שאלה: שאלות בנושא שבת ועוד: כבוד הרב, אני מעוניין לשאול מספר שאלות: 1. האם מותר לפתוח את דלת התנור הביתי בשבת, כדי להוציא ממנו דבר מה? 2. נאמר לי בעבר על ידי אחד ממכרי שאם לא אוכלים או שותים משהו עד חצות היום בשבת, יש לצום על כך באחד מימות החול בשבוע. מקרה שכזה קרה לי ביום שבת האחרון, כאשר חשבתי שזמן חצות היום הוא 12:50 ושתיתי כוס מים בסביבות 12:48, ורק ביום ראשון גיליתי שזמן חצות היום בשבת היה 12:40 בערך. האם עליי לצום באחד מימות השבוע? ואם התשובה תגיע לאחר שבת נוספת ולא אדע השבוע אם עליי לצום, האם יהיה עליי לצום בשבוע הבא, שלא סמוך לשבת שבה לא הספקתי לאכול עד חצות היום? 3. בירכתי "בורא פרי העץ" לפני שאכלתי תפוח, ומיד בנגיסה הראשונה בתפוח הרגשתי שהתפוח לא טעים ולא אכיל. האם הברכה הייתה ברכה לבטלה ומה יש לעשות במקרה כזה? 4. כשמדובר על גניזה, האם עליי פשוט לאסוף את כל הדברים בביתי הטעונים גניזה, להביא אותם לבית הכנסת הסמוך לביתי, להניח אותם במקום של הדברים המיועדים לגניזה ולסמוך על האנשים האחראים על כך בבית הכנסת שאכן הדברים ישלחו לגניזה? 5. האם יש לגנוז מודעות אבל? 6. האם הקרטון שבתוכו היו המצות השמורות לפסח טעון גניזה? 7. כשאני אוכל לחם או מצה, פירורים רבים נופלים על הצלחת והשולחן, ומעט גם על הרצפה. האם עליי לאסוף את כל הפירורים שנפלו בסביבתי, להכניסם לשקית, לקשור אותה היטב ורק כך לזרוק את הפירורים לפח סדרך של כבוד? 8. האם מותר ללבוש תחתון שרשום עליו מילים בעברית או בכל שפה אחרת? על תשובתך.
תשובה: 1. תנור אפיה משמש לאפיה אך גם לאחסון תבניות ומאפים. כיוון שעיקר ייעודו הוא לאפיה, הרי הוא כלי שמלאכתו לאיסור. אבל מותר לפתוח את דלת התנור כדי להוציא מתוכו מאכלים, שזהו טלטול לצורך מקומו. ואם רצה להכניס מאכלים לתוך התנור כדי לשומרם שם, מותר לפתוח את דלת התנור ואח"כ לסוגרו, מפני שזה טלטול לצורך גופו (שמירת שבת כהלכתה פרק כ' סע' ע"ט). 2. אין צורך לצום אם אדם לא אכל או שתה עד חצות יום השבת. 3. אם נהנית מן התפוח אפילו כלשהו הברכה לא היתה לבטלה. וכן האוכל מאכלים שנתקלקלו אבל עדיין ראויים לאכילה בשעת הדחק, כמו למשל פת שהתעפשה, ותבשיל שנשתנתה צורתו ונתקלקל, מברך עליהם 'שהכל'. אבל אם התקלקלו לגמרי עד שאינם ראויים למאכל אדם, אין מברכים עליהם (שו"ע סי' ר"ד סע' א', ובמשנה ברורה ס"ק א'-ב'). 4. כן. 5. אם כתוב עליהם פסוקים שלמים. הרחבה ומקורות אסור מן התורה למחוק אחד מן השמות הקדושים שנכתב לשם קדושה. חכמים הוסיפו לאסור גם מחיקת פסוק בדרך ביזיון, למרות שאין בו שם קדוש. היוצא מכך - דין הגניזה: ספר תורה שיש בו שמות קדושים, צריך גניזה מהתורה. ספר קדוש שאין בו שם קדוש, צריך גניזה מדברי חכמים. דעת רוב הפוסקים שגם ספרי קודש המודפסים שבלו חייבים בגניזה, ואסור לשורפם או להניחם באשפה. (ט"ז יו"ד סי' רעא ס"ק ח'. ציץ אליעזר ח"ג א). עיתון או מודעה שרוב תוכנם הוא דברי חולין כוונת הדפסתו אינה לשם קדושה, ועל כן גם דברי התורה שבו אינם צריכים גניזה. אלא שאסור לבזותם, כגון להשתמש בהם תשמישי גנאי (מנחת יצחק חלק א', סי' י"ז-י"ח). ויש מחמירים לגזור את המאמרים התורניים ולגונזם. הרחבה לענין קטעי פסוקים המצוטטים בתוך מודעות וכדו' מובא בספר גנזי הקודש (פ"ט) מספר כללים מתי אין חובת גניזה: ואם נכתב חלק מפסוק רק לצחות הלשון, כגון "ברכה לראש משביר", או "והיה מחניך קדוש", או למליצה כגון שכתב "והחוט המשולש לא במהרה ינתק", אין צריך לגונזו, ולדעת הגרי"ש אלישיב יש להקל רק כאשר כוונת הכותב שונה מכוונת הפסוק, ואם כתב את מקור הפסוק אין להקל, כיון שבאופן זה נראה שלא כתבו לצחות הלשון. עוד יש להקל כאשר כתוב חלק מפסוק ששגור בלשון בני אדם, שאף אם הוא לא היה פסוק היו אומרים כן כגון "אבד חסיד מן הארץ", "ונשמרתם מאד לנפשותכם", "וטובים השנים מן האחד", ואין צריך לגונזו. כ"כ יש להקל כאשר כתב חלק מפסוק וכוונתו לברך את חבירו  כגון "עוד ינובון בשיבה", "והסירותי מחלה מקרבך", "וברך פרי בטנך"  או לתאר אדם כשר  "איש תם וישר סר מרע", "שייף עייל ושייף נפיק"  או לשבח אדם על מעשיו הטובים  "כפה פרשה לעני", "אשה יראת ה' היא תתהלל". כ"כ אין צריך לגנוז את הפסוק כאשר שינה את לשונו מלשון יחיד ללשון רבים או מלשון רבים ללשון יחיד. או כאשר שינה את סדר המילים בפסוק, או כשאר עשה שינוי מהותי בפסוק או שעירב שני לשונות של פסוק או הוסיף מילים משלו לתוך הפסוק. 6. לא 7. יש לנקות את הפירורים כפי שמנקים את השולחן לאחר כל אכילה ולאחר מכן להכניסם לשקית בדרך כבוד ולהניחם בפח. 8. כן. יום טוב