LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: איסור אכילת סרטן-טעמי המצוות: 1.ידוע לי האיסור ההלכתי לאכול סרטנים. 2.מה מקור,סיבת האיסור. 3.האם יש טעם לשאול לטעם המצווה באופן ספציפי ובאופן כללי לגבי שאר המצוות.הרי יש טעמים לכאן ולכאן ותוצאות לכאן ולכאן. 4.שמעתי דעה הטוענת שאסור לאכול סרטנים עקב אופן הכנתם-לקיחת סרטן חי והכנסתו למים רותחים ובישולו. ומכיוון שאופן ההכנה אכזרי אין לאכול את הסרטן. השאלה שלי לגבי סעיף 4. האם הטעם,במידה ומשנה,נכון שהרי ייתכן והטעם עלה עקב קישור לאופן שחיטה כשרה,בעלת להב תקין וללא פגמים כך,שייתכן שהטעם לכך הוא ע מ לצמצם את סבל החייה בשחיטתה ושמותה יגרם באופן מהיר וללא סבל. במידה והטעם לא נכון מה טעם המשואר למצווה המורה לא לאכול סרטנים. 5. האם סרטני ים האסורים לאכילה יוגדרו כשרץ האסור לאכילה או כדג האסור לאכילה. מראש.
תשובה: סרטן אסור לאכילה מפני שאינו כלול ברשימת בעלי החיים המותרים באכילה, הוא חסר סימנים המתירים באכילה וכן אין מסורת המתירה אותו באכילה, שכן לא די בסימנים אלא צריך שתהיה גם מסורת שבעל חיים מסויים היה נאכל. כמובן שאין אנו מקיימים את המצוות בגלל מה שאנו חושבים שהוא הטעם של המצווה, אלא מפני שכך ציווה אותנו הקב"ה. ובין אם אנו מבינים את הטעם ובין אם לא, בין הטעם שנראה לנו הוא מתאים לימים עברו או שהוא מתאים גם לתקופה המודרנית. טעמי המצוות באים רק כדי להטעים את המצוות, כלומר, להפוך אותם "לטעימות" ונעימות לעשייה, אך טעמי המצווה שנותנים בני אדם לא מעלים לא מורידים ביחס לחובת קיום המצווה. אומנם בעיקר איסורי אכילה נאמרו על ידי רבותינו כמה טעמים, ובכללם שהתורה מנעה אותנו מלאכול דברים שפוגעים בנפש האדם ומשקצים אותה, וכן הרחיקה אותנו מחברת עובדי כוכבים שדרכם לאכול בטקסיהם מאכלים מסויימים, שהרי אי היכולת לאכול את מאכליהם גם מרחיקה אותנו מהבלי אמונתם.
שאלה: מספר שאלות: אז ככה יש לי מספר שאלות שעלו לראשי לאחרונה ואשמח מאוד אם תוכלו ליישב את דעתי. 1) ישנם 13 עיקרים שכל אדם חייב להאמין בהם, שהקב"ה הוא מצוי ומשגיח, שהוא קדמון לכל קדומים, ואין לו גוף ודמות הגוף וכו. דבר זה נסתר ע"י המקרא, ליתר דיוק בספר דברים. יש המון ביטויים לדמות גוף של הקב"ה,לדוגמא: ד שם כפות ידיו על פני משה והם מאירות מאז. משה מבקש לראות את פני הקב"ה והקב"ה מראה לא רק את אחוריו (לפי רש"י קשר בתפילין). אז איך זה מסתדר? 2) כשאהרון ומשה מתו, על שניהם כתוב ויבכו העם 30 יום, אך כשמרים מתה מיד מסופר שאין מעיינות מים והעם מתלוננים, למה אין הספד למרים? ואם יש הספד למה זה לא מסופר לנו. 3) "ואתה אמרתה נשלמה פרים שפתינו" - כשאנו קוראים את פרשת "פיטום הקטורת" זה כאילו הקרבנו קטורת. אם כך למה לא מחברים פרשת "פרה אדומה" שתהיה פרשה שתטהר אותנו מטומאת המת? ותאפשר לנו לבנות את בית המקדש? 4) הציווי בציצית זה "וראיתם אותו וזכרתם" מכאן שהעיקר זה ראיה ולכן אין שום חובה לשים ציצית בערב מכוון שחשוך ואין ראיה. אבל מצד שני, מנהג הספרדים לשים ציציות בתוך המכנסיים וממלא אף אחד לא רואה אותם, לא ביום ולא בליל, לא הלובש ולא עובר אורח, אז איך בכל זאת מנהג זה מקובל? 5) אם אכלתי עוגיות ושתיתי משקה, האם מעין שלוש מוציא את שניהם או שצריך אני לברך גם בורא נפשות? 6) אם אכלתי פתיתים יותר מ 230 גרם, האם אני צריך לברך המוציא לפני וברכת המזון אחרי? על זמנכם,וסליחה על השאלות הרבות!
תשובה: 1. השאלות שאתה שואל נידונו על ידי הקדמונים. הרמב"ם בספרו הגדול מורה נבוכים מבאר כל פסוק בתורה שעולה ממנו שיש הגשמה ח"ו בבורא. העיקרון הוא שהביטויים האלו אין כוונתם להגשים אלא לבטא צורת הנהגה שהקב"ה מנהיג בה את עולמו. 2. על ההבדל בין מיתת מרים למיתת אהרון ומשה עמד בפירוש כלי יקר. וכך דבריו: "ולא היה מים לעדה. על צד העונש חסרו המים לפי שלא הספידוה כראוי, כי במשה ואהרן נאמר ויבכו אותם בני ישראל וכאן לא נאמר ויבכו אותה ונאמר ותמת שם ותקבר שם, כי במקום שמתה שם תהא קבורתה לאלתר ונשכחה כמת מלב ולא הרגישו בהעדרה כלל ע"כ נחסרו להם המים כדי שידעו למפרע שהבאר היה בזכות מרים". 3. גם כשנאמר נשלמה פרים שפתינו אין הכוונה שזה ממש כמו הקרבת קורבן. הכוונה שיש בכך מעלה רוחנית שדומה להקרבת הקרבן שנאמר בפינו. ודאי שבאמירת פרשת פרה אדומה לא נהפך להיות טהורים. עוד יש לחלק בין פרה אדומה שנעשית ע"י סגן כהן גדול לא יועיל שאנו נאמר שהרי אין לנו את הסגן שיכול לעשות את הפרה. 4. לפי המקובלים אין ענין להוציא את הצציות בחוץ. הכוונה וראיתם אותם לפי דעה זו אינה המחויבות לראות את הציציות בכל היום אלא הכוונה לראייה כשאני לובש את הציצית. מכוח הראיה בשעת הלבישה נרשם לנו בנפש זכרון המצוות במשך כל היום. 5. צריך לברך ברכה מעין שלוש על המזונות וברכת בורא נפשות על המים. ברכת מעין שלוש לא פוטר ברכת בורא נפשות. 6. פתיתים לא מוגדר פת הבאה בכיסנים ולכן לברך עליהם תמיד מזונות גם אם אוכלים כמות גדולה.
שאלה: תרומות ומעשרות מתפוז: אמא שלי היתה אצל מכרה חילוניה והביאה היום (כ טבת) תפוז -אחד- שקטפו מהעץ בגינה של חברתה. האם יש בכלל להפריש תרומות ומעשרות מהתפוז- כלומר, האם הוא פרי של שמיטה או לא? האם יש לזה השפעה? אם יש להפריש, איך? כמה? מה הנוסח? אודה לכבוד הרב אם יוכל לפרט באופן ברור את כל השלבים ולהסביר.
תשובה: נראה שאם לא עשו שם היתר מכירה (וזה בדרך כלל בגינות) א"כ יש בעץ זה קדושת שביעית ואין להפריש ממנו תרומות ומעשרות. נראה שאפילו אם לא הפקירו את העץ הרי הוא קדוש בקדושת שביעית. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי
שאלה: להפציץ בית מגורים בו מסתתרים מחבלים: ראיתי שהרב כתב: מבחינת ההלכה, אם בקומה ראשונה של בית מגורים יושבים מחבלים, צריך לפוצץ את מקום מושבם גם אם כתוצאה מכך הבית יקרוס וימותו אזרחים רבים. מה המקור לכך במקרה שהם לא אשמים והמחבלים מתבצרים שם נגד רצונותיהם? והאם הדין כך גם ביהודים שגרים שם ומחבלים מתבצרים באחד הקומות?
תשובה: היסוד הוא שבמלחמה מותר לעם המותקף להשיב מלחמה שערה וגם אם בצד השני עלולים להפגע אנשים שאין להם שייכות למלחמה, שנקראים היום "חפים מפשע", זה לא מהווה עילה שאנו נסכן את החיילים שלנו שילכו לחפש עם פינצטה בדיוק את המחבלים בקומה הראשונה או השניה. אם יש לנו יכולת לא לסכן את החיים שלנו ולהוריד את הבית ממרחק, יש לעשות כך, ולא לסכן את החיילים. מי שמסכן את החיילים מתאכזר לבני עמו. העם הזה פתח מלחמה כנגדנו, ומותר לנו להשיב. המקור הוא שיטת המהר"ל בספרו גור אריה בפרשת וישלח, שם הוא דן מהו היסוד ההלכתי לכך ששמעון ולוי יחריבו את כרך שכם כולו. הרי לכאורה שכם וחמור הם חטאו נגד בני יעקב אז למה הם הרגו את כולם? הוא קורא לזה פעולת גמול מלחמתית, זאת הייתה פגיעה של שלטון של עם אחד בשני ולא עבריינות פרטית. זה לא אומר שצריך לפגוע סתם באנשים שלא שייכים כלל למלחמה, פה מדובר שהם נמצאים באותו הבית, ולא צריך לסכן את החיילים שלנו כדי להוציא את המחבלים בפינצטה אלא להוריד את הבית. ההתחשבות על חשבון החיילים, לקוחה מהעולם הנוצרי שיש להם רחמנות צביעותית: "מי שנתן לך סטירה בלחי אחת, תן לו גם את הלחי השני" כמובן שהם לא מקיימים את זה. זה נגד הטבע האנושי. לצערנו הרב יש מי שרוצים למנוע מעם ישראל התגוננות, במסווה של רחמנות שלא במקום הנכון, ומסכנים את החיילים שלנו. לגבי יהודים, זו בעיה אחרת, אם חלילה יש דבר כזה צריך לבדוק את המקרה לגופו. פגיעה סתמית בחף מפשע
שאלה: דין השבת אבידה: כמה שאלות בנושא השבת אבידה: א. בסעיף ט בילקוט יוסף (קיבוץ הלכות אבידה ומציאה קיצוש"ע חלק ב עמ תתר) אם הבנתי נכון, משתמעת הלכה, שאם ניכר שהחפץ שמצאתי במקום מסוים נפל (בניגוד להונח) אזי המקום לא יכול להוות סימן (להחזרתו ע"פ סימנים) אודה על הסבר בנושא מה ההגיון המנחה כאן? ב. וכמו-כן, עולה שאלה באיזה מצב או ציור, מקום כן יכול להוות סימן שהרי בסעיף ח כתוב: "כל המוצא אבידה בין שיש בה סימן בין שאין בה סימן, אם מצאה דרך הנחה, אסור ליגע בה, שמא הבעלים הניחוה שם עד שיחזרו" כלומר באבידה שמצאה דרך הנחה אין ליטלה. ואז לכאורה אין מקום למה שכתב הרב בסעיף י"ב: "אין המקום נחשב לסימן אלא בדברים גדולים שאין דרך בני אדם לגלגלם ממקומם, או במקום שאין דרך בני אדם להלך, אבל דברים קטנים במקום שדרך בני אדם להלך, אין המקום סימן, מפני שמתגלגלים ברגלי אדם ולא נמצאים במקום הראשון." כי אין מציאות שמקום מהווה סימן כלל בפועל. ג. כמה סימנים (ומה הם לסוגיהם השונים) נדרש הבעלים למסור (מינימום) ע"מ להחזיר אבידה לבעליה? ד. מה מותר לחשוף מפירטי החפץ כשמכריזים כשמצאנו אולי אם אפשר דוג הכרזת מציאה?
תשובה: א. מקום מהווה סימן כיון שיודע בעל החפץ היכן הניחו, אבל כשנפל לו החפץ הוא אינו יכול לדעת היכן בדיוק נפל ולכן מקום החפץ לא יכול לשמש כסימן באופן זה. וזו כוונת ההלכה שכאשר ניכר שהחפץ נפל אין המקום מהווה סימן מהסיבה שלא יכול לדעת המאבד היכן מקומו, כיון שנפל ממנו. ב. ההלכה, שדבר שהונח לא יטול כדי לאפשר לבעלים לחזור למקום ולקחת החפץ, נכונה בכל הנחה שניכר שהניח על מנת לחזור לקחת, ולכן אם יקח המוצא את החפץ כשאין סימן הפסיד הבעלים שהרי לא יכול להשיבו, וכשיש סימן גרם לו טרחה. ומה שנאמר שמקום הוי סימן בדברים גדולים, זהו בהנחה שהניח האדם לא כדי לחזור ולקחת אלא הניח לרגע כדי לנוח וכדו' וכשהמשיך ללכת שכחם שם, ובזה הוי אבידה ונוטל ומכריז, ומקום הוי סימן. ג. מספיק אפילו סימן אחד ובלבד שלא יהיה סימן הרגיל ומצוי בכל חפץ כעין האבידה אלא סימן המיוחד לה שסביר שלא היה מכירו אלא בעל האבידה בעצמו, ואין צורך בסימן מובהק לחלוטין. ד. בפוסקים מובא שיכריז את שם החפץ שמצא, כגון: שאם מצא סוודר יכריז "סוודר מצאתי" בכדי שיוכל המאבד לפנות אליו, וכשיבוא המאבד ויתן סימן כגון מידה או צבע או מקום (כאשר מדובר בהנחה, וכנ"ל בסעיף ב'). הרב יהונתן שטרנברג
שאלה: מוזיקה בעבודה כר"מ בשנת אבל: אני בשנת אבל על אבי מורי. האם מותר לי להפעיל מוזיקה ב"עונג שבת" ישיבתי שאנו עורכים לתלמידים מידי יום שישי (לפני שבת) בשירי נשמה?
תשובה: אתה עושה את זה בשביל התלמידים, תתכוון שלא ליהנות מהמוזיקה.
שאלה: סיום קריאת שמע ביחיד: אני מתפלל ביחיד, כיצד עליי לסיים את קריאת שמע, האם לומר אמת ולחזור על מה שכתוב שש"צ צריך לומר השם אלקיכם אמת או לא לומר מה שהש"צ צריך לומר.
תשובה: אדם המתפלל ביחידות אומר לפני קריאת שמע את המילים "א-ל מלך נאמן" ואינו כופל בסוף קריאת שמע "ה' אלקיכם אמת".
שאלה: סיום קריאת שמע ביחיד: כשאני מתפלל ביחיד כיצד עליי לסיים את קריאת שמע, האם לומר אמת ולחזור על מה שכתוב שש"צ צריך לומר: ה' אלקיכם אמת או לא לומר מה שהש"צ צריך לומר?
תשובה: לא, אם אתה מתפלל ביחידות, אתה אומר שלוש מילים קודם: "אל מלך נאמן" להשלים את הרמ"ח תיבות. אם אדם מתפלל בציבור, הוא שומע שלוש מילים מהשליח ציבור שאומר "ה' אלהיכם אמת", ואם ביחיד, אומר "אל מלך נאמן" לפני קריאת שמע.
שאלה: העלאה באוב: התעסקתי עם העלאת אוב (סיאנס) ונודע לי שזה נגד היהדות. אני רוצה לדעת איך אפשר לכפר על זה וכיצד?
תשובה: אכן אסור לאדם לעסוק בכל אותם שטויות והבלים, והתורה אסרה זאת כדי להרחיק אותנו מהנזקים הנפשיים והמחשבתיים שנוצרים מרדיפה אחר המתים. ועיקר התשובה היא הקבלה לעתיד שלא לעסוק בזה יותר, הן מצד התורה והן מצד השכל הפשוט שמבין שכל זה הבל.
שאלה: שמות פרק י"ט: דפדפתי בספר שמות בפרק י"ט, וסיקרן אותי מדוע האל מזכיר את חסדיו עם עמו לפני שמציע להם לכרות איתו ברית, ומה הרקע לברית ומטרותיו? ישנה גם מטאפורה של הנשר - "ואשא אתכם על כנפי נשרים", ומעניין לדעת מדוע נבחרה מטאפורה זאת?
תשובה: הזכרת חסדי ה' באה כדי לשכנע את העם בכדאיות לכרות ברית עם ה'. במעמד הר סיני נכרתה ברית בין שני צדדים, ורצה הקב"ה שברית זו תהיה ברית מרצון ולא בכפייה ולכן שיתף את העם ורצה לקבל את הסכמתו. ואכן העם נענה ואמר "כל אשר דיבר ה' נעשה", ובסוף אמרו: "נעשה ונשמע". ברית זו שבסיני שונה במהות מהברית שכרת ה' עם העם בהוציאו אותם ממצרים. הגאון הרב יוסף דוב סולוביצ'יק עמד על ההבדל בין ברית המצרים, שהיא ברית גורל, כלומר, ברית בה כל העם שותף לגורל דומה, ובין ברית סיני שהיא ברית יעוד, כלומר, הסכמת העם להפוך את הגורל המשותף לייעוד "והייתם לי ממלכת כהנים וגוי קדוש". משל הנשר התפרש בהרחבה על ידי הפרשנים על האתר, ולדעת חלקם הוא מציין את המהירות שבה הוציא ה' את ישראל ממצרים, שהיא מסומלת במהירות של תעופת הנשר. ויש אומרים שכוונת הדימוי לדמות את הגבהת ישראל לנשר שבמעופו הוא מגביה יותר מכל בעלי החיים, כך הגביה הקב"ה את ישראל יותר מכל האומות כולם.
שאלה: ייתובי דעתא ביולדת: הייתי בכנס של מכון פוע"ה, ודיבר שם הר אברהם יוסף. שהוא הרחיב את ההיתר של ייתובי דעתא, גם לאישה שיש לה בית חולים סמוך לביתה "במרחק הליכה " - כדבריו, יכולה לנסוע גם למקום רחוק יותר. הביא זאת בשם אביו. ראיתי שאף הרב היה נוכח שם ושמע את הדברים. ורציתי לדעת מה דעת הרב בנושא. האם באמת אפשר למתוח את ההיתר של ייתובי דעתא עד כדי כך.
תשובה: נושא יתובי דעתא עבר לדעתי את הגבולות. פעם התירו את הצטרפות הבעל היום מרחבים זאת גם לאמא ולדולה, ולשם ליוויים של כל אלו וכדי שהיולדת תירגע צריך גם להסיע את הילדים למקום אחר או להסיע משגיח אליהם. האם שכחנו את המשנה ביומא, שמעוברת שהריחה אומרים לה ראשית כל יוהכ"פ היום? אכן, צריך להניח את דעת היולדת אך גם לא להגזים. איני מסכים לדברי הרב יוסף.
שאלה: מה יותר מדוייק לנוסח התפילה (ע"פ בן איש חי): ברצוני לדעת האם הסידור "קול אליהו" של המרן מרדכי אליהו נפסק בגרסאות האמיתיות של הבן איש חי. כיוון ובמשך שנה התפללתי בסידור הזה ועכשיו החלטתי להתפלל בסידור "עוד יוסף חי" (גרסת תשס"ז) ואני שמתי לב להרבה הבדלים: 1) שלושה עשרה עיקרים שונים בגסאותם 2) ר ההבדלה יש גם שינויי גירסא ב-"הצליחנו הצליח." (בסוף שנאמר: "כן יהיה עמנו ועמכם תמיד") וגם ברכת "ברכונכם" ו-"הצליחנו" בסידור אחד (קול אליהו) נאמר קודם נוסחאת "ברכונכם" (כאילו זהו לכתחילה צריך ע"פ מנהג הבן איש חי) ומיד לאחריו "הצליחנו". 3) גם ביהי רצון של סוף ח"י נגרסו בצורות שונות. 4) וגם ברכות יהי בתוך ח"י כמו ברכת חב"ו (שקוראים בשובבי"ם) וכו נגרסו כולם שגרסאות שונות. אני רוצה לדעת מה הגרסא המדוייקת ע"פ הבן איש חי כי אני רוצה לעמוד על נוסח אחד. עוד אני לא מבין מדוע יש כל כך הרבה שינויים בכל הסידורים, כלומר המבנה אותו מבנה אבל לכל אחד יש את התפילות בנוסח שלהם? ומחילה גדולה על הטרחה.
תשובה: אינני מכיר את הסידור "עוד יוסף חי", אבל בסידור של הגאון הרב אליהו "קול אליהו" נמצא הנוסח המדוייק. הבדלי הנוסח שבין הסידורים נובעים מהבדלי מנהגים בין קהילות שונות בגלות וברובם הם אינם בתפילה עצמה אלא בתוספות שונות שנהגו להוסיף לפני התפילה ולאחריה. אבל בעיקר התפילה לא נמצאו כמעט שינויים.
שאלה: שאלה בענין ברכה לפני שינה: האם ישנה ברכה מסוימת שטוב להגיד לפני שינה ובבוקר?
תשובה: לפני שינה בלילה יש לומר קריאת שמע על המיטה ואת ברכת "המפיל" הנמצאת בכל הסידורים. בבוקר אומרים כשקמים "מודה אני" ולאחר נטילת ידיים את ברכת "על נטילת ידיים" ואת שאר ברכות השחר.
שאלה: קריאת שמו"ת: האם אדם הלומד את פרשת השבוע כדי להיות בעל קורא בשבת, חייב לחזור על הפרשה שניים מקרא ואחד תרגום?
תשובה: לא, הוא מתכונן לקריאה ומה שהוא קורא ברור שמועיל לו. הוא צריך לקרוא רק את התרגום.
שאלה: טעות בבטוי מילים : אני נוהג לקרוא תהלים באופן קבוע. מה הדין לגבי מלים שלא בטאתי נכון, האם זה נחשב לצאת ידי חובה או לא?
תשובה: יש תוספות במסכת עבודה זרה שמביאים מהירושלמי: "ודגלו עלי אהבה"   "ודלגו". זאת אומרת, שאפילו אם אדם טעה במשהו ולא ביטא מילים כמו שצריך בתפילה, ודאי שיוצא. יצאת בדיעבד.
שאלה: אמירת לאישה: האם מותר לומר לאשה, שכנה, נשים שעובדות איתי במקום העבודה?
תשובה: כן, היום סתם, זה לא נקרא   לדרוש בשלומה. אין בזה עניין של חיבה.
שאלה: שבת חתן מאוחרת: בני וכלתי החליטו לא לעשות שבת חתן אחרי החתונה. כשהבין בני את צער הוריו באי קיום שבת חתן, ביקש לעשות את שבת חתן בשבת שאחרי. האם אפשר לעשות שבת חתן בשבת שאחרי?
תשובה: אפשר לעשות חגיגה, אבל לא לברך שבע ברכות. שבע ברכות אפשר לעשות רק תוך שבעה ימים מהחתונה.
שאלה: סנדק בברית: אני בעוד כחודש וחצי ב"ה עומדת ללדת את ילדי השני. בילד הראשון אבא שלי היה סנדק כי אין לבעלי אבא עכשיו בעלי רוצה שאחיו הגדול ישב. אחיו הגדול לא מדבר איתי מזה 3 שנים ואין בנינו שום קשר. אני הצעתי לבעלי שהוא ישב סנדק אך הוא מתעקש לתת לאחיו ואני לא מוכנה לותר בשום פנים ואופן. סנדק זה דבר מאוד מאוד קדוש שנותנים אותו לבן אדם קרוב שאוהבים ומעריכים. אשמח לקבל תשובה. בעלי כנראה לא יודע את מקומה של האישה.
תשובה: כמובן שכל בעלי התפקידים בברית - כולל הסנדק - צריכים להיות בהסכמת שני בני הזוג, הבעל והאישה. ואסור ביום שכזה לעורר מחלקות מבית. ובמיוחד בתפקיד של מצווה. ובאמת מקובל לכבד בסנדקאות דמות מוערכת, ויש בזה סמליות, כאילו מברכים את הילד שידמה לדמות שהחזיקה אותו בזמן כניסתו בבריתו של אברהם אבינו. ולכן אם את לא שלמה עם זה, צריך להתחשב בך. עם זאת צריך להתחשב גם ברצונו של בעלך וביחסיו עם משפחתו. יתכן והוא רואה באחיו הגדול מעין ממלא מקום של אביו, וכאילו הוא יושב במקומו, ובעיניו לא האח יושב אלא מי שהוא מייצג. ולכן כדאי לחשוב על פתרון יצירתי, אולי אח אחר או לבחור לסנדק דמות שמקובלת על שניכם, אולי דוד או רב שהיה בקשר עם האב וכד' או דמות ניטרלית ואז ואת האח להזמין לומר את הברכות וכד'. והעיקר הוא ה בינכם. והדרך אליו היא בויתור - לא כפוי, אלא ותור מרצון. שהיה בבריאות ובמזל - טוב.
שאלה: אמא של הכלה בשנת אבל : קבענו חתונה לתאריך י"ט בסיוון (11 6 09). קבענו את התאריך לפני שנה אבל לצערנו סבתא של הכלה נפטרה בט' בטבת (5 1 09). האם אמא של הכלה יכולה להשתתף בשמחה, אם כן, מה התנאים? אם לא, מה אפשר לעשות בנדון? והאם אפשר לקיים את טקס החינה כמתוכנן?
תשובה: לא לדחות את החתונה. האמא של הכלה יכולה להשתתף בחופה וגם להישאר בין המסובים, רק לא תשב בתור אורחת בין המסובים, ויהיה לה תפקיד מסוים, כמו מעין מלצרית, או לקבל מתנות או להוביל דברים, שיהיה לה איזה תפקיד ביצועי. כמו כן שלא תשתתף בריקודים. את טקס החינה אפשר לקיים, אבל שהאמא לא תשתתף.
שאלה: פגישות בזמן הלימוד: כיצד מתמודדים עם מחשבות מטרידות בקשר לפגישות, בזמן הלימוד?
תשובה: כמו שהמפרשים נתנו עצות בנוגע ללאו של לא תחמוד כך גם בנוגע להסרת שאר המחשבות. לגבי לא תחמוד נאמרו שתי עצות: האבן עזרא כתב, שאדם צריך לחשוב שאישה שאינה שלו אינה כלל בהישג ידו וכמו שבן כפר לא יעלה על דעתו לקחת בת מלך כך יחשוב אדם בנוגע לאשת חבירו. עוד הזכירו, שהדרך להתמודד עם מחשבות לא תחמוד היא על ידי כך שאדם מתמלא במחשבות של אהבה מותרת, כגון: אהבת ה' או אהבת אישתו. מילוי עצמו באהבה מותרת לא משאיר מקום לאהבה ומחשבות אסורות. כך גם במקרה שאתה שואל עליו הפתרון השורשי הוא להבין שזמן שמיועד ללמוד תורה אינו זמן שלך. הוא זמן של הקב"ה ואתה לא יכול להשתמש בו לצרכים אחרים. הענין השני הוא למצוא דברים שאתה אוהב ללמוד ומושכים אותך בלימוד. כך שהעיסוק החיובי בלימוד לא יתן מקום למחשבות אחרות להסיח דעתך. דרך נוספת שיכולה להקל היא לקבוע זמנים קבועם מראש שבהם אתה חושב על טרדותיך. למשל, חצי שעה בבוקר לפני סדר בוקר או חצי שעה בצהרים וכו', כך כשיבואו המחשבות תוכל לומר להם שיש להם זמן שאתה תהיה מוכן לקבל אותם בחיבה. תבואו בזמן שהקצבתי לכם. ודאי שהדרך היותר עמוקה היא לפתח בתקופה זו את מידת הבטחון בה'. מידת הבטחון תפנה אותך מכל הטירדות.
שאלה: "ויואל משה" שאלה על דרש רש"י: על הפסוק "ויואל משה לשבת את האיש" (פרק ב פס כא) רש"י מפרש: "ומדרשו לשון אלה, נשבע לו שלא יזוז ממדיין כי אם ברשותו". לא הבנתי מה פשר השבועה הזו. איך יכול להיות משה תולה את השארותו במדיין ברצונו הטוב של יתרו? (ולא במות פרעה שממנו הוא בורח). והרי ברור שהוא לא ניסה להשתקע במדיין כי הפס הבא הוא קריאת שמו של הבן של משה והוא "גרשום" כי גר הייתי בארץ נוכריה. עוד משהו שהוסיף לתמיהה שלי היא הפרשיה שצמודה לשבועה זו. מיד אחרי שמשה נשבע ליתרו (לאו דוקא כרונולוגית, אלא לפי סדר הפסוקים) להשאר במדיין, הקב"ה מביא עליו את השליחות להוציא את עמ"י ממצרים, שליחות המחייבת יציאה ממדיין. ובאמת, משה חוזר לבית יתר לבקש רשות (פרק ד פס יח ). מה תוקף השבועה הזו? (אם יתרו לא היה מרשה לו ללכת, הוא לא היה הולך?!) מה אנחנו צריכים להבין מכזו שבועה? סליחה על האורך, ומקווה שהשאלה שלי הייתה מובנת.
תשובה: נראה לי שבמפרשים נאמרו שני הסברים לשבועת משה. לפי הכתב והקבלה אין הפירוש שהוא ממש נשבע אלא הכוונה היא שרצינותו של משה והתחייבותו להיות הבעל של ציפורה בתנאים שהיו שם נחשב כאילו נשבע שהוא ידאג לה ולא יעזוב אותה. כך לשון הכתב והקבלה: "ואמרו רבותינו שהוא לשון שבועה כמו ויואל שאול, והוא אמת בלי ספק, כי כל מה שהאדם מחליט ברצונו לעשות והתחיל לעשות לו תוקף אם בדבור או במעשה כבר ראוי לקיים הדבר כאילו היה נשבע עליו". אולם ברבינו בחיי נראה לי שהשבועה היתה הדרך היחידה לקבל חסות מאת יתרו. כדי להינצל מפרעה משה היה צריך מקום להימלט אליו ורק על ידי הסכמתו לקחת את ציפורה בשבועה ניתנה לו לאישה.
שאלה: שאלה על אלוקים: יש לי שאלה קצת מוזרה. בעצם מאוד מוזרה. אם אלוקים הביא אותנו לעולם הזה וברא אותנו והכל, אז למה אנחנו לא יכולים לדבר איתו, כאלו למה אני לא יכול לפנות אליו ולדבר איתו? לא שאני כופר או משהו שאני מזלזל אבל אחרי הכל אתם הדתיים חרדים אומרים שהוא אבא שלי, אז איך אני לא יכול לדבר עם אבא שלי עם הבורא שלי? אני לא מתכוון שאני אדבר לעצמי מעומק הלב, אני מדבר על ממש לקבל תשובות, לא שאני כל החיים אבכה אבכה ואדבר ובסוף אני אגלה שדברתי לעצמי כל הזמן הזה. אני מתכוון ממש ממש לדבר ולקבל תשובות. משה רבנו זכה לזה, לא שאני משווה את עצמי אליו, אבל אם עשיתי מלא חטאים ועבירות למה אני לא יכול להתחרט ולבקש סליחה עליהם פנים מול פנים? זה פוסל אותי מלהיות בנאדם בגלל שחטאתי. אני רוצה לדבר ולהגיד כמה אני מצטער על כל העבירות שעשיתי וגם להסביר למה עברתי עליהם. למה אי אפשר, למה אלוקים כזה נסתר מאיתנו?
תשובה: הקשר שלנו עם הקב"ה אינו קשר בין חברים ולא דומה לקשר בין בני אנוש. אי אפשר לדמות את הקשר של האדם לבוראו לבין הקשרים האחרים שיש לנו. השאלות שלך נוגעות לשאלות עמוקות בנוגע לנבואה. הנביא הוא זוכה לשמוע תשובות מהקב"ה אולם גם הנביא אינו רואה את הקב"ה כמו שהוא רואה את חבירו. כוח הדמיון אצל הנביא כל כך שונה מכוח הדמיון הרגיל שיש לבני אדם. כוח הדמיון המזוכך אצל הנביא מאפשר לו לצייר ציורים שבהתבוננות עמוקה הדברים נהפכים להיות כדיבור ישיר. אולם אלו מדרגות עליונות. ברוב התקופות לא היתה נבואה. הקשר שלנו עם הקב"ה גם תלוי במצב הכללי שקיים בעולם, האם אנו במצב של קרבת ה' והשראת שכינה או במצב של גלות. רוב התקופות היינו במצב של גלות. עתה אנו מתקרבים לתקופת הגאולה. זה ישפיע על היכולת לקבל תשובות יותר ברורות מהקב"ה גם כשאין נבואה יש דרכים אחרות שהקב"ה מדבר עלינו. יש כאלו שזוכים לגילוי אליהו. מעבר לכך הקב"ה גם מגלה לנו את התשובות דרך לימוד תורה. מי שלומד הרבה תורה יכול לדעת הרבה תשובות מהקב"ה מסופר על הגאון מוילנה שהוא יכל למצוא בתורה לכל אדם את השליחות המיוחדת שלו. אתה ואני, שאנו בני אדם פשוטים, לא יכולים לקבל תשובות ברורות. הקשר שלנו לקב"ה הוא בעיקר דרך האמונה שלנו בקב"ה. צריך לפתח את מידת האמונה שלנו. ככל שהאמונה שלנו תגדל כך נזכה להרגיש שיש לנו יותר תשובות. התפלה גם היא חלק מתכונת האמונה. אדם שלא מאמין אינו יכול להתפלל. ודאי שהאמונה שלנו אומרת שאתה יכול להתפלל ולומר לקב"ה שאתה מתחרט ומבקש מחילת עוונות. אתה יכול לפרט והסביר את עצמך. האמונה שלנו היא שהקב"ה שומע לנו והוא מקבל את תפילותינו. האמונה שלנו אומרת שמי שמתוודה הקב"ה מכפר עליו ומקבל את תשובתו.
שאלה: בחירה חופשית כפייה: שאלתי היא לגבי הבחירה חופשית והבעיה שעלתה לי היא, שאם אדם לא יקיים את המצוות ולא יתנהג בדרך רצויה אז הוא יסבול ייסורים וילך לגיהנום וזה כמו שאדם ישים אקדח על ראש פלוני ויגיד לו או שאתה קופץ לים או שאני יורה בך זו בחירה?
תשובה: בחירה חופשית אין פירושה הפקרות שכל אחד יעשה ככל העולה על רוחו. יש דין ויש דיין, ומי שעמל על הטוב מקבל שכר כראוי ומי שמזיק לאחרים נענש. אלא שמדרכי ה' שלא להביא את העונש מיד (וגם לא את השכר, ולרוב השיטות שכר מצוות כלל אינו ניתן בעולם הזה) ועוד מדרכי ה' לתת שהות לחוטא לשוב ולתקן מה שעיוות. ולכן נוצרת אפשרות של בחירה כיון שיש יכולת ביד האדם לבחור לתקן את מה שקלקל, כן אפשרות לבחור להמשיך לחטוא כיון שהעונש לא בא מיד. ולצערינו אנשים רבים בוחרים ברע, למרות כל הקושיות איך יש בחירה, וסוף סוף זהו דבר שהמציאות מעידה עליו.
שאלה: אחסון אתרים שפועל בשבת: אני בעל חברת אחסון שמוכרת אחסונים לבעלי אתרים. למרות המאמצים לחסוך מחילונים לקנות ממני (יצא לי בדיוק ההפך), יש לצערי לקוחות חילונים שמשתמשים בשרתים בשבתות וחגים. לסגור את השרת לגמרי בשבתות זה בלתי אפשרי, בשביל שגולשים יוכלו להכנס מחו"ל כששבת לא אצלם וגם שגוים יכנסו, בנוסף - סגירת אתרים בשבת בחלק מהמקרים גורמת לפגיעה חזקה בקידום האתר במנועי חיפוש. לסגור FTP (שיטה להעלאת קבצים) גם לא מכיוון שגולש יכול להשאיר את המחשב בשבת שיעלה אוטומטי ללא צורך במישהו אנושי. יש את הפאנל ניהול של הלקוחות, כל הלקוחות כמובן מישראל, חלקם חילונים. דרך פאנל ניהול חייב מישהו אנושי על מנת להפעיל אותו, זה אומר שמי שנכנס אליו בשבת כמעט בטוח שמחלל שבת. חסימת פאנל ניהול בשבת תגרום ללקוחות החילונים להתעצבן אבל לא אכפת לי לאבד אותם (ולגרום בדרך לנפילה גדולה בעסק) אבל בשביל הקב"ה אני אקריב גם את כל העסק. השאלה היא בכלל אם אני צריך לסגור את הפאנל ניהול בשבת? (אם אני סוגר עדין קיימת דרך לעקוף את הפאנל בשבת - וזה אפילו יגרום ללקוח לחלל יותר שבת בשביל לעשות את זה) ואם כן איך אני עושה את זה אחרי שהלקוחות כבר שילמו כסף והם יודעים שהפאנל פתוח בשבת?
תשובה: האם אתה מרויח על הפעילות בשבת?
שאלה: ברכת החמה: מהמקורות עולה שמקור ברכת החמה הוא בהבנה האסטרונומית שהשמש היא שמקיפה את כדור הארץ ( בהקפה של 28 שנה). האם אין מקום לבטל ברכה זו, על רקע המחקר המדעי שהשמש עומדת ביחס לכדור הארץ ובעיקר על רקע דברי הגמרא שם, שברכה לשמש שלא כתקנה, היא כעבודה זרה?
תשובה: מה זה משנה שהשמש עומדת ולא כדור הארץ? אני שואל את האנשים ששואלים את השאלה הזו, כיצד הם אומרים "השמש שוקעת" ו"השמש זורחת"? הרי זה לא ככה, כדור הארץ הוא שמסתובב. אנחנו מדברים לפי מה שנראה למראית עיננו. למראית עיננו נראה שהשמש שוקעת, ובאמת אנחנו הסתובבנו. כך גם פה, לא משנה לעניין זה אם השמש עומד או כדור הארץ, אנחנו רואים שהמסלול הזה חוזר אחרי 28 שנה, אנחנו רואים תופעות בבריאה וצריכים להודות להשם.
שאלה: אכילה מפה לפה: אני וחבר שלי שומרים נגיעה, הפרש הגילאים בנינו הוא שנתיים. אם לדוגמא אני צמאה ולו יש בקבוק עם מים שכבר שתה ממנו, יש איסור מההלכה לשתות מהפה שלו או לאכול מהפה שלו? והאם מותר רק בזמן חירום שאני ממש צריכה?
תשובה: אין איסור לשתות זה אחר זה אם מקפידים שלא לנגוע אחד בשני אולם אם מרגישים קירוב ומיוחד בכך יש בכך איסור.
שאלה: תושבי עזה כגרים תושבים: במקרה ומדינת ישראל תכבוש את עזה, האם העזתים יכולים לקבל מעמד הלכתי של גר תושב? כמובן אם ירצו לחיות עמנו ב ולא, האם אנו היום רשיים לנהל נגדם מלחמת חורמה?
תשובה: אני חושב שאם מדינת ישראל הייתה מתנהגת לפי תורת ישראל, היינו צריכים לשאוף לנקות את עזה. הרי רובם שם הם מחבלים או תומכיהם, ולהחזיר אותם בתשובה שיהיו גר תושב (גר תושב זה מי שמקבל שבע מצוות בני נח), זה "הילכתא למשיחא". היות והמקום הזה הוכיח את עצמו שהוא קן צרעות למדינת ישראל, הם בחרו וקיבלו על עצמם את החמאס, אם יש לאל ידנו, אנחנו צריכים לעודד את יציאתם, אפילו בכסף. שיתיישבו בכל המקומות בעולם, יש למעלה מעשרים מדינות ערב, ואפילו שמדינת ישראל מבחינה הומאנית תעזור להם, אני לא אומר שלא, אבל לא שיישארו פה. צריך לנקות את השטח ולהחזיר אותו למדינת ישראל ולחדש את ההתיישבות שהייתה שם.
שאלה: הדלקת נרות שבת מעל בת מצווה: כיום אני בת 14 ב"ה, אחרי בת מצווה כמובן. א. אם אמא שלי מדליקה נרות שבת כולל ברכה, אני יכולה גם להדליק איתה כולל ברכה? ב. האם יש איסור בכך ששתי נשים שעברו בת מצווה ידליקו נרות שבת כולל ברכה באותו הזמן או שכל אישה וזמנה הפרטי עם הקב"ה?
תשובה: לפי מנהג אשכנז מותר לשתי נשים להדליק נרות במקום אחד וכל אחת יכולה לברך. לפי מנהג ספרד על כל אחת להדליק במקם אחר.