שאלה: מה הדרך הנכונה?: בסייעתא דשמייא ובהשתדלותנו כבוד הרב! אני בחורה דתייה לאומית בת 17 וחצי, לומדת באולפנה עם אמונה ברמה גבוהה יחסית ולאחרונה שאלה מטרידה אותי. שאלתי היא כזאת - האם להיות בחור בחורה חרדיים זה האידיאל? האם לזה אנחנו צריכים לשאוף? מציאות החיים הזאת של לשבת וללמוד תורה כל היום ולהחמיר בכל דבר בלי להתחשב במודרניזציה זו דרך החיים הנכונה? האם זה רצון הקב"ה? עד כמה צריך להתחזק? אני באמת שואלת, יום אחד יצא לי לדבר עם בחור חרדי בזמן האחרון וההשקפה שלהם היא שזו הדרך הנכונה ביותר, שכולנו חוץ מהם טועים, שבחורי הישיבות מחזיקים את העולם, שהם הולכים להינצל שיבוא המשיח בעזרת ה, שאצל הדתיים הלאומיים הכל פריצות וכ"ו, בקיצור שכולם צריכים להיות כמוהם כי זה רצון ה. מה מכל זה נכון? לנו ולהם יש השקפות מאוד שונות, מהי דרך האמצע הנכונה? עד כמה אני בתור בחורה דתייה צריכה לקחת על עצמי ולהתחזק? מראש!
תשובה: לך דרך החיים של הציבור התורני לאומי קרובה יותר להדרכות של התורה כולם מסכימים שה  הנחיל לנו את ארץ ישראל ומצווה ליישב אותה שזה כולל כמובן את החשיבות שבשירות בצבא מעבר למצוות הצלת נפשות ומצוות לא תעמוד על דם רעך. כך גם לגבי היחס לעבודה רבים הם מאמרי ח המשבחים את האדם הנהנה מיגיע כפיו והאמת שכך נהגו גם בציבור החרדי עד לזמן הקמת המדינה - רובם ככולם עבדו אלא שבעקבות תנועת ההשכלה החילונית שרבים עזבו תורה ומצוות ובעקבות השואה הנוראה שהחריבה ברגע אחד עולם תורני שלם על ישיבותיו ורבניו, ראו מנהיגי ורבני הציבור החרדי צורך לעשות פעולה יוצאת דופן על מנת להתמודד עם מציאות קשה זו ולכן עשו 2 פעולות א. הפניית כל הציבור אך ורק ללימוד תורה כאשר זה כולל גם את אלו שאינם מוכשרים לכך מפאת החשש שיתקללקלו מהחילונים וזו בעצם גם הסיבה לפעולה השניה - הפרדת הקהילות והסתגרות פנימית בשכונות נפרדות ומתוך כך גם אי שירות בצבא האמת היא שגם בדרך זו יש הגיון ויש לה מקום כפי שהדריכו אותם גדולי התורה אלא לדעת גדולי תורה אחרים כשעושים סיכום כולל החסרונות שיש בדרך זו רבים מהיתרונות הציבור הדתי לאומי בחר בדרך שונה מתוך הבנה שתנועת ההשכלה החילונית לא נוצרה עם הקמת המדינה אלא הרבה לפני כן, ודווקא מתוך הקהילות החרדיות בגרמניה ואירופה היו כ60 אחוזים של התבוללות ונישואי תערובת עם גויים כך שכנראה הבעייה איננה חוסר הסתגרות אלא להיפך חוסר בהצבת חזון חדש, הבנה שיסוד המשבר נובע משאיפה פנימית להתקדמות ועשייה חיובית כחלק מהתקדמות שלבי הגאולה הכוללים שיבה לארץ ולגילוי דבר ה  במציאות הגשמית כמו שנאמר "ואתם תהיו לי ממלכת כהנים וגוי קדוש" דהיינו ממלכה שלימה הכוללת את כל מערכות החיים אבל באופן של קדושה ולא ממלכת כוללים העסוקים בהתגוננות ושימור הקיום המינימלי עד בא גואל ולכן בסיכום אין כאן מחלוקת על עצם הציווים של התורה אלא על דרך היישום בפועל והבנת התקופה אין זה נכון שהציבור החרדי מקיים מצוות יותר מהציבור הדתי לאומי להיפך הציבור הדתי לאומי מקיים יותר מצוות אלא שאצל החרדים ישנם הרבה החמרות חיצוניות שאינן קשורות לעיקר הדין ומנגד גם הרבה חסרונות לא קטנים למשל צניעות בלבוש באמת הרבה חרדיות כיום לבושות באופן לא צנוע כגום פיאות מודרניות בגדים יקרים מאד ומנצנצים חצאית קצרות וכו  לעומת הרבה בנות דתיות לאומיות שהם הרבה יותר צנועות. גם בשאר התחומים כגון כשרות בפועל רוב החומרות של החרדים הם הידורים והחמרות שאינם קשורים לעיקר הדין ומימילא המשקל התורני של החמרות אלו אינו משמעותי ומנגד יש בציבור החרדי התעלמות ממספר מצוות שהם הרבה יותר מהותיות כגון ישוב הארץ, פרנסה, גמ"ח כגון שירות לאומי והגנה על העם והמדינה - לדוגמא עשיית מילואים חודש בשנה פירושה גמילות חסד בגופו במשך חודש שלם לילות כימים של שמירה בחורף ובקיץ בגשם ובחום. רק שרובנו מקבלים את זה כמובן מאליו ולא מתיחסים לזה כאל "מצווה" חשובה כפי שאכן היה ראוי. וכן בעניין מצוות הצדקה - גם מאות גמחי"ם של מוצצים וחיתולים אינם מתקרבים לתרומה קבועה של מעשר כספים הניתנת לביצוע כמובן(באופן הראוי ללא קיזוזים) רק בקרב מי שעובד. אני מכיר עשרות רבות של משפחות שאמנם אינם לבושים עם חליפה ומגבעת ולעתים אפילו הכיפה שלהם די קטנה אך בפועל הם תורמים אלפי שקלים מידי שנה לישיבות (אנשים מהשורה שאינם עשירים) כך שכשעושים סיכום אמיתי של רמת השקעה וקיום המצוות עצמם ללא הוספת חומרות שמשקלם נמוך כי אינם מעיקר הדיןיוצא שהציבור הדתי לאומי מקיים את כל המצוות שהחרדים עושים רק בתוספת מצוות רבות אחרות אייל משה