שאלה: יהודים שאינם אורתודוקסים: בשנה האחרונה יצאתי למסע לפולין, ובמהלך השבת יצא לי לדבר עם כמה בני נוער יהודים ממשלחות מכל העולם. אחרי שיחה לא קצרה, בה הם התעניינו בחיים שלי כיהודי שגר בישראל ואני התעניינתי בחיי היהודים בגולה וביחס הגויים אליהם ועוד המון נושאים, פתאום אחת העלתה בהערת אגב את העובדה שהיא קונסרבטיבית. לאחר כמה שניות גיליתי שאני האורתודוקס היחיד בחבורה, וגם להם זה הרגיש פתאום מוזר. האמת היא, שאני לא מצליח להבין כל כך את כל העניין של הזרמים. מה זה אומר הם קונסרבטיבים? מה זה בסופו של דבר רפורמים? אם אלו אנשים שמשנים את ההלכה לפי רוח התקופה (וזה מה שהבנתי בגדול), אז במה הם שונים מאיתנו? הרי גם אנחנו עושים שינויים מסויימים, כמו היחס של היהדות לאישה, רפואה, חשמל ועוד המון דברים שאנחנו אומרים שבגלל שהתנאים השתנו גם ההלכה משתנית בהתאם. אז מה ההבדל בינינו לבינם? האם יש גבול בין חדשנות בהלכה לבין להיות רפורמי שעליו אנחנו מקפידים יותר? ומעבר לכך, ממה שלמדתי בשיעורי היסטוריה, יצא שכל הציבור הדתי לאומי בהגדרות המקוריות נחשב בכלל יהודים נאו-אורתודוקסים ואילו היחידים שאולי מתאימים לכותרת המקורית של אורתודוקסים הם הציבור החרדי, וגם זה כבר משתנה לאט לאט עם השנים. ובשורה התחתונה - מה אמור להיות יחסינו אל הרפורמים והקונסרבטיבים? ומה עם הקראים ועוד כתות אחרות? האם הם בכלל נחשבים יהודים? כי למיטב הבנתי, אצל הרפורמים מותר להתחתן עם גויים, ואדם נקרא יהודי אם אפילו רק אבא שלו יהודי, אז יכול להיות שחלק גדול מהם בכלל לא יהודי. ועם זאת, ממה שהבנתי, רבים מהיהודים התומכים בישראל נגד גילויים אנטישמיים ואנטי ישראלים מסביב לעולם, הם יהודים שאינם אורתודוקסים או אינם אפילו קשורים ליהדות, בכל היבט שהוא. אז האם אמור להיות יחסינו אליהם כמו אל גויים אוהבי ישראל, או כמו יהודים לכל דבר? אולי הם פשוט כמו כל יהודי ישראלי שמגדיר את עצמו כחילוני או מסורתי? או שיש אפשרות אחרת? ומה אמור להיות יחסינו אל אותם קונסרבטיבים שפגשתי בפולין, שאוהבים את ישראל ורואים את עצמם עולים לישראל בהמשך חייהם? ואגב, אם כבר הזכרתי את זה - מבחינה הלכתית (וגם מבחינות אחרות,) כיצד אנו אמורים להתייחס ליהודים ישראלים המגדירים את עצמם כחילונים? אשמח אם אוכל לקבל תשובה מפורטת ככל שניתן, ואם יש מקורות רלוונטיים לנושא, אשמח אם אוכל לקבל הפניה אליהם כדי לעיין בהם.
תשובה: הנושא שאתה דן בו מחייב אנציקלופדיה, ולא תשובה קצרה באתר שו"ת, שכן הוא עוסק בשאלות היסודיות ביותר של האמונה, ההלכה, העם היהודי, המחבר בינינו והמפריד בינינו, ולא ניתן לענות בשורות קצרות, אף אם הן מנומקות, על כל המפה הגדולה שאתה משרטט. יש מחלוקת גדולה בתוך עם ישראל על הנכחתה של ההלכה בימינו, והדבר גרם לזרמים שונים   למן אלה שזה כלל לא איכפת להם, דרך הרפורמים שטוענים שההלכה לא מחייבת אלא מהווה מקור השראה לבחירה בין דבר שנראה ובין דבר שלא נראה, דרך הקונסרבטיביים שרואים עצמם מחויבים יותר להלכה אך גם בצורות שונות וגם למעשה הרבה פחות מנכיחים אותה בחייהם, ועד לתפיסות האורתודוכסיות, שגם אותן קשה להכניס למקום אחד. המחלוקת הזו אינה מתחילה בשאלת היחס בין ההלכה לרוח התקופה, שכן אין זרם אחד בתורה שאינו מגיב למציאות, ואפילו הקנאות החרדית הקיצונית ביותר עושה כך. המחלוקת הזו מתחילה במקומה של ההלכה בכלל בתוך החיים שלנו, ובשל כך נוצרו זרמים מובחנים האחד מהשני. יש בזה גם הרבה סוציולוגיה. הכינויים "ניאו אורתודוכסיים" או כל כינוי אחר הם כינויים סוציולוגיים, מאוחרים מאוד, ומטבע הדברים אלה מכנים את אלה כך, ואלה מכנים את אלה כך. לא נראה לי שיש להם חשיבות אמיתית בדיון. מכאן נולדה שאלת היחס. לכל הזרמים האלה יש יחס כפול. מחד גיסא, כולם בני אב אחד נחנו, כולנו חלק מאותה אומה, ועל כן היחס העקרוני בינינו הוא יחס של אחים  מאידך גיסא, בין בשל העובדה שלתוך הרפורמים נכנסים רבים שאינם יהודים על פי ההלכה, ובין בכלל בשל העובדה שהמחלוקת בינינו נוגעת באחד הנושאים המהותיים ביותר בחיינו   האמונה וההלכה   נוצרת הפרדה, ומחויבות פנימית של נאמנות לדרך. יש גם הבדל בין ארץ ישראל לחוץ לארץ, שכן בחוץ לארץ התמונה מורכבת יותר   הזרמים הליברליים הם גם בסיס לכינון זהות יהודית לרבים מהיהודים, ובאותה שעה הם גם מקור רב משמעות להתבוללות. מציאות מורכבת יוצרת יחס מורכב   של אחים הנתונים במחלוקת עמוקה. מקווה שקצת עשיתי סדר,