שאלה: תנועה מעורבת: לר שרלו הבנתי שגישתו של הרב היא שתנועה מעורבת היא דבר לכתחילה. הייתי רוצה לספר את חוויתי בעיניין ולהביא את המסקנה מכך ולשמוע את דעת הרב. אני זוכר את עצמי בתור חניך בני עקיבא מלידה. מאז שנכנסתי לבני עקיבא אני זוכר שכמעט ולא הייתה שבת שלא הייתי בא לפעולות. ואני חייב לומר שזה לא היה קל, כי היה תהליך דיי קבוע שאחרי חודש אירגון כמות החניכים בשבת יורדת משמעותית, ואף על פי כן לא ויתרתי. אני זוכר את עצמי דבק בדרכה של בני עקיבא בכל ליבי ומעוזי (אפילו בכיתי בטקסים) והרגשתי בילדותי שזו הדרך. אף על פי כן לא נכנסתי להדרכה. אז בעיקר זה היה משום שלא הרגשתי שאני מסוגל להדריך, אבל בהמשך הצטרפה הסיבה שההדרכה הייתה מעורבת, ולא רציתי להעמיד את עצמי בניסיון. לעומתי היה לי חבר, מאוד אידאליסט אבל לא סופר דוס, שהיה מדריך ומידי פעם היה לנו את הוויכוח הזה איך להתייחס לבנות, ובכלל, לבני עקיבא. שניים עברו. התבגרנו. הלכנו לישיבות. למדנו תורה. עינינו נפקחו. היום, במבט לאחור, אני פשוט מחזיק את הראש ולא מבין. אף על פי שלא ממש הייתי מעורב בבני עקיבא, אי אפשר לומר שהאווירה לא השפיעה עליי. אני לא מבין איך אפשר לגדול בתור יהודי מאמין בחברה שמאפשרת חברה מעורבת. לא רק זה, אלא איך אפשר להיות יהודי אמיתי, בעל תפיסה כוללת שאין לוותר על אף כוח, בחברה שפתוחה לכל השפעה חיצונית וזרה. אי אפשר, פשוט אי אפשר, שלא להיות משופע. ואפילו אפשר להגיע למצב שמרגישים שהיהדות והחיים הם שתי דברים סותרים שכל אחד צריך לקבל את מקומו מבלי להתערב. ההשפעה הרעה, והרעל החודר, בפתיחות למין האחר, יכול לעוות את השכל הישר, ולדרדר את רמתו הרוחנית של האדם למקום כל כך נמוך שייקח שנים רבות לתקן אותו (ואולי האדם כבר לא יעמוד במשימה הזאת). חבר שלי, זה שהזכרתי, סיפר לי בשבת בוגרים איזו טעות הייתה לו שהייתה לו חברה. היא, החברה, באמת ציפתה ממנו ליותר ממה שחשב, לכיוון של חתונה. והוא, מסכן, בכלל לא חשב על זה. הוא סיפר לי כמה היה לו קשה להיפרד ממנה, ואיזו טעות בכלל הייתה לו שלא חשב על זה. רק לחשוב על האירוניה שרק לפני שנה התווכחנו על העובדה שחייבים לקבל את זה שיש מן שני, והוא הגיע אז למסכנה שלא להגיד לשכנה שלך זה גסות רוח של טיפשות דוסית. אבל גם אני לא נקי מזה. החברה מסביבי, היחס של חבריי לבנות, וכל שאר הדברים הנוספים, השפיעו עלי לרעה, וכדי לתקן את העיוותים והבעיות הללו צריכים עליי לעבוד כל כך קשה עד שאני משער לעצמי שייקח שנים רבות ותהליכים רוחניים קשים ביותר של תשובה, ובתוכה שלבים של ייאוש, עד שאצליח ולו לתקן את מה שניזוק. שוחחתי עם יהודים מבוגרים שהיו מעורבים ביותר בבני עקיבא בצעירותם שהם מאוד דוסים כיום והגעתי למסקנה מסוימת, ואשמח לשמוע את דעתך עליה. פעם היו יותר אידאלסיטים. גם הבנים וגם הבנות. היו כל כך אידאליסטים, שרופים באידאלים אלוקיים, עד שבכלל לא הפריע להם לרקוד יד ביד, הבנות עם הבנים, ולשיר ביחד, כי זה היה לשם שמיים. לכן תנועה מעורבת באותם ימים, אף שברור שזה לא הולך ממש עם ההלכה, לא הייתה מזיקה מבחינה רוחנית. אך כיום, השתנו הדברים. הדור של היום הוא דור הרבה יותר אגואיסט. כל מה מענין אותו זה 4 אמותיו. גם אלו שהולכים לבני עקיבא במטרה להדריך לכיוון של אידאלים, לרוב זה לא הדבר העיקרי שמעסיק. כיום בנות יותר חושבות על עצמן, כיצד להשיג כמה שיותר תשומת לב מבנות אחרות וגם בנים. ובנים כיום יותר מוסגרים בתוך עצמם, קשה להם להיות פתוחים לקבל רעיונות ממישהו אחר איך לחיות את חייהם, ובכלל, המילה ביטול תורה היא מילה מאוד גסה ומשוקצת באוזנם. אין ספק שגם אם יש צעירים מאוד אידאליסטים, מאוד שרופים באהבת ה ויראתו, הם גם מושפעים מן הזרמים בחברה, ובמיוחד אלו שחלשי אופי. לדעתי, רוח הדור כיום קוראת לשינוי תפיסה חברתית. שינוי שיבהיר שמדת האהבה והידידות, בכל הסימנים והדבורים הנוחים, היה ראוי להיות שווה בין המינים, אבל מפני יקרת ערך הצניעות נדחית מדת דרך-ארץ ממקומה עד שלא לשאול ב אשה. אשמח לשמוע את דעת הרב בנושא.
תשובה: מבחינתי, הדבר החשוב ביותר לעשות היום הוא לחדול מהעמדת הנושא הזה כנושא המרכזי ביראת שמיים. חוויותיך כנות מאוד. רבים חשים את מה שעבר עליך. רבים יכולים לכתוב חוויות הפוכות לחלוטין   בין חוויות קשות מאוד מהחברה הנפרדת  בין חוויות מעולות מאוד שדווקא הקשר עם בנות רציניות הביא אותם למקום טוב יותר, ועוד ועוד. הדבר מלמד שהניסיון לבנות את המסקנות בדבר החברה הנכונה לאור החוויות האישיות אין בו הרבה תועלת. הן לא חד ממדיות, ואפילו לא ניתן לקבוע מיהו הרוב, והאם בסופו של דבר נעשה טוב בדרך זו או לא. אתה קושר בין חברה מעורבת ובין "חברה שפתוחה לכל השפעה חיצונית וזרה"  אתה טוען שמי שחי בחברה צנועה ושלמה יכול להגיע "למצב שמרגישים שהיהדות והחיים הם שתי דברים סותרים שכל אחד צריך לקבל את מקומו מבלי להתערב"  אתה משום מה טוען כי "ההשפעה הרעה, והרעל החודר, בפתיחות למין האחר, יכול לעוות את השכל הישר, ולדרדר את רמתו הרוחנית של האדם למקום כל כך נמוך שייקח שנים רבות לתקן אותו (ואולי האדם כבר לא יעמוד במשימה הזאת)". כל הקביעות האלה לא זו בלבד שאין להן על מה שיסמוכו, ונראה לי שאתה תולה דבר אחד במשנהו ללא שום סיבה, אלא שבדיוק אותם הדברים היו יכולים להיכתב הפוך. וכי לא ניתן לכתוב כי "ההשפעה הרעה של התנכרות למין השני ושל ראייתו כמאיים על העולם הרוחני מחדירה רעל בסגירות למין האחר, מעוותת את השכל הישר, ומדרדרת את האדם לתהום סגורה וגיטואית"? ובכלל   בעולם שבו נכנס "בריון" חדש לדיון: האינטרנט, האם הדיון על חברה מעורבת שלמה או חלקית ונפרדת עוד רלוונטי? עתה אתה מבין יותר מדוע אני מציע לחדול מהדיון. עצם העובדה שאתה תולה את הקלקולים הרוחניים בשאלת מבנה החברה   היא עצמה הבעיה היותר גדולה. עולמות רוחניים עצומים נבנו בחברה נפרדת  עולמות רוחניים עצומים נבנו בחברה מעורבת (כמעט כל הרבנות הציונות דתית על תלמידי החכמים העצומים שבה צמחו בחברה מעורבת) ועל כן הדבר הטוב ביותר לעשות הוא לחדול מלראות בשאלה זו את השאלה הרוחנית היחידה או אפילו העיקרית. ההתדרדרות הרוחנית של האדם נמצאת במקום אחר לגמרי. אני מציע לך לא לתלות את הבעיות הרוחניות בשאלת מבנה החברה. גם הניסיונות להשוות בין "אז" ו"היום" מנוגדים לדברי קהלת שמבקר את מי שאומר שהימים הראשונים היו טובים מעתה. היו דברים טובים בעבר  יש היום דברים טובים מאוד  נפלנו ממקום שהיינו בעבר  צמחנו ממקום שהיינו בעבר. אני מסכים מאוד ש".רוח הדור כיום קוראת לשינוי תפיסה חברתית", אולם בהסתייגות. הראשונה היא שלא ניתן לדבר עוד על "הדור". יש כאלה. יש כאלה. הניסיון היומרני לדבר על "הדור" הוא בלתי רלוונטי בצורה דרמטית. השניה היא שאתה סובר שהרוח החדשה צריכה להיות לכיוון לא לשאול ב אישה. ואילו אני סובר שחלק בלתי נפרד מ"רוח הדור" קורא לחיים של בריאות טבעית, אנושית וצנועה, ועיצוב היחס הנכון בחברה השלמה הוא הכיוון שצריך ללכת אליו. ובהערכה רבה