LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: מברך ועובר לעשייתן: ישנו כלל : כל המצוות מברך ולאחר מכן עובר לעשייתן שאלתי האם ישנם שתי מצוות יוצאות דופן ומה ההסבר?
תשובה: השאלה בדבר שתי מצוות עליהן לא נאמר הכלל של "עובר לעשייתן" אינה ברורה כל צרכה. ייתכן כי כוונתך לדברי רב הונא בירושלמי (ברכות פ" ה"ג) שדיבר על שתי מצוות חריגות, אך דבריו שם הפוכים: כל המצוות מברך עליהן בשעת עשייתן, חוץ מתקיעה וטבילה עליהן מברך אחר עשייתן או שעל התקיעה לפני ועל הטבילה אחרי. דברים אלה כמובן אינם להלכה אם אתה שואל על מצוות חריגות להלכה יש יותר משתי מצוות שאינו מברך עובר לעשייתן, אך בחלק ממצוות אלו יש צורך להגדיר מתי מתחילה המצווה. ראה לדוגמה: טבילה: הגמרא בפסחים ז ע"ב פוסקת כי מברך אחריה. נחלקו ראשונים האם מודבר בכל טבילה או בטבילת גרות. בטבילת גרות ההיגיון ברור, כי לפני הטבילה הוא עדיין גוי. בטבילות רגילות נאמרו הסברים שונים. בין כך ובין כך זו דוגמה לברכה לאחר מעשה המצווה. שחיטה: ר' יוסי בן נהוראי פסק שמברכים לאחר השחיטה, שמא תתנבל (ירושלמי שם). שיטה זו אינה להלכה, אלא במקרים בהם יש חשש טריפה, שאז מברך לאחר השחיטה (רמ"א בשו"ע יו"ד יט,א). הדלקת נר שבת: קשה לקבוע שתברך לפני ההדלקה, כיוון שהברכה היא כבר קבלת שבת, ואם כן אינה יכולה להדליק. יש שפסקו כי תברך לאחר הדלקה, ויש שפסקו, וכך רוב הנשים נוהגות, שתכסה את עיניה, שזה כעין פשרה. דוגמה מסוג שונה: מילה - כשיש מוהל, אבי הבן מברך להכניסו בבריתו של אברהם אבינו (בהנחה שזו ברכת המצוות) לאחר המילה, בשל העובדה שהמילה תלויה במוהל. דוגמה דומה: יש ראשונים הסוברים כי מלכתחילה יש לברך ברכת אירוסין לאחר נתינת הטבעת, שכן אין החתן יודע שהאישה תסכים, ועל כן אינו יכול לברך (ראב"ד על הרמב"ם, אישות ג, כג). יש הסברים נוספים לשיטת הראב"ד (כגון - שאין זו ברכת המצוות לדעתו), אך אם זו ברכת המצוות אנו מוצאים עוד דוגמה שמברכים לאחריה. כיום אין אנו נוהגים כך. אלו דוגמאות בלבד, ותן לחכם ויחכם עוד. יובל שרלו
שאלה: "על הניסים" ביום העצמאות וביום ירושלים: לרב. מדוע אין ברכה מיוחדת של "על הניסים" בתפילת שמונה-עשרה ובברכת המזון ביום העצמאות וביום ירושלים, על-מנת להודות להקב"ה, כפי שעושים בחנוכה ובפורים? ב מראש, איריס.
תשובה: ראשית, אין ספק כי אלה ימים גדולים ונשגבים, ואנו מציינים אותם בדרכים מגוונות, לרבות אמירת הלל עם ברכה. הדבר מלמד על היחס החיובי הגדול שלנו למדינת ישראל ולמעשה ד' במלחמת ששת ימים. היו התלבטויות רבות לגבי תיקון תפילת על הניסים. המסורת הארוכה והמדויקת של תפילת העמידה מביאה ליראת רוממות גדולה כלפיה. כל שינוי, אף החיובי ביותר, עשוי לגמד את השגב וההוד שבה, ואת התחושה העמוקה הנובעת ממשא השנים הגדול בהן לא השתנתה. לכן העדיפו הרבנים שלא ליגוע בה, ולמצוא דרכים אחרות וטובות כדי להודות ולהלל לריבונו של עולם על הטוב שגמל אותנו. בכך יצאו שני הצדדים נשכרים: גם החובה הגדולה לומר וגם שמירה קפדנית על הודה של התפילה.
שאלה: צניעות: אני לא מבינה למה אנחנו מקפידים כל כך על ארץ ישראל ולא על צניעות?
תשובה: שמחתי לקרוא את שאלתך כי היא מלמדת על רגישות לאחד הנושאים החשובים ביותר, אם לא החשוב בהם. הצטערתי לקרוא את שאלתך, כי אין הדברים כך. דווקא אנחנו נתבעים להקפדה יתרה על צניעות. אני מצרף דברים שהופיעו בגיליון פרשת שבוע "שבתון" בפרשת אחרי מות: למי שייכת ארץ ישראל? שתי תשובות עיקריות ניתנו בתורה לשאלה זו. ראשונה בהן, המודגשת בעיקר בספרי בראשית ושמות, מלמדת על כך כי ריבונו של עולם נתן את ארץ ישראל לעם ישראל. בברית אבות ובשבועה הבטיח ריבונו של עולם לאבות כי ארץ זו תהיה לנו לאחוזת עולם, והיא ניתנה לנו למורשה. התישבותנו בה אינה מותנית, אלא היא חלק בלתי נפרד מהגדרתנו. בספר ויקרא מודגש יסוד נוסף. למעשה, לא ניתנה ארץ ישראל לאף אחד. ארץ זו - פלטרין של מלך היא, ולא ניתנה לאומה מבין אומות העולם. יסוד זה מודגש לדוגמה בפרשת היובל, בה כתוב "והארץ לא תימכר לצמיתות כי לי הארץ, כי גרים ותושבים אתם עמדי". אנו נחשבים כגרים בארץ זו, והיא נותרה ארצו של ריבונו של עולם. בשל כך, מדגישה התורה בפרשתנו כי ישנם כללי התנהגות מיוחדים בארץ זו. מבחינה זו, אין הבדל בינינו לבין שאר העמים. התורה מלמדת אותנו כי מעמדו של עם ישראל זהה לזה של שאר הגויים: "ולא תקיא הארץ אתכם כאשר קאה את הגוי אשר לפניכם". ישנם כללי התנהגות בפלטרין של מלך, ואלה מחייבים את כולם. המתארחים בארמון הקודש של העולם צריכים לציית לחוקי המקום, שאם לא כן מקיא אותם ארמון זה, ומביא גוי אחר תחתם. עם ישראל מתייחד בספר ויקרא בנקודה אחת בלבד, והיא ההבטחה כי ריבונו של עולם לא ימאס בו גם בארץ גלותו, וישיב אותו מחדש לארצו. גם אז תוטל עליו משימת ההתנהגות הראויה, שאם לא כן לא יוכל להתיישב במקום זה. עיקרון זה כתוב דווקא בפרשת העריות. אף על פי שההיזהרות מעריות מצוות הגוף היא, ולכאורה אין היא מצווה התלויה בארץ, מדגיש הרמב"ן בפרשתנו את ייחודה של הארץ גם מנקודת מבט זו. לא ניתן לשבת בה בלוא קדושת מחנה. אנו, הנאבקים על ארץ ישראל, ומאמינים כי קישורנו לארץ אינו קניין חיצוני, אלא חלק מהותי מנשמתנו, למדים בפרשה זו כי המאבק על הארץ אינו מוכרע רק בשאלת החוץ והביטחון. טוהר ההתנהגות בדרכי קדושה הוא כלי הכרעה מרכזי על הארץ. לא פחות מחשיבות עמידתנו האיתנה כנגד אויבים מחוץ ויריבים מבית, אנו מצווים לעמול קשה כדי להעמיד את עצמנו במצב בו נהיה ראויים לדור בארמונו של הקב"ה. ימי הקיץ המתקרבים מעמידים אתגר קשה זה לביצוע. החום המעיק והלבוש המקובל ברחוב מעמידים קשיים מרובים בפני המבקש לשמור על דרכי האמת. ככל שנרומם את שמירת קדושתם של ישראל, לא זו בלבד שנקיים את מצוות התורה, עוד תהיה לכך השפעה מכרעת על אחיזתנו בארץ הקודש, ועל המשך הזכות הגדולה שהעניק לנו ריבונו של עולם לשבת בארמונו. המבקש להעמיק את הקשר שבין עם ישראל לארצו חייב לנהוג בעצמו בדרכי צניעות, ואף לתור אחר דרכים להעמיק יסוד זה בעם ישראל כולו. בכך יזכה את הרבים, ובכך יוכל להצדיק את תפילתו בפני רבון העולמים שינטע אותנו על אדמתו ולא ננטשנה לעולם.
שאלה: הסרת מזוזה: מי ששכר בית בחו"ל ועוזב את הבית עם מזוזה, האם יכול להסירה, כשחושש שיבוא נכרי לגור בבית
תשובה: להלכה נפסק שהיוצא מבית אסור לו ליטול את המזוזה איתו, ואפילו אם קבע את המזוזה בטעות באותו מקום. יש שהחמירו שאף אם הבית יישאר ריק, אסור להניחו בלא מזוזה, דין שרוב הראשונים נחלקו עליו. אבל אם מזכירו לנכרי חייב ליטול את המזוזה, שמא לא תישמר בקדושתה.
שאלה: משלוח email כאשר במקום היעד חלה שבת: לרב שליט"א תהיתי האם מותר לשלוח אי-מייל בערב שבת מארה"ב לאדם בישראל, כאשר בישראל כבר נכנסה שבת. אמנם להלכה איננו נוהגים בשביתת כלים, אך האם יש להמנע מכך עקב השימוש בתשתית הטלפוניה של חברת הטלפונים הישראלית (שמן הסתם מעסיקה עובדי תחזוקה בשבת)?
תשובה: בשו"ת יחל ישראל לאבי מורי שליט"א חלק א סי' ה כתב בנושא שליחת פקסימיליה בשבת, כנידון שאלתך, והתיר, ראה שם מקורותיו. מי שאינו מקפיד על שימוש בחשמל בשבת, למרות עובדי התחזוקה, אין לו להחמיר במשלוח זה, אלא אם קיים חשש שהקורא יקרא בשבת, ואז אין להתיר.
שאלה: תבניות אלומנים חד פעמיות: לכבוד הרב האם יש צורך בהכשר לתבנית אלומיניום חד פעמיות? בישראל כמעט לכל תבניות האלומיניום יש הכשר, אך בחו"ל קשה יותר למצוא תבניות עם הכשר. האם צריך להקפיד בכך? האם יש לטבול תבנית חד"פ כזו המיוצרת בחו"ל?
תשובה: בכלי אלומיניום יש המשתמשים בחומר שמקורו שומן מן החי אסור, בעת רידוד החומר, לכן כלים כאלו, שאין השגחה עליהם יש חשש שאסורים מפני הבליעה. אם אינכם מוצאים תבניות כאלו עם השגחה אפשר להגעילם. (שו"ת הר צבי יור"ד סי' קי). הרב עובדיה יוסף מקל שלא צריכים להגעילם, מפני שהחומר שנמרח עליהם הוא טעם פגום, ומותר משום שנותן טעם לפגם שאינו ראוי לאכילה (שו"ת יביע אומר ח"ו יור"ד סי' ו). גם המקילים סוברים שיש צורך להדיחם עם סבון וליפה קודם השימוש.
שאלה: תגובה לחדשות שנשמעו בשבת: בשבת האחרונה היגיעה הידיעה על הפיגוע לבית הכנסת. האם היה ראוי להגיב לידיעה זו תוך כדי התפילה, בברכת מי שברך לחולים?
תשובה: מה אשמים החולים בכך שבדרך אליכם נעשתה מלאכה? וכי בשל כך איננו יכולים להתפלל עליהם? אגב, במודיעין ידעתי על הפיגוע כבר בליל שבת, בשל העובדה שאחד משכני משרת בכוחות הביטחון, והביפר שלו החל לרטוט ועל הצג הופיעו הידיעות, ששודרו לכוחות הצלה. השידור הוא לכולם, במעשה אחד, גם אם לא כל המקבלים יכולים להגיע. כך שייתכן שחלק מהידיעות בבית הכנסת שלכם הגיעו ללא פעולת איסור. בכל מקרה, אין זו מלאכת שבת שאסור להנות ממנה, ובודאי שכל תפילה מצטרפת לחברתה, אנו הוספנו פרקי תהלים לרפואתם, שהצטרפו לתפילות שלכם, וחזקה על תפילה שאינה חוזרת ריקם.
שאלה: צורך בפרוזבול לגבי פקדונות בבנקים: לרב באופן כללי, אני מעדיף שלא לעשות פרוזבול, כי זה נראה לי עקיפת ההלכה. אבל, אם הפקדונות בבנק נחשבים גם כן כהלוואה שלי לבנק אכתוב פרוזבול כדי שלא להפסידם. ברצוני לדעת אם יש הבדל בין בנק להלוואה אחרת. עמיחי
תשובה: משני כוונים יש לדון בשאלת הצורך בפרוזבול בפקדונות בבנקים: א. האם בנקים הינם מעמד שהלוואות לו משמטות? שאלה זו בנויה על ההנחה שיש לברר האם לגבי חברה בע"מ שייכים דיני שמיטת כספים כיון שהינם יישות משפטית אך לא יישות אישית. שאלה זו הינה שאלה כללית בדיני ממונות, עסקו בה הרבה בתחום ריבית ואנו ננסה לברר את המסקנות בתחום ריבית ולהעתיקם לעיניננו. ב. האם המעמד של פקדונות בבנקים משמט? שאלה זו צריכה להתפרט לשני מצבים: ללא היתר עיסקא, האם יש לראות את הפקדון כהלוואה בריבית לבנק ואז, אם נקבע שבבנקים גם כן ריבית משמטת, וודאי שחלה עליהם שמיטת כספים. המצב השני הוא מצב שבו יש היתר עיסקא ואז צריך לברר האם שביעית משמטת בעיסקא. אנו נדון רק לגבי המצב השני וזאת בעיקר מהסיבה המציאותית שכל העסקאות עם בנקים בנויים על היתר עיסקא. השורה התחתונה: העובדה כי בנקים הם חברה בעירבון מוגבל אינה פוטרת את ה'מלווים' לבנק מחובת השמטת כספים, ולפיכך שמיטת כספים נוהגת גם בבנקים. לגבי אופי העיסקא בין המפקיד לבין הבנק, נראה כי העמדה שהתקבלה להלכה היא עמדת המהר"ם מרוטנברג: "סוף דבר, כל הלואה בדבר שהאחריות על המקבל משמטא דקרינן ביה לא יגוש לבד ממלוה על המשכון ומוסר שטרותיו לבית דין.". למעשה הדברים זקוקים להבהרה שכן יש עוד דברים שלא משמטים כגון הקפת חנות אלא שעיסקא אינה מכר אלא מלוה שהוא משמט. על כן יש לערוך פרוזבול כדי שלא ישמטו החובות. בתשובתי לא התייחסתי לשאלת עקיפת ההלכה. זו שאלה רחבה מני ים, אך רק אזכיר כי מגמתו של הלל בתיקון הפרוזבול הייתה דווקא שמירת ההלכה, ודאגה להלוואות לעניים, כדי שלא נעבור על ההלכה "הישמר לך פן יהיה לבבך בליעל לאמור".
שאלה: לינת חמות בבית חתנה: בתי נשואה ויש לה 3 ילדים. בימים אלו היא נמצאת בבי"ח עם הילד הצעיר. בעלה ו-2 ילדים בגיל 4 ו- 2 נמצאים לבד בבית. ברצוני לעזור ולסייע לחתני בטיפול בילדים ובבית. הם גרים רחוק והדבר מצריך לינה בביתם. האם מותר לי ללון בבית עם חתני והנכדים.
תשובה: א. איסור ייחוד מן התורה הוא בייחוד עם הנשים האסורות בדיני עריות. (1) ממילא גם חמותו בכללן. ב.כשאשתו בבית מותר להתייחד עם חמותו. (2) ג. במקרה שלכם, שהאם אינה בבית אין להתיר אלא אם ישנה שמירה נוספת, כגון אם לבד מהחמות תהיה בבית אישה נוספת שמותר לו להתייחד איתה, כאמו אחותו או ביתו. או אם תהיה בבית אישה נוספת שבעלה של השניה נמצא בעיר. ד.מותר להתייחד עם אישה, כנמצא עימם ילד בן חמש ומעלה, או ילדה מגיל חמש עד גיל עשר (לאחר גיל זה, אסור מפני האיסור להתייחד עם שתי נשים). היתר זה הוא בתנאי שהילדים אינם ישנים, או שהבנות מעל גיל שבע, ואז ייחשבו כשומרות, מפני שהאיש יחשוש שמא יתעוררו וירגישו. בגיל קטן יותר אינו חושש שיבינו. רפואה שלימה
שאלה: לינת חמות בבית חתנה: בתי נשואה ויש לה 3 ילדים. בימים אלו היא נמצאת בבי"ח עם הילד הצעיר. בעלה ו-2 ילדים בגיל 4 ו- 2 נמצאים לבד בבית. ברצוני לעזור ולסייע לחתני בטיפול בילדים ובבית. הם גרים רחוק והדבר מצריך לינה בביתם. האם מותר לי ללון בבית עם חתני והנכדים.
תשובה: אני מזדרז לענות, כיוון שאני מבין שהשאלה דחופה. מובן כי אנחנו מתפללים שעד לקבלת התשובה היא תהיה כבר לא רלוונטית. איסור ייחוד הינו איסור חמור, ולדעת חלק נכבד מהראשונים הוא מדאורייתא. בשל כך יש להקפיד בו. מעבר לכך, אין הוא קשור רק לחשש התדרדרות למעשים גרועים יותר, אלא הוא איסור עצמאי העומד בפני עצמו. מאידך גיסא, חובת עשיית חסד וסיוע בעת צרה אף היא עניין גדול, ויש לבחון כיצד ניתן להביא את שתי מצוות ד' לידי ביטוי. כיוון שמדובר במציאות זמנית, וכיוון שמדובר כשיש ילדים קטנים בבית, עניין המקל יותר, יש לנהוג באופן כזה: א. לבקש מאחד מהקרובים, לאפשר מידי פעם לאם הילד (ביתך) לבוא בשעות לא צפויות הביתה, כולל בלילות. אפשר גם שהקרוב עצמו יהיה בעל מפתח ויוכללהיכנס ללא התראה מוקדמת לדירה. ב. לנסות כי החיים בבית יהיו אפשריים לצפייה מרשות הרבים. ג. לא לנעול דלתות פנימיות בלילה, כדי שתתאפשר תנועה חופשית של הילדים, אפילו הקטנים, בין החדרים, אם יתעוררו בלילה ויהיו זקוקים לעזרה. אני מבקש להדגיש כי מדובר בהוראת שעה הנובעת מהמצב ולא בפסיקה כללית של קולא בדיני ייחוד. רפואה שלמה
שאלה: ייחוד עם ילד מאומץ.: אנחנו משפחב מרובת ילדים בע"ה ולאחרונה נהיינו משפחה אומנת לתינוק בן שבועיים עם תיסמונת דאון. האם לכשיגדל תהייה בעיה של ייחוד או נגיעה. כלפי האמא המאמצת או האחיות? כידוע ילד זה זקוק לטיפולים רבים מצידנו כמו פיזיוטרפיה וכ'ו. ובציפייה לגאולה שלמה במהרה בימינו.
תשובה: ראשית, קשה לי להימנע מלהביע את ההערכה המרובה לעובדה שמשפחתכם מקבלת על עצמה משימה חשובה זו, ויהיה רצון שיהיה ד' בעזרכם. שאלת ייחוד בילדים מאומצים היא שאלה קשה ביותר. גם באתר זה מצויה תשובה של הרב דוד לאו הי"ו ( ושם יש גם הפניה למקורות שדנו בעניין. במקרה שאתם מעלים המציאות קלה יותר, הן כיוון שמדובר במעשה צדקה וחסד מובהק, ושלא ייתכן שלא יימצא פיתרון הלכתי לבעיה אנושית זו, הן בשל העובדה כי מדובר בילד עם תסמונת דאון, והן בשל העובדה כי במשפחה מרובת ילדים בדרך כלל דיני ייחוד קלים בהרבה. אף על פי כן, לא ניתן להתעלם לחלוטין מדינים אלה, גם בשל מרים קשים הנעשים על ידי אנשי בליעל. בשל כך נראה לי כי ההלכה היא זו: א. רצוי להימנע מייחוד עם הגיע הילד לגיל מבוגר יותר. כשאין ברירה יש לדאוג לכך כי לאנשים רבים תהיה אפשרות של כניסה לבית ללא התראה מוקדמת. ב. לגבי טיפולים ונגיעה: ישנו כלל הלכתי הקובע כי כיוון שמדובר בעיסוק מקצועי הדבר מותר. אמנם, כאן חלק מהטיפול הוא בוודאי הענקת חום ותשומת לב. אף על פי כן, נראה לי כי הדבר מותר. כיוון שמדובר בשאלה רבת משמעות וחשיבות לגבי רבים אשמח אם תעלו את השאלה בפני רבנים נוספים. והיה אם תעשו כך, אנא עדכנו את כולנו.
שאלה: קדיש שלא על הורים:! הנני תלמיד שב"ה שנה הבא אסע למשלחת לפולין. נתבקשתי להקיד קדיש בחלק מהטקסים. הבעייה שלי ש לאל אין לי מי שנספה בשואה במשפחה ולכן אינני יודע אם מותר לי להגיד קדיש שלא על הורי - יוודו לחיים ארוכים שלומי נ.ב אם תקבל את ההודעה הזאתי בפעם השלישית אז אני מצטער שלחתי את זה כמה פעמים כי לא קיבלתי שום אישור לשליחת ההודעה.
תשובה: שאלה זו מחולקת לשני חלקים. א. אפשר לומר קדיש, גם לא על הורים. כפי שאומרים קדיש בתפילה, או בסיום מסכת ובכל קדיש דרבנן, שיכול לאומרו גם מי שהוריו בחיים. ב. השאלה של אמירת קדיש יתום, כשההורים בחיים תלויה באי הקפדתם. כלומר, אם אינם מקפידים, אפשר לומר קדיש על אותם אלו שלא זכו שליהיה מי שיאמר קדיש אחריהם. השאלה היא האם בכל הקבוצה אין מי שאחד מהוריו נפטר, ואמירת הקדיש שלו לא תיצור מצב של ספק בכיבוד אב ואם שלך.
שאלה: קדיש שלא על הורים:! הנני תלמיד שב"ה שנה הבא אסע למשלחת לפולין. נתבקשתי להקיד קדיש בחלק מהטקסים. הבעייה שלי ש לאל אין לי מי שנספה בשואה במשפחה ולכן אינני יודע אם מותר לי להגיד קדיש שלא על הורי - יוודו לחיים ארוכים שלומי נ.ב אם תקבל את ההודעה הזאתי בפעם השלישית אז אני מצטער שלחתי את זה כמה פעמים כי לא קיבלתי שום אישור לשליחת ההודעה.
תשובה: הקדיש במקורו הוא חלק מהתפילה, ואינו קשור לזיכרון נפטרים דווקא. ברבות הימים, העניק הציבור זכות זו לאבלים כדי להרבות את זכות הנפטרים. על כן, ניתן לומר קדיש גם שלא על הורים. למעשה, המשנה ברורה פסק כי אם יש מניין ללא אבלים, אומר החזן קדיש. ברם, נהוג שמי שהוריו בחיים אינו אומר קדיש, גם לא כחזן, בשל הפגיעה בהם. בסיור לפולין מודבר במצב מיוחד מאוד, ועל כן עליך ליטול את רשות הוריך. והיה, אם הם מסכימים, ואין חשש פגיעה בהם, מותר לך לומר קדיש. ייתכן טוב תעשה אם תאמר תפילת זיכרון אחרת ולא קדיש.
שאלה: לשון הרע בעיתונות: רציתי לדעת, האם ניתן לקיים עיתונות על פי ההלכה בעולם המודרני, שכן הלכות לשון הרע מונעות כל מידע.
תשובה: עצם העלאת השאלה מחייבת פתיחה עקרונית: אין תחום בחיים שלא ניתן לנהוג בו על פי ההלכה. כיוון שביסודה של השאלה ההנחה הנכונה היא שלצורך קיום חיים יש צורך באמצעי תקשורת, על כן חייבת להיות נקודת מוצא מובהקת שניתן לקיים זאת על פי ההלכה. דווקא לאחרונה יצאו שני מאמרים חשובים בתחום זה. ראשון בהם הוא של הרב ארי וייס, באחד הגיליונות של "טללי אורות" - ביטאון מכללת אורות. שני בהם הוא מאמר בשני שלבים של הרב עזריאל אריאל שפורסם בשני הגיליונות האחרונים של ביטאון רבני 'צהר'. באופן עקרוני - פסיקת החפץ חיים בפרק י' של ספרו בדבר הדרכים המותרות ללשון הרע, כמו גם הפסיקות לגבי שידוכין ומסחר, בהם קיימת חובה לומר אמת, מהווה בסיס לפסיקה מסודרת בתחום זה.
שאלה: ביטוחי חיים: האם ביטוחי החיים שנמכרים היום ע"י חברות הביטוח הם בבחינת כפירה באמונה שביטחוננו ביד השי"ת.
תשובה: הביטוח אינו כפירה בה', אלא חובת השתדלות בסיסית. אנו בוטחים בה', והוא ציוונו להשתדל בפרנסה, ואף חייב את האב ללמד את בנו אומנות. בודאי שאם אדם מתאמץ לדאוג לבניו ולבנותיו לפרנסתם אין בכך חשש, ואף אם יזכה להאריך ימים ויהנה מאותה קרן, הרי זו ברכת ה', והוא את ההשתדלות עשה. ראינו גם כי נלקחים אנשים צעירים, מבלי שנדע מדוע. מצב זה מלמד אותנו כי הסתלקות בגיל צעיר אינה מקרה נדיר, וממילא מחוייב אדם להתאמץ שלא יפלו בני משפחתו כנטל על הציבור. כשרואים את מסירותם ומאמציהם של גבאי צדקה לסייע למשפחות וליתומים, חייב אדם לחשוב ולפעול, והמרחם מן השמיים ירחם, וישמהרו מכל צרה וצוקה. סברות נוספות בעניין תמצא ב: שו"ת אגרות משה או"ח ח"ב סי' קיא. שו"ת שבט הלוי ח"ד סי' א-ב, שו"ת באר משה חלק ח סי' קיח-קיט.
שאלה: נטילת ידיים בחדר השרותים: ב"ה לר' שלי"טא יש בביתי חדר שרותים צמוד לחדר השינה האם מותר ליטול שם ידיים כשהשרותים מכוסה עם המכסה שלו.ובנוסף המכסה עצמו מכוסה בכיסוי בד שמחובר אליו בגומיות. האם אפשרי בכלל ליטול ידיים שם? האם 2 הכיסויים עוזרים? והאם 2 הכיסויים נחשבים כיסוי להתיר? מה אני עושה בבית מלון? להגדיל תורה ולהאדירה. גאון מעטוף.
תשובה: אפשר ליטול ידיים בחדר אמבטיה שיש בו שירותים בהתאם למה שכתבת. מפני שחדר אמבטיה מיועד לשימושים נוספים, והשירותים אינם מבטלים שימושים אלו. וכיסויים הכפול מועיל. אומנם כיסוי קבוע אינו נחשב כיסוי, אך יש לצרף לכך את העובדה שהשירותים אינם משאירים ליכלוך אלא שוטפים את הליכלוך, וממילא אפשר להקל, גם בבית מלון. את הברכה מובן שיש לומר בחוץ. על הברכות, והמברך יתברך.
שאלה: החייאה או הנשמה בחולים סופניים: האם ישנו מצב כלשהוא בו לא נבצע החייאה (הכוללת עיסויי לב) או הנשמה בחולה סופני למרות שמדובר בטיפול שהינו סה"כ שגרתי והאם נאריך את חייו של חולה סופני בכל מחיר, גם של סבל נוראי. אם התשובה היא שיש לבצע החייאה בכל מצב, מה צריכה להיות עמדתו של רופא דתי במחלקה בה הוחלט על 'DNR' - לא להחיות חולה מסויים.
תשובה: אני מרגיש כי על שאלה זו חשב רבי באוסרו לעסוק בתורה בראש חוצות (מועד קטן טז). בודאי שישנם מקרים בהם חייב אדם לעשות ככל יכולתו כדי להאריך חיים, וישנם מקרים בהם חייב אדם להניח, ולא לנסות ולהאריך חיים, כי אין אלו חיים אלא פעולת מכונה. בספר יחל ישראל לאבי מורי שליט"א צויינו בחלק ב' כמה מקרים בהם קיים הכלל של הארכת חיים, וצויין מקרה של היתר להניח לחולה, ולא לנסות להוסיף מכאוב על מכאוביו, כשאין זה ריפוי אלא הארכה בלבד. מאידך חייב לתת לו חמצן ונוזלים. כך שחייבים לשקול כל מקרה לגופו. (למיטב ידיעתי הספר אזל כרגע מן השוק, אך בספריות ניתן להשיגו, וכן בגירסה 8 של פרוייקט השו"ת). לרופא הדתי אייעץ לפנות לרב באופן אישי, לקבל הדרכה כללית, וליצור קשר במקרים מיוחדים בהם יוכל לקבל הדרכה.
שאלה: השתתפות בתנועה מעורבת: אני נערה בת 18 וברצוני להיות חברה בנוער מולדת. אני מזדהה מאוד עם דרכם אבל כידוע התנועה היא תנועה חילונית ורוב הפעילויות מתקיימות עם בנים ובנות יחד. ברור לי שאשתדל להמנע במפגשים הנ"ל אך יש דברים כמו חלוקת סטיקרים וכ'ו איתם כמדומני אין בעיה הלכתית. חשוב לי לחזק את התנועה בהשתתפותי גם אם לא אגיע למפגשים הנ"ל. האם יש בעיה הלכתית בנושא?
תשובה: השאלה שאת שואלת הינה שאלה קשה, כיוון שמדובר במציאות שהיא בדיעבד, והשאלה היא כיצד להתייחס למציאות שלא אנו יוצרים אותה אלא מגיבים כלפיה. ישנו נימוק העולה משאלתך המאפשר המשך פעילות, במגבלות: העובדה שמדובר במפגש לצורך מטרה מסוימת. אין מדובר בחברה שעיקרה הוא בילוי משותף, אלא בהתלכדות לצורך מטרה, וכשמושגת המטרה (הפגנה, סטיקרים וכדו') החבורה מתפזרת. באופן עקרוני, כאשר עומדת משימה במרכז ניתן לראות את הפעילות בעין חיובית מאשר מפגש חברתי לבילוי. על כן נראה לי כי כך יש לנהוג: אם את רוצה להמשיך בפעילות עלייך להקפיד להיות שותפה רק בחלק העוסק בפעילות ממש, בדיוק כמו שהעלית בשאלתך. לאחר מכן תשובי למערכת החיים היותר קרובה לדרכה של תורה.
שאלה: בחירת דרך לבעל תשובה: אני בעל תשובה בראשית דרכו. בבואי לבחור את דרכי בעתיד אני עומד נבוך מול ריבוי החוגים בתוך היהדות הדתית. דתיים לאומיים, ליטאים וחסידים למיניהם. כיצד אדע מהי הדרך הנכונה עבורי?
תשובה: ראשית, אני מבקש לברכך ולעודד אותך בדרכך החדשה ומקווה שתמצא חן בעיני אלוקים ואדם. לעצם שאלתך: עמדת היסוד צריכה להיות "חבר אני לכל אשר ייראוך", כלומר: צריך קודם כל להתחבר לרעיון שכולם אוהבים ויראים מריבונו של עולם אחד, וכולם מבקשים לעשות את רצונו ולדבקה בו. בשל כך, המאחד והמקשר חשוב יותר מהמפריד. ישנו מדרש נפלא המתאר את המצב של תלמיד הנכנס לבית המדרש ומוצא מציאות שומה לזו שתארת: ".בעלי אסופות אלו תלמידי חכמים שיושבין אסופות אסופות ועוסקין בתורה הללו מטמאין והללו מטהרין הללו אוסרין והללו מתירין הללו פוסלין והללו מכשירין שמא יאמר אדם הואיל והללו מטמאין והללו מטהרין הללו אוסרין והללו מתירין הללו פוסלין והללו מכשירין היאך אני לומד תורה מעתה ת"ל נתנו מרועה אחד אל אחד נתנן פרנס אחד אמרן מפי אדון כל המעשים ב"ה שנאמר (שמות כ) וידבר אלהים את כל הדברים האלה אף אתה עשה אזנך כאפרכסת וקנה לך לב שומע את דברי המטמאין ואת דברי המטהרין את דברי האוסרין ואת דברי המתירין את דברי הפוסלין ואת דברי המכשירין." (במדבר רבה פרשה יד ד"ה ד ביום השביעי). לפי מדרש זה, במקום בו אתה נמצא הדבר הנכון ביותר לעשות הוא לעשות אזנך כאפרכסת ולשמוע את דברי כולם. כך תהפוך לעשיר ברוח ובשל יותר לבחירת גוון בתוך הנהר הכללי של תורה. לאחר מכן, אני מציע לבחור בדרך בה תחוש כי היא מכילה יותר אמיתות המצויות גם בדרכים אחרות. ככל שהיא יותר כללית ויותר רחבה, ויש בה התיחסות לכל תחומי התורה והחיים, נראה כי מדובר בדבר מה שהוא נכון יותר. יש מקום נרחב גם לאינטואיציה הפנימית, ולניגון העולה מתוך הנשמה. המבוכה תפנה את מקומה לעושר וריבוי גוונים, ובכך תדע כי אתה בדרך הנכונה. ובהצלחה מרובה
שאלה: אמירת קדיש "יהא שלמא" ו"קדיש דרבנן": האם מתפלל - ש"צ - שהוריו נפטרו - יכול להגיד קדיש יהא שלמא גם לא ביום השנה. האם "מותר", האם רצוי, האם חובה, האם אסור אותה השאלה באותו הניסוח בדיוק לגבי - מתפלל - ש"צ - שהוריו בחיים - עד מאה ועשרים. ומה על קדיש דרבנן?? כל השאלות דלעיל בהתייחסות לשניים הנ"ל. האם יש הבדל בתשובות הרב לגבי כל אחד מהקדישים?
תשובה: רצוי שהציבור ישמע עשרה קדישים ביום. בנוסח התפילה אין עשרה קדישים. אם אין אבל בבית הכנסת, רצוי שיוסיפו קדיש, על סדר התפילה. נהגו להוסיף קדיש "על ישראל", בגלל התפילה שבו, על ישראל ועל רבנן. מבין המתפללים רצוי שאת הקדיש יאמר מי שאין לו אב או אם, אף אם הקדיש ייאמר שלא ביום השנה. אם אביו ואמו בחיים, עד מאה ועשרים, לא ראוי שייאמר קדיש, מפאת כבודם. אך בקדיש דרבנן הקלו, שהרי הוא נאמר אחר הלימוד, כגון בסיום מסכת, ולהורים יש נחת מלימוד התורה של בנם.
שאלה: כיבוס בתשעת הימים: לרב זו אמנם שאלה קצת מוקדמת אבל אני חייבת להיערך: משפחתי טסה לחו"ל בי' באב. האם יש דרך מותרת לכיבוס קודם לכן בתשעת הימים, כגון שלא נלבש את זה קודם לי' באב וכדו', שהלוא זה לא הגיוני שנצטרך לקנות הכל חדש לפני תשעת הימים? על תשובתך
תשובה: אתנצל על העיכוב בתשובה, בשל שהות בחו"ל. במשנה ברורה (סי' תקנא ס"ק כט) פסק, ומי שאין לו אלא חלוק אחד, יש להתיר לכבס מראש חדש עד השבת. הפוסקים התירו למי שיש לו כמה כגדים להחלפה אך מחמת המקום החם בו הוא נמצא, הוא נאלץ להליף את בגדיו בקצב מזורז, מותר לו לכבס את הבגדים, כי לא חייבו אותו לקנות לפני ראש חדש אב, כמות בגדים שתספיק לו להחלפה לכל הימים הללו. ואפילו מי שיש לו את היכולת הכספית לכך. אמנם מחוייב הוא לדאוג שכל הבגדים שיש לו יהיו מוכנים בערב ראש חדש. הפוסקים נחלקו גבי מי שנוסע מביתו בתשעת הימים. דעת הגרש"ז אויערבך שמחוייב לקחת עמו כמות בגדים לכל השבוע, אף שהדבר כרוך הטירחה. דעת הגר"מ פיינשטיין שמותר לקחת את הכמות הרגילה, וכשיתלכלכו הבגדים ייחשב כמי שיש לו בגד אחד בלבד, ויכול לכבסו. השנה תשעה באב חל ביום ראשון, כלומר אפשר להקל בשבוע שלפניו מעט, ולכבס בכל פעם בגד אחד. לאחר לבישתו, כך שיחזור הבגד לארסנל הבגדים להחלפה. בגדי ילדים בודאי שאפשר להקל בכיבוסם. כדאי להזהר בהיתר זה, ולכבס רק את מה שצריכים, לא מעבר לכך.
שאלה: אוכל שהחזירו לפלטה בשבת: מי שהניח סיר חמין על הקרקע בליל שבת, ואחר כך החזיר אותו לפלטה, מותר לאכול את האוכל.
תשובה: להלכה קדירה שהורידוה מהאש והניחו על גבי קרקע אסור להחזירה לכירה, אפילו אם היא גרופה וקטומה. דין זה שייך גם אם החזיר לפלטה חשמלית, זאת משום שבטלה השהיה ראשונה ונראה הדבר שהשהה מחדש על האש, וזה אסור משום שנראה כמבשל (שו"ע סימן רנג סעיף ב). לכן, אם הניח על קרקע ושכח והחזירו על פלטה חשמלית, האם מותר התבשיל. בהחזירו על אש מגולה אסור, אם לתבשיל טוב החימום, כמבואר בשו"ע סי' רנ"ג סעיף א'. מותר בדיעבד, כי סומכים על שיטת הר"ן המובא בסעיף ב' שבסילק את הקדרה בשבת מותר להחזירה על אש מכוסה, אף בהניחו על גבי קרקע, כל הדין באסור להחזיר בהניחו על גב קרקע מדבר בסילקו מערב שבת, ובשבת עצמה לא היתה הקדרה על האש, לכן נראה כמשהה מחדש, ואסור. ואף שהרמ"א כתב שם "וטוב להחמיר", ולכן אסור מלכתחילה להחזיר את הקדרה בהניחה על גבי קרקע, מ"מ בדיעבד לא נאסר התבשיל, וידוע שבמקום שיש מתירים אף לכתחילה, אף אם לא פוסקים כן, מ"מ בדיעבד סומכים על המתירים. מסקנה: התבשיל מותר
שאלה: העברת אוכל בשבת מפלטה לפלטה: בתשובה קודמת ציין הרב שאסור להחזיר קערה שהורידו מהאש, בחזרה לפלטה. אם קרה קצר והפלטה כבתה, האם מותר להעביר את הקערה לפלטה אחרת.
תשובה: הנידון ההלכתי הוא האם בזה שכבתה האש, האם נחשבת הקדירה כמונחת על גבי קרקע ואסור להחזירה או לא. צדדי השאלה הם אם הסיבה לאסור החזרה על גבי האש היא שבזה שהניח את הקערה על גבי קרקע הראה שאין רצונו שיהא יותר על גב האש, לכן נחשב אח"כ כשהיה חדשה, ולפי צד זה בנידון דידן מותר כי הרי לא עשה בזה שום פעולה, או שהטעם שאסור להחזיר בהניחו על גב קרקע לאש, הוא מפני שנחשב כשהיה חדשה, ממילא בנידון דידן יהא אסור. להלכה הכריעו כמו הצד הראשון וממילא מותר להעביר את הקערה על אש אחרת מכוסה.