שאלה: תנך השקפה: יש לי מספר שאלות על סיומה של ספר יהושוע: 1. לאחר שבני ישראל עוברים תקופה קשה במצרים, מ"ט שערי טומאה. יוצאים ממנה ע"י משה ע"ה ועולים ומתעלים בקדושה בהראותם את כל הניסים, המן שירד במשך מ שנה, עמוד האש להדריכם בלילה ועמוד הענן ביום, מעמד הר סיני הנסגב כ"כ בראותם את הקולות והלפידים ושמעו את הא-ל מדבר. בני ישראל עולים עד כדי כך שמה שראתה שפחה על הים לא ראה יחזקאל בן בוזי הנביא במראה הנבואה. ממש פסגת ההתעלות. א. א"כ מדוע הוצרך משה לפני מותו בנאום הסיום לאחר שעבר עימהם את השנים הללו ממצרים הר סיני וכל הניסים, לאחר כל ההתעלות הגבהה כנ"ל לומר להם: (דברים פרק לא) "כי אנכי ידעתי את מריך ואת ערפך הקשה הן בעודני חי עמכם היום ממרים היתם עם ה ואף כי אחרי מותי.כי ידעתי אחרי מותי כי השחת תשחתון וסרתם מן הדרך אשר צויתי אתכם וקראת אתכם הרעה באחרית הימים כי תעשו את הרע בעיני ה להכעיסו במעשה ידיכם" מה החששות שהיו למשה. אם נדבר בשפה שלנו: מבחי עם ישראל זה ממש מעליב לומר לם כך, חוסר אמון ביכולתו של העם שעבר שואה גדולה כזו במצרים ולאח"מ נושע. ב. ועוד גם לאחר שבני ישראל מוכיחים עצמם בזמנו של יהושוע, וזה מתבטא בניסים אז (הנצחונות הגדולים על מלכי הארץ). כביכול שלמות רוחנית גם לאחר שעלו לארץ אחר מות משה.וא"כ התבדו דברי משה (ח"ו): "כי ידעתי אחרי מותי כי השחת תשחתון וסרתם מן הדרך אשר צויתי אתכם." הרי שאחרי מותו עדין נשארו בני ישראל בשיא קדושתם. ואז שוב. אי אמון גדול מצידו של המנהיג הבא יהושוע (פרק כד) "ואם רע בעיניכם לעבד את ה בחרו לכם היום את מי תעבדון אם את אלהים אשר עבדו אבותיכם אשר בעבר מעבר הנהר ואם את אלהי האמרי אשר אתם ישבים בארצם ואנכי וביתי נעבד את ה " וגם לאחר שהעם מסברי ליהושוע כביכול את טעותו, ומרגיש בחוסר אמון הזה: "ויען העם ויאמר חלילה לנו מעזב את ה לעבד אלהים אחרים: כי ה אלהינו הוא המעלה אתנו ואת אבותינו מארץ מצרים מבית עבדים ואשר עשה לעינינו את האתות הגדלות האלה וישמרנו בכל הדרך אשר הלכנו בה ובכל העמים אשר עברנו בקרבם: ויגרש ה את כל העמים ואת האמרי ישב הארץ מפנינו גם אנחנו נעבד את ה כי הוא אלהינו" למרות כל הניסיונות של בני ישראל להראות ליהושוע את אמונתם השלמה בה. שוב מביע יהושוע המנהיג הגדול שכל בני ישראל תלו בו את תקותם, חוסר אמון: "ויאמר יהושע אל העם לא תוכלו לעבד את ה כי אלהים קדשים הוא אל קנוא הוא לא ישא לפשעכם ולחטאותיכם: כי תעזבו את ה ועבדתם אלהי נכר ושב והרע לכם וכלה אתכם אחרי אשר היטיב לכם" אני מניח שבני ישראל באותו הזמן שאלו את עצמם: "איזה פשעים ואיזה חטאות?! הרי אנו מאמינים בה וחזרנו ואמרנו את זה ליהושוע!!!". למרות כל זאת לא הסתפק יהושוע בדברי התוכחה לבני ישראל ומשביעם וכו : " ויאמר יהושע אל כל העם הנה האבן הזאת תהיה בנו לעדה כי היא שמעה את כל אמרי ה אשר דבר עמנו והיתה בכם לעדה פן תכחשון באלהיכם". המורם מן האמור: מדוע שני המנהיגים הגדולים והדגולים כמשה ויהושוע ע"ה מביעים את חוסר אמונם בעם ישראל. ואפשר אולי שזה גם התרוץ מדוע כן זנו וכו בתקופת השופטים לאחר דברים כאלו שנאמרו משני המנהיגים שכה העריצו. 2. שאלה נוספת בפשט הכתובים עצמם: (פרק כד)י"ט. "ויאמר יהושע אל העם לא תוכלו לעבד את ה כי אלהים קדשים הוא אל קנוא הוא לא ישא לפשעכם ולחטאותיכם" ידוע לי שה א-ל ארך אפים ורב חסד ואמת נוצר חסד לאלפים נושא עוון ופשע וחטאה ונקה? אשמח לקבל תשובה. וסליחה על אריכות הדברים. מקווה שהובנתי.
תשובה: 1. השאלה מצויינת אבל אם תראה את הקשר הדברים יובנו דברי משה ויהושע. ראשית יש להזכיר, שבני ישראל במדבר גם עברו על רצונו של הקב"ה ולכן טענתך שעם שראה את יציאת מצרים וקריעת ים סוף ואף קיבל את התורה במעמד הר סיני לא יכול לחטוא, הוכחה כטענה שלא עומדת במבחן המציאות ומשה רבינו חייב להזהירם. דבר נוסף, אכן בתקופת יהושע לא חטאו אבל כבר רש"י על התורה עמד על נקודה זו והסביר שתלמידו של אדם חביב עליו כעצמו ולכן התכוון משה רבינו לאחר מות יהושע, וכך אכן קרה. אבל נוסיף גם תשובה עקרונית. הדברים שאמרו משה רבינו ויהושע אלו לא סתם תוכחות אלא כריתת ברית. משה ויהושע עומדים לפני מותם ורוצים לקשר את עם ישראל ולחייבו לקיום מצוות ולכן כורתים ברית בין העם לקב"ה. בכריתת הברית מוזכר גם מה יקרה אם לא יעמדו בברית. זה לא חוסר אמון אלא דומה לחתימת חוזה, שכותבים בו גם מה יקרה אם לא יעמדו בתנאי החוזה. 2. ראשית, גם פסוק זה הוא חלק מהברית ולכן הוא מצד שבירת החוזה. אבל יש גם להוסיף, שמצד מידת הדין אין רחמים וכל אדם שחוטא מתחייב בעונש. אבל הקב"ה הוא גם בעל מידת הרחמים ולכן הוא נושא עוון. יהושע כאן מדבר מצד החוטא, מצד מידת הדין, אבל ייתכן שמצד מידת הרחמים הקב"ה ירחם על אותו חוטא.