6) מה עדיף, שאם מישהי שלא שומרת נגיעה באה לתת חיבוק או לחיצת יד ולא בפני חיבה להרשות לה או שלא (שיש שאלה של ביוש)? 7) האם אסור שיהיה לאדם רופאה שכן נוגעות או שזה ר כי זה לא חיבה אלא שאין איסור שזה מחמת עבודתה? לך כבוד הרב על זמנך לענות על השאלות.
תשובה: אין הבדל האם אתה דתי לאומי או אתה חרדי בהלכות צניעות. 1. דין נגיעה הוא מגיל 6-7 בילדה שאינה קרובת משפחה. בקרובת משפחה אפשר להקל מקסימום עד גיל 9. לגבי אחות אין איסור נגיעה עד גיל 12. למעלה מגיל 12 נאסר נגיעה של חיבה. לגבי איסור יחוד, יש איסור יחוד מגיל 3. אין איסור יחוד חד פעמי עם אחות גם כשהיא גדולה. 2. איסור יחוד חכמים גדרו שלא יבוא האדם ח"ו לכל פגיעה מינית בילדה. דווקא בילדה קטנה שניתן לפתות אותה יש סכנה יותר גדולה מאשר גדולה. מאידך, היצר מתעורר יותר אצל בנות גדולות. בכל אופן, איסור יחוד נובע מכך שאפשר להגיע למצב חמור. גם אם זה קורה אחת במאה אלף הדבר כל כך הרסני שחכמים הרחיקו מן העבירה. לצערנו, אנו לפעמים שומעים סיפורים של אנשים שנכשלו. מאוכל לא בריא שיוצר קלקול קיבה חכמים הרחיקו אבל במידה מוגבלת. מרצח חכמים הרחיקו כאילו מדובר על רעל. פגיעה מינית דומה לאכילת רעל. 3. לגבי יחוד אין הקלה. בנוגע לאיסור נגיעה כתבתי בשאלה מס' 1. 4. אדם חולה שאין לו כוח או אדם זקן תשוש יש להקל. 5. כפי שכתבתי אין איסור יחוד לימים ספורים עם האחות. אסור לגור איתה באופן קבוע והכוונה למעלה משלושים יום. בנוגע לנגיעה, מותר עד גיל 12. למעלה מגיל 12 אסור נגיעה של חיבה. 6. היום כולם יודעים שיש כאלו שמחמירים וגם אם לא יודעים מצווה לפרסם שידעו שיש מקפידים על ההלכה ולכן אין להקל אלא להתחמק או להסביר בנימוס. 7. אם זו הרופאה שלך מותר.