שאלה: בזמן האחרון התחלתי להרהר - לבנות בלבד: חברים, אני ב.ה בת 16, לומדת באולפנה, יש לי חיים מבורכים - המון חברות וחברים, הצלחה בלימודים, בית אוהב וכו. רק מה, בזמן האחרון התחלתי להרהר. אין לי מושג איך הם הגיעו לי לראש. אני מרגישה עם המחשבות האלו כל כך חנוקה, כל כך טמאה. לקחתי על עצמי לברך ברכת המזון ולפני האוכל, זה עזר חודש וזהו. בכלל לא חשבתי שבנות חושבות ככה וגם אין לי את מי לשאול כי אני פוחדת שאני הבת היחידה שזה קורה לה. אני לא יכולה לחיות עם עצמי. בבקשה תעזרו לי.
תשובה: פונה יקרה, את מאוד כנה ברצון שלך לטוב, ובלבלול שלך שלא תמיד את מצליחה להתנהל כפי שהיית רוצה. וזה לא פשוט להיות עם עצמך במקום הזה. יש כאלו שמרוב פחד לא מעיזים. אז קוד כל ישר כח גדול על האומץ והרצון להתמודד. אז ככה, החל מתחילת גיל ההתבגרות (בערך סביב גיל 12, 13) מתעוררות תחושות ומחשבות מיניות. וככל שעולים בגיל זה מתבגר. זה דבר טבעי ונורמלי לחלוטין. ואפילו יותר מכך, זה דבר רצוי. כמו שהנפש שלך מתבגרת ומעמיקה, כמו שהגוף שלך משתנה, כך גם בנושא של המיניות. התחושות שאת חווה עכשיו, בינך לבין עצמך, הן אלו שיגרמו לך להימשך לבעלך, לרצות לחלוק איתו, לא רק נפש, מחשבות ונשמה (שאלו דברים חשובים ביותר- בכלל, ובפרט בחיי נישואים) אלא גם- גוף! שזה לא פחות חשוב בחיי נישואים. בחורה שהייתה כותבת לי, שהיא לא מרגישה תחושות של מיניות, שאין לה מחשבות בנושא, זה היה מדאיג אותי. זה היה מצביע על כך, שיש משהו לא תקין בהתפתחות שלה. משהו לא בריא. ולכן אני שמחה לשמוע, שאת חווה רגשות נכונים שכאלה. יחד עם זה בוודאי שהשאיפה היא לשמור את כל הכוחות האלו דווקא לזמן שלאחר החתונה, לזמן שאז יהיה לתחושות האלו מקום חשוב, שהם יהיו חלק טוב וקדוש מהקשר שלך עם בעלך. ועם זאת לזכור, שקשר גופני זה חלק ממכלול שלם של קשר, של אהבה אהבה אמיתית כוללת בתוכה חיבור של הרבה חלקים בין בני זוג, חיבור בנפש, בעומק, בפנים, חיבור של חוויות ותחושות, וגם, כשלב, חיבור בגוף, וכדי להגיע לחיבור כזה, צריך הרבה השקעה, ונתינה והדדיות, וזמן. זמן כדי ליצור קשר, זמן כדי להעמיק אותו, ומעמד של חופה כדי לקדש אותו. ואז זה קדוש ונכון ושמח וטהור. נכון, שיש תחליפים מהירים ופשוטים יותר, חווויות "חד פעמיות", ריגושים חד פעמיים, אבל הם תחליפים, פשוטים, שמורידים ומנמיכים את הערך של הדבר הגדול הזה, מוצאים ממנו את כל הפנים, ומשאירים רק את החוץ, רק את העיסוק בדברים החיצוניים, וכשזה בלי קדושה, אין לזה עומק, ערך, נשמה. וזה מה שמראים לנו בכל הסרטים. ואת כותבת, ובצדק, שזה לא מה שאת רוצה. לא רק מה שאת רוצה. אבל המחשבות והרצונות קיימים. אז מה עושים? קודם כל לדעת שאת כל הכוחות האלו תוכלי להוציא לפועל ולבטא עם בעלך בע"ה. ברור שצריך לדאוג שהקשר ביניכם יבוא לידי ביטוי במקום נכון שמוסתר מכולם וכשהזמן יתאים לכך. אבל זה יבוא בע"ה וזה יהיה טוב. ובינתיים, לגבי המחשבות והדמיונות, באופן כללי, על המחשבה הראשונה אולי יותר קשה לשלוט, אבל מהמחשבה השנייה והלאה אדם יכול להתגבר, לשלוט על המחשבות ולהחליט איזה מחשבות יכנסו ואיזה לא. הוא בעל הבית על עצמו ויכול להחליט מה יכנס ומה לא. ספר החינוך שואל על המצווה של "לא תתאווה" - איך אפשר לצוות על אדם לא לחשוב על רכוש השייך לחברו??? ועונה, שה  מאמין באדם שהוא כן מסוגל לשלוט במחשבות והראיה זה האיסור הזה. (אולי תנסי לחשוב מראש על מה לחשוב- מחשבות טובות או במה להתעסק כדי להעביר את המחשבה השנייה והלאה מהראש) אני כותבת את זה ויודעת שזה מאוד קשה ובכלל לא פשוט, אבל לפחות שזה יהיה הכיוון. שה  מאמין בך שאת מסוגלת. ובינתיים, כדי להעסיק את ה"מוח" בדבר אחר, כדי לא להשאיר וואקום, לחשוב לאן את יכולה לכוון את כל השאיפות שיש לך, ממה את יכולה לעשות בינתיים עם כל כוחות החיים שלך, לאיזה עשייה ברוכה לנווט אותם, לחסד, לעזרה לחברות, לפעילויות שיביאו לידי ביטוי את כוחות הגוף הקיימים בך כמו ריקוד, התעמלות, יצירה וכו. וזכרי, לכל יצר בחיים הקב"ה נתן את המסלול הנכון לו בו הוא בה לידי ביטוי, ואני מקווה שעם עוד סבלנות תזכי לחוש זאת באופן ממשי. ובעלך, אם הוא היה יכול למסור לך מסר, היה מבקש ממך לחכות עוד קצת, להמתין עד שהקשר ביניכם יוכל להיות שלם וטהור יותר, עד שהחיבור ביניכם יהיה אמיתי וקדוש, בהצלחה רבה! את מוזמנת לפנות אלי למייל בשמחה, אם תרצי, נעמה tepernaama gmail.com