שאלה: מהורהרת וצריכה חיזוקים: וקודם כל יישר כוחכם על העשייה הברוכה גדלתי מבית דתי ולכן אני דתייה מגיל ינקות ולא מבחירה. אני אוהבת את רוב הדברים בדת אך יש דברים שאינם ברורים לי לחלוטין או בכלל וקשה לי איתם. צניעות למשל-לגברים אין הרבה דברים שהם מחוייבים ואנחנו הנשים:אסור לנו לשיר ולרקוד מול גברים,אנחנו חייבות להתלבש בצורה מסויימת ועוד המון הדבר הזה חורה לי מאוד.במיוחד לי קשה הדבר כי בורכתי בכשרון לשיר ואני אוהבת משחק,שירה וריקוד וקשה עד כמעט בלתי אפשרי למצוא מסגרת כזו לנשים ואם נשים את הקלפים בשולחן לא ניתן לפתח מכך מקצוע או ללמוד את הנושאים בצורה מקצועית כפי שיכולתי אילו הייתי הולכת למקומות לא דתיים עם בנים. דבר נוסף זה לגבי הלבוש,אני כן רואה ערך בצניעות ואפילו לאחר לבטים הפסקתי ללכת עם חולצות קצרות והתחלתי ללכת עם חולצות עד המרפק בנוסף לחצאיות אבל אני לא מרוצה מזה,אני לא חושבת שהבגדים האלה יפים ובכל פעם שאני הולכת לחנות פשוט מתחשק לי לבכות כי יש כלכך הרבה דברים יפים שיכולתי לקנות אם לא הייתי מתלבשת בצורה כזו וברוב הפעמים אני לא מוצאת דבר. מה לא צנוע כלכך במכנס? יש מכנסיים לא צמודים שאני חושבת שאפילו עדיפים מרוב החצאיות הגבוליות שהולכות איתן היום רוב בנות האולפנא,אני גם לא מבינה מה לא צנוע בחולצה קצרה וסגורה.המרפק שלי או הברך שלי זה מה שבאמת יעורר את הגבר? הרי היום יש פריצות בכל מקום וזה לא מרגש אף אחד בטח שלא כשמדובר במכנס וחולצה סגורה. וחוץ מזה אני לא חושבת שזה ראוי שאנחנו נתאים עצמנו ליצרים של הגברים.אשמתנו שהם כאלה? פשוט קשה לי עם כל העניינים האלו מאוד ואני לא מרוצה מאף תשובה שקיבלתי ואני לא באמת מאושרת מכך שאיני שרה דבר שאהוב עליי מאוד או יכולה להתלבש כרצוני.ואני חושבת שכל מה שאני עושה אני עושה לשווא כי הקב"ה לא רוצה שנעשה את מצוותיו בחוסר רצון ובעצבות.אשמח מאוד לתשובה מתאימה שתעזור לי. מראש
תשובה: ב"ה קראתי את מכתבך הארוך, ומאוד מאוד הבנתי אותך. לכל אחד מאיתנו ישנם כשרונות שונים, שפעמים רבות מובילים אותו לרצונות רבים ומיוחדים. פעמים שהאיסורים שבתורה גורמים לנו לחוש שההגבלות האלו באות וחוסמות אותנו מדברים שיהיו טובים לנו, והם מקשים עלינו מאוד מאוד. חשוב מאוד לזכור, שאחד מהכוחות המיוחדים שה' יתברך נתן לנו זה כח השכל, שבו אנו יכולים לבחון דברים באופן רציני ומקיף, וכך לפעול על פי ההבנה, ולא על פי הרצונות בלבד. אנו יכולים לבחון האם הרצון הזה או האחר שיש לנו הוא טוב, או שמא הוא מזיק לנו. לדוגמא, אדם שיש לו מחלת סוכרת, והוא רואה גלידה מתוקה וטעימה, והוא מאוד מאוד רוצה אותה. ודאי שאם הוא יאכל אותה, הוא יפגע בעצמו, ואולי אפילו יסכן את בריאותו ואת חייו. בדבר זה כל אדם שעיניו בראשו יבין בפשטות שלא נכון להיכנע לרצונות האלו של האדם, אלא חייבים להתגבר ולא לעשות את הדברים, שלאחר מכן עלולים לשלם עליהם מחיר כבד מאוד. התורה מלמדת אותנו, שה' יתברך ברא אותנו עם המון המון כוחות, ואנו צריכים לבחור איך להשתמש בכוחות האלו. אם אנו נבחר להשתמש בהם נכון, אנו נזכה להתקדם ולהתעלות, אנו נבחר בחיים, שהם חיים טובים ובריאים, חיים שיקדמו אותנו, שיתנו לנו עונג פנימי, ואושר אמיתי. אך אנו יכולים גם לבחור להשתמש בהם ככלי לסיפוק רצונות, ואז לפעמים הדבר מוביל אותנו למוות, בין אם מדובר במוות גשמי, של עזיבת הנשמה את הגוף, ובין אם מדובר במוות רוחני או נפשי. יתר מכך, פעמים רבות אנו בראיה מצומצמת שלנו מסוגלים לראות רק את התועלת הראשונית, הקרובה אלינו, ואין אנו מסוגלים לראות יותר רחוק. כשרון ההצגה והשירה הוא כשרון טוב וחשוב, אך רוב רובם של האנשים לא יודעים להשתמש בו נכון. הם הופכים אותו לעונג של תהילה, לעונג של יחס של האחרים אליהם, לעונג של הצלחה והערכה של האחרים ועוד ועוד. אך הם לא מודעים לבעיות שיש בכך. אין זה נכון להתעלם מהמציאות הקיימת, שהערבוב בין הגברים לנשים, והתרבות החיה את כל הדברים האלו, מובילות לדברים נוראיים. בכל הדברים כיום מעורבים כוחות מאוד שליליים, שמורידים את האדם להיות תאוותני, ועוסק בתאוות. גם אם הבת תמימה ולא רוצה את כל הדברים האלו, בסופו של דבר שם נמצא הראש של רוב רובם של אנשי התרבות, והדבר ממש סוחף. אין מי שהצליחה לשמור על עצמה בטהרה. זוכר אני זמרת אחת, שהייתה אהודה מאוד מאוד, ואהובה על הציבור הרחב, שבסופו של דבר נפטרה בגיל צעיר, כי התהילה עלתה לה לראש והיא לא שמרה על עצמה. וחלף כבוד למשפחה, "זכתה" לבוז וקלון. הזמרות והמציגות השונות כיום הן כלי משחק בעיני עוסקי התרבות, והם במשים או בלא משים מורידים אותן לרמה שפלה מאוד מאוד. את המוות שמתואר בפסוק, למי שבוחר בדרך הזו, אנו מסוגלים לראות היום ממש בחוש. התרבות הזו גם מרוקנת את האדם מכל הקשר עם החיים הנצחיים, מכל הקשר עם אבינו שבשמים, מכל השאיפות הרוחניות, ומכל הדברים הנצחיים, שנשארים לאדם גם אחרי עשרות שנים, עת שהקול והכח להציג נוטשים את האדם. לפעמים ההגבלות באות לשמור על האדם, ורק מי שמסוגל להרים מבט, להאמין בטוב ה', וברצון שלו יתברך לשמור עלינו שלא נעשה דברים המזיקים לנו, מסוגל באמת להבין. זה לא קל, כי אנו לא כל כך יודעים, בפרט בגיל הצעיר, להסתכל על כל התמונה. בת צעירה לא מבינה כמה הליכה שלה עם לבוש לא כל כך צנוע, פוגע בכל המעמד שלה, בכל היחס אליה. במקום שיראו את הקדושה שלה, את הטוב שבה, היא נהפכת לכלי לסיפוק תאוות. כן, זה נורא, ואני כותב זאת מכאב ומלב בוכה, אך זו המציאות. לא מגבילים אותך כדי שלא תכשילי את הגברים, אלא מגבילים אותך, כדי שלא תיהפכי לכלי משחק בעיני אלו שחיים בתוך עומק הזוהמה. לפעמים לוקח זמן להסתכל בעין פקוחה על הדברים, לראות את הדברים נכון. לפעמים רק אחר שנים מגלים כמה טעינו שלא שמענו להורים שלנו, כמה טעינו שניסינו בעצמנו, שחשבנו שאצלינו זה יהיה אחרת. אך יש גם כיוון אחר. ובחרת בחיים. אפשר וזו זכות גדולה מאוד, לעבוד את ה' על ידי המתנות שה' יתברך נתן לך. גם אם יהיו פחות שישמעו אותך, שיראו אותך מציגה, אך האם תוכלי על ידי הכוחות והתכונות האלו שלך לקרב יהודיות לאבינו שבשמים? האם תוכלי שכל הצגה שתהיי מעורבת בה תזכה לקדש שם שמים ברבים? להרים את בנות ישראל הטהורות אל המקום שבאמת הן מיועדות אליו?! היום התרבות היהודית האמיתית היא הכרח גמור, והיא משימה לאומית ראשונה בדרגתה. כל מי שמסוגלת להיקרות אל הדגל הזה, ממש חייב להבין שזו כעת שליחות ראשונה במעלה. זכית להיוולד בבית דתי, ואת יכולה להמשיך ממנו הלאה, להתקדם עוד ועוד. אלו שלא זכו, יעידו על כך, כמה הם צריכים לעבור כדי להגיע למקום שלך, ואת מסוגלת, כן את יכולה להמשיך ולהתקדם, ולהיות פאר לכל משפחתך, פאר לכל הסובבים אותך. קדשי את ה', ותזכי לחיים נצחיים, חיים של קדושה, של עונג פנימי של אמת שאת חיה אותה, עם כל המשמעויות שבדבר. אשמח לעזור עוד ולענות על כל שאלה, ואת מוזמנת לפנות בכל שאלה, כשאלת המשך ואף לבקש שהדברים לא יפורסמו. הרב יצחק גרינבלט