LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: לשון הרע על מישהו שהתאבד?: כגבאי בבית הכנסת השכונתי, נתבקשתי להודיע על מניין המתקיים בבית אבלים שיושבים שבעה על מישהו שהתאבד. מבלי משים, הודעתי לציבור על המניין, והזכרתי בתוך דבריי שהשבעה זה על אדם צעיר שהתאבד. יודגש, שלא הזכרתי את שמו של הנפטר או המתאבלים אלא רק את הכתובת של בית האבל. האם יש בזה לשון הרע? אם כן, כיצד עושים תשובה על זה: האם צריך לבקש סליחה מהמשפחה, האם צריך לקחת 10 אנשים לבית העלמין? יודגש שאינני מכיר את המשפחה, וסך הכל ניסיתי לעשות איתם חסד ולדרבן את הציבור להשלים מניין, ונכשלתי בלשוני.
תשובה: מי שממש התאבד, במאה אחוז שהתאבד, לא נוהגים כלל דיני אבלות. בדרך כלל, המדיניות היא שגם מי שהתאבד מלמדים עליו זכות שהיה בלחץ נפשי, היה כך וכך. כך כותב בתשובות ה"חתם סופר" שדנים אדם כזה לכף זכות, אלא אם כן יש הוכחות במאה אחוז שעשה את זה מתוך צלילות הדעת. ואם כן אתה כגבאי מוכרח להגיד באיזה בית נמצאים כדי שאנשים יבואו לשם. כיון שמסרת פרט אמיתי, אינך צריך לבקש סליחה. אתה אמרת ששלח יד בנפשו, אך זה לא אומר שהוא לא היה אנוס בזה. אולי לא היית צריך להזכיר את זה, אבל לא צריך ללכת לקבר עם עשרה אנשים ולבקש סליחה מהנפטר.
שאלה: ברירה ביום טוב: ראינו כי ברירה ביום טוב שונה משבת שהכל הולך אחר הטרחה. 1. האם אני צריך להעיר לחבר שלי שבורר כמו בשבת ועל ידי כך יש לו יותר טרחה? 2. במשנ"ב תקו, ס"ק יב כתב שכאשר זבוב נכנס לי למרק אני צריך להוציא אותו עם משקה, מדוע כתב כך, הרי מותר לברור ביום טוב?
תשובה: 1. כן. תסביר לו ותראה לו שהוא טועה בהלכה ויכול להקל על עצמו. 2. אם אין הכרח, ויכול לעשות בצורה קלה יותר, למה שיעשה ממש ברירה שאסורה.
שאלה: כמה לתת לעני עם המלצות?: מגיעים לישיבה בכל שבוע ולפעמים כמה פעמים בשבוע, עניים עם אישורים כאלה ואחרים. בדרך כלל יש להם אישור מראש הישיבה, יש להם סיפורים מאוד מרגשים ואומרים שרבנים גדולים בדקו את כל העובדות, הם מביאים מכתבים והמלצות מרבנים מאוד מכובדים ובתוכם גם ראש הישבה שלנו, האם צריך לתת לכל אחד וכמה?
תשובה: תלמידי הישיבה לא צריכים להשתתף בזה, זה משבש את הלימוד. אם אתם רוצים לתת צדקה, תתנו למישהו וכשבא אדם כזה לבקש, מישהו מהגבאים יתן לו סכום שיוחלט, אבל לא שיעבור בין ספסלי הישיבה. לתת צדקה צריך. אם כל תלמיד יכול לתת חצי שקל-שקל לשבוע, ויש מאה תלמידים, יכול להיכנס איזשהו סכום, ואחד הגבאים יתן לו סכום מסויים שיוחלט, לדוגמא לפי מספר הפונים במשך השבוע. ובצורה כזו אפשר לפתור את הבעיה.
שאלה: גניזת ספרי תורה: אני אמור לארגן גניזת ספרי תורה. היות ולא מצאתי כלי חרס, בבית החיים הכנו חדר קטן ואנחנו מקדישים אותו למטרה זו. האם יש נוסח מיוחד לטכס זה?
תשובה: אינני חושב שיש בזה נוסח. זה לא השכבה שעושים, צריך לגנוז בצורה מיוחדת.
שאלה: אוכל בשרי בסיר חלבי: אם שמתי בסיר חלבי (טפלון) בטעות אוכל בשרי קר, ולא חממתי את הסיר בכלל, כמספר דקות לאחר מכן הבחנתי בכך והוצאתי את האוכל הבשרי הקר מהסיר החלבי. מה דין הסיר החלבי?
תשובה: אם הכל היה קר הסיר לא בלע טעם מהבשר ולכן מספיק לשטוף את הסיר היטב.
שאלה: כשרות הקלף בימינו: לכבוד הרה"ג דב ליאור שליט"א. מבירור הסוגייא של הקלף בזמן ח לעומת הקלף של הראשונים - וזמננו - עולים לכאורה שתי נקודות עיקריות: א. מחלוקת השו"ע והרמב"ם לגבי הדוכסוסטוס והקלף. ב. הנוהג כיום בעיבוד העורות מול הנוהג בזמן ח. לכאורה עם הגירוד החמור והעיבוד בסיד שנעשה כיום אנו משתמשים בדוכסוסטוס (של השו"ע) לתפילין ולספרי תורה, היות ובתהליך העיבוד כמעט ולא נשאר החלק החיצוני של העור (האפידרמיס). וכן השו"ע מצריך גירוד של הדוכסוסטוס (לשיטתו הדרמיס, החלק הפנימי) כדי שיתקבל בידנו קלף, דבר שלמיטב ידעתי לא נעשה. יוצא, לכאורה, שכיום התפילין והס"ת שלנו נכתבים על הדוכסוסטוס והינם בעיתיים. כלומר, למה שלא נפסוק כרמב"ם לגבי הקלף והדוכסוסטוס (ההפך מן השו"ע) ואי-לכך לא נידחק לתירוצים קשים להכשיר את הקלפים של זמננו?
תשובה: זאת שאלה שנשאלה מזמן. יש ספר "זכרון אליהו" שמדבר על זה, ושם מביא את מקצת גדולי הפוסקים שצורת העיבוד היום, היות ומגרדים מהעור הן כלפי הבשר והן כלפי הצד השני, זה טוב לרוב השיטות.
שאלה: נישואי גיורת לגוי: אני התגיירתי לפני מספר שנים וכיום אני יהודייה לכל דבר, האם אני אאבד את היהדות, האם הגיור יבוטל לי, אם אני אתחתן עם גוי?
תשובה: קרוב לודאי שתאבדי את הגירות שלך, ואני תמה האם בשביל להתחתן עם גוי עברת את כל התהליך הארוך של הגיור ולימודי יהדות, הרי בשביל להתחתן עם גוי יכלת להשאר גויה.
שאלה: כתבת בטלויזיה וידאו: האם ישנו איסור לאישה להיות כתבת חדשות, או להופיע ולדבר בטלויזיה וידאו סרט?
תשובה: אם היא לבושה כמו שצריך, זה כמו שאישה מדברת בסביבה. להגיד לכתחילה, שזה ראוי וזה מידת חסידות, לא הייתי אומר, כיון ש"אישה כל כבודה בת מלך פנימה". אבל אינני יכול לומר שזה אסור ממש, אם לבושה כהוגן, לבושה בצניעות, יכולה לעשות את זה.
שאלה: ת למקווה: בשנה האחרונה אני מתחזק בעבודת ה, לפני שנה וחצי הייתי במקווה עם חברים יותר בשביל הכיף היה כתוב לשים בקופה של המקווה כמה שקלים כניסה אבל אני לא שמתי,עכשיו שאני מתחרט חראטה מלאה על זה רציתי להחזיר ואני לא יודע איפה המקווה הזה נמצא מה עלי לעשות?
תשובה: מצד הדין היות ואין תובעים אותך אלא אתה רוצה לשלם מיוזמתך אינך חייב אלא להניח סכום של ת כניסה חד פעמית אצלך למשמרת. אבל כדי לצאת ידי שמים עליך לשלם לכל אחד ואחד כלומר, נניח למשל שת ממוצע של כניסה חד פעמית למקווה הינו 5, עליך לשלם 5   לכל מקווה שנמצא בטווח הספק שאולי היית בו. למעשה מה שעליך לעשות, להגדיר לעצמך מהו האזור שבו אתה מסתפק שהמקווה נמצא בו, לעשות רשימה של המקוואות באותו מקום, ולשלם לכולם. שים לב, רוב המקוואות אינם פרטיים אלא שייכים למועצה הדתית המקומית לכן כל אלו נחשבות למקווה אחד לצורך החשבון ועליך לשלם למועצה הדתית המקומית. 5, ולכל מקווה פרטי שנמצא באזור המסופק 5. רשימה מסודרת של המקוואות ניתן להשיג במשרד המועצה הדתית המקומית. רוב הסיכויים שמספר המקוואות הפרטיים הינו נמוך אם ישנם בכלל, ורק באזורים חרדיים יש מספר גדול של מקוואות כאלו. בכל אופן, אם הסכום המצטבר הוא גדול ולא סביר אין צורך לשלם סכום כל כך גדול. הרב ניר אביב. מקורות: בבא מציעא לז עמוד א'., שו"ע חו"מ סימן שס"ה סעיפים א-ב.
שאלה: טבילת כלים לקופסת שימורים: האם ישנה בעיה להשתמש בקופסת שימורים שימוש חוזר בתור כוס וכדו, ממה שידוע לי בשבת אסור משום מתקן כלי, האם לגבי יום חול ישנה בעיה מצד כלי שאינו טבול?
תשובה: יש מגדולי האחרונים שרצו לומר שצנצנת שבאה מחוץ לארץ, ייצרו אותה לשימוש חד פעמי שאחר השימוש זורקים אותה. נמצא שמי שקובע שמכאן ואילך זה יהפך לכלי, זה הבעלים היהודי. ולכן, דבר כזה לא טעון טבילה. מכיון שלכתחילה זה לא יוצר לשימוש רב זמני, ורק הבעלים החדשים קבעו את זה. כך לגבי בקבוקי משקאות שמביאים מחו"ל.
שאלה: הנדון: ת דמי תיווך מצד המוכר: במשרד התיווך, בו אני משמש כסוכן מכירות, תלוי שלט גדול המפרט את גובה הת בעסקאות השונות כגון: בקניית דירה ישלם כל צד (קונה ומוכר) 2 מסכום העסקה, ובנוסף אנו מחתימים כל קונה לפני שיוצאים לדרך, אחרת, מבחינת החוק האזרחי, לא ניתן יהיה לגבות ממנו כל סכום. היום בעידן המחשבים, המוכרים אינם פונים למשרדי התיווך, אלא רובם מפרסמים באינטרנט, חלקם בעיתונים ומיעוטם פונים ישירות למשרדי התיווך. במקביל, רוב המוכרים מודיעים, שאין בכוונתם לשלם דמי תיווך, כי פונים אליהם גם באופן פרטי, חלקם אינם מזכירים זאת (מצפים לסיום מוצלח של העסקה ובהתאם יחליטו אם לשלם וכמה), ומיעוטם (בעיקר הפונים אלינו) קובעים שישלמו מלא או חלקית. כאשר מתבצעת העסקה, אנו מחתימים את שני הצדדים (קונה ומוכר) על זיכרון דברים ובו סעיף תזכורת, כי כל צד ישלם דמי תיווך בהתאם. על זה נשמעו כמה טענות מצד המוכרים: א. לא התכוונו לשלם וגם לא הזכרת לנו בע"פ. ב. לא היינו מודעים לחתימה ע"ג זיכרון הדברים. ג. לא קיבלנו שירות ולא ייצגת אותנו במשא ומתן אלא את הקונים בלבד. ד. דרשנו סכום גבוה יותר על הנכס ולא קיבלנו מה שרצינו, את ההפרש רצינו לשלם לך והפחתת אותו לטובת הקונה, כך שלא נשאר מה לשלם לך. למרות שעל פי החוק, החתימה מחייבת וניתן לגבות ת ואי-חתימה שוללת ת הייתי מעוניין לשמוע דעת תורה בנושא.
תשובה: א - באופן עקרוני אדם שנהנה מתיווך חייב לשלם למתווך מדין "נהנה", ואינו יכול להשמט מכך בטענות נבובות, כגון לומר שהיה מסתדר לבד, וכן נפסק ברמ"א בחושן המשפט סימן רס"ד: וכן כל אדם שעושה עם חבירו פעולה או טובה, לא יוכל לומר: בחנם עשית עמדי הואיל ולא צויתיך, אלא צריך ליתן לו שכרו. (ר"ן פ' שני דייני גזירות). ב - הטענה של המוכרים שהיו יכולים למכור את הדירה במחיר מוצלח יותר אינה מקובלת ממספר טעמים. ראשית, משום שנחסכה לו עבודה והתרוצצות בעקבות התיווך, ולכן גם אם ירד המחיר עדיין הרוויח מן התיווך. (וכך כתב הרמ"א הנ"ל וכן שנים שנתפסו והוציא אחד הוצאות, אם לא יצא רק ע"י השתדלות האחר, לא יוכל לומר: לא הייתי צריך להשתדלותך כי ידי תקיפה, אע"פ שהאמת אתו, מ"מ חייב ליתן לו לפי מה שנהנה, לפי ראות ב"ד.) שנית, משום שבסופו של דבר הסכים לעסקה, והוא לא היה חייב להסכים, אם כן מוכח שנוח לו במה שנעשה. זאת ועוד שמכיוון והת הוא לפי אחוזים ממילא אין ממש בטענה זו,שהי משום שירד ערך העסקה ממילא משלם פחות למתווך! ג - אומנם אם הודיע מקבל השירות לנותן שאיננו עומד לשלם לו על השירות, אך למרות ההודעה נתן הנותן את השירות, הרי שהמקבל פטור מת ד - למרות הנאמר בסעיף ג', אם לאחר מכן חתם על חוזה שבינו לבין הקונה שנערך על ידי משרד התיווך, ובו הוסף סעיף שכל אחד מהצדדים ישלם את הסכום המקובל למתווך, הרי שבאופן פשוט חייב המוכר לשלם, משום שחתימתו על החוזה מהוה התחייבות מדין קניין סיטומתא. דהיינו מכיוון שכיום רגילים להכין חוזים כאלו ולהחשיבם כהתחייבות, ועיין בסימן ר"א בחושן משפט. גם אין מקום באופן פשוט להתחשב בטענת המוכר שחתם ללא שידע שכך כתוב בחוזה כפי שכתוב בשו"ע סימן ס"א: "מי שטען על כתובת אשתו שהיה עם הארץ ולא הבין כשקרא החזן הכתובה והתנאים, אין שומעין לו. הגה: וה"ה בשאר דקדוקים שיש לדקדק מן השטר, ולא אמרינן דהאי גברא לא דקדק כל כך, וכמו שנתבאר בסמוך (בית יוסף בשם ריב"ש סימן ת"פ)." (ולמרות שכתב התומים שבנושאים שאינם מן העניין לא חלה התחייבות, מכל מקום רבים חלקו עליו, זאת וכעוד שרגילים לכתוב בחוזים פרטים הנוגעים לתשלומים הנלווים. אומנם יתכן ואם יטען שחתם בכדי שהצד השני לא ידע שהוא איננו משלם, נקבל את טענתו בתור אמתלא. ואין להאריך בזה, כי בפרטים של טענות יש לפנות לבית הדין. הרב חננאל פאטשינו.
שאלה: לימוד בחזרות או בחברותא: לכבוד הרה"ג דב ליאור שליט"א, ראיתי שכת"ר נתן הסכמה נלהבת לקונטרס שהוציא הרב עמי רוטנברג, ראש כולל הלכה בישיבת מרכז הרב, על שיטת חזרות מסויימת. מכיון שללא לזכור את הלימוד אני לא רואה הרבה שמחה בלימוד, ואינו מועיל לי, הלכתי על שיטה זו. ואמת שהיא מאוד מועילה לי, אך יש לי ב שאלות- א. ההתקדמות בשיטה זו היא איטית, כעמוד ליום, האם זה שווה? ב. איני מוצא חברותא ללמוד ר הזה, האם עדיך להמשיך כך ללא חברותא ורק ר עיון ללמוד עם חברותא, או שתמיד צריך חברותא, אף אם לא אלמד כשיטה זו, ואז לא אראה ברכה בלימוד לדעתי?
תשובה: אתה צריך לבדוק במה אתה רואה שיטה יותר ברוכה בלימוד. אם אצלך, כשתלמד בלי חברותא זה יהיה יותר טוב, אז תמשיך כמו שאתה לומד. הנקודה היא, היכן אתה רואה יותר ברכה. יכול להיות שהשיטה הזו יותר כללי, ואדם ספציפי צריך לסטות מזה. יש שיטת הרב בעל התניא, שאדם לא ילך מפרק אחד לפרק שני עד שיודע אותו במאה אחוז. וגם אצל חסידי חב"ד, השיטה הזו לא התקבלה. ברוב הישיבות, כשגומרים מסכת, עוברים לאחרת, אפילו שאדם לא שולט בקודמת כמו שאדם אומר "אשרי". וגם פה, תלך להיכן שאתה רואה יותר ברכה.
שאלה: מאכלי חלב בחג השבועות: מה העניין לאכול מאכלי חלב בחג השבועות?
תשובה: זה לא דין מחייב לאכול מאכלי חלב. המקור העיקרי הוא שתי הלחם שהיו מקריבים בבית המקדש וכדי שיהיה בחג השבועות זיכרון לכך אוכלים גם מאכלי בשר וגם מאכלי חלב ואופים לחם מיוחד לארוחה בשרית ולחם מיוחד לארוחה החלבית. זוהי הסיבה ההלכתית. רוב האנשים מכירים את הסיבות האחרות. באופן העקרוני עם ישראל נוצר ברגע והוא צריך אוכל כמו תינוקות, הוא אוכל מן ארבעים שנה כי הוא צריך אוכל פשוט כמו תינוקות, אוכל זך, נקי, שלם והכי מתאים ואחר כך יכול לאכול אוכל אחר. והחלב מבטא עניין זה. אין הבדל בין ספרדים לאשכנזים והעיקר לא לאכול באותה ארוחה בשר וחלב. הרעיון לאכול שני מאכלים שונים בחג. מי שרוצה לאכול רק מאכלי חלב, גם זה ר כי העיקר הוא "ושמחת בחגך", שיהיה לאדם שמחה בחג.
שאלה: סעודת ברית בשבועות בבוקר: אם יש ברית בבוקר של שבועות, איזה סוג מאכלים יש להכין?
תשובה: יש לקחת בחשבון מה יגרום נחת או צער למוזמנים. אם האורחים הכינו לצהריים מאכלי חלב והוא יתן ארוחה בשרית הוא יגרום להם צער. לכן הטוב ביותר שהוא יכין מאכלי חלב ללא גבינה קשה אקסלוסיבית, שיש לחכות אחריה כמו אחרי בשר, ואז כל האורחים יצאו מרוצים.
שאלה: לימוד תורה בליל שבועות: עד כמה מחייב המנהג ללמוד תורה בליל שבועות?
תשובה: המקור הראשון הוא בזוהר, בו כתוב על הערך הגדול של הלימוד בלילה הזה. וכן אי אפשר בלי להזכיר את צפת, כל הקמתה של העיר צפת התחיל בתיקון לילה זה. רבי יוסף קארו יושב ולומד בחוץ לארץ בליל שבועות עם הרב שלמה אלקבץ ותוך כדי לימוד בתיקון הזה הם קיבלו מסר משמים שבו אמרו להם שנגמרה הגלות והם צרכים לעלות לארץ. והם באמת עולים לארץ ובונים את צפת ובעקבות זה כל הפריחה הרוחנית שהייתה בעיר זו. העיר צפת נבנתה מהתיקון הזה, אז איך אפשר לוותר עליו. אם תרצה, כל הציונות מתחילה מהתיקון הזה של רבי יוסף קארו, העליה לארץ ופיתוח היישובים, ורק אחר כך הגיע הרצל. תיקון ליל שבועות לנשים
שאלה: תיקון ליל שבועות לנשים: האם הלימוד בלילה שייך גם לנשים?
תשובה: לא. תיקון ליל שבועות לא שייך לנשים משום שהם לא היו בחטא הזה. הסיבה לתיקון ליל שבועות הוא בגלל שהם היו עייפים והנשים לא חטאו בזה. בכל תהליך הגאולה הנשים לא נפלו כמו הגברים ומאחר ולא קילקלו לא שייך לתקן. הם יכולות ללמוד תורה ואף כדאי שילמדו, אבל התיקון במשמעות לתקן לא שייך להם כי הם לא קילקלו.
שאלה: תספורת בערב שבועות: החל מאיזו שעה בערב שבועות אפשר להסתפר, למי שנוהג שלא להסתפר עד חג השבועות?
תשובה: בכל שעה שהיא אפשר, עדיף לאחר חצות.
שאלה: נתינת צדקה ב"ויברך דוד": האם יש עניין לבחור לשים בקופת הצדקה שלוש מטבעות דווקא באמצע מזמור "ויברך דוד" שבתפילת שחרית או שאפשר ללכת לקופת הצדקה לא באמצע התפילה אלא אחריה?
תשובה: כדאי לתת דווקא ב"ויברך דוד", משום שזו ברכה שברך דוד בעקבות הכסף שהוא אסף לבניית בית המקדש ובכך הוא מתחבר לתפילתו של דוד המלך.
שאלה: עניית קדיש באמצע התפילה: אני מתפלל בשטיבלך שבו יש כמה מניינים באותו זמן. האם כשאני מחכה בין סוף תפילת שמונה עשרה לתחילת חזרת הש"ץ ואומרים קדיש במניין אחר אני צריך לענות אמן?
תשובה: בתוך התפילה שלך אתה לא צריך. אבל בין לבין, כגון, מסוף התפילה שלך עד לחזרת הש"ץ, אתה צריך.
שאלה: יעוץ תזונתי לגבר: אני נטורופתית, ורציתי לשאול האם מותר לי לקבל מטופלים גברים לצורך אבחון, תשאול, יעוץ תזונתי והתאמת צמחי מרפא או תוספי מזון? רציתי להדגיש שלא מדובר בטיפולים הכרוכים במגע וכן מדובר בפגישה או שתיים לכל היותר ולא בטיפולים ממושכים.
תשובה: אם זה לא כרוך במגע, זה כמו רופאה שמטפלת באיש, וזה מותר. אם את שואלת אותו איך מתנהג, ומציעה לו מה צריך לאכול ואיך להתנהג, וזו שיטת הרפוי, זה מותר.
שאלה: קריאת שמע שעל המיטה: אני עובדת בלילות והולכת לישון בשעות הבוקר. עד עכשיו הייתי אומרת את ברכת המפיל, אחריה שמע ישראל ואחריה את הפסקה: "ואהבת את. ביתך ושעריך". ולעיתים אחריה את אנא בכוח. והבנתי שבשעות הבוקר אין אומרים את שם ה בבברכת המפיל. איך אני אמורה לאמר אותה, ומה זה אומר ללא שם ומלכות? אשמח אם תבהירו לי את הדברים, זה חשוב לי מאוד לאמר את זה כמו שצריך.
תשובה: לדעת הספרדים אין לברך ברכת המפיל לאחר חצות הלילה ולדעת האשכנזים אפשר לברך אם הולכים לישון לפני עלות השחר. ללא שם ומלכות הכוונה, לומר את כל הנוסח אבל לא להזכיר שם ה' בחתימת הברכה.
שאלה: צניעות בלבוש לבנות: בעניין צניעות בלבוש לבנות. קראתי שצריך לכסות את עצם החזה, ולא הבנתי, האם עצם החזה היא עצם הבריח? חיפשתי המון באינטרנט ובספרים מה בדיוק צריך להיות מכוסה וכו, כי בעיקרון אני לובשת חולצות ממש סגורות ושאני מתכופפת לא רואים כלום וכו, ופתאום קראתי על העצם הזו וכו, ושמתי לב שללפעמים כן רואים את עצם הבריח, השאלה אם זה חובה?
תשובה: שאלה כזו צריך לשאול נשים אחרות. כשבנות אחרות מסתכלות עליך, איך זה נראה בענייהם. אם זה נראה להם צנוע, סימן שזה ר. אם הם חושבות שזה מחשוף, אז זה אסור. הנשים צריכות לקבוע, ולא מישהו מבחוץ שיגיד סנטימטר כזה או אחר.
שאלה: ביטוח וחסכונות - ביטחון מול השתדלות : האם אני צריך לבטח רכוש שיש לי למניעת נזקים למשל לבטח דירה מפני נזקים ח"ו כשרפה, גנבה רעידת אדמה וכדו - רובם נזקים לא שכיחים או לבטוח בה שלא ננזק ואם ח"ו יארע נזק שישלים לנו אותו, ומה בדבר ביטוח חיים? כמו כן, האם כדאי לחסוך כסף לעתיד לצרכים לא ידועים או לבטוח בה שיזמן לנו את צרכינו כשנזדקק להם. אם חוסכים - עדיף בתוכניות נושאות פירות ריבית בהיתר עיסקה מניות או שעדיף להלוות את הכסף בגמ"חים בלי ריבית?
תשובה: אין מניעה לעשות ביטוח חיים או ביטוח של רכוש. אין זה מנוגד למדת הביטחון. כי אדם צריך לנהוג בדרך הטבע ולהאמין שהכל בידי שמים. ואם ד' לא ישמור עיר שווא שקד שומר אבל אם ד' ישמור עיר טוב שקד שומר. אין לסמוך על ניסים וברכך ד' במעשי ידיך אתה עושה וד' מברך. אכן ככל שמדת הבטחון גדולה יותר כך אפשר למעט יותר בהשתדלות.
שאלה: לימודים באונברסיטה: אני בעלת, רמה רוחנית גבוהה. נרשמתי לאונברסיטת בר אילן לפסיכולוגיה ותקשורת. האם יש בעיה מבחינה דתית בלימוד באוניברסיטה? מהי דעת התורה בהקשר לחוגים הספציפיים שצויינו? האם יש העדפה לוותר על הקבלה ולחפש מדרשה שלא בהכרח תספק אותה רמת לימודים?
תשובה: אכן יש בעיות בלימוד אקדמאי: א. יש מרצים המציגים תיאוריות והשערות כאמיתות מדעיות מוחלטות ולסטודנט צעיר אין מספיק כלים לבקר את הדברים. ב. האוירה הכללית בקמפוס אינה ערכית. לדוגמא, לבושן של חלק גדול מהסטודנטיות. עם זאת מי שמגיע לאוניברסיטה עם חוט שדרה חזק ועם גבוי חברתי ומשפחתי מחזיק מעמד. יש אפשרות לקבל גם תמיכה חברתית ועיונית במדרשה לבנות. בימינו השכלה אקדמאית היא מפתח חשוב להתקדמות החברה והפרט ויש לה גם השפעה בתחום הדתי. מי שמתאים לחינוך מומלץ להעדיף מכללה תורנית.
שאלה: שמיעה בקול ההורים: היה לנו דיון במשפחה עד כמה יש חיוב לילדים לשמווע בקול הוריהם, מה הגדרים ההלכתיים למצווה הזו? אם ההורים מבקשים דברים מהילדים והילד לא רוצה לעשות את זה מאיזו שהיא סיבה, למשל, לשיר איתו בשמחה משפחתית כדי שהקהל יצטרף והילד לא רוצה כיוון שלא נעים לו או שסתם לא בא לו. למשל, נסיעה בטרמפים כשההורים לא מסכימים. האם זה תלוי גם בגיל של הילדים או שאולי הדין שונה כאשר הילד נשוי או כבר מבוגר? אשמח אם הרב יסביר את העקרונות והגדרים.
תשובה: מובא בשולחן ערוך (ביורה דעה ס' ר"מ) בנוגע לבן הרוצה לשאת אישה ואביו מתנגד שאין הבן חייב לשמוע בקול אביו. והמוקר לכך זה תשובת המהריק בשורש קס"ד. ושם במהרי"ק נימק את פסקו בג' נימוקים. בנימוק הראשון והשני הזכיר שזה כנגד מצוות הבן לשאת אשה ועוד טעם. ובטעם השלישי הזכיר שאין חיוב לציית לאב במה שמצווה, אם מצווה בדבר שאין לאב שום הנאה והדבר לא נוגע לאב. והוכיחו האחרונים מדברי הרמב"ן ביבמות שאף הוא סובר שאין מצוות כיבוד אב ואם נוגעת למה שלא נוגע לצורכי האב. מצוות כיבוד מדברת על החיוב לדאוג להאכיל את האב ולדאוג לצרכיו. אולם מכך שהמהרי"ק כתב עוד טעמים ולא הסתפק רק בטעם הזה אנו רואים שלמרות שעיקר מצוות כיבוד אב ואם נוגעת לצרכים של האב אם לבן אין צורך גדול בדבר צריכים לציית לאב. רק כשיש סיבות חשובות כגון צורך מצווה או צורך קיומו בחיי הבן אנו אומרים שלא חייבים לציית לאב. וצריך לומר או שיש חיוב מדברי חכמים לציית לאב. ורק במקום צורך מותר לצער את האב בעצם זה שלא שומעים לו. ויש מי שבאר שאם אדם לא מציית לאב סתם ללא סיבה יש בכך מעבר על מצוות מורא. שהרי האב רואה שסותרים דבריו סתם. אולם האחרונים הוכיחו שגם מצוות מורא היא רק כאשר בקום ועשה אדם סותר את דברי אביו אבל לא בכך שלא עושה את מה שאביו מבקש. ועוד יש לבאר שבמקום שאדם סתם לא שומע בקול אביו ללא סיבה יש צד של ביזיון שכלל לא מחשיבים את דעתו. לגבי ביזיון של האב אנו מצאנו שאסור לבזות אף במקום שזה לא נוגע לצרכי הקיום של האב.  משיב דבר יו"ד ס' נ'. ונראה שיש הבדל בן הגילים השונים. במקום שהמנהג שבגיל מסוים אדם רגיל להתנהג באופן עצמאי אזי אם לא ישמע לאביו אין בכך ביזיון לאב ואין בכך פגיעה בכבוד האב שהרי ידוע שהוא לא שומע לאב לא משום שהוא מזלזל בו אלא משום שכך נוהגים כולם שבשלב זה כבר כולם נהיים עצמאיים. לעומת זאת בגיל צעיר שתלויים בהורים ורגילים לשמוע בקול ההורים אם מישהו לא ישמע הרי הוא בכך מבזה את ההורים. העולה מכל הנ"ל: שבמקום שיש סיבה חשובה שלא לציית לאב, כגון: בנוגע לנישואין עם אישה שחפץ או בנוגע לדבר עקרוני שנוגע לצרכים של הבן, אין חיוב לציית אם הדברים לא פוגעים בצרכים של האב. בדברים שהמנהג כבר שלא להתייעץ עם האב ומקובל שכל אחד מחליט באופן עצמאי על חייו אין חיוב לציית לאב גם בדברי הרשות. הדבר הזה משתנה לפי התלות של הבן באב ולפי הגיל והמקומות. במקום שהאב מבקש ואין צורך קיומי ומשמעותי לחיי הבן יש לציית לאב. יש להסתפק האם הוי חיוב מהתורה או מדברי חכמים. במקום שמדובר על דבר שהאב יכול להתבזות יש להימנע מכך בכל מקרה.
שאלה: איסור לשבת על סלון מעור: שמעתי ממישהו שיש איסור לשבת על סלון עור מכיוון שהוא מעביר טומאה במידה ואישה ישבה שם. האם יש עניין בדבר הנאמר לי?
תשובה: ראשית, אשה סתם אינה טמאה וכן לא רק עור מקבל טומאה. ובכל מקרה היום אין דיני טומאה וטהרה ולכן מותר לשבת על סלון מעור.
שאלה: קביעת סעודה על קוגל?: בישיבה בה אני לומד אחרי תפילת ותיקין בשבת יש קידוש בבית ראש הישיבה ואחרי הקידוש אוכלים קוגל, לאחרונה נתעורר אצלנו ספק גדול מכיוון שהתלמידים אוכלים קוגל בשיעור קביעת סעודה "מהדרין מן המהדרין", נשאלה מה הברכה שצריך לברך על אותו קוגל? תהליך ההכנה הוא בישול איטריות, לאחר שנתבשלו מערבבים אותם עם ביצים סוכר ותבלינים ואז אופים אותו בתנור, כך יוצא שיש אפיה בתחילת התהליך (הכנת האיטרית עוד לפני שמגיעים לקופסה) וגם בסוף התהליך. בנוגע לקביעת סעודה, ישנם תלמידים (אמנם לא הרוב אבל יש) שזהו הסעודה שלהם, כלומר אחרי השיעור והקידוש הם הולכים לישון ולא אוכלים סעודה שניה, והם לא רעבים עד לסעודה שלישית גם בשבתות הקיץ הארוכות. כבר כמה שבועות שאנחנו מסופקים וראש הישיבה הורה לי לשאול את הרב לדעתו.
תשובה: שיעור קביעת סעודה, זה לאכול כמות כזו שאדם שבע מזה. יש דעה שצריך נפח של של 4 ביצים. אך לרוב השיטות, ובניהם הגר"א, זה כמות כזו שאם יגישו לו חתיכות קוגל עם כוס קפה, זה ארוחת הערב שלו ומזה הוא שבע. על דבר כזה צריך ליטול ידיים. השאלה היא איזה כמות התלמידים אוכלים, האם אוכלים כמות כזו או שתיים שלוש חתיכות. אם אכן אנשים שבעים מזה, צריך ליטול ידיים ולברך ברכת המזון. בדרך כלל כשאוכלים רק קוגל, לא אוכלים כמויות כאלה גדולות שהם במקום אכילת פת שחרית ושבעים רק מזה. לכן, שישתדלו לאכול קצת פחות, וישאירו מקום בבטן כדי לאכול אחר כך פת שחרית כשיאכלו, וכך לא יכנסו לספק שיצטרכו ליטול ידיים ולברך ברכת המזון. יאכלו שתי חתיכות וזה יספיק עד זמן שמתחיל לאכול אחר כך סעודת שבת. "קידוש במקום סעודה" זה גם כשאדם אוכל כזית מזונות, יצא ידי חובת קידוש. למרות שלעניין שייחשב סעודת שבת, לא יצא ידי חובה, כיון שסעודת שבת בבוקר צריכה דווקא פת. אבל קידוש במקום סעודה זה גם על מזונות (עוגה, קוגל).
שאלה: השם "מתן": לפני כחודשיים קראנו לבננו בשם מתן. כאשר התלבטנו על שם רצינו לתת שם בעל משמעות של נתינה וזה השם היחיד שהוסכם עליי ועל בעלי וששנינו אוהבים אותו מאוד. קראתי שהשם מתן הוא שם של אדם רשע בתנ"ך.הכוונה שלנו כמובן לא הייתה לכוון לשם זה. האם יש בכך בעייתיות? גם השם הדר הינו שם של מלך רשע,אך גם משמעות של יופי ופאר. האם באמת ישנם שמות "אסורים" אם כן, מדוע לא יודעים על כך? בדורנו ישנם גם אנשים אשר להם תכונות רעות ואנחנו לא נמנעים מלתת שם כפי שהם נקראים. מדוע?
תשובה: כוונתכם היתה טובה ובהתאם לכוונה כך המהות של השם שקראתם לבנכם וחנכו את בנכם להיות גומל חסדים ותורם ועוזר ונותן ותרוו ממנו רוב נחת.
שאלה: חשמל בחג השבועות : האם אין מדליקים חשמל בשבועות? עד כמה שידוע לי לא מדליקים, זה נכון?
תשובה: אכן, אסור להדליק חשמל ביום טוב. חג שמח! הרב שמואל הולשטיין
שאלה: כתיבה בספירת העומר: אם כתבתי את מספר הימים של אותו היום לאחר צאת הכוכבים ולפני שספרתי בפה. האם זה נחשב שיצאתי ואסור לי לברך?
תשובה: לא אין הדבר כספירה בפה, ולכן תוכל להמשיך ולספור עם ברכה.
שאלה: הדלקת נר להבדלה: עד כמה שאני מבין, את נר ההבדלה מדליקים לפני שמתחילים לומר את ההבדלה. מכאן שזו מלאכה שנעשית לפני שאמרנו "המבדיל בין קודש לחול". בדרך כלל אני מדליק אותו בעצמי כי אני סומך על "אתה חוננתנו" שאמרתי בערבית לצורך מלאכה זו. א. מה הדין אם שכחתי לומר "אתה חוננתנו" בערבית? ב. האם באופן כללי, גם אם אמרתי "אתה חוננתנו", יותר נכון שהאישה תדליק את הנר? ג. אם כן, האם עליה להגיד "המבדיל בין קודש לחול" לפני כן? ד. ובכלל, אם כבר אני שואל, האם זה נכון להדליק את הנר לפני תחילת ההבדלה כפי שאני עושה או שמדליקים אותו רק לפני ברכת "בורא מאורי האש"?
תשובה: בדרך כלל מבדילים לאחר שהאדם התפלל ערבית. בערבית אמרת "אתה חוננתנו." והבדלת, ולכן מותר לעשות מלאכה, ובייחוד מלאכה לצורך הבדלה. אדם ששכח לומר אתה חוננתנו, יאמר "ברוך המבדיל בין קודש לחול" ואז ידליק. האדם לא חייב להדליק בעצמו, יכול אחר להדליק. אם שכחת והאשה אמרה "ברוך המבדיל בין קודש לחול", יכולה היא להדליק. לגבי הזמן הראוי להדלקת הנר, אני מדליק את הנר סמוך לברכת "בורא מאורי האש", וכך ראוי לעשות לכתחילה.
שאלה: תגים בבית תפילין של ראש: האם בתפילין של ראש עדיף שיהיה תגים על השין, האם זה מוסיף הידור כל שהוא, או שעדיף שין ללא תגים או שלא חשוב מבניהם וכל אחד כמנהגו? (מדובר בשין ספרדי) והמדובר על הבית עצמו.
תשובה: כל אחד ינהג לפי מנהגו, קשה לקבוע בזה באופן חד משמעי.
שאלה: התייעצות עם עורך דין: אני ועוד קרוב משפחה כל אחד מאיתנו מעונינים לקנות דירה מפרויקט של קבלן מסויים. מטעם הקבלן יש חוזה אחיד לכל הדירות שהוא בונה. עו"ד דורש סכום גבוה מאד לדעתנו עבור ייעוץ עימו ועבור שינוי החוזה בהתאם להמלצותיו. האם מותר כאילו רק לאחד מאיתנו לקבל את שירותיו של העו"ד, לשלם לו עבור ייעוץ לדירה אחת בלבד, אבל השני ידרוש מהקבלן את אותם שינויים שקרוב משפחתו קיבל? אפשרות שכזו תאפשר לשנינו להתחלק בהוצאות לעו"ד כך שכל אחד מאיתנו ישלם חצי מעלות העו"ד.
תשובה: לו יצוייר שאדם מבין בעצמו, מהו צריך לדרוש, אינו צריך לקחת עורך דין. וגם במקרה הזה יהיה מותר לעשות כך.
שאלה: מהיכן מתחילים תפילת עמידה לנשים: כשאישה מתפללת שחרית - קריאת שמע ועמידה בלבד ומדלגת על "אמת ויציב" ו"עזרת", האם צריכה להתחיל ב"תהילות לא-ל" או ב"ה שפתי."?
תשובה: תתחיל מיד בעמידה. אישה לא חייבת לקרוא קריאת שמע וברכותיה, אלא אם היא רוצה. לכתחילה, אם מתחילה, תשלים לגמרי קריאת שמע וברכותיה.
שאלה: קריאה דברי תורה במחשב: האם קריאה במחשב של דברי קדושה הוא דין דומה לקריאה בספר קדושה, זאת אומרת, האם עלי לחבוש כיפה ונטילת ידיים וכו?
תשובה: יחס הקדושה הנצרך בזמן לימוד תורה אינו משתנה אם לומדים בעל פה, רואים בספר או במחשב. (אם כי למחשב עצמו אין קדושה כמו לספר). הרב שמואל הולשטיין
שאלה: שאלות בקשר לאסור חג: יש לי 3 שאלות בקשר לאסור חג וחול המועד: (1) האם מותר להניח תפילין באסרו חג? (2) האם מותר לכתוב באסרו חג? (3) מה זה אסרו חג?
תשובה: אסרו חג הוא כינוי ליום שאחרי אחד משלושת הרגלים. הגמרא (סוכה מה:) לומדת מהפסוק "אסרו חג בעבותים עד קרנות המזבח", שכל מי שעושה איסור (קשר) לחג באכילה ושתיה מעלה עליו הכתוב כאילו בנה מזבח והקריב עליו קורבן. ורש"י מסביר (בהסבר שני) שמדובר על היום שאחרי החג, שיש להרבות בו במאכל ומשתה כדי להמשיך את קדושת החג גם לימי החול הבאים אחריו. הרמ"א (אורח חיים סימן תכט) הביא שיש להרבות ביום זה במאכל ובמשתה. ובגלל שלומדים מהפסוק "אסרו חג בעבותים..." קוראים ליום זה אסרו חג. בשאר הדברים דין יום זה כיום חול ולכן יש להניח בו תפילין מותר לכתוב בו.