LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: דיני בשר וחלב: 1.מה הדין של אכילת דגים עם מאפה פרווה שנאפה בתנור בשרי? וכן תבשיל שנעשה בכלי בשרי? (בן יומו לא בן-יומו) 2. אם אני רוצה לאפות חלות לשבת כך שאוכל אותם בין בסעודה חלבית ובין בבשרית (חלות שונות לכל סעודה) באיזה תא של התנור לאפות? 3.(נראה שזה הסבר נכון לשאלה 2-) מה הדין של חלה שנאפתה בתנור חלבי מלוכלך כשהחלב לא - נראה בעין אלא שרוף לגבי אכילה עם בשר כאשר התנור בן יומו וכאשר אינו בן יומו?
תשובה: 1. התירו בשר שנתבשל בכלי של דגים בן יומו, וכן דגים שנתבשלו בכלי בשרי בן יומו ובלבד שהכלים יהיו נקיים, (עיין או"ה כלל לט דין כו) והסברא היא שאין סכנה בפליטת הכלים. וא"כ בודאי שלגבי מאכל פרווה אפילו בן יומו אין לחוש לאוכלו עם דגים. 2. תנור צריך לנקות שלא ישארו שאריות מאפיית החלב (או מהבשר) ולאחר 24 שעות יחממו בחום מקסימלי כעשרים דקות, ואז אפשר לאפות חלות ולאכלם עם מה שירצו. בפחות מ 24 שעות יש מקילים. הרב יהודה הלוי עמיחי
שאלה: סידור בית כנסת: 1. איך צריך לסדר את כיסאות בית הכנסת, האם ניתן לסדר אותם בצורת האות ח או האם חייבים לסדר אותם בשורות כשחזית הכסא להיכל? 2. איך הרב של בית הכנסת צריך לשבת כאשר פניו לציבור או להיכל? האמור צריך להיות לפי נוסח ספרדי ירושלמי.
תשובה: 1- אין דין מיוחד בסידור כסאות בית הכנסת, ניתן לסדרם גם בצורת ח' או כשחזית הכסא מופנית להיכל.מתוך ראיית בתי כנסת קדמונים בארץ וכמו כן בתי כנסת, כפי שנראו בתמונות באיטליה ובארצות המזרח, נראה שבזמנם העדיפו את צורת האות ח'. ובימנו נהוג יותר לסדר בשורות הפונות אל ההיכל. 2- לפי הנזכר בח ובספרי הלכה, ראוי שרב בית הכנסת ישב כשפניו אל הציבור, ויש מקומות שנהגו, כנראה מתוך ענווה שגם הרב פונה אל ההיכל. ברור, שאם לרב יש תפקיד להשגחה על עניני הציבור ראוי יותר שיהיו פניו אליהם, כדי שיוכל לפקח על הנעשה.
שאלה: בשר וחלב לתינוק: תינוק בן 8 חודשים שמנסים להטעימו בשר וטועם ואיננו רוצה, או שאוכל קצת. ואח"כ רוצה לינוק או לאכול מטרנה. האם יש בתינוק חובת שמירה עליו או על הוריו למונעו מאכילת בשר וחלב?
תשובה: תינוק אינו חייב בהמתנה בין חלב לבשר בפרט כשהוא בוכה ורוצה לאכול.
שאלה: תפילה על שרון - המשך: קראתי את תשובת הרב בה הרב כתב ששרון הוא בגדר תינוק שנשבה. שאלתי היא האם כל חילוני הוא אוטומטית בגדר תינוק שנשבה? לכאורה, תינוק שנשבה עניינו שלא הכיר את היהדות, אך שרון התאכזר בצורה קשה מאוד לתושבי הגוש, ומה שייך כאן תינוק שנשבה? הרי גם אנשי דור המבול לא למדו תורה ואף על פי כן נענשו, וכפי שכותב רב ניסים גאון בהקדמתו לש"ס שאלו הם דברים שהשכל מחייב.
תשובה: שרון לא קיבל מעולם חינוך דתי זיקתו לארץ אינה מכוח קדושתה או מצוותה. עם זאת אתה צודק שהגירוש נעשה בנחישות ללא כל רגישות לצד האנושי. לכן אינך חייב להתפלל על המשך משרתו אלא רק על אדם פרטי שיש לו זכויות וחובות שהרי בכ"ז אין להתעלם גם מתרומתו לבטחון המדינה.
שאלה: טבילת כלים בצבא?: התברר לי שבצבא הכלים (שיוצרו ע"י גוי) שמגיעים מבסיס ציוד למטבחיים הצהלי"ם אינם מוטבלים במקוה כלים ואיני יודע מי מטבילם.האם ישנו היתר כל שהוא לאכול מכלים אלו?
תשובה: שאלות הנוגעות לצבא יש להפנות לרב הצבאי היחידתי או לרבנות הצבאית הראשית. עקרונית רק אומר שכלים שאינם טבולים אינם טרפים, אסור לאכול בהם משום שהם חייבים טבילה וזו מוטלת על בעליהם (עיין בספרי באהלה של תורה ח"א סי' יט).
שאלה: נגיעה בעיוור: אני עובדת במרפאה ויש מטופל עיוור שאני צריכה לעזור לו כשהוא מגיע, לרדת מהמונית ולהכניס אותו לבניין. רציתי לדעת אם מותר שהוא ייגע בי (יחזיק לי את היד) כדי שאני אוכל להוביל אותו?
תשובה: עדיף לעשות זאת ע"י נגיעה בבגדיו ולא ישירות בגופו.
שאלה: אכילה לפני קידוש: מה הטעם שאסור על פי ההלכה לאכול לפני הקידוש בערב שבת?
תשובה: כבוד השבת מחייב להקדים קידוש לפני האכילה לכן אין לטעום לפני הקידוש.
שאלה: המתנת שש שעות אחרי דבר חריף: אם חתכתי בצל או לימון עם סכין בשרי ולאחר מכן אכלתי את הבצל עם חביתה (פרווה). האם אני צריך להמתין 6 שעות? אם כן מהו הנימוק, כי לשתי השיטות אין חשש (בשר בין השינים, ואין טעם בשר)? והאם יש חשיבות במקרה זה אם הסכין בן יומו?
תשובה: אין צורך להמתין שש שעות.
שאלה: התקדמות בעבודת ה : אני נשוי בן 39 ומזה שנתיים אני בתהליך התקרבות. אך את רוב לימודי אני עושה לבד (למדתי מורה נבוכים, הכוזרי, דרך ה, חובות הלבבות ועוד). יש לי די הרבה זמן פנוי וברצוני להתקדם בלימודים וגם בעשייה (כרגע אני מניח תפילין וטלית יום יום) אני די מרגיש תקוע במקום. אנא יעצו לי. אני גר בהרצליה.
תשובה: אני מקנא בך שאתה כל יום מתקדם. אתה לא תקוע. גם להחזיק מעמד ולא להוסיף כלפי חוץ שום דבר זה מאד חשוב. כדאי שתתחיל ללמוד גם דברים מעשיים. אם אתה יכול להתקדם בנושא שבת זה מאד חשוב. היסודות שכדאי להתקדם בהם זה שבת כשרות וטהרת המשפחה. כדאי מאד שתהיה בקשר עם מישהו ירא שמים שגר בסביבתך. ידוע לי על גרעין תורני בהרצליה.
שאלה: שמירת נגיעה במחול: אני לומדת הוראת מחול ובמסגרת לימודי יש ריקוד של קונטקט אימפרוביזציה שהיא צורת תנועה בה שני אנשים או יותר רוקדים רוקדים תוך שמירה על נקודת מגע פיזית ביניהם במהלך הריקוד. האם בזמן לימודים מקצועיים יש היתר למגע כזה בשיעורי קונטקט?
תשובה: לא הבנתי האם יש מגע פיזי או לא? האמת היא שגם ללא מגע פיזי, ריקוד של גבר מול אישה אינו הולם את גדרי הצניעות.
שאלה: צביעת שיער לפני חתונה: האם מותר לצבוע שיער לגבר שעומד להינשא, לבת הזוג שלי מאוד חשוב שלפחות בצילומים כולל הארוע עצמו שאצבע את השיער. האם אסור גם אם זה לכבוד יום חתונתי?
תשובה: צביעת שיער היא מנהג נשים ולכן גבר הצובע את שערותיו עובר על לא ילבש. אם יש אילוץ חד פעמי ניתן להתחשב בו, כגון: אלו העושים זאת לכבוד פורים.
שאלה: מפחדת מבת מצווה: אני בת 11.5 ובעוד מס חודשים אי"ה אהיה בת 12. הבעיה אצלי היא, שאינני רוצה להיות בת 12. כלומר, כמובן שאני רוצה להגיע לגיל זה בע"ה, אך אני יודעת שמגיל בת מצווה חטאי יירשמו, וזאת הסיבה למה שכתבתי לעיל. אמנם סבתי אמרה לי שאין לי חטאים, ואף עודדה אותי באמרה שבחתונה אי"ה כל החטאים נמחלים, אך בכל זאת, אני מפחדת לחטוא. עד לפני חצי שנה לא הייתי ילדה טובה, אלא ההפך, (מבחינת מצוות שבין אדם לחבירו) עד ש"נזכרתי" להתנהג יפה ועברתי שינוי ע-נ-ק. הרגלתי את עצמי להפסיק לקלל, להרביץ, ולהתחיל לעזור בעבודות הבית. התחולל בי מעבר עצום. אני לא זוכרת בדיוק למה שיניתי את עצמי כ"כ, אבל אני זוכרת שהיה לי קשה מאוד. קשה מאוד היה לי לעמוד במטרות שהצבתי לעצמי בלי לחזור להתנהגות הקודמת. אבל אכן עמדתי במטרות בהצלחה רבה. לאט לאט נפשי השתנתה וגם נראה שיפור סביבי- מגלים יותר אהבה אלי. פתאום קלטתי שבעוד מס חודשים יש לי בת מצווה, ואומנם ניסיתי להימנע כמה שיותר מכעס וכדו אבל אני עדיין מפחדת. אשמח אם תייעצו לי איך להתנהג.
תשובה: ראשית מזל טוב לך. את מפחדת וזה סימן שיש בך רוח טהרה דגולה. אולם את צריכה לדעת שהיחס שלך לקב"ה וכן לתורה היא יחס של יראת העונש. את חושבת שהדבר המרכזי במערכת היחסים שבין האדם לבין הקב"ה היא מערכת של מחויבות לעשות דברים כשעל העשייה יש שכר או לחילופין עונש. אולם את צריכה לדעת שזה לא הדבר המרכזי. היחסים בינינו לבין הקב"ה זה יחסי אהבה קירבה ודאגה. הקב"ה בעיקר דואג לנו ורצה בטובתינו. אנו עושים מצוות לא בגלל הפחד מפני העונש אלא בעיקר בגלל שאנו מאמינים שאלו המעשים הכי טובים והכי אמיתיים. מסופר על רבי משה פיינשטיין שפיסיכולוג אמר לו שהוא בדק את כל התפילות של העם היהודי והא ממש התפעל מהם. אבל תפלה אחת הפריעה לו. זו התפלה בראש השנה שבא אנו מבקשים מהקב"ה "ובכן תן פחדך על כל מעשיך" הרי לא טוב שאדם יפחד. ענה לו הגאון: תדע לך שכל אדם מפחד. אולם יש לנו בחירה. אדם שאינו מאמין בה' הוא מפחד מהרבה דברים בחיים. הוא מפחד שאנשים רעים יפגעו בו, הוא מפחד ממחלות או תאונות דרכים. אולם איש האמונה בוחר לפחוד מה'. אולם על יד הפחד מה' כל הפחדים האחרים נפטרים מהם. זו הבחירה היהודית. לסיכום: היהדות עיקרה לא מבוסות על יראה ופחד מה' אלא על אהבה וביטחון בה'. אנו כיהודים בוחרים שאם אנו מפחדים זה רק מה' וזה עוזר לנו שלא לפחד משום דבר אחר.
שאלה: מעשר על הלוואה מהבנק: האם צריך, או רצוי, להפריש מעשר מהלוואה מהבנק?
תשובה: אין מפרישים מעשר כספים מהלוואה שקיבלת.
שאלה: תחום שבת: לפי ההלכה, יכול להניח "עירוב תחומין" במרחק של 2,000 אמה ומשם לצעוד עוד 2,000 אמה.באשר לכך - ובאופן כללי - מספר שאלות: 1. האם נכון לומר, שבתוך היישוב - בתוך העירוב - ניתן ללכת כמה שרוצים? 2. אדם מעוניין לצאת מיישובו (המוקף בעירוב) ליישוב אחר (המוקף בעירוב). המרחק בין היישובים הוא 500 אמה. המרחק עד קצה היישוב השני הוא 15,000 אמה. האם לאחר שהאדם נכנס ליישוב השני הוא מוגבל בתחום שבת (2,000 אמה ועוד 2,000 אמה עם עירוב תחומין) או שמותר לו ללכת בתוך היישוב השני כמה שירצה (בתוך העירוב)? 3. מה הדין כמו בשאלה הקודמת לגבי שתי ערים סמוכות (כמו פ"ת ובני ברק)? האם לאחר שחוצה את העירוב (בהנחה שיש) מבני ברק לפ"ת יכול ללכת בפ"ת כמה שרוצה או שהוא מוגבל בתוך פ"ת עד 2,000 אמה (או עם עירוב תחומין עד 4,000 אמה ממקום שהתחיל)? 4. שאלה מעשית לשבת זו: אדם מעוניין ללכת בשבת לבית כנסת ביישוב פלוני מרחק של 5,200 אמה מקצה העירוב של מקום מושבו ויש יישוב אחר בדרך. המרחקים הם כך: מיישוב 1 ליישוב 2 - 500 אמה. מסוף העירוב של יישוב 2 ועד יישוב 3 - כ-500 אמה. בסה"כ מסוף העירוב של יישוב 1 לקצה העירוב של יישוב 3 - 4,500 אמה. מקצה העירוב של יישוב 3 ועד בית הכנסת שביישוב 3 - 700 אמה. מה הדין?
תשובה: בשבת יש איסור מהתורה לטלטל חפץ ברשות הרבים ולהוציא חפץ מרשות היחיד לרשות הרבים. חכמים הוסיפו שאף בחצר שיש בה כמה בתים אין לטלטל בלא עירב חצירות שמאחר והחצר שייכת לכמה אנשים עלול להתבלבל ולטלטל ברשות היחיד לרשות הרבים מהתורה. כמו כן, אסרו חכמים על האדם ללכת מחוץ למקומו יותר מאלפים אמה לכל צד וסמכו את הדבר על הפסוק "אל יצא איש ממקומו".ומפני שאיסור זה הוא מדרבנן הקלו למי שצריך לשים עירוב בסוף אלפיים אמה מהמקום בו הוא נמצא בכניסת שבת ויהיה לו אפשרות ללכת לאותו כיוון אלפיים אמה עד לעירובו ועוד אלפיים אמה מעירובו. (מהמקום בו הוא נמצא אסור לו ללכת לכיוון הנגדי לעירוב.) 1. יישוב מוקף מחיצות נחשב כולו מקומו ולכן מותר ללכת בכולו ומחוצה לו אלפיים אמה לכל כיוון. (שולחן ערוך אורח חיים סימן שצו סעיף ב ומשנה ברורה סעיף קטן יא וסימן שצז סעיף א ומשנה ברורה סעיף קטן ג) 2. אם מדד 1000 אמה והגיע לעיר שאורכה 500 אמה נחשבת לו כל העיר כ-4 אמות ויכול ללכת ממנה עוד 996 אמה. אבל עם העיר גדולה והאלפיים אמה נגמרים באמצעה אינו יכול ללכת את כולה אלא רק עד סוף האלפיים אמה שלו. ובמקרה שהבאת אינו יכול ללכת את כל העיר למרות העירוב אלא רק עד סוף הארבעת אלפים אמה שלו. (שולחן ערוך אורח חיים סימן תח סעיף א ומשנה ברורה סעיף קטן יא) 3.שתי ערים הסמוכות זה לזה 141 אמות ושליש אמה חשובות כעיר אחת לעניין תחומין ואפשר ללכת את כל העיר השניה ולמדוד ממנה אלפיים אמה וכן הדין בערים מרוחקות יותר אלא שביניהם יש בית בכל 70 אמה נחשבות כעיר אחת לעניין תחומין. (שולחן ערוך אורח חיים סימן שצח סעיף ו וסעיף ז) 4. כדי לענות באופן ברור על השאלה הזו צריך לדעת כמה אורכו של יישוב 2 אבל נראה מהשאלה שאורכו 3500 אמה. אם כולו נכלל בתוך 4000 אמה מהיישוב הראשון יהיה מותר ללכת לבית הכנסת.
שאלה: להתחיל להיפגש?: אני בחור בן עשרים וחצי, בני"ש שכרגע משרת בצבא. בעוד שבעה חודשים אני מסיים את השירות הצבאי ובעזרת השם אני מתכוון לחזור לישיבה, הציעו לי חברי הצעות שידוכין, ואני לא יודע האם לענות בחיוב מכיוון שאני לא יודע אם אני בזמן הראוי מבחינה נפשית ורוחנית. מה אני אמור להרגיש, והאם לא כדאי עוד לשבת כמה זמן בישיבה כבחור צעיר בראש שקט כי כרגע אני מרגיש שאני עוד לא יודע ש"ס ופוסקים?
תשובה: אתה לא צריך להתעכב משום שאינך יודע ש"ס ופוסקים. עיקר מה שאתה צריך לבדוק זה האם מבחינה נפשית זהו הזמן המתאים לך. אם יש לך צורך לקשר עמוק או צורך שיהי לך את הבית שלך המקום שלך שתביא לידי ביטוי את כוחותיך אזי תתחיל להיפגש. אם אתה עדיין שמח בחיי הרווקות ואתה מלא משאיפות טובות של לימוד והתקדמות רוחנית תמשיך בכך עוד פרק זמן מסויים ועוד כשנה שנתיים תפגש. תצליח בכל דרכיך.
שאלה: שכינה בצד מערב?: כששאלתי מדוע פונים לצד מערב בזמן שירת "לכה דודי", נעניתי כי: בצד מערב נמצאת השכינה. ושאלותיי: 1. מהי "שכינה"? 2. מדוע נמצאת בצד מערב?
תשובה: "שכינה" היא כינויי למקום בו מתגלה הקב"ה. בבית המקדש המקום המקודש ביותר היה בצד המערבי של המקדש ולאחר החורבן "שכינה" לא זזה מכותל מערבי ולכן נהוג לומר שהשכינה נמצאת בצד המערבי. ישנם שני טעמים לכך שאנו פונים לצד מערב בזמן אמירת "בואי ב " אשר ב"לכה דודי". הטעם הראשון מופיע במשנה ברורה (אורח חיים סימן רסב סעיף קטן י), שנוהגים לעמוד בפני השבת כמו שעומדים לפני אדם גדול ולכן מסתובבים לצד מערב. בבתי הכנסת שבאירופה הפתח היה בצד מערב ולכן כשהיו פונים לצד מערב פניהם היו לכיוון הפתח אולם במקום בו הפתח אינו בצד מערב נחלקו המנהגים להיכן פונים. כף החיים (אורח חיים סימן רסב סעיף קטן לב) מביא שפונים למערב משום ששם החמה שוקעת ולכן לא משנה היכן הפתח תמיד פונה לצד מערב (וכן דעת הרב פיינשטיין אגרות משה אורח חיים חלק ג סימן מה). מנהג אחר שפונים לכיוון הפתח שנראים כיוצאים לקראת השבת (ערוך השולחן סימן רסב סעיף ה) טעם נוסף הוא שבמקום גדול לא תמיד יודעים אם יש אבלים ולכן פונים לצד מערב שבו הפתח שם יושבים האבלים לראות אם יש אבל או למנהגנו שהאבל נכנס לאחר "בואי ב " וכולם פונים כדי לנחמו (ספר טעמי המנהגים קונטרס אחרון רסד יח עמוד קכז)
שאלה: יחוד בגיל 100?: אני בן 82 שנים, ואבא שלי שמלאו לו 103 שנים בשנה שעברה, ונפטרה אישתו (שהיא אמא שלי זצ"ל) - זצ"ל, 8 שנים לפני, בגיל 96, האם מותר לו להתייחד עם אשה זקנה בת 94 שהיא לא אישתו, ואם אני נמצא לבד בחדר, האם מותר לי להתייחד איתה? אני מבקש לפרט לפחות במקצת.
תשובה: דיני יחוד חלים על כל גיל אלא א"כ יש אילוץ של פיקוח נפש.
שאלה: טיפת חלב על קומקום: טיפת חלב ניתזה על קומקום חשמלי מלא מים רותחים, מה דין הקומקום?
תשובה: מן הסתם יש שישים במים שבתוך הקומקום כנגד הטיפה, והכל מותר.
שאלה: חשמל אחר נרות שבת: האם מותר להדליק אור חשמל לאחר שברכתי והדלקתי נרות שבת? יש לציין שאני תמניה.
תשובה: לספרדים ולתימנים בד"כ אינה מקבלת שבת בהדלקה ולכן מותר עד כמה דקות סמוך לשקיעה לעשות מלאכות, אא"כ מתנה ורוצה אחרת. ואילו לאשכנזים הפוך בד"כ מקבלת שבת בהדלקה ולכן אסור, אא"כ מתנה ורוצה שלא לקבל שבת. הרב רואי מרגלית.
שאלה: תפילה שעוזרת לזולת: האם קיימת במסורת דוגמא לתפילה שנישאה ע"י אדם מסוים ולא התגשמה עבורו אלא עזרה כעבור מס שנים (אפילו דורות) לאדם אחר?
תשובה: "קבע הקב"ה חוק בבריאה, שבהתעוררות שלנו מלמטה להתקרב אל רבונו של עולם ולבקש ממנו ברכה, יתעורר הוא מלמעלה להשפיע עלינו טוב, לפי צרכינו ולפי צורך העולם. ועניין זה מוזכר בזוהר הקדוש במקומות רבים. כלומר, גם כאשר ראוי שה' ישפיע טובה לעולם או לאדם, פעמים שהיא מתעכבת עד אשר ידע האדם את מצוקתו ויתפלל מקירות ליבו לה'." (פניני הלכה, תפילה פרק א ג) כל תפילה שאדם מתפלל פועלת ומשפיעה וכמו שאמר רבי חנינא: "כל המאריך בתפלתו אין תפלתו חוזרת ריקם" (מסכת ברכות לב עמוד ב). ריקם היא לא חוזרת אבל לפעמים היא לא משפיעה באופן מיידי אלא רק לאחר זמן. לא מצאתי מקומות מפורשים לתפילה כזו אולם ישנם מדרשים המביאים תפילות של אבותינו שהועילו לאחר כמה דורות, לדוגמא, יעקב כשברך את השבטים לפני מותו אמר לדן "לישועתך קויתי ה'" (בראשית מט יח) ומסביר רש"י (על פי מדרש אגדה) שיעקב התפלל על שמשון שה' ישמע תפילתו, כשביקש מהקב"ה שיעזור לו להפיל את העמודים לאחר שניקרו את עיניו והעמידוהו בין העמודים לצחוק עליו. (וכן פירש גם הרד"ק)
שאלה: תפילה על אריאל שרון : מה שונה אריאל שרון, ממלך ישראל אחאב שבמותו נאמר ותעבור הרינה במחנה, והגמרא בסנהדרין אומרת שהקב"ה לא שמח אך עם ישראל ישראל שמח?
תשובה: צריך להפריד בין האדם לבין המשרה מי שאינו מעונין בהמשך משרתו של ראש שהממשלה אינו יכול להתפלל על כך שימשיך בתפקידו, עם זאת הוא יכול להתפלל עליו כעל כל אדם מישראל שיבריא, גם באחאב מדובר על הפסק מלכותו ולא על בריאותו האישית.
שאלה: סדר ליל ט"ו בשבט: האם ישנו מקום למנהג שקיים היום לערוך סדרים מסוג זה, ואיך ראוי לעורכם?
תשובה: מנהג זה לא מוזכר בהלכה, אבל התפשט בישראל בשביל להרבות חיבתה של ארץ-ישראל. בקבלה האריכו בפרטי עריכת הסדר הזה, ונראה לי שזהו מנהג ראוי, אך אין בזה שום חיוב.
שאלה: טבילת כלים: בהמשך לשאלתי ולתשובתו של הרב. האם הגוי צריך לדעת שאני מקנה לו את הכלי או שמספיק שאני מזכיר את שמו במעמד ההקנייה?
תשובה: אין צורך שהגוי ידע שהכלי מוקנה לו.
שאלה: מי ברא את אלוקים?: יש לי שאלה מבחינת הההיגיון לגבי האמונה באלוקים. אם נניח שיש כח עליון שברא את העולם אז עולה מכאן שאלה. מצד אחד רבים מחזיקים בטיעון שלא ייתכן שעולם כה מופלא ומורכב קיים מעצמו - אז אם נשתמש בהיגיון, הרי ש קל וחומר שלא ייתכן שאלוקים נוצר מעצמו - הרי אלוקים אמור להיות דבר הרבה יותר מורכב מהעולם. לעניות דעתי, הרבה יותר הגיוני להניח דווקא שאין כוח עליון שברא את העולם, כי כפי שאמרתי: אם את העולם קשה לקבל שהוא נוצר מעצמו - אז וקל וחומר שהרבה יותר קשה לקבל שאלוקים נוצר מעצמו. מהי דעת כבוד הרב?
תשובה: בשאלתך הבאת נתון שאתה מתייחס אליו באופן ודאי ועליו בנית את הקל וחומר אולם נתון זה הינו בעייתי. כתבת שקשה לקבל שאלוקים נוצר מעצמו דבר זה נכון כי אחד משלוש עשרה העיקרים שמביא הרמב"ם הוא שהקב"ה היה הווה ויהיה. הקב"ה לא נוצר מעצמו אלא תמיד היה, תמיד נמצא ותמיד יהיה. אין אנחנו יכולים להבין את כל גדלותו של הקב"ה ולכן אנחנו לא יכולים לתפוס בשכלנו את העניין הזה אולם אנו מאמינים באמונה שלמה שכך הם הדברים. וכמו המשפט הידוע "במקום שנגמר השכל שם מתחילה האמונה". אפשר אכן להגיד שאינך מאמין בכך אולם כבר עמד על דברים אלו רבי יהודה הלוי (בכוזרי מאמר ראשון) והסביר שהשכל קשה לו להבין את מציאות בריאת העולם וכמו כן קשה לו להבין את היותו של העולם קדמון אולם כבר אמר לנו משה רבינו עליו ה בדברי נבואתו מאת ה' שהעולם נברא ואנחנו מאמינים בה' ובמשה עבדו. ה'רעיון' שבלומר שהיה הקב"ה הוא לומר שישנה נקודה שכל ההנחות שלנו לגבי הבריאה, כגון שדבר לא נוצר מעצמו וכו', אינן נכונות לגביו, כי הוא לא 'שייך' לעולם שלנו. ממילא השאלות 'מי יצר אותו', 'איך ייתכן שהיה מאז ומתמיד' וכו' אינן נכונות לגביו. ה'סופי' לא יכול לשאול מתוך הנחות העולם שלו על ה'אין סוף', כי ל'אין סוף' יש 'כללי עבודה' אחרים, שונים, שהסופי אינו מסוגל להכילם בדעתו. קשה לנו להשלים עם הנקודה הזו שיש משהו שהוא מעבר לשכל שלנו, אבל בין הפיתרון שאומר שמה שלפנינו, החומר הגשמי, נוצר מעצמו, לבין פיתרון שאומר שישנו עוד 'משהו' שיש לו תכונות אחרות, יהיו כפי שיהיו, הפיתרון האחרון הוא היותר הגיוני. ר' יהונתן יעקובי
שאלה: מטריה בשבת?: קראתי את התשובה שניתנה באתר לגבי פתיחת מטריה בשבת ולפיה חלק מהפוסקים מתיר פתיחת מטריה בשבת אך פוסקי זמננו קיבלו את העמדה שאסור. היום היה גשם חזק ומעיק ובאמת שהיה לי קשה להגיע לביה"כ ללא מטריה. לפני כמה שבועות זה היה כמעט ממש בלתי אפשרי - אני מתפלל בביה"כ קטן ובשבתות גשומות במיוחד לעיתים נוצר מצב שאין מניין - אני מניח שלו היה מותר לפתוח מטריה אולי יותר אנשים היו באים מכיוון שאנשים בביה"כ מקפידים על האיסור עד כמה שראיתי. שאלתי היא האם במידה מסויימת לא מדובר בגזירה שלא ניתן לעמוד בה? אני שם לב שההלכות בנות ימינו נוטות יותר להחמרה (אם כי איני רב ואני כותב יותר מלבי) האם באמת בעניין המטריה יש מקום להחמרה הזאת שהיא, אולי, בבחינת "חדש אסור מן התורה"?
תשובה: היות ורוב גדולי האחרונים החליטו שבשימוש מטריה בשבת יש בזה משום מלאכה מן התורה. לכן, אע"פ, שלא יהיה מנין בבית הכנסת עדיין אין להתיר הליכה עם מטריה. כידוע בחו"ל (אמריקה) ישנם מקומות ששם בית הכנסת הוא במרחק גדול וללא מכונית יתכן שלא יהיה מנין ובמקומות מסוימים יכול להיות, שאפילו יגרום הדבר לריחוקם של יהודים מתורה ומצוות ואעפ"כ אין להתיר, כי אין לעשות מצווה הבאה בעבירה. ואין בזה משום חדש האסור מן התורה.
שאלה: שאלות דקדוקיות: א."ברכו את ה המבורך", " המברך את עמו ישראל ב " מדוע במילה "המבורך", "המברך" אין דגש במ"ם? וכמו"כ מדוע יש סידורים המציינים את המ"ם בשוא-נע למרות שאין דגש? ב.בשיר השירים בפרק ז פסוק ג כתוב "שררך" בכל הסידורים שבדקתי לא צויינה הרי"ש הראשונה בשוא נע, למרות הכלל "הדומות", האם זו טעות, ואם לא מדוע?
תשובה: מבוא קצר: לצערנו, רוב ככול כללי לשון המקרא לא הגיעו לידינו באופן מסודר משלשלת מוסרי התורה. הלכך דרך הפעולה להגדרת כללי הלשון שלפיהם "עובד" המקרא היא עיון במקרא וניסיון להתחקות אחר חוקיות מסוימת. כך שמו לב המדקדקים שישנם בניינים שונים לפעלים, משקלים שונים לשמות עצם וכו'. כך גם לגבי ניקוד לשון המקרא. מסורת ניקוד המקרא שהתקבלה (כיום בכל תפוצות ישראל) היא המסורת הטברנית המיוחסת לבן אשר שחי במאה התשיעית למניינם. הם ניקדו על פי כללים שהיו בידם, על פי כללים שהם שמו לב אליהם ועל פי מסורות שונות שהיו בידם. הלכך אנו מקבלים את דבריהם כמסורת לגיטימית שיש לה בית-אב ואין אנו מנסים לתקנם ולטעון "מדוע ניקדתם פה בצורה כזו, הרי זה חורג מהכללים הרגילים שנוהגים אצלכם?" שכן אם ישנה חריגה, הרי יש לכך סיבה ומסורת. וכעת לגבי שאלותיך: א. לגבי השמטת הדגש במ"ם שבמילים המברך, המבורך: לפי דקדוק לשון המקרא מ' שוואית בצורת הבינוני (הווה) אינה מקבלת דגש, ולכן אין דגש במילים המברך, המבורך, המפואר, המקבלים וכו' וכן הדין בבוא ה"א היידוע לפני י' שוואית - אין דגש. למשל: הילדים, המדברים, המשומר וכו'. (יוצאים מן הכלל המילים: היהודים, היוונים - שמצאנו אותן במקורות עם דגש  כאמור כך מצאנו ואין אנו שואלים על כך שאלות או טוענים לחוסר עקביות). ב. לגבי כלל הדומות במילה "שררך". כלל הדומות הובא בספר של רבי אליהו בחור שחי בתחילת המאה ה-16. כלל זה לא אומץ על ידי המסורת הטברנית, ולכן ספרי המקרא המצויים והמקובלים בידינו לא ניקדו את הרי"ש הראשונה שבמילה שררך בשווא נע. עם זאת, אי אפשר לטעון שמי שמתעקש להגות את המילה שררך עם שווא נע בהסתמך על הכלל של רבי אליהו בחור - הוא טועה, שכן מסתבר שלרבי אליהו בחור הייתה את המסורת הדקדוקית שלו. ואם כן יש פה מחלוקת בין המסורות וכל אחד ילך לפי שיטתו. אולם כאמור כללו של רבי אליהו בחור לא אומץ בצורה גורפת על ידי המסורה הטברנית. ר' הלל אשכולי.
שאלה: פת עכו"ם בעובדת זרה?: במידה ונוכרייה המטפלת באופן סיעודי צמוד בקשיש יהודי מוגבל לגמרי (מגורים משותפים, אכילה משותפת וכו ) אפתה לחם (התנור של בעל הבית,הקמח מנופה התבניות מוכשרות וכו ) האם מותר לו לאכול מלחם זה? והאם מותר לאחרים לאכול ממנו? האמור הוא בשיש חשש שמא תעלב.
תשובה: בישולי נוכרים אסורים לישראל. לחם פלטר דהיינו שנאפה ע" נחתום למטרות מסחריות מותר כשאין לחם אחר. יש להסביר לה זאת בדרכי נועם שלכל דת יש הוראות והנחיות למאמיניה. היא לא תיפגע.
שאלה: מידת השליטה של האדם על גורלו: עד כמה האדם אחראי על גורלו? אני זוכר מעשיה שספרו לי כשהייתי ילד, על מידת הביטחון בה. על אדם ששמע בבית הכנסת המדרש בשעת הדרשה שאם אדם יבטח שה לגבי הפרנסה, הוא לא יצטרך לעבוד, אלא ה יתן לו את פרנסתו. והאדם הפסיק לעבוד בכלל והחל ללמוד תורה כל היום. והכסף שלו החל להגמר, ואז הוא התחיל למכור את הרכוש שלו כדי לפרנס את עצמו ואת בני ביתו. עד כמה שזכור לי אפילו בני משפחתו לחצו עליו שילך לעבוד, אך הוא עמד בשלו ובטח בה באמונה שלמה. בסופו של דבר, הוא נאלץ למכור את כל הדברים שהיו לו, עד שהוא מכר את החמור שלו, שזה היה הדבר האחרון שעוד נותר לו. את החמור שלו הוא מכר לגוי. הגוי הזה מצא מטמון, ותוך כדי שהוא מעמיס על העגלה שאליה רתום החמור את המטמון, הוא נפל ומת. החמור שהיה רגיל לבעליו הקודם (היהודי), החל לצעוד לכיון ביתו של היהודי. ואותו היהודי קבל את המטמון. ואני בטוח שישנם עוד ועוד סיפורי מעשיות כאלה במקורות שלנו. יוצא מכאן שלכאורה יש לאדם מידה לא מבוטלת של שליטה על המציאות שלו, על הגורל שלו. השאלה שלי, האם זה נכון, ואם כן איך אפשר לרתום את כח המחשבה לחיי היום יום שלנו?
תשובה: נושא זה הינו נושא רחב. כנראה שיש בשאלה זו מחלוקת בין גדולי ישראל. יש שסברו שאין כלל קשר בין חובת ההשתדלות לחובת הביטחון. כך נראה מדברי הרמב"ם שסבר שגם בעל בטחון בה' צריך ללכת אל הרופא. וכך כתב מפורש בספר עקידת יצחק. ואילו יש שסברו שמידת ההשתדלות תלויה במידת הבטחון. ככל שאדם הוא בעל ביטחון גדול יותר כך יכול לצמצם את השתדלותו באופן טבעי. כך נראה בשיטת הרמב"ן שכתב שאדם שהוא בוטח בה' יכול להימנע מללכת אל הרופא. התורה רק התירה להשתדל לרפואתו. אולם יש עדיפות לבטוח בה'. מפורסמת דעתו של בעל החזון איש שכתב בספרו אמונה ובטחון שזו טעות מושרשת לחשוב שמי שבוטח בה' יכול למעט מחובת השתדלותו משום שאין מציאות הביטחון מבטיחה דבר בנוגע למימוש הדבר שאתה חפץ שיתקיים. מידת הביטחון לדעתו היא האמונה בהשגחה פרטית ובביטחון בכך שה' יעשה את הטוב ביותר לנו. הברכי יוסף כותב שהלכה למעשה יש חובת השתדלות בדרכי הטבע. אולם יש אחרונים שבכל אופן סוברים שלמרות שיש באופן בסיסי חובת השתדלות יש אפשרות והיא מידה מעולה למעט מחובת ההשתדלות. כך נראית דעתו של מרן החפץ חיים שאומר שבכדי לקיים מצווה ניתן לבטוח במידה מסויימת על הסיעתא דשמיא. אולם יש להלביש הכל בדרך טיבעית.
שאלה: חגים לעתיד לבוא: איזה חגים או צומות יתבטלו לעתיד לבוא, ומהם המקורות לכך?
תשובה: את שאלתך יש לחלק לשני עניינים. הראשון הוא חגים והשני צומות כי כל אחד הוא עניין בפני עצמו. המדרש במשלי (בובר פרשה ט וילקוט שמעוני רמז תתקמד) אומר שלעתיד לבוא יתבטלו כל המועדים חוץ מפורים ויום הכיפורים. יש מהפוסקים שהסבירו את המדרש שאין זה כפשוטו אלא שמשמעו שתרבה כל כך הטובה בעולם עד שכל הימים יהיו בעיניהם כימים טובים וימשיכו לקיים את מצוות החגים וגם את יום הפורים (שו"ת רדב"ז חלק ב תשובה תתכ"ח). ויש שהסבירו שעל כל החגים אין הבטחה מאת הקב"ה שלא יגרום החטא ויתבטלו באחד מן הזמנים חוץ מימי הפורים ויום הכיפורים שתמיד יתקיימו (שו"ת הרשב"א חלק א תשובה צ"ג). לעומתם יש הסוברים כפשוטו שהמצוות בצורתן הנוכחית יתבטלו ויתקיימו באופן המתאים יותר לעתיד לבא חוץ מפורים ויום הכיפורים שישארו במתכונתם הנוכחית (מהר"ל תפארת ישראל פרקים נב ונג). עניין הצומות שונה הוא (כמובן, שאין מדובר על יום הכיפורים אלא רק על שאר הצומות). חכמינו תיקנו את הצומות זכר לצרות שעברנו ולכן לעתיד לבוא כשנגאל ויבנה בית המקדש אין עוד טעם להתאבל על הצרות אלא ימים אלו יהפכו לימי ששון ושמחה על שנושענו מכל צרותינו. (מסכת ראש השנה דף יח עמוד ב, רמב"ם זמנים הלכות תעניות פרק ה הלכה יט וטור אורח חיים סימן תקן)
שאלה: פסיפלורה וערלה?: ראיתי שיש דעות שונות איך להתייחס לפסיפלורה כפי שמובא בחוברת אמונת עיתך שבהוצאת המכון תורה והארץ. הייתי מעוניין לדעת כפי מי צריך לנהוג? עליי לציין שלפעמים רבני השכונות אינם בקיאים בהלכות אלו.
תשובה: פסיפלורה היא צמח רב שנתי ולכן דינה כאילן שפרותיו אסורים מדין ערלה.
שאלה: פגישות: אני כמעט בת 21 ואנשים מסביבי כבר מנסים לסדר לי כל מיני פגישות עיוורות. על אף גילי אני מאוד חוששת ודוחה את ההצעות. אני פשוט מרגישה מובכת מכל הקטע זה. מה אעשה?האם יש סיכוי שכך אפספס את הזיווג המיועד לי?!
תשובה: אפשר להיענות להצעות כשהן באות מאנשים הגונים, שאת סומכת על דבריהם, ותזכי לברכת ד' בהחלטתך.
שאלה: טהרת המשפחה: הייתי מעוניינת לשמוע בפירוט מרבני הישיבה את ההתייחסות ההלכתית בעניין ילד ה שנולדו להורים שקרוב לודאי לא שמרו או הקפידו על טהרת המשפחה?
תשובה: הילד כשר מבחינת ההלכה להתחתן. אך כיון שנולד באיסור יש לכך השלכות רוחניות. אך לא מן הנמנע שיהיה בסופו של דבר צדיק ותלמיד חכם. יש צדיק בן רשע.