שאלה: זמן קריאת שמע למנהגי התימנים: לפי מי הולכים התימנים בעניין סזק"ש? לפי הגר"א או לפי מג"א?
תשובה: לק"י לכתחילה יש לקרוא ק"ש בהשכמה. בדיעבד יש להחמיר כמגן אברהם. הרחבה: מנהג יהודי תימן להיות זריזים בתפלתם ולהקדים להתפלל כותיקין ואף לפני זה, אמנם בארץ, התרופפו הסדרים והתרגלנו לסדרי תרבות המערב וממילא זמני התפלה התאחרו, בפרט בשבתות וחגים, אך ראוי לציין שעד היום יש מקומות בהם שומרים על מנהג תימן ומתפללים בהשכמה אף בשבתות וחגים. לכן, מי שנאמן למנהג תימן המקורי, צריך להתפלל כל יום בשעה מוקדמת, ומי יתן ויערה עלינו ה' רוח ממרום לחדש ימינו כקדם ולהשיב על כנם את הסדרים היפים שהיו בתימן, שהיו ישנים בשעה מוקדמת ומקדימים באשמורת הבוקר ללמוד בחבורה, ולחבר את הלילה והיום בלימוד ובתפלה. כל זה לעניין קריאת שמע. אמנם חילוק הזמנים שבין המגן אברהם לגאון מוילנא אינו עניין לק"ש בלבד ושורשו במחלוקת יסודית לגבי הגדרת היום האם זה מעלות השחר ועד צאת הכוכבים או מהנץ החמה עד שקיעתה ויש לכך השלכות רבות (ברית מילה, עד מתי מותר להתפלל מנחה, זמן איסור חמץ בערב פסח ועוד. גם לעניין כניסת שבת יש לזה השלכה אך גם כאן יהודי תימן היו זריזים וקבלו עליהם שבת בעוד היום גדול). הרב יוסף קאפח זצ"ל כתב שמנהגינו לחשב את היום מעלות השחר ועד צאת הכוכבים. לעומת זאת הרב רצאבי שליט"א כתב שאין בידינו להכריע ומדבריו משמע שאין בזה מנהג ברור ומוחלט. בכלל צריך לדעת שמנהגים ברורים אפשר למצוא בדברים שנעשו בפרהסיא וניתן להם ביטוי בציבור. השאלה שלפנינו נוגעת לעניינים זמניים שנגעו יותר לאדם הפרטי, ובמצבים כאלו יותר קשה להתחקות אחר המנהג, ומן הסתם גם אם במקום מסויים נהגו כך, אין זה מעיד על מנהג כל המקומות. לכן מצד המנהג נראה לענ"ד שיש לדון את העניין כספק והכלל בזה שבעניינים הנוגעים לדאורייתא (כמו ק"ש) צריך להחמיר ובעניינים שחיובם מדרבנן אפשר להקל (וכך מובא בענף חיים לעניין שריפת חמץ בערב פסח שמחשבים השעות מהנץ החמה אמנם בשו"ע המקוצר הביא בשם הרב חיים כסאר זצ"ל שנהגו להחמיר לחשב מעלות השחר משום חומרא דחמץ, והרי לנו דוגמא מובהקת לכך שקשה להחליט בדברים אלו מנהג ברור). אמנם מעבר למנהג יש שיקול הלכתי נוסף והוא שהתימנים התחשבו מאוד בדעת הרמב"ם ואמנם האחרונים נחלקו מה דעת הרמב"ם בזה אך לענ"ד הדעת נוטה לדברי האומרים שלדעת הרמב"ם חישוב שעות היום הוא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים ולפי זה אפשר שצריך להחמיר גם בעניינים שחיובם מדרבנן. מקורות: א. בעניין חישוב שעות היום- בשו"ת תרומת הדשן בסימן א' כתב כך: "כגון באמצע הקיץ שהיום מאריך ביש ארצות כמו י"ח שעות מעלות השחר עד צאת הכוכבים ונמצא כל שעה יתירה שליש מלבר", מפורש בדבריו שחישוב השעות הזמניות הולך לפי משך הזמן שבין עלות השחר לבין צאת הכוכבים. לעומת זאת הלבוש בסימן רל"ג כתב "ונ"ל שר"ל י"ב שעות מעת זריחת השמש עד עת השקיעה שכן הוא משמעות כל ספרי התכונה ולפי זה יתורצו הרבה קושיות וספקות שנפלו בפוסקים בזמן תפלה זו ותפלת ערבית לפי מנהגינו". המגן אברהם בסימן נ"ח סק"א כתב "נראה לי דהכא (לעניין ק"ש) לכו"ע מנינן מעלות השחר" (לעומת זאת בסימן רל"ג סק"ג אחר שהביא דעת תרומת הדשן שמחשבים מעלות השחר הביא את דברי הלבוש והלחם חמודות שכתבו שהחישוב הוא מהנץ החמה עד שקיעתה והביא ראיות לדבריהם ונראה שכוונת המג"א לפסוק באופן כללי כלבוש וכלחם חמודות רק לעניין ק"ש באופן מיוחד דעתו שכולם יודו שמחשבים מעלות השחר). הגר"א בסימן תנ"ט סעיף ב' בד"ה ושיעור מיל פסק שהעיקר כדברי האומרים שהחשבון הוא מהנץ החמה ועד שקיעתה (לכל עניין, גם לק"ש ודחה את דברי המג"א). דעת הרמב"ם- בפירוש המשנה לפסחים בפרק אלו עוברין כתב הרמב"ם ששיעור מיל הוא שני חומשי שעה כלומר כ"ד דקות. המעדני יו"ט על הרא"ש ברכות פ"א סק"ט מדייק מכאן שדעת הרמב"ם לחשב את היום מהנץ החמה ועד שקיעתה וכן מדייק הגר"א בסימן תנ"ט (ותמצית העניין הוא שמהלך אדם בינוני ביום הוא ארבעים מיל ואם נחלק י"ב שעות לארבעים מיל נקבל שכל מיל הוא שלוש עשיריות השעה כלומר י"ח דקות וזה לא מתאים למה שכתב הרמב"ם שמיל הוא ב' חומשי השעה. לעומת זאת אם נחשב מהנץ ועד שקיעה אם כן צריך להוריד ה' מילין שמעלות השחר עד הנץ וה' מילין שמשקיעה ועד צאת הכוכבים, נמצא שנשארו שלושים מיל ואם נחלק אותם בי"ב שעות נקבל שמיל הוא ב' חומשי השעה בדיוק כפי שכתב הרמב"ם). בפירוש המשנה לברכות פ"א כתב ו ודע שכל השעות שנזכרו במשנה אינן אלא שעות זמניות ופירוש זמניות הן השעות אשר שתים עשרה מהן ביום וכן בלילה ונמצא אמרו עד שלוש שעות כאילו אמר עד שיעבור רביע היום עכ"ל ובפירוש המשנה למגלה בפ"ב משנה ד' כתב ו ומה שנאמר שנחשוב יום מעת עלות השחר לאמרו בעזרא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים וקרא אותו הזמן יום עכ"ל ובפירוש המשניות בריש פ"ג דר"ה כתב ו וממה שאתה צריך לדעת כי הירח כשנראה בזמנו והוא יום עשרים ותשעה בערבית ונשאר מן היום כדי שיאמרו מקודש מקודש קודם שיראו הכוכבים כי זה מותר אע"פ שהעריב השמש כי הלילה אצלינו אינו אלא משעת צאת הכוכבים עכ"ל ממקורות אלו ברור שהגדרת היום לרמב"ם היא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים וחישוב השעות הזמניות תלוי בהגדרת היום והלילה כפי שמפורש בפירוש המשנה לברכות הנזכר לעיל. אם כן יש כאן סתירה בדברי הרמב"ם. הגר"א בסימן תנ"ט מזכיר את הסתירה ואע"פ כן אוחז שהעיקר בדעת הרמב"ם שהחישוב הוא מהנץ ועד שקיעה (וכאמור לעיל גם המעדני יו"ט על הרא"ש סובר כן בדעת הרמב"ם). לעומת זאת החק יעקב על סימן תנ"ט בסק"י כתב שזה דוחק גדול מאוד לפרש כן בדעת הרמב"ם (והביא שם עוד אחרונים שהשיגו בזה על המעדני יו"ט- תשובת חוט השני והמנחת כהן בחלק מבוא השמש מאמר א' פ"ב) וס"ל שהעיקר בדעת הרמב"ם שחישוב שעות היום הוא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים. (ומה שדייק המעדני יו"ט מפירוש המשנה לפסחים שם כתב הרמב"ם ששיעור מיל הוא שני חומשי שעה, החוק יעקב מאריך לבאר שם שחישוב שיעור מיל אינו תלוי בשאלה האם מחשבים את היום מעלות השחר או מהנץ החמה וכתב שהאחרונים טעו בזה וסברו שיש תלות בין שיעור מיל לחישוב שעות היום ולכן יצאה להם סתירה ברמב"ם). גם הרב קאפח זצ"ל כתב בכמה מקומות שחישוב שעות היום לרמב"ם הוא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים ולא הזכיר כלל את הסתירה לכך מפירוש המשנה לפסחים (אך הזכיר שיש שהביאו ראייה מתשובת הרמב"ם בסימן קל"ד שחישוב השעות מהנץ ועד שקיעה וכתב לדחות ראייתם ועייתי בתשובת הרמב"ם ואכן לא נראה שיש שם ראייה ברורה, ועיין עוד בזה בשו"ע המקוצר בסימן ט"ו הערה א' שם מציין לתשובת רמב"ם הנזכרת במאירי ממנה משמע שלרמב"ם החישוב מהנץ ועד שקיעה ואולי היא אותה תשובה שהזכיר הרב קאפח). נראה שהדעת נוטה לדברי האומרים שהעיקר ברמב"ם לחשב מעלות השחר ועד צאת הכוכבים והסיבה לכך היא שהדיוק של המעדני יו"ט והגר"א מהרמב"ם בפירוש המשנה לפסחים, ושם הרמב"ם לא עוסק כלל בעניין חישוב שעות היום אלא בשיעור מיל ומתוך כך דייקו שאדם הולך כך וכך מילין ביום וממילא זה מתיישב עם החישוב של מהנץ ועד שקיעה.לעומת זאת במקומות שבהם הרמב"ם עוסק בחישוב שעות היום מפורש שהחישוב הוא מעלות השחר ועד צאת הכוכבים וכשאנו באים להכריע מה דעת הרמב"ם בזה מסתבר להעדיף מה שכתב הרמב"ם במפורש על פני מה שדייקו ברמב"ם, ועוד שלדברי המעדני יו"ט והגר"א נשארה סוף סוף סתירה ברמב"ם משא"כ לדברי החוק יעקב אין כלל סתירה. לכן נראה שהעיקר ברמב"ם שחישוב שעות היום מעלות השחר ועד צאת הכוכבים. ב. בעניין זמן ק"ש- משנה ברכות ט: וגומרה עד הנץ החמה ר' יהושע אומר עד שלוש שעות ובגמ' י: אמר רב יהודה אמר שמואל הלכה כר' יהושע. לעומת זאת איתא במשנה שם כב: ירד לטבול אם יכול לעלות ולהתכסות ולקרות עד שלא תהא הנץ החמה יעלה ויתכסה ויקרא ואם לאו יתכסה במים ויקרא, משמעות המשנה שזמנה לעיכובא עד הנץ החמה ודלא כר' יהושע והגמרא כה: שם מתרצת אפילו תימא ר' יהושע דלמא כותיקין דאמר ר' יוחנן ותיקין היו גומרים אותה עם הנץ החמה (ועיין רש"י שם ט: ותיקין- אנשים ענוים ומחבבין מצוה). משמע שמעיקר הדין יכולים לאחרה עד ג' שעות אך יש עניין מיוחד לקראה קודם הנץ החמה וכן נפסק בשו"ע בסימן נ"ח סעיף א' ו ונמשך זמנה עד סוף ג' שעות שהוא רביע היום ומצוה מן המובחר לקרותה כותיקים וכו'. לעומת זאת הרמב"ם בפ"א מהלכות ק"ש הלכה י"א כתב ו ואיזהו זמנה ביום מצותה שיתחיל לקרות קודם הנץ החמה כדי שיגמור לקרות ולברך ברכה אחרונה עם הנץ החמה וכו' ואם איחר וקרא ק"ש אחר שתעלה השמש יצא ידי חובתו שעונתה עד סוף שלוש שעות ביום למי שעבר ואיחר עכ"ל משמע שלכתחילה אסור לאחר לקרותה אחר הנץ החמה וכן כתב הגר"א בשנות אליהו על ברכות פ"א משנה ג' ו ופסקו הלכה כר' יהושע ומפרש בירושלמי דווקא בשוכח"עכ"ל וכן פסק המשנ"ב בסימן נ"ח סק"ג. ג. בעניין מנהג התימנים- מנהג יהודי תימן להתפלל בהשכמה- אמנם הדברים מפורסמים ועל המפורסמות א"צ להביא ראייה אך לא אמנע להביא כאן מספר מקורות לעניין- בספר סערת תימן עמוד קיח'- "בכל יום בעלות השחר ממונה קבוע מכריז בכל רחובות השכונה להתעורר לתפלה וכו' ובעמוד קיט' בעניין שבת- "שתי שעות או יותר קודם עלות השחר משכימים והולכים לבהכ"נ קורין מזמורי תהלים קול אחד בל פה וזמירות של שבת וכשיאור היום מברכים ברכות השחר וברכת ציצית, מתחילים ברוך שאמר וקוראים הזמירות וכו' ומתפללים שחרית וכו' בהקדמה לסידור מסורת אבות כותב הרב פנחס קורח שליט"א ו ואודה על האמת שבילדותי היו פעמים שהיתה לי קצת תרעומת על אאמו"ר זלה"ה מדוע הוא מאלץ אותי להשכים קום בלילות שבת אחר חצות וכו' בשו"ע המקוצר בסימן ט"ז הערה א' בעניין מי שהתפלל שחרית לפני הנץ החמה שאין זה לכתחילה כתב ו ואפילו אם האיר אז פני המזרח דעת מרן שאין זה אלא בדיעבד אבל דעת הפר"ח דמשהאיר הוא זמנה לכתחילה אלא שלהותיקין הוא מהנץ וכו' ויתכן שכן הוא המנהג אצלינו שמתפללים אז לכתחילה קודם הנץ והוא כחצי שעה קודם זמן הנץ המתפרסם בלוחות זמנינו וכו' חישוב שעות היום- שו"ע המקוצר סימן ט"ו סעיף א' ו ונחשב היום מן עלות השחר עד צאת הכוכבים ובהערה שם כתב ו ודעת הלבוש והגר"א שנחשב מהנץ החמה עד השקיעה וכו' וכמותם סתמנו לקמן סימן נ' סעיף ב' כי אין בידינו להכריע. לעומת זאת הרב קאפח זצ"ל במשנה תורה על הלכות ק"ש פ"א סוף הערה לב כתב ו וכן הוא מנהגינו בכל דבר למנות השעות מעלות השחר וכן כתב בהלכות חמץ ומצה פ"א בהערה לג ו וכך נהגו רבותינו ואבותינו בתימן למנות שעות היום לעניין תפלה ולעניין אכילת חמץ מעלות השחר עכ"ל (ועדותו זאת מתאימה למה שמובא לעיל בשם הרב חיים כסאר זצ"ל שלעניין חמץ חישבו השעות מעלות השחר אלא ששם כתב שזה משום חומרא דחמץ ואינו מנהג כללי לחשב מעלות השחר). הרב ישי ואדעי