שאלה: אמונת חכמים: קשה לי להבין למה בימינו יש צורך בהרבה חומרות ודינים שנכתבו לפני המון שנים כשחלקם לא רלוונטי להיום (ואולי גם לפעם). אני מבין שיש הלכות שהם מהתורה ולא תמיד זה יכול להיות מובן לנו כי זה אלוהי. אבל ח עם כל הכבוד לחכמה שלהם ולגדלותם(ויש המון כבוד כמובן) היו רק בני אדם. אגב,היהדות היתה גם לפני "השולחן ערוך" ולפני הגמרא והתקיימה יפה מאוד ועד כמה שהבנתי זה היה שונה מאוד מהמיינסטרים ההלכתי באורתודוכסיה כיום. אתן כמה דוגמאות לדברים שמאוד מוזרים לי. בשר וחלב. אסור לבשל גדי בחלב אימו. נניח שח מפרשים זאת שגם אסור לאכלם ביחד ויש לחכות זמן בין אכילת בשר לחלב. אבל כשבאים וכותבים אינסוף הלכות ודקדוקים על עוף וחלב להתנהג איתו כאילו הוא בשר כדי שלא יתבלבלו וכשאוכלים דגים להחליף כלים ולתקוע באדמה סכינים שבטעות התערבבו ואינסוף פרטים שאולי התרגלנו אליהם אבל הם פשוט טירוף כשחושבים על זה באובייקטיביות(אני דתי וגדלתי בבית דתי מילדותי). היום לדוגמא הרבה יותר קל להתבלבל בין תחליפי בשר מטופו לבין בשר רגיל אז אם היו אוסרים לאכול טופו עם חלב הייתי מבין ומקבל את זה, זה הגיוני(אני מביא את זה כדי להראות שאני לא רק מחפש חיים קלים.אם צריך לאסור כי אכן יש מקום גדול לבלבול ר אבל במקומות בהם זה כ"כ מופרך? אולי מישהו יחשוב שפרוסות גבינה צהובה מעושנת זה פסטרמה אז נאסור לאכול אותה עם גבינות אחרות?לא! שיבדוק לפני שהוא אוכל מה מוגש לפניו ויוודא כמו שצריך ותמיד בסוף יהיו גם בלבולים לפעמים. מה לעשות?נאסור הכל?). פעם למשל חשבו שכינים נוצרות מזיעה והתירו להורגן בשבת. היום יש רבנים שאוסרים כי הבינו שזה מגוחך מה שחשבו אז וזה לא ממעיט בגדלותם של ח. כנראה שאם היו חיים בתקופתנו היו אומרים אותו דבר. למה עושים מכל מה שהם אומרים כאילו זה אלוהי? הם היו בני אדם והם חיו לפני המון המון שנים כשהמציאות היתה אחרת לגמרי לגמרי! בכל מה שנוגע לפירוש שלהם את התורה אני חושב שצריך להסכים עימם כי הם היו גדולים בתורה. בכל מה שהם עשו סייגים על סייגים וחומרות על חומרות זה פשוט לא שייך! למשל חומרא דרבי זירא,למה לעשות את זה יותר קשה? יש שבעה ימים וזהו למה לזלזל בנשים שהיום חכמות הרבה יותר מבעבר ואין שום סיבה שיתבלבלו בפירוש מצבן? למשל רכיבה על חמור בשבת,אם מישהו יודע שהוא אף פעם לא משתמש במקל אלא יש לו שוט מעור ואין שום סיכוי שיתלוש מקל,שירכב על חמור(או על אופניים)! מה הבעיה? ועוד משהו קטן שקומם אותי בגישה שלו. קראתי בהלכות ברכות בשמים בבן איש חי לפני כמה שבועות שצמח ששמו "רודא" או "פיגם" ריחו רע ואין מברכין עליו! אז שוב עם כל הכבוד לבן איש חי(בלי ציניות אני בטוח שהוא וכמובן חזל היו ענקים ברוחניות),מי שמו להחליט בשבילי מה מריח טוב ומה לא? במקרה אני אוהב מאוד את ריחו של הצמח ואברך עליו כאוות נפשי. יכול להיות שהלכה לא כמותו אבל אני מתווכח פה עם העיקרון. עו "עובדין דחול" שוב,למה רבנים הם המחליטים לי מה נקרא מעשה של חול ומה לא(שמעתי רב שאוסר רכיבה על אופניים בשבת כי זה עובדין דחול)?ח יכולים וצריכים להביא לנו עקרונות לקביעת הלכה זה מבורך גם לדעתי. אבל להיצמד לכל מלה ומילה שהם אמרו? אם מסתכלים על זה באמת בעיניים אובייקטיביות זה פשוט מגוחך! למה רבנים היום לא מתקדמים יותר עם פסיקת ההלכה? ואני לא קונה את זה שלכל סייג וחומרה שהם קבעו (והרבה פעמים נתנו טעם) יש גם סיבה פנימית שאנו לא יודעים. הם היו בני אדם. נקודה. כתבו לנו את הטעם ההגיוני (לאותה תקופה) להרבה סייגים. אם לא רצו שישנו אותם היו יכולים לכתוב שזה פנימי ואי אפשר להבין אבל ככה זה. כתבתי את השאלה בצורה "זורמת" (אולי מדי ועימכם הסליחה על כך) אבל רציתי להבהיר את הנקודה ואני מקווה שהצלחתי. אני אדם בוגר(אחרי צבא) ששומר מצוות ומשתדל להקפיד על כל מה שצריך והרבה דברים אפילו כבר לא ממש מעיקים עליי כי בסה"כ גדלתי בבית דתי והתרגלתי. אבל כשאני קורא קצת מאמרים על איך התגלגלה הלכה בכל מיני מקרים ורואה שהיו בח כל מיני דעות על כל מיני הלכות שהיו שונות לגמרי מהמיינסטרים של ההלכה היום זה נרא לי פשוט הזוי. חוץ מזה שזה מקומם אותי לדעתי זה גם מרחיק הרבה אנשים משמירת מצוות וחבל שכך. סליחה על האריכות ואשמח אם תוכלו להשיב לי תשובה מספקת והגיונית. אולי כדאי אפילו לכתוב מאמר על זה שמסביר בצורה רציונלית את המחויבות שלנו לדברי ח "באש ובמים" (או שמא תפתיעו אותי ותגידו שכמו שאפשר לאסור מה שהתירו ח,כדוגמת הריגת כינים בשבת, אפשר גם להתיר חלק מהדברים). מראש!
תשובה: בשאלה זו יש הרבה הרבה פרטים, והם עוסקים בנושאים שונים, וקשה לענות על הכל. אענה בראשי פרקים, ואם יהיה משהו שתרצה להרחיב   אשמח: א. ההלכות והדקדוקים של בשר וחלב נוצרו אף הם על ידי ח. הם נוצרו לא רק בשל העובדה שיש פחד שמא אדם יתבלבל, אלא בשל עיקרון של ח שיש לעשות סייג לתורה מצד עצמו. כדי לבטא את היחס העמוק שלנו למצוות התורה אנו מרחיבים את האיסורים שלהם, ויוצרים מעין שטח מפורז שאנחנו לא מתקרבים אליו. על כן, חלק מהדוגמאות שנתת נופלות. ב. אכילת בשר ודגים בכלל קשורה לעניין אחר. ג. יש להכשיר סכינים שלא כשרים ולא "לתקוע אותם באדמה". ד. אכן, שאלת התחליפים של היום מחייבת דיון. היה דיון כזה בשעה שהתחילו לייצר את "טבעול", וחכמי התורה שבעל פה שבאותו דור לימדו שאין חובה להתרחק מזה. ה. אתה צודק שאם יש הלכות שמבוססות על מדע מוטעה   יש לברר אותן מחדש. ואכן, חכמי התורה שבעל פה עושים זאת, ומתירים ואף מחייבים לטפל בתינוק שנולד בחודש השמיני, על אף שבמקורות של ח כתבו שאין לו סיכוי לחיות ועל כן אין לטפל בו. כל נושא לגופו. ו. באותה מידה, אתה צודק שלא הכל אלוהי. על כן, חכמי התורה שבכל דור מבררים את השאלות האלו. ז. חומרא דרבי זירא אינה זלזול בנשים. ח. שאלה מעניינת היא האם אדם שנהנה מריח שרוב הבריות רואים בו ריח רע   מברך עליו. זה חלק מהדיון שסביר להניח שגם הבן איש חי היה דן בו אם היית מעלה את השאלה. ט. הדבר נכון גם לגבי עובדין דחול. יש צורך לברר מהו עובדין דחול, ויש כפי שכתבת אפשרות שתהיינה דעות שונות, וחכמים הם המוסמכים לקבוע. קיצורו של דבר, אם תבדוק את מה שאני כתבתי תראה כי בחלק מהדברים אתה צודק, בחלק מהדברים הטיעונים שלך לא פוגעים, בחלק מהדברים בכלל נעשים הדברים בדיוק כפי שצריכים להיעשות,ועוד עניינים שונים. דברי ח הם חוט השידרה של התורה שבעל פה, ועל כן נקודת המוצא היא שאנו נאמנים למה שהם כתבו, ובמקומות שבהם השינוי מתבקש   חכמי הדור אכן עושים זאת.