שאלה: להתקשר בשבת למנוע חיפושים: אני מבקש לפנות אל כבוד הרב בשאלה בה עסקו ביישובנו בשבת האחרונה לאור מעשה שהיה. אדם נסע בערב שבת לחברו ולא הגיע אליו, כיון שהחשיך לו, ונכנס למקום יישוב בדרך לשבות שם, אולם הוא חשש כי משפחתו ו או מארחיו יפנו ככל הנראה למשטרה בכדי לאתרו, בפרט בזמננו, כאשר חוששים לחטיפות אנשים בדרכים. (פשוט שלכתחילה כמובן על האיש להקדים את נסיעתו, ולא לצאת למרחקים ארוכים באופן שלא יוכל להגיע ליעדו, השאלה נשאלת בדיעבד). 1. האם מותר או אף חובה עליו להתקשר בעצמו, לאחר שכבר נכנסה שבת לכולי עלמא? 2. האם יש עניין לנסות ולאתר גוי, כאשר הדבר יעכב את הטלפון למשך זמן משמעותי נוסף? 3. האם מותר להתקשר להורים או שמא רק לכוחות הביטחון המרימים טלפונים בהיתר? 4. האם להוריו מותר להרים טלפון בנסיבות הללו? לפי מה שהבנתי הרי שהרב אלישיב אסר את הדבר מכל וכל, שכן בעוד אנשי הבטחון מחללים את השבת בהיתר, מדין "עשרה שרצו להביא גרוגרת", הרי שלמאחר אין כל היתר להתקשר, אף לא על ידי נכרי (!), זולת לומר לנכרי שיגיד לנכרי אחר להתקשר (כך הביא שם על בסיס החוות יאיר סימן נג), וכן להוריו אין כל היתר להרים את הטלפון, כי אם יש להתקשר רק לכוחות הביטחון המרימים את הטלפונים, שכן כל טלפון אצלם הוא בבחינת ספק פיקוח נפש. דבריו הובאו בין השאר על ידי הרב זילברשטיין בספרו תורת היולדת בפרק כא הערה א. לכאורה נראה כי ישנן סברות רבות מדוע בכל זאת יש להתקשר, וכן מדוע על ההורים חלה החובה להרים את הטלפון במקום לפתוח במבצע חיפושים ארצי. ובין הסברות: 1. הרי כאשר המשטרה קוראת לכלל האנשים לחלל את השבת בניסיון לאתר את הנערה כלולים גם טלפונים של המאתרים, ואף של אחרון האזרחים אשר יודע פרט כלשהו היכן ניתן לאתר את הנעדר. למה ייגרע חלקו של הנעדר עצמו, הרי מי כמוהו יודע פרטים שיש בהם בכדי לסייע למשטרה באיתורו. 2. כוחות הביטחון ביודעם כי ייתכן והכל רק מקרה שווא, שכן אנשים דתיים אינם מרימים טלפון, יימנעו מלנסות ולאתר ברצינות, ויבואו לזלזל גם חלילה במקרי אמת בהם אונה רע לנעדרים, "ונמצאת מכשילן לעתיד לבוא". 3. מבצעי החיפוש הללו כרוכים פעמים רבות אף בניסיונות הקשורים בסיכון נפשות, ומדוע להכניס את כוחות הביטחון ושאר המאתרים לשווא למצבים אלו. 4. הדבר מעמיס לשווא על כוחות הביטחון, וייתכן כי מאמצי איתורו פוגעים בשאר הפעילויות הביטחוניות בהם היו עוסקים טוב יותר אילו היו פנויים ממשימת השווא הזו. 5. הממון הרב שעולים מבצעי החיפוש הנרחבים לממון הציבור, כאשר בכספי ציבור יש בחינה של "בכל נפשכם". 6. שמא יש בדבר גם בחינה של חילול ה באשר אירועים מסוג זה יכולים לקרות רק ע"י אנשים דתיים. ייתכן גם כי אנשי ההצלה יזלזלו יותר בחייהם של האנשים הדתיים, גם בימות החול, כיוון שהללו מעמיסים עליהם באירועי שווא. מה דעת הרב בנושא?
תשובה: לענ"ד נראה שמותר לגוי לצלצל ולהודיע הן למשטרה והן להורים. בטעם הדבר נראה ראשית ביסוד היתר פיקוח נפש נאמר הטעם חלל עליו שבת אחת כדי שישמור שבתות הרבה, ומכאן יש לראות כי בעיקרון אם יש צורך לחלל שבת כדי להציל מהרבה חילולי שבת יש כאן כיוון הלכתי ברור להיתר. אמנם לעבור איסור תורה חמור על סמך סברה זאת צריך כתפיים רחבות ואי אפשר להתיר בקלות. יש לצרף כאן את הספק ספיקא שמא החיפושים עלולים לגרום פיקוח נפש למחפשים או להורים המודאגים, אבל בדרך כלל גם זה לא נראה מספיק כדי להתיר חילול שבת, אמנם נראה לי להתיר ע"י אמירה לנכרי מטעם אחר עפ"י הגמרא בשבת שהתירו לחבר לעבור עבירה קלה כדי להציל את חבירו מאיסור חמור. בפרט לדעת התוספות שאם החבר גרם לשני לעבור איסור יש בזה סיבה חזקה להתיר. וכאן הנוסע גורם לאחרים שיחללו שבת בגללו. וכן הסברה הנוספת שאם האיסור הוא חמור ביותר כמו נזק לרבים כאותה שפחה ששחררו ועברו בעשה כדי להציל מנזק של רבים. וכן כאן יכול להיות שיהיה חילול שבת המוני ע"י הרבה אנשי ביטחון שזה חמור הרבה בפירסומו מאשר שיחת טלפון שהיא חילול שבת בצינעא ובפרט אם ייעשה ע"י נכרי. כמעט היה נראה שאולי אפשר להתיר אפילו ע"י ישראל אבל להיתר כזה צריך גדולים שיתירו שיהיה על מי לסמוך, וכאן שהרב אלישיב אוסר אין להתיר לבד, אבל ע"י אמירה לגוי נראה לי שכן אפשר להתיר. ומן השמים יצילונו משגיאות אכי"ר. נ.ב. בדברי התיחסתי רק לדברך במספר 1 ו- 3 אבל לא למה שכתבת במספרים האחרים שאין בזה די לענ"ד להתיר.