שאלה: אני חושב שאני מאוהב: הרב, אני ב"ה בן 17, לומד ומדריך בסניף עזרא במרכז הארץ. הסניף נפרד, והצוות מעורב על גבול ההלכה, למשל בישב"צים יושבים חצי מעגל בנים חצי מעגל בנות, ודברים כאלה. קשה לי להודות בזה, אבל אני חושב שאני מאוהב, יותר נכון, דלוק על בחורה מהצוות שלי, אבל בצורה רצינית. לדעתי. הכל התחיל בחודש אירגון האחרון. כבר בישב"צ פתיחה אני חושב שהיא עשתה לי משהו. לקח לי כמה שבועות כדי להבין שהיא אחלה בחורה. חייכנית, תוססת, מליאת חיים, רעשנית, וכן, אחת שגם זורמת עם הצוות של הבנים. ישר כולם התחברו אליה. זה היה אחרי שנה שבה רוב הבנות שהיו איתנו בצוות של הבנים, לא מאוד מאוד התחברו אלינו, וזה הפריע. אז אחת שפתאום מגיעה ואיך שהיא רואה אותנו בפעם הראשונה ישר מתחילה לזרום איתנו, זה משהו ששמים לב אליו. אחרי כמה חודשים שמתי לב שאני מתחיל לחשוב עליה, בלי קשר למה שאני עושה עכשיו, סתם ככה. לאט לאט זה החמיר, ובשלב כלשהוא זה עבר גם לחלומות. מצאתי את עצמי חושב עליה ביום (בד"כ זה היה כשלא הייתי עסוק במשהו כמו לימודים או התנדבות אחרת.) וחולם עליה לפעמים בלילות. וזה לא הכל. כשאני יוצא בליל שבת לרחוב כדי לדבר עם כולם, אני אומר לחבר "יאללה בוא נלך לסניף לפגוש ת חבר ה" ובלב מקווה שנפגוש אותה, יותר משהו בסגנון של "יאללה בוא נלך לסניף לראות את שירה (שם בדוי)". אני שם לב שאני מתבאס אם לא פוגשים אותה (וזה בד"כ נגמר בלא יותר מדקה של דיבור מקסימום!), ושמח אם אני רואה אותה בפעולות בסניף למחרת. וככה לגביה גם בישב"צים. אני גם נהנה לדבר עליה, לא משנה עם מי. מעיף אליה מבטים לפעמים בסניף. לא עושה עיניים, חס וחלילה. מעיף מבטים, בלי שהיא שמה לב. בודק מתי היא מגיעה, מתי היא כבר לא נמצאת, דברים כאלה. לפי מה שאני יודע עליה, היא דוסית ולא מעוניינת בקשר עם בנים, כמו שאמור להיות. פעם יצאנו לבאולינג צוותי, והיא לא יצאה, ולפי מה שהבנתי, זה כי היא חשבה שזה לא שייך. אני אחד הדוסים בשבט שלי, ויכול להיות שגם בסניף שלי. כשהגעתי לסניף שבו הצוות מעורב, זו הייתה הפעם הראשונה שהתחלתי לעבוד עם בנות. זה היה לי זר, ולקח לי זמן להתרגל לזה, אבל אני יודע שאסור שיהיה קשר וכו, וקראתי כמה זה בעייתי וכל אלה, לכן לא חשבתי שתהיה בעיה. גם בגלל שאני דוס ולכן לא חשבתי שזה אפילו יעלה לי במחשבה, וגם בגלל שאני לא מעוניין גם ככה. גדלתי על חברה נפרדת וכמה שצריך להתרחק מבנות וכו, אז למה שתהיה בעיה? אז זהו, שטעיתי. המקרה פה שונה. ואני חושב עליה בלי שאני רוצה בכלל. ידוע שבמקרים כאלו "הרגש מנצח את השכל", ולצערי, זה בדיוק מה שקורה כרגע. אפי תוך כדי שאני כותב את המכתב הזה, יוצא לי לחשוב עליה. אני לא מעוניין בקשר, ויודע כמה זה אסור הלכתית, ושיש בזה המון סכנות לנפילות, וזה גם מזיק מבחינה לימודית. אני גם בכלל לא יודע אם גם היא מרגישה אליי ככה, אבל זה לא משנה. אף פעם לא הרגשתי ככה, והיה לי מאוד קשה ומביך ולא נעים להודות בזה (שאני דלוק על מישהי) לעצמי, ועוד יותר קשה להכיר בזה בצורה כזאתי שאני אפנה למישהו לעזרה. אבל אני משתגע. זה ממש מעצבן אותי ואני לא יודע מה לעשות. כי השכל אומר משהו אחד, והרגש מוביל פעם אחרי פעם למקום אחר, שאני לא רוצה בו. אני ממש לא יודע מה לעשות, ואיך אני יוצא מזה. פשוט מתסכל. אם לרב יש דרך כלשהיא לעזור לי, אני אשמח. כרגע אני תקוע, ולא יודע מתי זה יגמר. זה פשוט חוזר, פעם אחרי פעם, לא משנה מה אני עושה.
תשובה: לך שואל יקר, נראה כי אתה מודע לעצמך ולסביבה שבה אתה חי, ואף מיטיב להבחין בין עיקר לטפל בנוגע למקרה שאתה מתאר. אני מבין כי בסיכומו של דבר, הפנייה שלך נוגעת אל המציאות בה אתה מוטרד ממחשבות על בחורה טובה, ואתה מעוניין להיפטר ממחשבות אלו, משום שברור לך שאינך מעוניין בקשר. אתה שואל איך מתמודדים עם מצב בו הרגש גובר על השכל (או לפחות משגע אותו). לפני הכול, נראה כי הרגש שלך לא מתגבר על השכל. להפך. לא עשית בפועל שום דבר שסותר את הדעות שלך, והמאבק מוגבל לנפש שלך  וזו אבחנה משמעותית.   חושב מחשבות איך מפסיקים לחשוב על משהו? אחת המגבלות של בני האדם היא שהם אינם יכולים לחשוב שתי מחשבות בבת אחת. במקרה שלנו זה דווקא יתרון. כתבת כי המחשבות מגיעות "(בד"כ זה היה כשלא הייתי עסוק במשהו כמו לימודים או התנדבות אחרת.)", ונראה כי בסוגריים שלך גלומה אפשרות טובה   תעסיק את המחשבות שלך. אמנם לא תמיד יש לנו הרבה דברים לחשוב עליהם, אבל אתה יכול לנסות להקדיש את הרגעים הפנויים שלך למחשבות על דברים שאתה מסוגל לקדם, החניכים שלך או הלימודים למשל. אתה גם יכול להסתובב עם ספר קטן (דיגיטלי או ממשי), ולקרוא או ללמוד בו כשאינך עסוק. אפשר גם להעלות זיכרון של תמונה או עלילה של ספר מעניין שקראת כל פעם שאתה מתחיל לחשוב עליה, וכך לדחוק הצידה את המחשבה. כדאי לשאול מה השורש של המחשבות הללו, שצפות מבלי שקראו להן. נדמה כי כאן התשובה פשוטה, פגשת בחורה נחמדה וטובה, שיוצרת בקלילות קשרים עם הסובבים אותה. מלבד זאת, אינך מורגל בקשרים עם בנות המין השני, ולכן הגיוני שהמפגש ירגש אותך יותר מאת מי שחי בחברה מעורבת. את התובנה הזאת אפשר לראות מהתבוננות בחברה, והרב רבינוביץ  אף ניסח אותה, כאשר התייחס לפסק של התוספות והלבוש: "בהתאם למציאות שנהגה בתקופתם ובמקומותיהם, שהיו מורגלים בנוכחות נשים בחברתם, קבעו בעלי התוספות ובעל הלבוש לא לכפות על הציבור סייגים בצניעות שהיו מקובלים במקומות אחרים ובזמנים אחרים" (הרב נ"א רבינוביץ, מה שחשוב להבין הוא כי ההתרגשות הזאת היא טבעית. וגם ה"הידלקות" שאתה מדבר עליה   נורמלית לחלוטין ואולי אף כמעט מתבקש שדבר כזה יתרחש בשלב זה או אחר. לכן אפשר להתייחס לקיום של המחשבות שלך בהבנה, ולדעת שהן מגיעות מפני שהולך ומתפתחת בתוכך הכמיהה והבשלות לקשר   שגם אם עכשיו זה לא הזמן להוציא אותה אל הפועל   קיומה הוא מבורך וקשור לתהליך ההתבגרות. נקודה זו משתלבת עם הנטייה של דברים שמנסים לסלק אותם מהנפש או מהמחשבות באופן אלים   להפוך ולהיות עקשנים יותר. ייתכן והמחשבה כי "זה הגיוני שאני חושב עליך, שירה (שם בדוי), אבל זה פשוט חלק מתהליך ההתבגרות, ולא דבר שצריך להתרגש ממנו, כי הוא בא והולך. מתפתח אצלי שריר בנפש שרוצה שאכיר אותו" תצליח לשחרר אותך מלפיתת המחשבות. יש דברים שכדאי להתייחס אליהם בקריצה ואולי בקורטוב התנשאות ). לסיכום, הסיפור בעיקר מציק, אך לא מערער את תפיסת עולמך, והעלנו שתי דרכים שונות ואף מעט הפוכות להתמודד עם מחשבות הטורדות אותך. מקווה שהדברים יועילו, ואתה מוזמן לספר איך העניינים מתקדמים. חננאל Hananel8 gmail.com