שאלה: דיני קדימה בין ספרי תורה: 1. יש ב ספרי תורה בארון אחד מהודר ואחד לא כ"כ מהודר האם המהודר יש לו דין קדימה? 2. יש ספר כתוב על גויל האם יש קדימה על הכתוב על קלף? 3. הספר על גויל חסר לו קוץ דר"ת האם יש לו קדימה על של קלף שיש לו כל הדורי כתיבה? ישר כח
תשובה: לשואל, 1. דין זה שנוי במחלוקת, ומסתבר לעניות דעתי שראוי להקדים את הספר המהודר אם מדי פעם קוראים גם בפחות מהודר. כמו כן, יש להקפיד שהספר המהודר יונח בקדמת הארון, כך שלא תהיה "העברה על המצוות" בהגעה אליו. 2. נוהגים שאין קדימה לגויל על קלף, פרט לעדות שכך מנהגם הקבוע. 3. חסרון 'קוצו של יוד' כמנהג רבנו תם (הקוץ השמאלי) משמעותי יותר מאשר ההבדל בין קלף לגויל, ולכן יש להעדיף את הקלף, פרט לעדות שכך מנהגם הקבוע. הרחבה 1. לכאורה הדבר פשוט שיש עדיפות לספר התורה המהודר, ככתוב (שבת קלג ע"ב): "זה אלי ואנוהו - התנאה לפניו במצוות: עשה לפניו סוכה נאה, ולולב נאה, ושופר נאה, ציצית נאה, ספר תורה נאה וכתוב בו לשמו בדיו נאה, בקולמוס נאה, בלבלר אומן וכורכו בשיראין נאין". אך בשו"ת מהרש"ם (ח"ו סי' ג, תשובה מאת בן המחבר) סובר שהעדפה לספר תורה נאה נאמרה לגבי הכנת הספר, אבל כאשר קיימים שני ספרי תורה, העדפת הספר המהודר היא ביזוי לספר הפחות מהודר. לפי זה הסביר מדוע אסור למכור ספר תורה ישן על מנת לקנות בו ספר תורה חדש ויפה יותר (מגילה כז ע"א). לכן הורה שיהיה סבב שוויוני בין כל ספרי התורה שבארון. שיקול זה של ביזוי הספר הפחות מהודר הועלה גם על ידי הרב פרנק (הר צבי או"ח ח"א סי' סג), אבל הוא דן שם במקרה שכבר הוציאו ספר תורה לא מהודר, האם מותר להחזירו לארון ולקחת ספר מהודר, ונראה מדבריו שאין חשש ביזוי ספר תורה בהעדפת הספר המהודר. ואת הראיה מאיסור מכירת ספר תורה ישן יש לדחות, כי מכירה היא פעולה אקטיבית של דחייה, כהחזרה לארון או אפילו גרוע מכך. הרב אלישיב זצ"ל (מובא ב'חשוקי חמד' מגילה כז ע"א) הוכיח כמובא בשו"ת מהרש"ם, על פי תרומת הדשן (ח"ב סי' צג), הכותב שעצם ההמנעות מלקרוא בספר היא הטלת פגם, ואין לעשות כן בספר תורה הכשר אפילו בדיעבד. אלא שלשון תרומת הדשן שם: "אם לא יקרא בה כלל הוי פגם", ונראה שאם קוראים בו מדי פעם אינו בגדר פגם. כמו כן, כאשר הספר הפחות מהודר נמצא קרוב יותר לפתח ארון הקודש, אין להעביר על המצוות ולקחת את המהודר (שבט הקהתי ח"א סי' פא, ראה שם מקורו בראשונים). אבל אם הספר מונח באופן שהעדפתו איננה בולטת - מסתבר להעדיף את המהודר. שיקול אחר העלה הרב פרנק שם, שאולי אין הידור בקריאה בספר שהכתב שלו יפה: "דאפשר שבנדון שלפנינו שהמצוה היא הקריאה לא שייך הידור בקריאה בשביל שהכתב הוא מהודר, ולא אמרינן שכתב מהודר הוי הדור מצוה אלא לענין מצות כתיבת ספר תורה, אבל לענין מצות קריאה - ההידור הוא בקריאה יפה". גם הרב אלישיב (חשוקי חמד, שם) סבר כך, והסביר שחפצי מצווה המיוחדים למצוותם, כמו שופר, יש עניין שיהיו נאים דווקא, אבל ספר התורה עיקרו למצוות כתיבת ס"ת ולא לקריאה בציבור, ולכן אין עניין לקרוא מספר מהודר דווקא, כשם שאין עניין ללמוד מספר נאה דווקא. אולם בשואל ומשיב (מהדו"ק ח"ג סי' עט) נקט בפשטות להיפך, שיש עדיפות לקריאה בס"ת נאה (עד כדי כך שהנדר שלא לקרוא בס"ת מהודר אינו חל, עיין שם). וכך מסתבר לענ"ד, שמצוות כתיבת ס"ת נאה היא גם על מנת שהלימוד והקריאה בו יעוררו רושם חיובי, ואם כן הוראת ח לעשות "ספר תורה נאה" משמעה שגם הקריאה בספר נאה עדיפה (ואינו דומה לספרי תורה שבעל פה, שאין מצווה בעצם קריאתם, ואדרבה, מעיקר הדין דברים שבעל פה אי אתה רשאי לאומרם בכתב, אלא שהדבר הותר משום "עת לעשות לה' הפרו תורתך", ומי שיודע למשל את הגמרא בעל פה אין כל עניין לקרוא מספר דווקא). ומצאתי שהעיר בזה על הרב אלישיב בשו"ת 'ודרשת וחקרת' (ח"א יו"ד סי' לט). לפיכך בסיכומו של דבר נראה לענ"ד שיש עניין לקרוא בס"ת יפה, ואין בכך פגיעה בשאר ספרי התורה אם קוראים גם בהם מדי פעם ואם הספר הנאה מונח בקדמת ארון הקודש (אינני נכנס כאן לשאלות של דיני ממונות, מה הדין כאשר הובטח לתורמי ספר התורה הפחות מהודר שיקראו בו). 2. קדימת ספר תורה שעל גויל - בשו"ע יו"ד סי' רעא ס"ג נאמר: "כותבין ספר תורה על הגויל, והוא העור שלא נחלק. ואם כתב ס"ת על הקלף - כשר", וכך דין הגמרא, שלכתחילה כותבים על הגויל ואילו הקלף כשר בדיעבד. אולם הרמ"א הוסיף: "וקלפים שלנו הם יותר מובחרים מגויל. ואין כותבין עכשיו על הגויל", מפני שהכתב על רקע הקלף שלנו ברור ונאה יותר (שו"ת מהר"י מינץ סי' טו). זהו המנהג כיום גם בקרב עדות המזרח, ורק התימנים נוהגים בגויל. ומאחר שלפי מנהג זה שברמ"א יש עדיפות לקלף, הרי שהנוהגים כך אינם צריכים להקדים את הגויל. 3. עדיפות גויל לעומת קוצו של יוד - גויל, גם על פי דינא דגמרא והרמב"ם והשו"ע הנ"ל, הוא לכתחילה ולא מעכב. לעומת זאת קוצו של יוד, לר"ת וסיעתו, הוא לעיכובא (עיין במשנ"ב סי' לו ב'משנת סופרים', דיני אות י'). ומאחר שזוהי דעת רוב הפוסקים, כמו שכתב המשנ"ב שם, פשוט שדין זה חשוב יותר מעדיפות הגויל. רק עדה שיש לה מנהג ידוע לכתוב בגויל ושלא להקפיד על קוצו של יוד כשיטת ר"ת יכולה להמשיך כמנהגה.