שאלה: ההורים שלי מתכננים לי את החיים: ההורים שלי חושבים שאני צריכה לתכנן את כל מהלך החיים שלי - מה אני אלמד, אעבוד ומתי אתחתן, כבר מהיום. אבא שלי בכלל לא חושב שאני צריכה להתגייס לצבא. אני רוצה ללמוד פילוסופיה, ציור, יפנית ולהיות סופרת אבל ההורים שלי חושבים שזה שטויות, שאני צריכה לחשוב רק על כסף בחיים, כי זה מה שחשוב, וללכת ללמוד מקצוע "אמיתי". אני מפחדת להגיד להם את האמת- שאני שונאת כלכלה ומחשבים ושאני רוצה ללכת לקבע בצבא, לכתוב סיפורים וללמוד פילוסופיה ואומנות. מה לעשות?
תשובה: לך חברה יקרה, טוב, אז לצורך העניין, ניכנס פה שניה ל"רגע של פסיכולוגיה", אם זה ר מצידך. נראה שאת נמצאת בשלב מאוד חשוב בתהליך הצמיחה שלך, והוא שלב הגיבוש של הדעות האישיות שלך, וקבלת ההחלטות בעצמך על העתיד שלך. את כבר לא ילדה קטנה, ובהחלט בגיל להחליט החלטות משלך על המשך החיים שלך, וממש עוד מעט, אולי אפילו השנה, תצטרכי לקבל החלטות כאלה, והן החלטות שצריך בהחלט לקבל אותן בכובד ראש. אז, אנחנו צריכים "לנצל" את כל המשאבים שעומדים לרשותנו כדי לקבל את אותן החלטות חשובות. אז הייתי מציעה לך לנסות להסתכל על זה מנקודת מבט טיפה שונה, ואולי לא שגרתית. תנסי לחשוב על זה שבתוך ה"משאבים" הללו, אפשר לכלול את ההורים שלנו. הניסיון חיים שלהם ועצם זה שהם מכירים אותנו, זה יכול מאוד לעזור בכל מיני החלטות. כמו מישהו, שפשוט מנקודת מבט אחרת נותן לנו עצה. אז נתחיל מהסוף- אני הייתי ממליצה לך קודם כל, לבחון את הדברים שהם אומרים כאילו היית שומעת אותם מחברה שלך, או קוראת את זה באיזה עיתון. בצורה כזו "לא מחייבת" והכי חשוב, בלי הלחץ,לבחון מה שהם אומרים בצורה רצינית, כי הם לא סתם זורקים דברים. אחת הדוגמאות שנתת זה הצבא. זה נקודה מאוד לא פשוטה, גם מבחינה הלכתית וגם מבחינה רוחנית לבת ללכת לצבא. ואת יכולה גם באתר שלנו להסתכל על תשובות בנושא. או נגיד שהם רוצים שיהיה לך מקצוע "מסודר". הם פשוט דואגים שלא יהיו לך דאגות פרנסה בחיים. יש כל מיני דרכים להתפרנס היום, אבל לא כל דרך מתאימה לכל אחד. לדוגמא- להיות עצמאי או שכיר, או ללמוד תחום ריאלי או הומני. כל מיני דברים שאפילו אנחנו משתנים ברצונות שלנו כשאנחנו עוד קצת גדלים, אפילו עוד שנה שנתיים! גם את זה צריך לקחת בחשבון. בקיצור, יש פה הרבה מה לחשוב, וצריך לקחת זמן לחשוב על זה. את צריכה לזכור, שבכל זאת, יש להם נקודת מבט של כמה שנים, ואולי גם את, עוד שנתיים תשני את דעתך. תשאירי את האופציה הזו פתוחה כרגע. ותנסי לשמור על ראש פתוח, גם לבחון את השינויים שאולי יחולו ברצון שלך בפנים, בכלל בלי קשר אליהם. עכשיו, נראה לי חשוב כן להתייחס לעניין של ההורים, גם לראות מה בדיוק המקום שלהם בחיים שלנו, וגם אולי קצת ללמד עליהם זכות. ההורים שלנו, שרגילים מאז שנולדנו לדאוג לכל דבר בחיים שלנו, כמובן שרוצים לדאוג ולטפל, בדרך שלהם, גם להמשך החיים, שיהיה לנו כל מה שהם חושבים שאנחנו צריכים. והרבה פעמים, ההורים מאוד דואגים, ולא תמיד הם יכולים לקבל דרך שונה משלהם (למעשה, גם אנחנו אולי ככה.). הם חוששים, אולי מתוך ניסיון החיים שלהם, שאם דברים לא ייעשו בדרך שלהם, זה עלול לגרום לילד שלהם לחיות חיים קשים, והם רוצים מאוד למנוע ממנו את זה. בכל אופן, זה הסיבה שלפעמים הם מאוד לוחצים שנעשה דברים כמו שהם אומרים. אבל, צריך לזכור, שכל עוד זה קשור לחיים שלנו, אנחנו לא חייבים לשמוע להם, גם לא מבחינה הלכתית. הבחירה של מה לעשות עם החיים שלך, וודאי שהיא שלך! כמובן, את גם תצטרכי לחיות עם הבחירות שלך. אבל כמובן שיש לך בחירה חופשית ועצמאית. גם לגבי עם מי להתחתן, גם לגבי מה ללמוד וכו. עם זאת, אנחנו כן צריכים לכבד את ההורים שלנו. להקשיב, לענות בנימוס או לא לענות בכלל, לא להתחצף או לכעוס עליהם. במיוחד כשאנחנו עוד גרים בבית שלהם, ושם צריך לכבד כמובן את חוקי הבית. הרבה דברים שלא תמיד אנחנו עומדים בהם. ובואי נלמד עליהם קצת זכות- הרבה פעמים אנחנו נוהגים לזלזל בהורים שלנו, במחשבה שהם "בכלל לא מבינים", והם "מדור אחר". אבל, קודם כל, בבסיס, אנחנו צריכים לזכור שהם רוצים את טובתנו. ואמנם אנחנו לא חייבים להסכים איתם על הדרך להגיע אל אותו הטוב והאושר שכולנו רוצים, אבל לזכור שגם הם וגם אנחנו שואפים להגיע לאותו הדבר. אחת הדוגמאות שנתת זה ה"מתי תתחתני". אם תחשבי על זה, זה קצת מצחיק, כי לצערנו, לא תמיד ההורים ואפילו אנחנו לגמרי שולטים בנושא. בעז"ה, אני מאחלת לך שתפגשי את בעלך בזמן המתאים והנכון, אבל לא תמיד אפשר בדיוק לתכנן את זה. יש גישות בנושא, מתי להתחיל להיפגש, מתי את בעצמך בכלל מרגישה מוכנה וכו. אני מציעה לך גם בזה לעשות "מחקר" ולקרוא קצת באינטרנט. אולי זה יפתח לך את הראש לכיוונים שלא חשבת עליהם. לכן, הכי חשוב, זה שתהיה פתיחות, שתוכלו לדבר על דברים, לדון בהם. להקשיב, לשמוע, לנסות להבין את הצד השני. ומצד שני, להיות מוכנים לזה שלא תמיד זה אפשרי. לפעמים אנחנו וגם הצד השני שקועים בדעות, שלא כל כך קל לשנות אותם. ר, לא נורא. לקבל את זה. אנחנו רוצים שההורים שלנו יהיו שם בשבילנו, גם אם אנחנו לא מסכימים בינינו. מכל מקום, נראה לי שכן חשוב שגם אם זה לא ההורים, תהיה לך איזו דמות תורנית, בוגרת, שאיתה תוכלי להתייעץ בכל מיני עניינים. אם זה מורה מחנכת מדריכה מרכזת רב וכדומה. משהו שמצד אחד את מרגישה שמבין אותך ובאותו ראש כמו שלך, ומצד שני יש לו פרספקטיבה אחרת מאשר שלך. אני חושבת שגם להכיר קצת במוגבלות שלנו זה חשוב. בכל זאת, יש אנשים טיפה יותר חכמים וגדולים מאיתנו, וזה יכול רק להועיל לנו. הרי אנחנו רוצים להגיע להכי טוב בשבילנו, לא? אז בואי ננצל את כל מי שאפשר כדי לנסות להגיע לשם! מה אכפת לנו? הרי בסוף, אנחנו נחליט מה לעשות עם מה שנשמע, אז לפחות נקשיב ונבחן את הדברים. אפשר גם אחרי זה להגיד לא. אני מאחלת לך שתקבלי החלטות טובות ונכונות. תתפללי לקב"ה שייתן לך עצה טוב, ושישלח לך שליחים נאמנים שיעזרו לך לקבל את ההחלטות ההלו. בעבר עניתי למישהי לגבי החלטות לקראת השנה הבאה, לגבי לימודים וכו. גם אם זה לא רלוונטי כרגע במחינתך, אולי עוד שנה זה יתאים לך. בכל אופן, מוזמנת להסתכל בקישור הבא: שיהיה בהצלחה!! הדס. hershko.hadas gmail.com