LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: תענית אסתר ואנטיביוטיקה: אני לוקחת אנטיביוטיקה (בגלל דלקת בגרון) וצריכה לקחת אותה עם האוכל וגם מניקה. האם עלי לצום כרגיל או שיש הלכה שונה במקרים כאלה? וחג שמח!
תשובה: נשים מניקות פטורות מצום תענית אסתר.
שאלה: בחור פחות דתי: אני בחורה דתיה שהתחזקה הרבה בשנים האחרונות. הכרתי בחור מקסים בעל מידות טובות עם אופי ומזג נוח, כולם מעידים על כך. בנוסף לזה שהוא בחור טוב מאוד, גם מאוד כיף לנו לדבר אחד עם השני. הבעיה היא שהוא פחות דתי ממני. הוא שם ציצית ומקפיד להתפלל 3 תפילות אבל הוא הולך לים מעורב, לא לומד תורה, לא שומע שיעורים. אני מחפשת בחור ברמה דתית יותר גבוהה ממנו, בחור שיעזור לי לעלות מעלה ולא ההיפך. ולכן אני לא יודעת מה לעשות כי זה באמת פעם ראשונה שכל כך התרשמתי ממידותיו של מישהו. אשמח לקבל עצה.
תשובה: לך, דבר חשוב במפגשים למטרת נישואים הוא למצוא את המכנה המשותף לבני הזוג, אבל צריך לדעת שבהרבה תחומים של החיים לא ניתן למצוא התאמה מלאה בין שני בני אדם, ותמיד ישנם הבדלים בין בני הזוג בתכונות, בשאיפות ובצורת המבט שלהם על החיים ובאופן שהם רואים את הבית שיקימו בעתיד. אומנם צריך למצוא מכנה משותף כל שהוא שעל בסיסו תוכל הזוגיות להתקיים, אבל צריך לדעת שככל שנחתור למציאת מכנה משותף, בסופו של דבר ישאר גם פער ביניכם. זה נורמלי לחלוטין. וכך הדבר גם בעניין יראת השמים. אומנם צריך למצוא מכנה משותף של יראת שמים המאפשר חיים משותפים על בסיס הדרכת התורה והמצוות, וכן הקמת בית וגידול ילדים לחיי תורה ואמונה, אבל אם הבסיס הזה קיים, גם אם יש הבדלים בין בני הזוג, כל זמן שהם לא הבדלים הגורמים לריחוק ביניכם, לא כדאי לנתק את הקשר, אלא למצוא דרכים איך בתוך הקשר הזוגי תתרמו זה לזו בתחומים שונים, וגם בתחום הזה. אולי דווקא הקשר שלו איתך יגרום לו לעלות ולהתקדם ביראת השמים שלו, ולקחת את חיי האמונה שלו יותר ברצינות? בסופו של דבר החיים המשותפים משפיעים הרבה על בני הזוג. סוף דבר, אם הבחור מוצא חן בעיניך ואת רואה אפשרות להקים איתו בית ולחיות חיים משותפים יחד - גם הדבר הזה יסתדר בסופו של דבר. בהצלחה.
שאלה: מנהגים ומסורת: אני נער, חגגתי 18 בחודש האחרון, רציתי לבקש ממך עזרה בהכרעת ליבטים קשים שבוערים בי מאז אני בן 13. אני גדלתי בבית שומרת מסורת אשכנז. אבי נולד בארץ להורים שעלו מארה"ב, ואמי עלתה מאנגליה - אך היא שומרת מסורת בבל מכיוון שאביה נולד בעיראק. ההתרשמות שלי מחיי הדת בקהילה (קהילה אשכנזית) בה אני חי אף פעם לא היתה מלהיבה. אף פעם לא התחברתי לסגנון, למסורת, לצורה שבה מתיחסים לדת וכו. מגיל 13 בערך, כשהתחלתי לגלות לבד את עולמי ולחפש דרכי חיים ככל נער בגיל זה, גיליתי את "האור" בשבילי, התחברתי חזק למסורת בבל שלמדתי מסבי העיראקי, אוזניי ונשמתי נמשכו אל שיעורים ודברי הלכה מפי רבנים ממסורות אלו כדוגמתך, וכדוגמת הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו וכו. קיבלתי על עצמי באופן טוטלי את המסורת היהודית של עדות המזרח (עם נטיה כלפי המסורת הבבלית, הבן איש חי.) מאז האור דופק בדלתי וקופץ לביקור יותר ויותר במהלך היום, אני מרגיש שמצאתי את מקום משכני האמיתי, אני מרגיש שהדם שלי תמיד היה במקום הזה שהוחבא ממני. אך דבר אחד מאוד מפריע לי, רבים מנסים לפגוע בי ולעקוץ אותי בהערות כמו: "אבא שלך בכלל אשכנזי", "אתה סתם מנסה להיות מגניב", ועוד כל מיני הערות שאין צורך להמשיך ולפרטם. אני נוהג לענות שיש לי ברוך ה לא רק אבא, אלא גם אמא, ולה מסורת שהיא ירשה ממקום אחר - וזו המסורת שהחלטתי לשמר וללכת בדרכיה. עוד אני מוסיף - שאני אינני אשכנזי, אני לא נולדתי בפולין או בגרמניה - אני נולדתי בישראל! וגם ילדיי בע"ה שיהיו יוולדו בישראל, וכן הלאה והלאה, וכולם יהיו ישראלים. ואם עונים לי - "אשכנזי - פירושו שייכות למסורת מסויימת", אז אני עונה שאני אינני מעוניין להשתייך למסורת הזאת שראיתי בה לא מעט קלקולים וחוסר תאימות לאישיות שלי, ולכן בחרתי להמשיך מסורת ששייכת אליי לא פחות - מסורתה של אמי (וסבי.) דבר נוסף שחשוב לי לציין - סבי עלה לארץ בשנות ה50, וברח מכאן ללונגון בעקבות הקיפוח. סבי שהושפע מאוד מהסביבה בה הוא חי ברח מעט מעצם היותו "יהודי בבלי", ולכן כל 4 ילדיו אינם יודעים כמעט דבר על מסורת בבל, ובעצם אין ממש מי שימשיך באופן רוחני את השרשרת הנפלאה. סבי העיראקי מאוד תומך בי ושמח על הדרך שלי, הוא קנה לי סידור, ותמיד מלמד אותי ועומד מאחורי לדחוף אותי קדימה בדרך זאת שבחרתי בה. כבוד הרב - אשמח אם תוכל לעזור לי בהתלבטויות שעולות גבוה בזמן האחרון בעקבות תקיפות רבות וניסיונות להעליב או לשנות את מסלולי. מצפה לתשובה ולישועה,
תשובה: : אם מגיל שלוש עשרה אתה קיבלת עליך דרך פסיקה ומנהגים של יהדות בבל כנראה שזה שורש נשמתך. מי שמזה אותך על כך תתרחק ממנו. יש מספיק אנשים יראי ה' שמעריכים מאד את מנהגי יהדות בבל. מי שפוגע בך הוא בעצם מגלה שאינו איש מעלה ולכן אין אתה צריך להיפגע ממנו. יתכן שבכל אופן את הלא צריך להכריז ולהניף דגלים על כך שבחרת במה שבחרת. אתה יהודי שאוהב את כולם. אתה לא מחרים את אשכנזיותך. אתה אוהב גם להתפלל עם ספדרים. אתה מלא אהבה לכל. מי שמעיר לך אתה יכול לומר לו שאתה מתנצל שזה פוגע בו בחירתך, אולם זה מה שמתאים לך.
שאלה: צחוק בבית הכנסת: בענין צחוק בבית הכנסת, היה לי ויכוח עם אחד המתפללים. אמרתי שבבית הכנסת צריך להיות רציני כמו מקום בית המקדש, הוא לעומת זאת טען שאם הצחוק בא ממקום טהור של - צריך להיות בשמחה, הדבר מותר. האם יש איזשהו צחוק המותר בבית הכנסת או שדברים אלו להשאיר מחוצה לו?
תשובה: אני חושב שצריך להשאיר את הצחוק מחוץ לבית הכנסת. בית כנסת הוא מקום מקודש, צריך לחוש בו מורא מקדש. אמנם הוא לא בית המקדש ממש אבל הוא מעין מקדש, "מקדש מעט", וצריך להתנהג בו בכובד ראש.
שאלה: יצירה בריאה עשייה ומה שבינהם: זמן רב התלבטתי מה ההבדל בין עשייה יצירה ובריאה. בראשית ברא אלוקים, וייצר את האדם, וירא אלוקים את כל אשר עשה?
תשובה: הרמב"ן, בפירושו לתורה, אומר שבעברית   לשון הקודש   המילה "בריאה" היא זו שהונחה על הוצאת יש מאין. לא תמיד זה כך, לפעמים היא באה גם בהוראה אחרת, אבל אין לנו ביטוי אחר להוצאת יש מאין. "יצירה" פרושה הוא שהחומר כבר נמצא, ולאחר מכן מהחומר הזה יצרו דבר כלשהו. לדוגמה   מפלסטלינה אפשר ליצור כדור ואפשר ליצור ממנה גם קוביה, זה נקרא "יצירה" החומר נמצא. "עשיה" היא כשהחומר כבר נמצא וגם הצורה   שיפוץ ותיקון להשלמת הדבר מכונה בשם "עשיה". מפרשי המקרא אומרים שכך הוראת המילים האלו.
שאלה: בשר ויין: הרב אולי יכול בבקשה להסביר לי את הגמרא במסכת פסחים דף ק"ט עמוד א : "תניא: רבי יהודה בן בתירא אומר: בזמן שבית המקדש קיים - אין שמחה אלא בבשר, שנאמר: "וזבחת שלמים ואכלת שם ושמחת לפני ה אלהיך" (דברים פרק כ"ז, פסוק ז ). ועכשיו שאין בית המקדש קיים - אין שמחה אלא ביין, שנאמר: "ויין ישמח לבב אנוש" (תהילים פרק ק"ד, פסוק ט"ו). מדוע זה באמת כך שדווקא כשבית המקדש היה קיים אין שמחה אלא בבשר ואילו כשנחרב אין אלא ביין? מה השוני וההבדל? בברכת שבוע טוב
תשובה: : בזמן שבית המקדש קיים ניתן היה לאכול קודשים בדרך של קדושה. השמחה באכילת הבשר לא היתה שמחה שמעוררת תאווה. הציורים שהיו מתעוררים סביב אכילת הבשר היו ציורים עליונים. אולם משגלינו מארצנו יותר קשה לשמוח שמחה של מצווה. לכן חייבים את היין שיש בו כוח להשכיח את הצרות ולגלות את הסוד הפנימי שבחיים שמתגבר על הקשיים החיצוניים.
שאלה: מתי חתונה?: כבוד הרב י. וייצן שליט"א רגילים בחורינו לדחות את החתונה כדי ללמוד תורה. שאלתי מתי ידע לו הבחור שהגיע עיתו. דהיינו, מה הגדר של ההרהורים שכשמתגברים יתר על המדה, צריך להתחתן? לדוגמא מי שמהרהר לפחות פעם ביום, מה דינו? ומי שמהרהר על בנים, לא לעשות מעשה כמובן, אלא שרוצה מהם חום וכו, מתי ידע שזהו הגיע זמנו?
תשובה: : אדם שלומד בישיבה אם לא מדובר על מקרה חריג שבו לאדם יש הרהורים חריגים, אזי יכול לדחות עד שיעור ד'. הרהורים שהם יתר על המידה אינם תלויים רק במספר ההרהורים שמתקיפים את האדם אלא גם בסוג ההרהור. אין בכך כללים. אולם אחד מן הסימנים הם כמה האדם מוטרד מן ההרהורים וכמה הם גורמים לו לעצבות. משיעור ד' יבדוק האם כל המזון הרוחני שלו יכול להמשיך להיות על ידי שקידתו בתורה או שמרגיש שהוא ישמח יותר אם כוחותיו גם יצאו אל הפועל גם בבניית משפחה. הכוחות שיכולים לצאת אל הפועל הם הרצון להיות שייך גם לעולם המעשה. הרצון להיות קשור בקשר אמיתי ועמוק עם מישהי שיוכל גם לתרום וגם להיתרם ממנה. הרצון לבנות את המקום העצמי בבניית בית שמושפע מרוחו. מי שמרגיש שהמסירות שלו לתורה ממלאת את כל המזון הרוחני הוא יכול להמתין עד גיל עשרים וארבע. כשמגיע גיל זה אין להמתין יותר.
שאלה: צום תענית אסתר: יש לי מבחן באוניברסיטה בצהרי יום תענית אסתר, מבחן זה הוא מבחן קריטי עבורי (אי הצלחה בו עלולה להשאיר אותי עוד שנה בתואר). האם מותר לי לא לצום (מדין מצטער)? האם יש הבדל בתשובה בין נשים לגברים?
תשובה: עצתי לקום לפנות בוקר, לאכול ולשתות, לחזור לישון ולהגיע לבחינה רעננים. בהצלחה.
שאלה: מיץ למשלוח מנות: האם מיץ רגיל יכול להחשב לאחת ממנות המשלוח?
תשובה: כל מאכל ומשקה ראויים למשלוח מנות. מצוות משלוח מנות
שאלה: לק בשבת: יש לי בעיה מורה מאוד של כסיסת ציפורניים. וגיליתי שכשאני מורחת לק לציפורניים אני לא כוססת אותם. השאלה שלי היא- האם זה בעייתי לקלף את הציפורניים בשבת? ואם כן, האם מותר לי למרוח לק מראש ביום שישי כשאני יודעת מראש שאני הולכת לקלף אותן?
תשובה: : אם זה מונע ממך לכסוס ציפורניים את יכולה לשים לק.
שאלה: יין ומיץ ענבים: רצינו מאוד לדעת לגבי היין של חברת "קדם" בחו"ל אם ברכתו הגפן גם לדעת הבית יוסף מאחר שכמה רבנים גדולים אמרו שזה לא טוב וכמה משגיחים שעבדו שם אמרו שזה ריכוז של יין שדינו כמובא באחרונים כיין ארופי וזה ממש חשש לברכה לבטלה ולאכילה בשבת ללא קידוש וכדו ואנחנו צריכים רב שממש מבין בחברות והכשרים כי זה שאלה של ציבור גדול מאוד. במיוחד.
תשובה: כל היין תוצרת הארץ יש בו מעל 50 אחוז יין ולכן מתאים גם לספרדים.
שאלה: ברכת גוז גיז ה : לכבוד הרב אילוז. רציתי להעיר שגוז גיז ה זה לא בצק מטוגן אלא אפוי ולכן ברכתו היא המוציא כמו שכתב בשו"ע סימן קס"ח סעיף י"ז שפשטידה הנאפית בבשר או דגים או גבינה ברכתו המוציא וכדי להסיר מכשול כדאי להודיע זאת ישר כח גדול
תשובה: ע"פ מה שאני בררתי ישנם אנשים רבים שמטגנים אותו ולא אופים אותו.
שאלה: שיליה בלידה: ברפואה ההומאופתית נעשה שימוש בשליה ומצאו כי מיצוי הומאופתי של השליה תורם רבות ויעיל בחיזוק מערכת החיסון של התינוק בכדי לאפשר לו להתמודד בצורה טובה יותר עם גירויים חיצוניים ותחלואים. כל זאת, בצורה מניעתית במתן טיפה אחת לכל ק"ג משקל גופו מגיל 0 ועד גיל שנה. ניתן ורצוי להשתמש בתמצית לכל חולי, מצוקה או קושי של התינוק. כמו כן התמצית של השלייה יעילה גם לאם אשר שותה מהתמצית 10 טיפות ביום ותוכל להנאות מסגולותיו הרבות. עושים זאת ע"י שלוקחים לחדר הלידה בקבוק אלכוהול 70 ומבקשים מהמילדת לשים בתום הלידה כס"מ רבוע מהשלייה באלכוהול. שומרים במקרר ומנערים כל יומיים את הבקבוק. את הבקבוק ואז מעביריםי לבית מרקחת המתמחה בהכנה תמציות מסוג זה והם מכינים עבורך את התמצית ההומיאופתי. השאלה אם ע"פ היהדות זה כשר? אם מותר לי להשתמש בזה. זה לא סוג של קניבליזם או משהו. מין "אכילת" איבר פנימי?
תשובה: : לא מדובר על קניבליזם. מדובר על צורך רפואי. מעבר לכך לא מדובר על אכילת אדם אלא מדובר על אבר שפורש מן האדם כשהוא חיי. בכל אופן יש מספר שאלות הלכתיות הנוגעות לכך. ראשית יש דיון האם יש לקבור את השליה. בשו"ת מנחת יצחק נשאל על כך וסבר שיש לאסור להשתמש בשליה  ח"ז ס' ק"ב  אולם לא קבע זאת כקביעה סופית והשאיר את הענין לעיון הפוסקים. עיקר הענין של הקבירה היא מצד ירושלמי האומר שיש מנהג לקבור את שליא כדי להכיר לאדם שגם הוא ישוב אל עפר. ונראה שמצד עיקר הדין אין צורך לקבור את השליא. וע' בספר אגרות משה יו"ד ח"א ס' רל"ב שנוקט שאין צורך לקבור בשר שפורש מאדם חיי. ובאמת המנהג ברוב הבתי חולים שלא לקבור את השליה. כאן במקרה שלך הרי רוב השליה ניתנת לקבורה ומדובר רק על לקיחת כמות קטנה מהשליה. אולם השאלה נוגעת לא רק לגבי הנאה אלא לגבי אכילה מהשליה. כאן צריך להתמודד עם עוד הלכה שפסק אותה הרמ"א ביו"ד ס' ע"ט סעיף א' שבשר אדם אסור לאוכלו מן התורה. לא הלאה אותך בדיון ההלכתי. סביב הלכה זו נידונו מספר שאלות. היה מנהג שהיו אוכלים את הערלה של התינוק לאחר מילתו. בכל אופן בנוגע לשאלתך הענין נראה קל יותר משום שלא מדובר על כך שממש אוכלים את השליה אלא רק משתמשים מהטעם של השליה. השליה מתערבת ברוב דברים אחרים. על כך הביא שם בספר דרכי תשובה שיש לסמוך להקל. למסקנה בנוגע לתינוק ניתן לתת לו לשתות מהתמצית. בנוגע לאימא מכיון שזה רק סגולות פחות מוכחות ראוי להחמיר ולא לשתות.
שאלה: להרגיש את הבורא: כל אדם נולד לתרבות שונה ואמונה באל אחר, נגיד אם הייתי נולדת לעם הסיני הייתי מאמינה בבודה, ואם הייתי נולדת לשבט אפריקאי הייתי מאמינה באלילים אבל נולדתי לעם היהודי ולנו יש את אלוקים. מגיל קטן אומרים לנו שישנה "דמות" אלוקים, שהוא ברא את העולם ואת ההאדם, אז זה לא דיי ברור שמאמינים בו, יש משהו יותר חזק מזה משהו שקוראים לזה להרגיש את הבורא את היישות שלו השכינה. אז אני לא חושבת שאני מרגישה אותו, אני רק מאמינה במה שאמרו לי בגיל קטן. אמא שלי דתייה הדוקה מאד, ומגיל קטן היא אומרת לי שאם אני לא אשמור שבת יהיה לי רע ו-ה ישנא אותי, מגיל מאד קטן היא אומרת לי את זה ואני יודעת שאמא שלי לא ר כי מי אומר דבר כזה לילדה קטנה בת 3? אבל אצלי זה מאד קשה. אני לא מגדירה את עצמי כאדם דתי אולי אדם עם אמונה. אני לא מאמינה באנשי דת ואני חושבת שאין כזה אדם דתי בכל רמ"ח אבריו אבל יכול להיות שזה בגלל מה שאמא שלי הטמיעה בי כשהייתי ילדה קטנה, פחד מהבורא. אני לא יודעת, מצד אחד אני מרגישה שאני כן אדם רוחני אבל אני לא מרגישה שאני כן צריכה להתפלל. ובקטע שלשמור שבת אני מרגישה, שאם אני כן שומרת זה בגלל יותר פחד. זה לא שאני מפחדת אני פשוט חושבת שזה בתת מודע שלי יותר. אבל שוב מצד אחד אני לא מרגישה שאני צריכה את זה למרות שאני חושבת שאני אדם מאד רוחני שמרגיש את הסבל של האחר ואני מצד אחד אני כן מאמינה שיש מישהו, הקב"ה, שהוא הכח העליון ועושה סדר בעולם. האם אפשר לקבל תשובה לשאלות ששאלתי ואולי להסביר לי יותר מה אני צריכה לעשות עם עצמי, כי אני מרגישה שאני מאד מבולבלת. עוד שאלה: האם יש שדים בדת שלנו? שמעתי שיש אחד שקוראים לו עזאזל שזה בעצם 2 שדים. לילית שהורגת תינוקות. ואשמדאי?
תשובה: את שואלת שאלות שמעידות על כך שאת מתבגרת. בכל גיל מתאים לבסס את האמונה בצורה שמתאימה לאותו גיל. בגיל הילדות שהשכל של האדם עדיין לא מפותח, שכוח הביקורת אינו חריף, האמונה מתבססת בעיקר על התמימות. מאד חשוב באיזה אקלים אמוני האדם גודל בימי ילדותו. את היום זוכרת בעיקר את האמונה שלך כמבוססת על מישהו בשמים שיש לו תביעות ממך ושאם תעברי על רצונו לא יהיה לך טוב. זהו אקלים לא מפותח לקליטת ציורי האמונה. נכון שיש גם מושג של יראת העונש באמונה. אולם זה רק קביים שאנו משתמשים בהם רק לעזרה ראשונה. עקירה של האמונה צריכה להתבסס על כך שמי שמאמין החיים שלו אמיתיים יותר פנמיים יותר עשירים יותר. יש להם תוכן ומשמעות. אני מניח שגם על הדברים האלו גדלת. אולם היום קשה לך להתחבר לכך. השינוי הגדול שאת צריכה לעשות בתפיסת האמונה שלך הוא שהאלוקות היא לא רק דבר עליון שגורם לכך שיהיה סדר בעולם. את צריכה לחפש כיצד הקשר עם האמונה והאלוקים מאיר לך את החיים. נותן טעם ומשמעות לחייך, גורם לך בהירות באחריות הגדולה שיש עלייך כאדם ובכלים הגדולים שניתנו לך בכדי להצליח לגלות אותם בעולם. האמונה צריכה לגרום לך לנעימות נינוחות וחיונויות בחיים. את עדיין צעירה אולם את בוגרת בשאלות שלך ובצרכים שלך. אין לך אלא להמשיך להתעניין באמונה. תנסי לחפש אישיות שדברי האמונה שיוצאים ממנו ימשכו אותך. תנסי למצוא ספרים שיחזקו אותך. יש ספרים רבים שנכתבו בדרך שלא קשה לקרוא אותם ויש בהם נגיעה ברעיונות עמוקים. את יכולה לקרוא את הספרים של הרב זאב קרוב.  דע את עצמך ועוד  את יכולה לקרוא בספרים של הרב אבינר.  משיב הרוח או שאלות לבני הנעורים  אלו ספרים שנכתבים בשפה פשוטה. אני לא רוצה להתייחס לענין השדים. ממש זה לא צריך לעניין אותך. אנו לא חיים עם שדים והם לא צריכים להטריד אותך. את צריכה להתעסק באור שיש באמונה ולא בשדים שאין באמונה.
שאלה: תרומת זרע לרווקות: לאחרונה יש סוג של לגטימציה גם במחננו לתרומת זרע לרווקה (יש שרשורים ארוכים בפורומים של ערוץ 7 וגם הרב יוסי אליהו הזכיר זאת באחד ממאמריו) מה דעת הרב על העניין?
תשובה: עד כמה שידוע לי, כל גדולי הרבנים מתנגדים לזה בהחלט.
שאלה: פירות מהשוק: 1. פירות וירקות שקונים בשוק- מה דינם מבחינת מעשר? 2. כיצד מעשרים?
תשובה: תלוי באיזה שוק מדובר, ועל כן אין תשובה חד משמעית, בכל מקרה של ספק כדאי לחזור ולעשר בבית. על השאלה כיצד מפרישים אין באפשרותי לענות בקיצור, עליך לרכוש את התקליטור על תרומות ומעשרות (086847325) ושם יש הסבר מעולה להפרשת תרו"מ. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי
שאלה: מנגל, תנור ומקרוגל בפסח: 1.יש לי מנגל שאני משתמשת בו כל השנה. (ייתכן וגם צליתי עליו פיתות). האם ניתן להכשירו לפסח או שצריך לקנות חדש? 2. כיצד יש להכשיר מקרוגל ותנור?
תשובה: 1. לא צריך לקנות חדש, תלבנו את המקומות ששם שמו את הפיתות, כמו ליבון שעושים לתבניות וכלים אחרים שאותם מלבנים. 2. תנור זה פשוט   מנקים אותו ואת הרשתות וכו', ומדליקים אותו למקסימום חום. ליבון לא צריך, אלא לאותם הכלים שבאו במגע עם חמץ. בדרך כלל לפסח משתמשים בתבניות חדשות. היום אפשר לקנות תבניות לשימוש חד פעמי ואפשר גם להשתמש בהם יותר מפעם אחת. את הרשתות של התנור לא צריך ללבן משום שהאוכל לא בא במגע איתם ישירות. מיקרוגל   לנקות אותו היטב, להכניס קערה של מים ולהרתיח אותם ולנגב את כל הצדדים. לפסח יש לשים צלחות מיוחדות שעליהם שמים את הדברים שרוצים לחמם, לא אותם צלחות של כל השנה.
שאלה: לפי הדת מותר לנקב את האוזן לזכר?: לפי מה שהבנתי פי הפסוק שרשום לא ללבוש בגדי אישה ופשוט אני לא מבין איפה התירו שנשים יכולות לשים אם זה עגיל בא וזן או כל מקום אחר ובנים לא הרי זה עניין של תפיסות שונות של החיים
תשובה: : הדברים תלויים במנהג המקום. במקום שרק נשים שמות עגיל יש איסור לא ילבש על האיש לשים עגיל. במקום שגם גברים רגילים לשים עגיל אין איסור על האיש לשים עגיל. השאלה היא מי קובע את מנהג האנשים. צריכים להיזהר מכך שאת המנהגים יקבעו אנשים שאינם צנועים ולא הולכים בדרך היהדות. רבים מן המנהגים הם נלקחים מן הגויים שאין בטבעם הפנימי מידת צניעות. לכן לא ראוי לחכות את התרבות של הגויים גם בדברים שאין בהם איסור ממשי. אנו נלמד מהגויים רק חכמה ודברים שנעשים לתועלת.  כגון מכנסיים לאיש  בכל מה שקשור לתרבות נעדיך תוצרת כחול לבן שאמון על תורה ומידותיה.
שאלה: שמירה על תלמידי חכמים: לכבוד הרב! מובא בגמ במסכת בבא בתרא דף ז: "רבנן לא צריכי נטירותא" - חכמים אינם צריכים שמירה, כי התורה שלהם היא זו ששומרת עליהם - וקשה לי על כך, הרי אנו רואם תלמידי חכמים שעוסקים בתורה והתורה לא שומרת עליהם, למשל הפיגוע במרכז הרב, ועוד הרבה פעמים רואים ש"רבנן לא צריכי נטירותא", זה לא דבר נכון, ואפילו אם כן, וכי מותר לסמוך על הנס?- אשמח מאוד אם כבוד הרב יוכל לענות לי על השאלה -
תשובה: הלכה מוסכמת על הכל שרבנן לא צריכי נטירותא. אך נראה שהכוונה שאין צריכים שמירה מפני גנבים ושאר סכנות של פשיעה. אבל בשעת סכנה ממשית מפני אויב ומפני טרור זה דבר אחר, כך אפשר להבין מתשובת הרדב"ז תשנ"ב עיין שם. ולגבי מה שהיה במרכז הרב דע שלכל כלל יש יוצאים מן הכלל. ברור שהתורה שומרת על לומדיה אך לפעמים יש צורך שדווקא תלמידי חכמים יהיו קורבן עבור הציבור והם יזכו במיתתם להציל את הציבור כולו. אין אנו יודעים להסביר את דרכי ד' גבהו מחשבותיו ממחשבותינו אך אנו יודעים שמיתת צדיקים מכפרת על הדור ואנו בטוחים שגם מיתתם של בני הישיבה היקרים פעלה גדולות.
שאלה: אמונה: האם מותר לי להתפלל שה לא יעמיד אותי בניסיון מסוים או שזה מורה על חוסר האמונה שלי שכל מה שה עושה לטובה הוא עושה? אשמח לקבל מעט הרחבה בנושא וכן הפניה למקורות.
תשובה: : בכל בוקר אנו מתפללים "אל תביאנו לא לידי נסיון ולא לידי ביזיון." למרות שכל מה שה' עושה זה לטובה חלק מן הרצון האלוקי שהטובה תבוא לעולם רק מכוח עבודת התפלה ומכוח התעלות הרצון בתפלה.
שאלה: כסיסת ציפורניים: האם יש איסור לבלוע ציפורניים? ראיתי שלגבי עור הילקוט יוסף כותב (יו"ד ב עמ סד) שמשמע מהרמב"ם שיש בו איסור תורה. ומה דין שערות? ראיתי תשובה באתר שזה מותר כי זה לא מאכל אדם כלל. למה לפי זה עור כן אסור?
תשובה: אין באכילת ציפרונים שום איסור בדיוק כפי שבשיער אין איסור כיון ששניהם לאו בר אכילה הם, ובילקוט יוסף שציינת אינו מדבר על הציפרנים אלא על העור, ובעור באמת ישנה מחלוקת ראשונים: דעת הרמב"ם שאסור מה"ת, דעת הרשב"א שמותר לגמרי, ודעת הפמ"ג ועוד אחרונים שאסור רק מדרבנן.
שאלה: הכאת נשים: האם נכון שהרמב"ם וכמו"כ הבן איש חי כתבו שיש היתר מסוים (כמובן בנסיבות מסוימות) לבעל לתת מכה לאשתו? אם כן- באילו תנאים בדיוק והאם זה תקף גם בימינו? ובעיקר- מדוע?? מלבד זאת שמעתי שמועה (שאני מקווה כי אינה נכונה) שהרב עובדיה יוסף הי"ו התיר לבעל להכות את אשתו בעדינות. האם זה נכון?
תשובה: לך, הכאת נשים על ידי בעליהם הוא אסור פשוט, כפי שנפסק בשולחן ערוך (אבן העזר סי' קנד סע' ג): "איש המכה אישתו עבירה היא בידו כמכה חברו, ואם רגיל בכך יש ביד בית דין לייסרו ולהחרימו ולהלקותו בכל מיני רידוי וכפייה ולהשביעו שלא יעשה עוד". והגאון רבי משה רבקש כתב (בשם תשובת ר' ירוחם) שהמכה את אישתו עונשו גדול יותר מהמכה את חברו "דבחבירו אינו חייב בכבודו ובאישתו חייב בכבודה לכבדה יותר מגופו. ועונשו גדול ממכה חברו כי היא יושבת לבטח איתו ודימעתה מצויה". וכך גם דעת הרמב"ם שכתב (הלכות אישות פרק טו, הלכה יז-כ): ". לא יאנוס אותה ויבעול בעל כרחה אלא לדעתה ומתוך שיחה ושמחה. וכן צוו חכמים שיהיה אדם מכבד את אשתו יתר מגופו ואוהבה כגופו, ואם יש לו ממון מרבה בטובתה כפי הממון, ולא יטיל עליה אימה יתירה ויהיה דיבורו עמה בנחת ולא יהיה עצב ולא רוגז". הרי שדעת הרמב"ם אסור לאדם להטיל אימה על אישתו (ואין צריך לומר שהמכה את אישתו מטיל עליה אימה). נמצא שכל הפוסקים מסכימים שאסור לאדם להכות את אישתו, אם מחמת האיסור להכות כל אדם מישראל (וגם אישתו היא אדם מישראל), אם מחמת היותה אישתו והוא חייב בכבודה. אומנם יש פוסקים שהתירו לאיש להכות את אישתו אם הוא רואה שהיא עוברת עבירה או שהיא מבזה אותו ומקללת אותו או את הוריו וכד'. אלא שהיתר זה אינו קשור לאישתו דווקא אלא לכל אדם מישראל, כפי שנפסק בשולחן ערוך (חושן משפט סי' תכ"א סע' יג): "וכן מי שהוא תחת רשותו, ורואה בו שהוא עושה דבר עבירה, רשאי להכותו ולייסרו כדי להפרישו מאיסור, ואין צריך להביאו לבית דין". כלומר, מותר לאדם להכות כל מי שהוא תחת רשותו ועל ידי המכות יוכל להפרישו מאיסור. כלומר, אין היתר לאדם להכות את אישתו, אלא להכות עוברי עבירה, ובכלל זה, לחלק מהדעות, גם את אישתו אם היא עוברת עבירה. אולם היתר זה אינו לכל אדם, וכפי שכתב הגאון מהרש"ל (ב"ק פ"ג סי' ט): "ודווקא באדם המוחזק לכשרות שידוע שלשם שמים עשה, והוא אדם חשוב ומופלג, אבל בסתמא דאינשי לאו כל כמיניה" כלומר, רק לתלמיד חכם חשוב מותר להשתמש בהיתר להכות אחרים כדי להפרישם מאיסור, ולא לכל אדם. ותלמידי חכמים כידוע אינם אלימים. מה עוד שכל זה הוא דווקא בדורות קודמים שבהם היו כופים על המצוות בדרך של הכאה ועינוי. אך כבר כתבו הפוסקים שהיום כפייה על המצוות בדרך של הכאה ועינוי לא מקרבת לאבינו שבשמים אלא מרחיקה ממנו, ולכן אסור להכות אחרים גם כדי לכפות על המצוות, ודווקא בדרכי נועם והאהבה יש לקרב את מי שנתרחק, ולא מקרבים בזרוע. ונמצא שאין היום שום צד להתיר הכאה כלשהיא, בין את אישתו ובין אחרים, משום טעם שהוא. וחמור המכה את אישתו שהיא חברתו ואשת בריתו. וכמובן שהגאון הרב עובדיה יוסף לא התיר להכות (לא בעדינות ולא בצורה אחרת. ובכלל אינני מכיר מכות בעדינות. מי שמכה הוא לא עדין). וכך גם כל פוסקי דורונו שהוקיעו את הכאת הנשים בכל צורה שהיא.
שאלה: שידוך עם בחור ישיבה דווקא?: אני כעת נמצאת בתק השידוכים ואני מאד מאד רוצה בחור שלומד ושבע"ה ימשיך ללמוד מס שנים אחרי החתונה, ואני חושבת (וגם מקווה) שאני מודעת למשמעות העניין ולמסירות נפש הנדרשת מאשתו של בן תורה. אני נענית רק להצעות של בחורים מהסוג הנ"ל ולא מוכנה לשמוע על משהו אחר (למעט גיל מבוגר יותר שבו הבחור סיים את מסלול ההסדר וכרגע הוא לומד מקצוע כלשהוא אך בשילוב של לימוד תורה לפחות חצי יום). הורי די לוחצים עלי להיות פתוחה להצעות אחרות אך אני מרגישה שבנק זו הם לא מבינים אותי ואת סוג הבית שאני בע"ה שואפת לבנות. מה דעתו של כבוד הרב בנושא? האם עלי לעמוד על דעתי או להתפשר? והאם זה שייך לגיל? בעוד מס חודשים אהיה בת 23.
תשובה: השאיפה שלך לבנות בית תורני נכונה והעדפה של בן תורה על מי שלא למד תורה היא צודקת. ואני מאחל לך הצלחה. ואולם אם יציעו לך בחור ירא שמים ובעל מדות טובות שרוצה לבנות בית של תורה אך לא יצא לו ללמוד כמה שנים בישיבה יש מקום לבחון גם הצעה כזו.
שאלה: תחפושת של מישהו שראיתי: כשהלכתי לבית הספר שלי, ראיתי תחפושת של שתי ילדים שהתחפשו לנזירות והיה עליהם צלב. שמעתי שאסור להסתכל על צלב בכלל, ומי שמסתכל התפילות שלו לא מתקבלות 40 יום. האם זה נכון? ומה החומרה של מי שהוא יהודי ומתחפש לנזירה אפילו שזו רק תחפושת?
תשובה: צריך להתרחק מכל דבר של עבודה זרה. אמנם שתי וערב אינו ממש עבודה זרה ואין בזה איסורי הנאה אבל בוודאי שראוי שלא להתקרב לזה.
שאלה: כי תראה את חמור שנאך: המילה "שונאך" בפסוק "כי תראה את חמור שונאך" מתייחסת רק ליהודי שנוא או גם לערבי וגויים אחרים?
תשובה: רק ליהודי. על שאינו יהודי אין חיוב.
שאלה: יחס אל גוים בני משפחה: כיצד להתיחס לבת זוגתו של אחי שהיא גויה ולילדים שלהם בן שנה ובת שנתיים?
תשובה: במסורת ישראל נהגו לשבת שבעה על נשואי תערובת ולנתק מגע. אם יש סיכוי רציני שהאישה והילדים יתגיירו  כהלכה!  ראוי לקרבם ע"מ ללמדם תורה ומצוות.
שאלה: הכשרת רשת פלטה לפסח: רשת מתכת ששמים על הפלטת שבת ועליה סירים, אם שמים עליה ישר לחם להתחמם, האם וכיצד ניתן להשתמש בה בפסח? (זו לא רשת של תנור וניראה שאי אפשר ללבנה)
תשובה: לפי תיאורך נראה שדי בליבון קל.
שאלה: כלי בשרי שנגע בחלבי: ראיתי שהונחה כף בשרית על מחבת חלבית חמה כדי להוציא בעזרתה חביתה. מה דין הכף ומה דין המחבת?
תשובה: בדרך כלל בדברים כאלה נראה לי שזה מה שנקרא בלשון ההלכה נ"ט בר נ"ט (  נותן טעם בר נותן טעם) דהיתר, ונותן טעם לפגם. בדרך כלל אנחנו תמיד יוצאים מנקודת הנחה שהכלי אינו בן יומו. לא נראה לי שבמקרה כזה צריך לחשוש. לא שמותר לכתחילה לעשות את זה, אבל זה לא אוסר את הכלי ולא צריך להכשיר אף אחד מהם.
שאלה: חיוב שמיעת מגילה וכל מיני חיובים של פורים: האם יש חיוב על אשה ירושלמית את כל החיובים של פורים גם באזור המרכז (בני ברק) כאשר הגיע ביום שני בצהריים (תענית אסתר) האם היא תהיה מחוייבת גם ביום שני בערב וגם ביום שלישי בצהריים? היא אמורה לחזור ביום שלישי בצהריים לירושלים האם היא תהיה מחוייבת גם שם?
תשובה: אין הבדל בין איש לאשה. אם היא תהיה ביום שלישי בבוקר בשפלה וביום רביעי בבוקר בירושלים, היא חייבת בשני המקומות בכל חיובי הפורים, קריאת מגילה, משלוח מנות, מתנות לאביונים וסעודת פורים.
שאלה: כלי - האם מותר להשתמש בפסח: במשך כל השנה אני שומרת ירקות בכלי גדול של TAPERWEAR, זה כלי מפלסטיק מיוחד. הכלי משמש אך ורק לירקות אבל אני שמה אותו על שולחן במטבח להוציא ממנו את הירקות האם מותר לי לשטוף אותו היטב ולהשתמש בו בפסח?
תשובה: כן, היות והכלי לא בא במגע עם חמץ חם. מספיק ניקיון רגיל.
שאלה: מדיח כלים שהחלק הפנימי לא נירוסטה: האם אפשר להכשיר מדיח כלים לפסח שדפנותיו הפנימיות לא נירוסטה? נראה לי שזה פלסטיק קשיח.
תשובה: כן, "כבולעו כך פולטו". להרתיח בו מים עם חומר פוגם בחום הגבוה שאליו המדיח יכול להגיע.