שאלה: אני מקנא בחבר שהתארס: הייתי עד שנה הבאה במערכת יחסים רצינית שלצערי נגמרה בפרידה ולא חתונה. מאז אני יצאתי עם מספר בנות בלי למצוא את האחת, אבל אני מלא אמונה, שהקב"ה תיכנן לי המשך טוב של החיים, כמו שחבר שלי פעם אמר: "בסוף יהיה ר, ואם זה לא ר - זה לא הסוף". אבל מסביבי כל החברים מתארסים ומתחתנים. אתמול בערב חבר ילדות שלי גם הוא התארס, וכמה שאני שמח בשבילם, קשה לי מאוד לא לקנות באושר שלו. לא טוב להסתובב ולקנות, גם מבחינה הלכתית וגם כי זה פשוט עושה לי רע (וברור שאם אני מסתובב עם תחושה כזאת בבטן, זה משפיע עלי, וככה לא אצמע את בת זוגי.). מה עלי לעשות? אחותי הקטנה הציעה שאני אקרא תהילים, אבל אני לא ממש מתחבר לזה. העזרה!
תשובה: לשואל היקר, קודם כל הצטערתי לשמוע שהקשר הרציני שהיית בו נגמר. זה מצער מאוד, מנסיון (היום אני ב  ה נשוי). מאידך, שמחתי לקרוא שלא התייאשת, ואתה ממשיך להפגש עם בנות. יש כאלה שקצת נתקעים אחרי קשר ממושך, וקשה להם להפנים את הפרידה, ואני שמח שאתה מצאת את הכח להמשיך. ניגש לעצם העניין. קראתי בין השורות של השאלה שלך מאבק בין חרדה ואמונה. באופן גלוי ביטאת אמונה, ושאלת מה לעשות עם הקנאה, אבל ברובד הפנימי יותר של השאלה שלך הרגשתי שיש קצת חרדה: הם מצאו, אבל אני אולי לא אמצא. אולי לא אצליח להתחתן. קראתי נכון? אם אכן התחושה הזו קיימת, קודם כל תן לה את המקום, ואל תחניק אותה מיד בעזרת האמונה. כן, יש לנו פחדים! יש לנו חרדות. לכולנו. רק בשלב הבא תנסה לחשוב מה לעשות עם התחושות הללו. ולגבי הקנאה: זה ממש מתבקש שתתעורר קנאה בחברים. הרי זה כל כך יפה לראות אותם יחד, שמחים ומאושרים! עם כל האהבה שיש לנו כלפי החברים, את עצמנו אנחנו אוהבים יותר. מביך לכתוב את זה, אבל זו המציאות. אין ברירה. צריך להתמודד עם הרגשות הללו, אחרת הן יצוצו שוב במהלך החיים. החתונה לא ממש פותרת את הקנאה, אף שהיא מפחיתה אותה כמובן, כי אחריה הקנאה פשוט עוברת לנושאים אחרים: אפשר לקנא בילדים שלו, בעבודה שלו, וכו  וכו  כיד הדמיון. אז מה לעשות עם התחושה הזו?? אציע כמה הצעות בסיסיות, ואתה מוזמן לשפץ אותן לפי טעמך. א. להפחית חרדה. בהמשך למה שכתבתי קודם: כשהחרדה תפחת, וכל השאלה של  מתי אתחתן  תיהפך לעניין של זמן - גם רמת הקנאה תרד. נראה לי שזה הולך יחד. ב. הודאה לקב  ה. לא להסתפק רק במחשבות של אמונה, אלא לנסות להוריד אותן עד רמת הרגש. הדרך הכי טובה שאני מכיר היא להודות לקב  ה על הטוב שיש בחיינו. להודות לו באופן מפורט על מה שנתן לנו. להקדיש לזה זמן קבוע, אולי כמה דקות ביום, או כאשר אתה מרגיש צורך לשפר את מצב הרוח. ג. לקנא בעצמנו. אנחנו נוטים להשוות את עצמנו לזולת (זה לא היה אמור להיות, אבל ניחא). דא עקא, שההשוואה היא באופן כזה שאני רואה מול כל אחד מהחברים שלי את מה שיש לו ואין לי. נכון? אם כך, אפשר להפוך את השיטה: בא נראה מה יש לי שאין לו. מה אני קיבלתי - והוא לא. תמיד יש דברים כאלו. אם תעשה את זה בצורה רצינית - תתחיל עם הזמן להרגיש בר מזל, ולקנא בעצמך. ד. לא להוסיף חרדות מיותרות. חבל להוסיף חרדה ולחשוב שהקנאה תמנע ממני להתחתן. אל דאגה. לכולנו יש חרדות, כולנו מקנאים (בטבענו, עד שמתחילים להתמודד עם זה), וכולנו ב  ה מתחתנים. ה. להתכונן לנישואין. כך לא תהיה עסוק רק בהדיפה של רגשות לא נעימים סביב הנושא הזה, אלא גם בעשיה יוצרת סביבו. זה מאוד מרגיע, ונותן אופק חדש רגשות שסביב הנישואין. כדאי. שני דברים קטנטנים נוספים, לרגל התאריך: א. בתשעה באב אנחנו צמים ומתאבלים על חורבן הבית של הקב  ה. סביר מאוד שזה השפיע גם על הבתים האישיים לנו. על חורבן הבית של הגרושים שבינינו. על הקושי בבניית בית של הרבה מהבחורים והבחורות שלנו. ההבנה הזאת יכולה להכניס משמעות חדשה ו טעם  חדש בצום. ב. מותר להתארס גם בשבוע שחל בו תשעה באב, אז כשהאירוסין יגיעו בע  ה - אין צורך לדחות אותם. תעשה את מה שצריך בשביל להתחתן, ואל תדאג. כשיגיע זמנך - גם אתה תבנה בית. לא שניה אחת אחרי כן! והמון המון הצלחה ושמחה! אלעזר