שאלה: בין המצרים - מנהגי אבלות: :) אנחנו בימי בין המצרים- ואחד ממנהגי האבלות זה שאסור לשמוע שירים. אני מקווה שבמילה "מנהגי" - זה לא באמת מנהגים, אלא דברים שהם חובה! שמעתי כבר מספר פעמים "לתימנים מותר הכל! (אני מבינה שזה בצחוק אבל בכל זאת אני מרגישה כאילו מותר לנו הכל). בפעילות שהייתה לנו בתחילת החופה בבי"ס - חברה רצתה לשים שירים (אמרה שמותר) אבל התנגדתי שתשים. או, כשהייתי אצל בת דודה שלי, היא רצתה לשמוע שירים, אמרתי לה שלא אכפת לי שתשמע אבל לא כשאני אצלה. זה מציק לי!! כאילו, מה? התימנים לא נגאלו? בית המקדש לא שייך לתימנים?? (חס וחלילה!!) כוולם (כולל כולם) צריכים להתאבל בימים כאלו!! זה משהו שאשמח להבין. (גם אני תימנייה) ויישר כח עננקי!!!
תשובה: קודם כל, אשרייך שאת תימניה. חורבן הבית הוא משהו שאמור להיות מורגש כל השנה, ולא רק בשלושת השבועות, אנחנו צריכים להיות כמהים לבניין בית המקדש ולעשות את כל הדברים על מנת שבית המקדש ייבנה, להרבות באהבת חינם, להרבות בלימוד על בית המקדש, וכמובן לנסות להתקדם לקראת בית מקדש בפועל. יחד עם זאת, קבעו חכמים בגמרא את הימים שבין ר"ח אב לבין תשעה באב לימים שבהם ממעטים בשמחה, לא מתעסקים במסחר משמח, ולא בונים בניין משמח, משתדלים להנזר מכל דבר שמעורר שמחה, כי ימים אלו נקבעו כימים לזכר החורבן. כמו כן בשבוע שחל בו אסור להסתפר ולכבס. מדין הגמרא מותר לאכול בשר ולשתות יין בכל תשעת הימים, וחל איסור רק בסעודה המפסקת. אך, מנהגי האבלות הורחבו והותאמו לכל דור ודור, בכל קהילות האשכנזים ורוב קהילות הספרדים נהגו איסור באכילת בשר ושתיית יין, בכל תשעת הימים (בחלק מהקהילות הספרדיות זה לא כולל את ראש חודש), ויש כאלו שגם נוהגים בכל שלושת השבועות לא לאכול בשר ולא לשתות יין בימות החול. וכן נהגו לאסור לרחוץ בתשעת הימים. ברור אמנם שעיקר האבילות הינה במחשבה, אדם צריך להגיע למצב שבו הוא עצוב על כך שאין לנו בית מקדש, ולרצות בבניינו, אבל מאידך ברור שאם אדם ימשיך כרגיל, ולא ינהג שום מנהגי אבילות, לא יציין את הימים בשום דבר, הוא לא יחיה את הימים האלו, ויהיה לו קשה יותר להרגיש את הרצון לבניית בית המקדש, בגלל זה התרבו מנהגים בתחום הזה. הגמרא בבבא בתרא מביאה שאחרי החורבן היו כאלו שלא אכלו בשר ולא שתו יין, כי בשר היה בקורבנות, ויין היה בנסכים, ואז אמרו להם, לפי זה גם לא תשתו מים כי יש גם ניסוך המים, וגם לא תאכלו פירות כי בטלו הביכורים, ולכן המסקנה שם שאי אפשר לאסור הכל, אלא צריך לתת מקום קצת לאיסור. על סמך סיפור זה קבעו שתשעת הימים או שלושת השבועות הם הזמנים שבהם עושים דברים לזכר החורבן, ומכאן כל מנהגי החורבן, כדי שלא נתנהג כאילו שום דבר לא השתנה. מצד שני, מנהג הוא מנהג שתלוי במקום ובמנהג אבות, אם אבותייך נהגו לא לאכול בשר ולא לשתות יין בכל תשעת הימים, או אפילו בכל שלושת השבועות, אז כך הם קבעו להרגיש את האבילות על החורבן, ולכן גם את מחוייבת לנהוג כך וכך להרגיש את האבילות, אך אם אבותייך לא נהגו כך אינך חייבת. כמובן, שאם את רוצה להוסיף על עצמך ולנהוג במנהגי אבילות מסויימים כדי שתחושי בצער החורבן, זה דבר חיובי מאוד, ובהחלט מנהג טוב. אבל לומר שאת חייבת לעשות ככה? אם לא נהגו אבותייך כך אז אינך חייבת. אותו דבר לגבי שירים, מי שנהג לא לשמוע שירים בשלושת השבועות (וזהו גם איסור לא ברור כל כך לספרדים, באופן מיוחד בשלושת השבועות, ואלו שאוסרים אומרים שהיה מן הראוי לאסור כל השנה כולה בגלל החורבן, וכך כתוב בגמרא, אלא שנאסור לפחות בשלושת השבועות) אז כך זה מנהגו לבטא את החורבן, ואם הוא לא עושה כך זה לא ר, אבל מי שזה לא מנהג אבותיו, אינו חייב. לגבי עצם העניין, אני לא בטוח שלגבי שירים יש הבדל בין תימנים לספרדים, כיון שהפוסקים שאוסרים לספרדים לשמוע שירים מסבירים זאת כמשהו שאמור לנהוג כל השנה, ולפחות ננהג אותו בשלושת השבועות, ודווקא לגבי לשמוע שירים כל השנה, הרמב"ם מחמיר (ואכן יש תימנים שנהגו כל השנה לא לשמוע כלי זמר זכר לחורבן) ולכן לפחות בשלושת השבועות יתכן שיש להחמיר כדבריו. בקצרה: יש המון מנהגים שנועדו כולם לבטא את האבילות, אמנם, עיקר האבילות היא בלב, אבל צריך משהו שיבטא אותה, אבל מי שלא נהג, אינו חייב במנהג אבילות מסויים, וכמובן, אם הוא רוצה זה בוודאי טוב. לגבי עצם העניין של שירים אסורים בשלושת השבועות, אלו שאוסרים לספרדים, יאסרו גם לתימנים ואולי יותר. שנזכה לראות בבניין ירושלים עקיבא akivamakshivim gmail.com