שאלה: שאיבת מי חטאת ממעיין השילוח : לא הבנתי מדוע הוצרכו לשאוב מים ממעיין השילוח לצורך מי חטאת, ולא שאבו מאמת המים העוברת בעזרה, ואז לכאורה היה גם נחסך גידול תינוקות בטהרה כדי להוליך את המים על השוורים, שהרי מזים על הכהן העושה את הפרה השוהה בהר הבית, ושם אין חשש קבר התהום מפני שהוא בנוי על חללים - כמבואר כל זה במסכת פרה פרק ג.
תשובה: לשואל, 1. לא הבנתי מדוע הצעתך חוסכת את גידול התינוקות בטהרה. הגידול נועד לא רק לצורך המסלול מהשילוח אל הר הבית. גם אם נשאב מים חיים ממעיין במקדש, אם המזה יהיה מי שלא גדל בטהרה יש מקום לחשוש שמא הוא נטמא בעבר ולא היזו עליו כראוי (ראה פירוש המשנה לרמב"ם בפרה פ"ג מ"ב והל' פרה אדומה פ"ב ה"ז). נכון הוא שהצעתך חוסכת את הולכת התינוקות על גבי שוורים אל השילוח וממנו להר הבית, וניתן היה להוליך אותם מן החצר שבה גדלו ישירות אל הר הבית. אולם חיסכון זה אינו כל כך משמעותי. מכל מקום ראוי לשאול: למה העדיפו את השילוח על פני מעיין במקדש? בדומה לכך יש לשאול על ניסוך המים: מדוע טורחים ללכת לשאוב מן השילוח ולא ממעיין במקדש? יתירה מזו: אפילו בשבת, שבה לא עושים את התהלוכה לשילוח, ממלאים מערב שבת מן השילוח חבית שאינה מקודשת, ורק אם נשפכה היו ממלאים מן הכיור (סוכה פ"ד מ"י). הגמרא בסוכה מח ע"ב שואלת: "מנא הני מילי?" ומשיבה: "אמר רב עינא: דאמר קרא ושאבתם מים בששון וגו'". נאמרו כמה פירושים על שאלת הגמרא ותשובתה (עיין רש"י ותוספות), ובתוספות רבנו פרץ הסביר שהשאלה היא מה המקור לשאיבה מן השילוח דווקא, ועל כך התשובה מן הסיפא של הפסוק: "ממעייני הישועה", שזהו המעיין שממנו צומחת ישועה לישראל. הדברים נפלאים וזקוקים להרחבה, ומכל מקום למדנו שיש עניין מיוחד במעיין זה, בו גם נמשח שלמה המלך ואליו נמשלה מלכות בית דוד ("מי השילוח ההולכים לאט"). ייחודו של מעיין השילוח מתאים גם לעשותו מקור לטהרה, וכך מצינו בפרקי דרבי אליעזר פרק כ, שאדם הראשון טבל ב"מי גיחון העליון" (שהוא השילוח), וראה בפירוש הרד"ל שם אות ל שהביא מקורות לכך ש"איכא מעלה בטבילה בשילוח לעניין טהרה ותשובה" (ובפרט לעניין טהרת טומאת מת, ראה מה שציין שם מהגמ' ביומא עז ע"ב שאפילו מלאך המוות אינו עובר בו). סברה אחרת כתב בפירוש 'עזרת כהנים' על מסכת מידות פ"ב מ"ו (מהדו' 'מפעל תורת המקדש' עמ' תלא), שההעדפה לניסוך המים ממי השילוח על פני מעיין במקדש נועדה להחשיב את ניסוך המים ולייצר תהודה סביבו. גם טעם זה מתאים לנדון דידן. שוב, אילו ההקפדה על השילוח הייתה מצריכה את כל העניין של גידול התינוקות - אכן הדבר היה מתמיה, אבל כאמור, אינני רואה סיבה לקשר בין הדברים, וכל מה שניתן היה לחסוך בהצעתך הוא לקצר את מסלול המסע על גבי השוורים. 2. לגבי אמת המים שבעזרה: אין זה פשוט שהיא בגדר מעיין הראוי למי חטאת. אמנם שנינו בפרה פ"ח מי"א שאמת המים הבאה ממעיין רחוק כשרה (אלא שיש לוודא שלא תופסק בידי אדם, עיין שם), אך מקור המים באמת המים איננו ברור לגמרי. בירושלמי ביומא פ"ג ה"ח נאמר שמקור האמה מ"עין עיטם", וכך נאמר בבבלי ביומא לא ע"א על המים של מקווה הכהן הגדול (ולזיהוי עין עיטם עיין 'שערי היכל' על מסכת זבחים, מערכה קכג הערה 8). מאידך, מרש"י בפסחים לד,ב ד"ה מי החג נראה בבירור שאמת המים שבעזרה לא הייתה ראויה לניסוך המים, וראה גם בפירוש רבינו גרשום בבבא בתרא עט ע"א, שו"ת בית רידב"ז סי' א ו'ציונים לתורה' כלל ב עמ' 6. מרש"י בפסחים הנ"ל נראה שעל כל פנים 'בור הגולה' שבמקדש היה מעיין, והעניין צריך עיון. ככל הידוע לי, אמת המים שהובילה מים למקדש בימי בית שני הייתה מ'בריכות שלמה', מרחק רב מאוד, ויתכן שלא רצו להסתמך עליה כמי מעיין מחשש שהופסקה בנקודה כלשהי במרחק הרב מן המעיין. יתכן גם שחששו שמא מי גשמים שהתנקזו לבריכות שלמה רבו על המעיין (עיין הל' מקוואות ט, יג). על מי הכיור, האם היו מי מעיין או מקווה, עיין זבחים כב ע"א ובספר 'שערי היכל' על זבחים מערכה מח.