שאלה: סיום ספר יהושע: יש לי מספר שאלות על סיומו של ספר יהושע: 1. לאחר שבני ישראל עוברים תקופה קשה במצרים, מ"ט שערי טומאה, הם יוצאים ממנה ע"י משה ע"ה ועולים ומתעלים בקדושה בראותם את כל הניסים, המן שירד במשך מ שנה, עמוד האש להדריכם בלילה ועמוד הענן ביום, מעמד הר סיני הנשגב כ"כ בראותם את הקולות והלפידים ושמעו את הא-ל מדבר. בני ישראל עולים עד כדי כך שמה שראתה שפחה על הים לא ראה יחזקאל בן בוזי הנביא במראה הנבואה. ממש פסגת ההתעלות. א. א"כ, מדוע הוצרך משה לפני מותו בנאום הסיום לאחר שעבר עימהם את השנים הללו ממצרים הר סיני וכל הניסים, לאחר כל ההתעלות הגבהה כנ"ל לומר להם: (דברים פרק לא) "כי אנכי ידעתי את מריך ואת ערפך הקשה הן בעודני חי עמכם היום ממרים היתם עם ה ואף כי אחרי מותי.כי ידעתי אחרי מותי כי השחת תשחתון וסרתם מן הדרך אשר צויתי אתכם וקראת אתכם הרעה באחרית הימים כי תעשו את הרע בעיני ה להכעיסו במעשה ידיכם". מה החששות שהיו למשה. אם נדבר בשפה שלנו: מבחי עם ישראל זה ממש מעליב לומר לם כך, חוסר אמון ביכולתו של העם שעבר שואה גדולה כזו במצרים ולאח"מ נושע? ב. ועוד, גם לאחר שבני ישראל מוכיחים עצמם בזמנו של יהושע, וזה מתבטא בניסים אז (הנצחונות הגדולים על מלכי הארץ). כביכול שלמות רוחנית גם לאחר שעלו לארץ אחר מות משה.וא"כ התבדו דברי משה (ח"ו): "כי ידעתי אחרי מותי כי השחת תשחתון וסרתם מן הדרך אשר צויתי אתכם." הרי שאחרי מותו עדין נשארו בני ישראל בשיא קדושתם. ואז שוב. אי אמון גדול מצידו של המנהיג הבא יהושע (פרק כד) "ואם רע בעיניכם לעבד את ה בחרו לכם היום את מי תעבדון אם את אלהים אשר עבדו אבותיכם אשר בעבר מעבר הנהר ואם את אלהי האמרי אשר אתם ישבים בארצם ואנכי וביתי נעבד את ה ". וגם לאחר שהעם מסברי ליהושוע כביכול את טעותו, ומרגיש בחוסר אמון הזה:"ויען העם ויאמר חלילה לנו מעזב את ה לעבד אלהים אחרים: כי ה אלהינו הוא המעלה אתנו ואת אבותינו מארץ מצרים מבית עבדים ואשר עשה לעינינו את האתות הגדלות האלה וישמרנו בכל הדרך אשר הלכנו בה ובכל העמים אשר עברנו בקרבם: ויגרש ה את כל העמים ואת האמרי ישב הארץ מפנינו גם אנחנו נעבד את ה כי הוא אלהינו" למרות כל הניסיונות של בני ישראל להראות ליהושוע את אמונתם השלמה בה. שוב מביע יהושוע המנהיג הגדול שכל בני ישראל תלו בו את תקותם, חוסר אמון: "ויאמר יהושע אל העם לא תוכלו לעבד את ה כי אלהים קדשים הוא אל קנוא הוא לא ישא לפשעכם ולחטאותיכם: כי תעזבו את ה ועבדתם אלהי נכר ושב והרע לכם וכלה אתכם אחרי אשר היטיב לכם". אני מניח שבני ישראל באותו הזמן שאלו את עצמם: "איזה פשעים ואיזה חטאות?! הרי אנו מאמינים בה וחזרנו ואמרנו את זה ליהושע!!!". למרות כל זאת לא הסתפק יהושוע בדברי התוכחה לבני ישראל ומשביעם וכו : " ויאמר יהושע אל כל העם הנה האבן הזאת תהיה בנו לעדה כי היא שמעה את כל אמרי ה אשר דבר עמנו והיתה בכם לעדה פן תכחשון באלהיכם". המורם מן האמור: מדוע שני המנהיגים הגדולים והדגולים כמשה ויהושע ע"ה מביעים את חוסר אמונם בעם ישראל. ואפשר אולי שזה גם התרוץ מדוע כן זנו וכו בתקופת השופטים לאחר דברים כאלו שנאמרו משני המנהיגים שכה העריצו. 2. שאלה נוספת בפשט הכתובים עצמם: (פרק כד)י"ט: "ויאמר יהושע אל העם לא תוכלו לעבד את ה כי אלהים קדשים הוא אל קנוא הוא לא ישא לפשעכם ולחטאותיכם". ידוע לי שה א-ל ארך אפים ורב חסד ואמת נוצר חסד לאלפים נושא עוון ופשע וחטאה ונקה? אשמח לקבל תשובה. וסליחה על אריכות הדברים. מקווה שהובנתי.
תשובה: 1. ראשית, בפסוקים שהבאת מדברי משה רבינו יש תשובה לשאלתך. אחרי כל הניסים שהם ראו הם חטאו חטאים חמורים מאוד, חטא העגל וחטא המרגלים. משה רבינו נמצא לאחר שמתו כל העם שחטא בחטא המרגלים ושבגללו התעכבו מלהיכנס לארץ ישראל במשך 40 שנה. אם כן, וודאי שיש מקום להוכיחם. אולם המעמד שבהם נאמרו הדברים על ידי משה רבינו ויהושע אינו מעמד של תוכחה. אם זו הייתה סתם תוכחה אולי היה מקום לשאלתך אבל כאן זה מעמד של כריתת ברית בין הקב"ה לעם. בכריתת ברית, כמו כל חוזה, אומרים את כל האפשרויות. אם תחטאו תקבלו עונש וכד'. גם במעמד הנשגב של חתונה אנחנו כותבים כתובה שעניינה לסדר את ענייני הממונות במקרה של בעיה או גירושין, ח"ו. אין כאן חוסר אמון בעם אלא העלאת כל האפשרויות. 2. המידות שציינת הם מידות רחמים של הקב"ה אבל יש גם מידת הדין. צד העונש קיים בכל התורה ועל מעשים רעים נענשו כבר עם ישראל במקרים רבים. ככל שהמדרגה גבוהה יותר, כך הדרישה לרמה רוחנית גבוהה יותר. כל ירידה מרמה זו גורמת כתומאה לדבר שאפשר לקרוא לו גם עונש. כשהקב"ה פועל על פי מידות הרחמים אזי שייתכן דחייה לעונש או דבר דומה אולם עצם המעשה השלילי נשאר.