שאלה: נפילה באינטרנט: אני כבר מתמודד ונופל שנתיים בהתחלה זה היה רק במחשב הבית המוגן ואז גיליתי שבמכשיר סלולר של אמא שלי אין חסימה ואפשר לשותת בו חופשי אבל מתישהו אבא שלי גילה אותי ואז הוא עזר לי קצת ולא נפלתי במשך שבוע וחצי ואז פתאום זה המשיך אני המשכתי ליפול והמשכתי לשותת בסלולר של אמא שלי עד שגם היא גילתה אותי ומאז אני לא נגעתי בטלפון של אמא שלי אבל המשכתי ליפול במחשב הביתי בזמן האחרון אני ראיתי המון שיעורי תורה ולמדתי על החטאים החמורים שעשיתי אבל אני לא מצליח לצאת מזה אני כבר מתחיל להרגיש ייאוש אני נגעל מעצמי כבר ואני לא מצליח להתרומם ולצאת מהמצב הנורא הזה בבקשה תעזרו לי! זה דחוף!
תשובה: לק"י לך צדיק! לא התבלבלנו. באמת צדיק. להתמודד עם זה בהחלט לא פשוט רק לפני שניגע בתשובה עצמה רציתי רק לבקש מחילה אם קצת התעכבנו עם התשובה. גם אחרי שנתיים של נפילות והתמודדות ברור שכשמחכים לתשובה כל יום שעובר יכול להידמות כמו נצח. אז ככה, עוד לפני הכל, באמת סליחה. יש לרוב עצות שונות שאנחנו נותנים כאן שיכולות לעזור לך, ראשית ממקום הניסיון אבל גם בעזהי"ת ישמש כבמה לעצה שמופיעה בסוף. אור עולה מן המזרח יום חדש הגיע זה שנפלת אתמול לא אומר שהיום צריך להרים ידיים ולהתייאש. כל יום, כפי שמן הסתם אתה כבר מכיר, זה התמודדות חדשה ובעלת החלטה משל עצמה. אם ח לימדו אותנו "אל תאמר לכשאפנה אשנה שמא לא תפנה" (אבות, פרק ב, משנה ד ) אז אנחנו משתמשים בצד השני של המשפט הזה לפעמים מול היצר. אנחנו מתייחסים לכך שהיום זה היום ומחר זה מחר. היום אנחנו מנצחים ומחר כבר ננהל משא ומתן. הענין הוא ש היום  תמיד נשאר  היום  ו מחר  תמיד נשאר  מחר. הענין הוא שיש עם זה מעט קושי כי זה תמיד משאיר אותנו עם פתח לנפילה. לכן, חשוב שיהיה לנו עוד משהו. עצור! מראש, צריך לחשוב מה מעורר את כל המחשבות האסורות ואיתם גם יחד את המעשים האסורים. כשאנחנו עושים את זה אנחנו באמצע עושים לעצמנו מפת קרב. אנחנו יודעים להגיד מה נקודות החולשה שלנו ובעקבות זה למקם את החיילים שלנו כמו שצריך. יותר מזה, אנחנו שמים לעצמנו קו התקפה וקו הגנה גם יחד. נכון, לפעמים זה נפרץ. לפעמים אתה מצאת את עצמך נופל בסלולר של אמא ועכשיו במחשב. לכן, אולי שווה לך, וזה ידרוש לא מעט מאמץ ופתיחות, שכל פעם שאתה משתמש במחשב, אתה עושה את זה עם עוד מישהו בחדר. אין מצב שמתחילים לגלוש בלי שמישהו נמצא איתך. זה קו הגנה. אז מה זה קו המתקפה? מראש קובעים מה ב-ד-י-ו-ק רוצים לעשות במחשב ומעריכים כמה זמן זה יקח. זה גם יעזור למי שיהיה איתך בחדר (וזה לא אומר שהוא צופה במה שאתה עושה, שיקרא ספר) וגם יתן לך להיות ממוקד. למלא מצברים כל זה עוזר מצד "סור מרע" אבל יש גם "עשה טוב" שלא פחות חשוב. במלחמה הזו של המתקפה נגד היצר צריך לחשוב טוב טוב איך אנחנו משנים את התפיסה. איך אנחנו משנים את החשיבה ואת המחשבות. הראש מסתובב איפה שהוא רק רוצה, כל עוד לא מכוונים ואתו. כשלא מכוונים אותו אז הוא הולך למקום של תאוות. אז איך מכוונים אותו למקום של טוב? למקום של טהרה? זה נעשה על ידי לימוד תורה, על ידי מעשים טובים, על ידי תפלה. בלי קשר, אלו דברים שאנחנו חייבים בהם אבל אם תחליט ותקבל על עצמך את המקום הזה של להגביר את הלימוד תורה (לאו דווקא כמות אלא אפשר גם באיכות) או ללמוד יותר על התפלה, זה יעשה פלאים. גם כי הרבה פעמים כשאנחנו שוקעים בייאוש היצר מנסה לנתק אותנו ממקור החיות שלנו - מהקב"ה. על ידי לימוד התורה והתפלה אנחנו מתקרבים ומדבקים בקב"ה. ובנוגע למעשים הטובים - זה לקחת את כל הכוחות האלו של הבנין ושל היצירה למקום אחר שהוא משתמש איתם ויוצר משהו טוב. כתבת שאתה לומד תורה ושומע המון שיעורים! זה אדיר! זה מדהים! רק אל תיתן לזה רק להפיל ואתך ולהרגיש רע. זה אמור למלא אותך ולתת לך עוד כח. זה חלק מהענין גם שקיים בייאוש שהיצר מנסה לזרוע בך. אתה רואה? צריך לפתח אצלנו עין חיובית. לכל אחד יש התמודדויות משלו ובכל דבר היצר מנסה לראות את עצמנו בעין שלילית. במקום לראות כמה אנחנו לא מדברים לשון הרע היצר לפעמים מדגיש לנו כמה אנחנו מדברים לשון הרע. אותו דבר פה. אל תסתכל רק על הנפילות אלא תראה את כל אותם פעמים שכן הצלחת שכן עמדת. שהיצר לא הפיל אותך. צריך לעשות מעבר מאוד גדול בחשיבה כשעושים את זה, ומצד שני לא לעבוד על עצמנו ולהגיד "מה קרה? ר נפלנו, לא נורא". זה עדין נורא, אבל מצד שני אנחנו כבר לא רואים את עצמנו רק כך, רק כנכשלים, אלא מצליחים לראות את ההצלחות שלנו ולהתעודד ולהתחזק. הטילו עוגן! לא תמיד העצות האלו יעזר ו אם כבר נקלעת לקרב. לכן שגם כשנמצאים בקרב, כשנופלים מהסיפון, שיהיה איזה כח חילוץ. חבלה הצלה. הכח הזה הוא כח שנמצא בך, חבל שאתה מושך בו. זה ידרוש מאמץ והרבה אמיתיות. החבל הזה עשוי מהדברים שהכי מושכים אותך בעולם. הכי מעניינים אותך. זה יכול להיות שירה, ספורט או כל דבר אחר. כשאתה מרגיש היצר מתחיל להזדחל, מתחיל לתפס ולשתק אותך, דווקא אז בפריצה שכזו, ממש בפתאומיות, אתה חייב למשוך בחבל. לעשות משהו אחר שמסיח את דעתך. יש עוד כמה עצות שתוכל למצוא גם בקישורים הבאים: מה שמעבר כל זה אולי עצות שאפשר לתת לכל אחד שמתמודד עם זה בלי תמיכה מהבית. נכון, אולי ההורים לא יודעים שאתה עדין נופל אבל הם מודעים לזה שהיו לך התמודדות ומתוך זה כנראה מבינים שעדין הדברים חיים אצלך, גם אם הם לא יודעים שאתה נופל. בכל זאת הבאנו את הצעות הללו כי יכול להיות שהם יעזרו לך או יחדדו אצלך עצות שאתה כבר מיישם. מדבריך נשמע שהסביבה תומכת וגם אם ההורים לא יודעים שאתה נופל תדבר איתם על התמודדות. יש צעד שהוא הרבה פעמים קשה אבל זה לשתף אותם לחלוטין בכך. בנפילות מחד ובעליות מצד שני. עצם זה שאתה מרגיש מחויב לשתף מישהו אחר מחייב אותך יותר במלחמה הזו. נכון, זה לא פשוט וזה תלוי בהרבה כח רצון. בסוף, במקרה הזה, זה גם המשפחה. משפחה שדואגת, אוהבת ומקבלת אותך כפי שאתה. במסגרת המשפחה יש מימדים של בושה בכל מיני דברים אבל תמיד כשצריך עזרה, פיזית או נפשית, המשפחה שם ופה המקום שלך להיעזר. זו בדיוק הבמה שעליה דיברנו. אם תעשה את כל אחד מהעצות הללו עם מישהו, משהו שיקבע אותך, ועוד מהסביבה המיידית האוהבת והתומכת ללא תנאי, שגם מודעת לרקע. זה יכול לקדם אותך פלאים. לבסוף, הבקשה הקטנה שלי זה שבהתמודדות תזכור את ההרגשה הזו שאתה נגעל מעצמך. לא כי אני רוצה שתרגיש רע. ונהפוך הוא, אנחנו יודעים שהרבה פעמים אנחנו הופכים כל מיני חטאים לדברים מותרים מרוב פעמים שאנחנו רומסים אותם. אם נגעלים מכך שחוטאים סימן שעדין אנחנו רגישים. שעדין יש מלחמה ערה גם בפנים. כל עוד זה כך הכוחות לפרוץ ולצאת מכבלי המאסר האלו הרבה יותר אפשרי. הייאוש עדין לא הגיע כי הגוף מאותת ולא נותן מקום לשכוח שזה לא אנחנו. לכן, תזכיר לעצמך כל פעם לפני שאתה נכנס למקום שיכול להיות בעייתי מבחינת ההתמודדות שלך מה ההרגשה אחרי. חזק ואמץ ואשריך על ההתמודדות הלא פשוטה. אם יש עוד שאלות, התייעצויות או סתם בירורים, בשמחה רבה. בהערכה רבה, נתנאל netanelweil gmail.com