שאלה: קקשה לי בפנימיה!!!: אני בפנימיה, קשה לי ממש, כל פעם שאני נוסעת אני מתגעגעת הביתה, אני בכורה, ויש לי אחים קטנים ומתוקים, כל פעם שאני חוזרת הביתה, הם כאילו גודלים בלעדי!(וזה לא שאני חדשה שם, אני כבר כמעט שנתיים באולפנא הזאת) המדריכה שלי והמורה שלי אמרו שאם קשה לי אני צריכה לעזוב, אבל אני לא רוצה, יחסית טוב לי באולפנא, ואני לא רוצה לחזור לאולפנא הקודמת או לעבור אולפנא, כי אין לי לאן וגם, זה אולפנא טובה, טוב לי בה ב"ה! רק עם הפנימיה כל כך קשה לי!. מה עושים?? אני מתלבטת אם אני עושה נכון שאני נשארת באולפנא שכל כך לא טוב לי עם הפנימיה. מצד שני. אין לי מה לעשות!
תשובה: יקרה, על השאלה. בשאלה שלך את מתארת התמודדות לא פשוטה באולפנא. את נמצאת יום-יום במקום שיש בו הרבה דברים שאת אוהבת. אבל, מצד שני- יש לך שם קושי משמעותי עם דבר מאד מרכזי- הריחוק מהבית ומהמשפחה. את מתארת הרגשה של ריחוק פיזי שהוא אולי גם רגשי מהמשפחה- הם חיים להם בבית, גדלים ושמחים ואת באיזשהו מקום מפסידה אותם וחיה לך במין עולם אחר ומרוחק. מקסים לראות כמה המשפחה חשובה לך, זה דבר לא מובן מאליו בכלל (אם תסתכלי על חברות סביבך אני בטוחה שתגלי שזה ממש לא אצל כולן ככה.). הקשר עם המשפחה הוא דבר חשוב מאד וממש כדאי לטפח אותו ולשמור עליו. מצד שני, את כותבת שבחרת להגיע לאולפנא הזו, מאולפנא אחרת, כנראה שהיו לך סיבות טובות לעבור לשם. ובאמת, את כותבת שמבחינות אחרות- טוב לך שם ואת לא רוצה לוותר על הדברים האלו. פעמים רבות החיים מזמנים לנו מצבים כאלו של חוסר ודאות, שני כיוונים שבכל אחד יש יתרונות וחסרונות. זוהי ה דעת  שנכנסה לעולם בזמן חטא אדם הראשון. לפני שהוא אכל מעץ הדעת- היה טוב והיה רע. הכול היה מובן וברור. אבל מרגע שאדם וחווה אכלו מעץ הדעת נכנס הבלבול לעולם. אין טוב מוחלט ואין רע מוחלט. וכאן בעצם, נכנסת אלינו הבחירה החופשית אפשרות שניתנה רק לנו בני האדם. אז מה זה אומר? דבר ראשון שלא צריך להיבהל. זוהי דרך העולם וככה ה  בונה אותנו, מתוך בחירות. איזו אולפנא, איזו מגמה, לעבור ל-3 יחידות או להישאר ב-4. כל החלטה כזאת מקדמת אותנו הלאה ועוזרת לנו לגדול, במודע או שלא במודע. דבר שני, נראה לי שכדאי לברר לעצמך מה היו הסיבות שבגללן רצית לעבור דווקא לאולפנה הזו. חברות? שם טוב שיש לאולפנה? מיקום? תנאים? מגמות? הוואי חברתי? רמה לימודית או תורנית? אני מניחה שהיו לך סיבות טובות שבגללן בחרת דווקא במקום הזה. עכשיו, אחרי שאת ממקדת לעצמך את הסיבות, ואולי מגלה שחלק מהסיבות לא היו נכונות- למשל אולי חשבת שיהיה לך כייף להיות רחוק מהבית ועכשיו את מגלה שלא- סיבות כאלו את יכולה למחוק מהרשימה. תוסיפי לרשימת הסיבות גם דברים טובים שגילית רק אחרי שהגעת לאולפנה והם סיבות טובות להישאר. למשל חברות, מדריכה וכו. וגם, דברים שהם סיבות להישאר והם לאו דווקא יתרונות של האולפנא אלא דברים נלווים כמו למשל- את חוששת להתחיל פתאום מקום חדש או דברים מהסוג הזה. עכשיו תעמידי לעצמך את הסיבות להישאר מול הרצון לעזוב- מה לדעתך יותר משמעותי? אין כאן עניין של כמות. זה לא משנה אם יש יותר סיבות לכאן או לכאן. משנה מה את מרגישה וחושבת שיותר נכון. תדמייני את עצמך באולפנה שלך בשנה הבאה, האם זה משמח אותך? שם את באמת רוצה להיות או שהסיבות האלו הן לא מספיק חזקות? וגם להיפך. תדמייני את עצמך באולפנא טובה אחרת שיש לך קרוב לבית. שם את רוצה להיות? שם את שמחה? מישהי פעם סיפרה לי שכשהיא נפגשה עם בעלה היא עשתה לעצמה רשימה של בעד ונגד, הסיבות למה לא להתחתן איתו היו בערך פי שניים מהסיבות בעד. אבל בכל זאת הם התחתנו. למה הם התחתנו? ואם ככה-למה היא עשתה את הרשימה הזאת? כי זה עזר לה לעשות סדר בראש והיא החליטה שהסיבות בעד חזקות יותר מהסיבות נגד ולא משנה מה הכמות שלהן. אז מה אצלך יותר חזק- הרצון לעזוב או להישאר? ועוד משהו, כתבת שהמורה והמדריכה שלך אומרות שכדאי לך לעזוב. ואת לא רוצה. למה בעצם? אני לא אומרת לעזוב, אבל אני חושבת שלפעמים אנחנו מתלבטים על משהו, למשל-  אמא, איזה בגד כדאי לי ללבוש לחג?  ואז כשאמא עונה שכדאי את החצאית הלבנה אני אומרת לה שבעצם אני רוצה את החצאית השחורה. לפעמים כשמישהו מבחוץ אומר לנו מה כדאי לעשות זה מחדד לנו מה הרצון שלנו באמת. זו דרך נוספת שיכולה לעזור לך להחליט. מעבר לזה, אחרי שאת מחליטה מה שאת מחליטה- תמיד אפשר למצוא דברים שיאזנו את התמונה. למשל- אם את נשארת- אפשר אולי לבקש אישור מיוחד ליסוע יותר פעמים הביתה, או שיבואו לבקר אותך. גם טלפונים קבועים ודיבור עם כל האחים יכולים להקל על הגעגוע. או אולי למצוא לך תעסוקה לשעות שאת בפנימייה וישכיחו ממך קצת את הגעגוע- הדרכה בסניף, חברה טובה, התנדבות. ואם את מחליטה לעזוב- אולי יש מקום שהוא חצי פנימייה וקרוב יותר לבית? אולי בכל זאת יש אולפנא אחרת שגם היא מתאימה אפילו אם קצת פחות? ואם העניין הוא החברות או המדריכה- אז נראה לי שגם אם עוזבים אפשר לשמור על קשר, זה לא אותו דבר אבל אם משקיעים זה אפשרי. אני מקווה שנתתי לך כמה כיווני מחשבה, ועכשיו, יאללה- ההחלטה בידייך ואני סמוכה ובטוחה שכמו בכל דבר בחיים- אם ה  הביא אותך לכאן סימן שיש לך את הכלים להצליח בדרך הטובה ביותר. וכמובן- תמיד כדאי להתפלל- ה, הבאת אותי לכאן- תעזור לי להתקדם בדרך הנכונה והטובה ביותר בשבילי כדי לעשות את רצונך באמת. בהצלחה רבה רבה!! ואשמח מאד לשמוע איך מתקדמים העניינים, ובכלל. בשורות טובות! אביטל Avitalevi2 gmail.com