LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: ש''ץ שהוא כהן: כיצד נוהג ש"ץ שהוא כהן, האם מותר לו לסתובב באמצע חזרת הש"ץ לכיוון קהל המתפללים ולברך, הרי הוא באמצע תפלת ש"ע?!
תשובה: המשנה בברכות (לד) אומרת שאם אין שם כהן אלא הוא לא ישא את כפיו, ואם הבטחתו שהוא נושא את כפיו וחוזר לתפילתו רשאי. לכן, אסיק הטור בשם מהר"ם מרוטנברג שאם יש כהנים אחרים לא ישא אתכפיו. הסביר המשנה ברורה (סי' קכח ס"ק עב) שאפילו אם הוא בטוח שיכול לגשת, לא רצו חכמים להקל ולעקור ממקומו, אם ישנם כהנים אחרים. אבל הפרי חדש שם כתב להקל אם יש סידור ושליח הציבור יכול חזור לתפילתו, כך משמע גם בביאור הגר"א סעיף לא, וכתב השער הציון ס"ק סד) שאין למחות ביד המקילים. הרי"מ טיקוצ'ינסקי כתב שכך מנהג ארץ ישראל. לכן, אם הוא נושא כפיו, לאחר תפילת לחש יחלוץ נעליו, יטול ידיו כדין, וכדי לקיים מצות תורה יעקור רגליו ויברך ובסיום תפילה חור למקומו. מקור לעניין, השו"ע שם ונושאי כליו.
שאלה: מאכל בשרי שנפל לכלי חלבי: מה דינה של מחבת חלבית קרה, שנפל עליה נקניקיה בשרית רותחת ומיד הוציאו אותה משם?
תשובה: אם הוציאו את הנקניקיה מיד!, אפשר להקל שאחרי 24 שעות מנקים את המחבת היטב, בחומרי ניקוי ובליפה, המגרדת את שכבת המחבת. לאחר מכן מותר להשתמש בה כמקודם.
שאלה: בקשר לבורר בשבת: 1)אם יש לי בוטנים וגרעינים מעורבבים בקערה אחת,ואני למשל רוצה לקחת בוטן,האם זה נקרא ברירה? ז"א-אני מתכוון לקחת משהו מסויים כל פעם,או בוטן או גרעין 2)אם יש לי סלט בצלחת ומצאתי שם למשל כמה חתיכות חסה שאינני רוצה לאכול,האם מותר לי להוציא אותם משם?
תשובה: 1) הכלל ההלכתי בהלכות ברירה הוא שאם אני לוקח מתוך התערובת את המאכל, כלומר הדבר בו אני חפץ, ועושה זאת ביד, ולא בכלי המיוחד לברירה, ופעולה זו היא סמוך לאכילה, מותר. לכן, אם אתה לוקח מאכל מתוך התערובת, במטרה לאכול, מותר. 2) אם תיקח את החסה, זוהי ברירה, מפני שאתה מוציא את הפסולת (מבחינתך) מתוך התערובת. ההיתר יכול להיות אם תוציא יחד איתה עוד ירקות שאתה חפץ בהם, ואז אינך מוציא רק את הפסולת.
שאלה: מדיח כלים לפסח: האם ניתן להכשיר מדיח כלים לפסח וכיצד?
תשובה: השולחן ערוך (סי' תנא ס"ה) כתב שכלים שמשתמשים בהם בכלי ראשון צריכים להכשיר אותם בכלי ראשון. כי הכלל ההלכתי הוא, "כבולעו כך פולטו", החמץ נפלט מבליעתו בכלים, לפחות באותה מידת חום בה הוא נבלע. לכן, מדיח כלים (ללא חלקים מפורצלן), מנקים אותו היטב מחמץ ושיירי מזון, משביתים אותו 24 שעות, אחר כך ממלאים אותו מים, מפעילים בו תוכנית מלאה בחום המכסימלי (אם אפשר להניח בו ברזל מלובן, מה טוב, בסיום התוכנית צריכים לערות מים רותחים מכלי ראשון (קומקום חשמלי, בשעת רתיחת המים) על גגו הפנימי של המדיח. כדאי להחליף את המגשים. אם אין אפשרות צריכים להגעילם.
שאלה: כשרות המקרר בפסח: לכ' הרב לאו שליט"א במהלך הנקיונות לפסח נתקלנו בבעיה כאשר ניקינו את המקפיא. ישנם חריצים שלא ניתן להגיע אליהם, אך ניתן לראות את החמץ. כמו כן זהו מקפיא מן הסוג שיש בו מאוורר,המאוורר מוגן ע"י קופסה בעלת חריצים כדי לפזר את הקור, וידוע כמעת בוודאות שפרורי חמץ מסתננים לקופסא זאת. הערה : פרורי החמץ שמסתננים לקופסא מוסתרים לחלוטין ולא ניתן להגיע אליהם. מה עלינו לעשות? חג כשר ושמח.
תשובה: הנקיון צריך להיות עד מקום שידו של אדם מגעת. אם ניקיתם את המקפיא, וישנם סדקים שלא ניתן להגיע אליהם, אך אתם רואים את ה פירורים, אפשר לפגום אותם על ידי חומר נקיון (חומרי סנו, סנט מוריץ למיניהם) שמתיזים עליהם, ואז החמץ אינו ראוי לאכילת כלב. ראוי גם לכוון ולבטל את הפירורים בביטול החמץ.
שאלה: אכילת קמח מצה בערב פסח: האם אפשר לאכול תבשיל העשוי מקמח מצה (כגון קנידעלך,דגים) למי שאינו נוהג לאכול מצה מר"ח?
תשובה: בערב פסח לא אוכלים מצה, וממילא לא אוכלים מאכלים מקמח מצה. להלכה הדין הוא ככתוב בירושלמי (פסחים פ"י ה"א) של אוכלים מצה בערב פסח. לדעת האורחות חיים (חמץ ומצה קיד), והרמב"ן (מלחמות ה' פסחים פ"ג) אסור לאכול מצה בליל י"ד בניסן. רוב הראשונים סוברים שהאיסור הוא מבוקר יום י"ד. בעל המאור סובר שהאיסור הוא מזמן איסור חמץ, דהיינו שעה שישית. להלכה פסק הרמ"א (סי' תעא) שהאיסור מתחיל מעלות השחר (כדעת הרמב"ן), והמשנה ברורה (ס"ק יב) הוסיף שיש נוהגים לאסור כבר מראש חודש. יש שהקלו במצה מבושלת, או מטוגנת, שאין דינם כמצה. הגר"ע יוסף בשו"ת יחוה דעת מעדיף זאת לכתחילה, אבל הגר"מ פיינשטיי מתיר רק עד סוף זמן אכילת חמץ, וכן נראית דעת המשנה ברורה.
שאלה: מקום שאני חושב שנעשה לי בו נס.: האם ישנה ברכה על מקום מסוים שאני חושב שנעשה לי בו נס(מתאונת דרכים).
תשובה: מדין הגמרא, הראוה מקום שנעשה בו נס מברך את ברכת "ברוך אתה וכו' שעשה לי נס במקום הזה". אבל הדגשת ההלכה היא שנעשה בו נס ודאי. נס משמעו שינוי מגדר הטבע. לכן, כשעובר אדם במקום בו אירעה לו תאונה וזכה להחלים ממנה, לכאורה ייתכן שנחשב הדבר כגדר הטבע, ולכן ראוי לברך בלא שם ומלכות, ולומר "ברוך שעשה לי נס במקום הזה". כעין זה נפסק לגבי ברכת הגומל, ראה שו"ע או"ח סי' ריט ס"ד וס"ט.
שאלה: האם מותר לעשות קניות לאירוע בחול המועד?: כלומר להשכיר שמלת כלה לחתונה שתערך בעז"ה בקייץ?
תשובה: אם לא תמצאי את השמלה הזאת לאחר חול המועד, או אם לא תמצאי זמן להגיע לחנות זו לאחר חול המועד, מותר. אם לא מתקיים תנאי זה, אזי קניית השמלה אינה דבר האבד, ומכיוון שימים אלו הם יותר "מועד" מ"חול", לכן ראוי להמתין אחר החג. שיהיה בשעה טובה.
שאלה: פידיון הבן - כללי ובספירת העומר: 1. האם ישנם קטעים במהלך הטקס בהם ניתן לכבד אנשים (כדוגמת קווטער, סנדק, הבאה והוצאה וכו' בברית)? לגבי פידיון שחל בספירת העומר (בשבוע שלאחר הפסח): 2. האם ניתן להשמיע במהלך האירוע קלטות (לא תזמורת!!) של שירים חסידיים? 3. האם מותר לאבי התינוק להסתפר או להתגלח ביום הפידיון או ביום שלפניו (למיטב הבנתי בברית מותר)? נ.ב. - מבקש שהתשובה תתייחס לפסיקות האשכנזים. בברכת חג כשר ושמח, ושנזכה כבר השנה לגאולה קרובה אמן.
תשובה: בפדיון הבן אין כיבודים כמו בברית. אפשר לכבד רק בברכת המזון בסיום הסעודה. לגבי ספירת העומר, המשנה ברורה (סי' תצג ס"ק ג) כתב שאסור לעשות בימים אלו ריקודים ומחולות. נהגו ישראל שלא לשמוע זמר, אפילו אם הוא מוקלט. (ערוך השולחן שם ס"ב, שו"ת אגרות משה ח"א סי' קסו וח"ג סי' פז ועוד). אבל בסעודת מצוה כפדיון הבן מותר לעשות ריקודים, ורק ריקודי רשות אסורים (מגן אברהם שם ס"ק א, וכן משמע מהמחצית השקל שם שאירוסין אינם ריקודי רשות). לכן ודאי שמותר להשמיע ניגונים בקלטת. לגבי תספורת, היתר התספורת שמצאנו הוא רק לבעל ברית, ולא לפדיון הבן. אמנם הדגול מרבבה התיר לחתן להסתפר לקראת שבת החתן שלו, שחלה בימי הספירה קודם נישואיו. אבל מצאנו ששמחת חתן גדולה יותר משמחת פדיון הבן, ולכן נראה שאין להסתפר. אבל אם בפדיון נערך לפני ראש חודש אייר, אפשר להסתפר, ולהתחיל את מניין ל"ג הימים של האבילות בראש חודש אייר, עד ג' סיון. גם אם בשנים קודמות נהגתם אחרת, אפשר לשנות השנה, ולחזור למנהג הקודם בשנה הבאה. רוב נחת מבנכם. תזכו לגדלו בבריאות ובשמחה לתורה לחופה ולמעשים טובים.
שאלה: השארת חמץ במעונות: נשאר חמץ(סנדויץ) במעונות סטודנטים. מה ניתן לעשות עם החמץ הזה(חזרה למעונות כרוכה בנסיעה ארוכה). האם ניתן למוכרו או לבטלו?
תשובה: אם אפשר למנות שליח שיבדוק את החמץ וינקה את החדר, עדיף. אם אין אפשרות, אזי מדין תורה ביטול מספיק, אבל מדין דרבנן צריך לשים לב לשני פרטים. האחד, שלא יכנסו למקום בימי החג, ואין חשש שמישהו יכשל בחמץ זה. והשני, החמץ נמצא שם כבר זמן רב, אין לחשוש, מפני שסביר שכבר אינו ראוי לאכילת כלב.
שאלה: ברכת הגומל: האם אחרי ניתוח שעברה תינוקת צריכים הוריה לברך ברכת הגומל?
תשובה: באתר מופיעה תשובה אודות ברכת הגומל. בעיקרון נחלקו הפוסקים האם לברך ברכה זו על תינוק פחות מגיל עונשים, שהרי אי אפשר לומר עליו :לחייבים", מפני שאינו "חייב". ישנו גם דיון אודות ברכה של אחד על אחר. לכן, ראוי לברך ברכת "הגומל חסדים טובים" שבברכות השחר, בקול רם, בפני ציבור, ולצאת בכך ידי חובה, שהרי זו הודאה לקדוש ברוך הוא, ובפומבי.
שאלה: כלי שהורתך בכלי חמץ: הרתחתי בקבוק של תינוק כדי לנקותו בתוך סיר חמץ. השאלה אם הבקבוק לא כשר לפסח
תשובה: הכשרה שנעשתה בכלי שאינו כשר לפסח אינה הכשרה, מפני שהכלי המכשיר פולט טעם חמץ הבלוע בתוכו, לתוך הבקבוק.
שאלה: סעודה שלישת בערב: : אני גבאי בבית הכנסת ע"ש דוד אלעזר ובכל יום שבת אנחנו מכנים סעודה שלישת אחרי מנחה, והשנה שעל ערב החג ביום שבת קודש,האם אני יכול לערוך למתפללים סעודה שלישת כנהוג אצלנו עם עוגות ופירות, במקום לחם וכל מיני מאכלים. ואני מודי לכם מראש וחג כשר ושמח באבי שמעון
תשובה: ישנה תשובה מפורטת באתר, בנושא מצה עשירה, העונה לשאלתך. בזוהר הקדוש כתוב שרבי שמעון בר יוחאי היה מקפיד מאד על סעודה שלישית, אבל במקרה כמו בשנה זו היה עוסק בתורה, ויוצא בכך ידי חובה. נראה לי שאם תגיש פירות ומיני מתיקה, ותעסקו בתורה, יצאתם ידי חובה של כל הדעות. חג שמח
שאלה: וזלין לפסח: האם צריך לקנות וזלין כשר לפסח, האם יש דבר כזה?
תשובה: אין צורך לרכוש וזלין כשר לפסח. אחד מאיסורי פסח הוא הנאה מחמץ. אם יש ריח נעים במשחה, ראוי למצוא לה תחליף, אבל אם אין בה ריח, כוזלין, אין שום סיבה שלא להשתמש בה.
שאלה: גלישה באינטרנט בחול-המועד: האם ישנה בעיה להקליד במחשב (באינטרנט, כגון לחפש באינטרנט, להשתתף בפורומים, להגיב על נושאים וכו') בחול המועד, או שזה נחשב כ"מלאכת דבר האבד"?
תשובה: השאלה איננה הגלישה באינטרנט, השאלה היא לשם מה. אם הגלישה היא לסקרנות וללימוד, אפשרי הדבר, כי כתיבה במחשב אינה כתיבה, שהרי האותיות אינן אלא סימנים שנרשמו, ונחשב כגרמא. אם הגלישה היא לצורך חיפוש חומר לצרכי עבודה או לימודים, נחשב הדבר כמלאכה, שאדם עוסק במלאכתו במועד, ואם אין הדבר בגדרי היתר מלאכה במועד, אסור.
שאלה: הכשרת קומקום חשמלי: ברשותי קומקום חשמלי שהשימוש היחידי שנעשה בו הוא הרתחת מים הקומקום לא נוקה במטליות כלים אלא במטלית מיוחדת עבורו ברצוני להקצות אותו כקומקום לפסח, האם ניתן. עלי לציין שהקומקום הוא מהסוג של גוף חימום נסתר כאשר בסיסו עשוי מפלדת אל חלד והגוף עצמו עשוי מפלסטיק
תשובה: קומקום שמרתיחים בו מים, עלול להיות מצב שפירורי חמץ, או טעם חמץ נבלע בדפנותיו, שהרי כל היום הוא באיזור חמץ. הכשרתו היא, השבתתו למשך 24 שעות, ניקוי בחומר שפוגם את הטעם (סנו למיניהם), הרתחת מים שיעברו על גדותיו של הקומקום (אין לחשוש מקצר, אם מנתקים אותו בזמן.
שאלה: רחצה בפסח: האם מותר להשתמש בשמפו מרכך דאודורנט וכד' שאינם כשרים לפסח? (אין באפשרותנו לדעת מה ראוי למאכל כלב ומה לא)
תשובה: המושג ראוי לאכילת כלב נכון לגבי מוצרים שנוצרו לאכילה, וברגע שאינם ראויים אפילו לאכילת כלב, אינם אסורים. מוצרים שהחמץ שבהם נותן ריח, וההנאה מהחמץ היא מהריח, אין היתר להינות מריח חמץ (ראה משנה ברורה בביאור הלכה או"ח סי' תמז) גבי איסור הנאה מריח חמץ של נכרי). לכן, אם מוצרים אלו מכילים חמץ, והוא נותן הריח (כעמילן חיטה), אסור הדבר בפסח. סתם דאודורנט אין בו ממש, ואין לאסור, אלא אם ידוע שמכיל חמץ.
שאלה: רחצה בים בספירת העומר: האם אפשר לרחוץ בים בימי ספירת העומר
תשובה: אין איסור רחיצה בים בספירת העומר. בטעות מחליפים בין דיני האבלות של ימי בין המצרים לימים אלו.
שאלה: גניזה: מה צריך לשים בגניזה ומה לא צריך לשים בגניזה
תשובה: איסור איבוד דברי תורה דרשוהו ח מדין "לא תעשון כן לה' אלוקיכם"). הרמב"ם (הל' יסודי התורה פ"ו ה"א) פסק שכל המאבד שם מן השמות הקדושים והטהורים שנקרא בהם הקדוש ברוך הוא לוקה מן התורה, שהרי הוא אומר "לא תעשון" וכו', כתבי הקודש כולם ופירושיהם וביאוריהם אסור לשורפם או לאבדם ביד, והמאבדם ביד מכים אותו מכת מרדות, עכ"ל. מבואר בדבריו שבספרים נדפסים כשלנו האיסור הוא מדרבנן, (כן מבואר בחינוך מצוה תעז, ובתשב"ץ ח"א סי' ב). אך המגן אברהם (סי' קנד ס"ק ט) הוכיח מדברי הרמב"ם שאסור לאבד מן התורה, ולא רק מדרבנן. אבל הפרי מגדים תמה עליו איזה איסור שייך בתשמישי קדושה. מ"מ מבואר ברמב"ם שכל קדושת בית הכנסת, אם אין בה איסור תורה, (כן כתב החזון איש (יור"ד סי' קסד אות ג).   פסק השולחן ערוך (או"ח סי' קנד סעיף ה), ספר תורה שבלה מניחים אותו בכלי חרס וגונזים אותו בקבר תלמיד חכם. כתב המשנה ברורה בשם האחרונים (ס"ק כד), והוא הדין שאר ספרים שבלו שצריך לגונזם ואסור לשורפם, אע"ג שכוונתו שלא יבואו לידי בזיון, מ"מ דרך השחתה עביד, וכתב הרמב"ם שהמאבד כתבי הקודש עובר בלאו ד"לא תעשון כן לה' אלוקיכם", והוא הדין בכל תשמישי קדושה יש ליזהר בזה. הכף החיים שם הוסיף שאין חיוב לגונזם בכלי חרס, אבל אסור לשורפם. בו"ת חלקת יעקב (ח"ג סי' קסא) כתב שספרים שבלו מותר לקוברם, אבל ספרים שלמים שראויים לשימוש אין לקוברם, מפנמי שעובר על איסור מחיקה, ובפרט אם יש בהם שם השם, אלא יגנזם במקום המשתמר. הפרי מגדים (סוף סי' קנג) כתב שלא רק ספרים שיש בהם שם השם, אלא גם ספרים כגמרות, מדרשים, ספרי הלכה, וכדומה, יש בהם קדושה ואסור לאבדם. כמו שמצאנו בהלכות שבת גבי דליקה שמצילים ממנה ספרי קודש, אף אם נכתבו בלשון נכרית. כמו שכתב שם רש"י (שבת קטו,א), כל כתבי הקודש מצילים אותם מן הדליקה, ואפילו תנ"ך, ולא תימא תורה לחוד הוא דשרי למיטרח ולאצולי, אבל לא שאר ספרים. (ראה שו"ת מהר"י אסאד יור"ד סי' שד שחולק). אבל בשו"ת שבות יעקב (ח"ג סי' י) מצדד להתיר לאבד כתבי הקודש שנתרבו ואין אפשרות לגונזם, וכתב שמוטב לאבדם, מאשר שיגיעו לבזיון גדול יותר. בשו"ת כנסת יחזקאל (סי' לז) הביאו וחלק עליו, וכן דעת רוב האחרונים (כף החיים סי' קנד ס"ק לז, שו"ת חסד לאברהם תנינא או"ח סי' יז, שו"ת לבושי מרדכי יור"ד סי' מא ועוד). וראה בשו"ת מנחת יצחק (ח"א סי' יז-יח) שדן אודות עיתונים שיש בהם דברי תורה, ועוסק בחידוש הט"ז שדברי תורה הנדפסים בדפוס יש בהם קדושה, ואף על פי שלא נכתבו לשם קדושת האותיות. בשאלה זו כבר דנו הנצי"ב (בשו"ת משיב דבר ח"ב סי' פ) והרי"א מקובנה (שו"ת עין יצחק ח"א סי' ב) שחידשו שאם מתכוון בפירוש שאינו מקדש את השם אינו קדוש. בשו"ת חוות יאיר (סי' קסד) פסק שכל כתבי הקודש ודברי התורה הקדושה בהם היא מן האדם, אבל בדפוס אין קדושה. אמנם החזון איש שם הקיל אלא התרתי לטיבותא, כלומר בדפוס שאינו בכוח בני אדם, וגם שהספר נדפס שלא על מנת ללמוד בו. לכאורה כתבה הכתובה בעיתון, בודאי שאין בהם דין קדושה כלשהו.   במחלוקת השבות יעקב והכנסת יחזקאל שהבאנו לעיל, מדובר היה בשריפת גמרות, ועל כן התיר לטלטלם ולשורפם, כדי שלא יבואו לידי בזיון חמור יותר. בעין יצחק כתב שאף בכתבי הקודש שמותר לאבדם אסור לבזותם, ובזיון חמור מאיבוד. וכפי שכתב החזון איש שם שאם אנו רואים שמתבזים הספרים יותר, מוטב שישרפו, מלהיות למירמס. לכן נראה, ואף שקשה להתיר שריפה ואיבוד בידיים, מ"מ אפשר להכניס את העיתון לשתי שקיות, ולהניחם באשפה. כי ערימות הגניזה גדלות מיום ליום. ובדבר שלא נכתב בקדושה, אפשר להקל.
שאלה: בירור סוגית ברכת נשים על מצוות עשה שהזמן גרמן: האם נשים מותרות חייבות לברך על מצוות שאינן מחויבות בהן כגון מצוות עשה שהזמן גרמן?
תשובה: נחלקו הראשונים בשאלה זו, האם אשה חייבת יכולה לברך על מצות עשה שהזמן גרמא. (1) להלכה למעשה נחלקו בכך השולחן ערוך שכתב שלא תברך, והרמ"א שפסק שתברך. (2) בנות ספרד נוהגות כהשולחן ערוך. בנות אשכנז נוהגות כהרמ"א. החיד"א כתב שגם בנות ספרד יכולות לברך. (3) המגן אברהם כתב (4) שגם בנות אשכנז מברכות רק את ברכת המצוה, אבל אם הברכה היא המצוה, כמו בהבדלה, אינן מברכות. הט"ז כתב שבמצוה דרבנן שהזמן גרמא, גם בנות אשכנז אינן מברכות (5) החכם צבי אסר על בנות אשכנז לברך (6).
שאלה: דיני ספירת העומר: מהם הדינים והמנהגים השונים (על פי החלוקה למנהגי העדות השונות) הנהוגים בתקופת ספירת העומר, לעניין תספורת וגילוח, חתונה ואירועים שונים הנופלים באותה תקופה. ב
תשובה: בקצרה: השולחן ערוך מזכיר שנהגו ישראל לא לשאת נשים ולא להסתפר בימים אלו. גם לא עורכים ריקודים ומחולות של רשות. בסעודת מצוה, כגון ברית ופדיון הבן, בר מצוה, סיום מסכת וכדומה מותר. יש שנהגו לאסור השמעת ניגונים (אגרות משה או"ח סי' קסו). שירה בפה אינה בכלל שמחה, ומותרת. לקנות בגדים חדשים כתב המהרש"ם שאין איסור כלל, ואם יש צורך אפשר להקל. דהיינו, אם נהגו לאסור, ימשיכו במנהגם. לברך שהחינו מותר, אם נזדמן לו, אבל אם יכול לדחות לאחרי ל"ג בעומר עדיף. (1)
שאלה: טבילת כלי חשמלי: כיצד ניתן להטביל כלי חשמלי כמו טוסטר מתוצרת חו'ל
תשובה: ראשית, חשוב להדגיש, חיוב הטבילה הוא לכלי שמניחים בו את המאכל עצמו, כגון קומקום חשמלי וסיר חשמלי. אבל כלי שמניחים עליו את הסיר ואינו נוגע ישירות במאכל, ככיריים חשמליות וכדו', אינו צריך טבילה. הדרך להטבילו היא, כך. או להרטיב את האצבע במי המקווה, בשיעור שהמים טופחים על אצבעו, באצבע זו יסתום את מקום כניסת חוט החשמל בצורה הקרובה לרפוי, ויטביל עם האצבע כך. אפשרות נוספת, ליטול מטלית במקום האצבע, אך להטביל אותה קודם. אפשרות שלישית, יש מתירים לתת לנכרי את הכלי במתנה, ואז לשאול ממנו את הכלי, ולהשתמש בו כך לעולם ללא טבילה, בידיעה שהכלי שייך לנכרי. אפשרות נוספת, אם פירוק הכלי יגרום לביטולו משם כלי, יפרקהו ויבטלו, ואז ירכיב מחדש ונחשב הכלי כנגמרה עשייתו על ידי ישראל. באופן אישי אציין כי הטבלתי כלי חשמל, הנחתי אותם לייבוש, ואחרי ששאלתי חשמלאי ואישר לי הפעלתי את המכשיר, לא פעם ולא פעמיים.
שאלה: גילוח בספירת העומר לנשים: ברצוני לברר בבקשה, האם מותר לנשים לגלח שערות שבגופן לא שערות הראש. אם התשובה שהיא שאסור האם מותר למרות זאת לפני הליכה למקווה לרגילות בכך? מראש.
תשובה: השולחן ערוך שכתב שאסור להסתפר בימים אלו לא כתב לחלק בין אנשים לנשים (או"ח סי' תצג סעיף ב), ולכן איסור זה שווה בהם, בשו"ת אגרות משה (יורה דעה ח"ב סי' קלז בסופו) כתב שמן הדין ראוי להחמיר אם אינו נחוץ כל כך, אבל אפשר להתיר לאישה להסתפר במקום הצורך כגון לצורך טבילה או לשמור על שערותיה שיוצאות מהכיסוי. כך משמע גם במשנה ברורה (או"ח סי' תקנא ס"ק עט) לעניין שבוע שחל בו תשעה באב, וכל שכן לימי הספירה בכלל שערות שאסור לגלח, אלא בשעת הצורך, אסור כל מקום שער בגוף, למעט שער הגבות והריסים, שבהם אינה אסורה. (כך משמע בשולחן ערוך סי' תקנא סעיף יב), אבל לצורך טבילה בודאי שיש להתיר.
שאלה: ברכה לבטלה: קרה לי מקרה קצת מצחיק, נטלתי ידים וברכתי ואז רציתי להוציא את האוכל והתברר ששכחתי אותו בבית. מה עושים במקרה כזה?
תשובה: טעה והוציא שם שמים לבטלה, ימהר לברך את ה', ויאמר "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד" (רמב"ם פי"ב מהל  שבועות).
שאלה: חמץ לאחר הפסח: מה הדין של חמץ בעין שנמכר לפני הפסח לגוי, האם מותר להלכה לאכול אותו לאחר הפסח.
תשובה: מעיקר הדין, אם המכירה היתה כדין, חמץ בעין שנמכר מותר לאחר הפסח (ראה באריכות בשדי חמד מערכת חמץ ומצה סי' ט אות כ). בשו"ת תשובות והנהגות (ח"א סי' שט) הביא שאחד מגדולי האדמורי"ם הקפיד לאחר הפסח לאכול חפץ שנמכר, כדי להראות על תוקף המכירה, ופשוט שהיא חלה.
שאלה: האם מותר לשים ג'ל בשיער בשבת?: או מוצר אחר
תשובה: מותרת האישה לשים שמן על שערות ראשה בשבת, וראוי להשתמש במעט שמן, כדי שלא תבוא לידי סחיטה. אבל במשחת שערות אסור, משום מלאכת ממרח (או"ח סי' שג משנה ברורה ס"ק פא). וזלין דומה יותר למשחה, מאשר לשמן.
שאלה: אבל לאחר 30 יום אבלות.: אדם שסיים את ימי אבלותו בספירת העומר מה הדין לגבי תספורת וגילוח האם הוא ממשיך לגדל שער או מסתפר ומתגלח?
תשובה: שאלתך זו סוגיא מפורשת בתחילת פרק שלישי במסכת מועד קטן. המסקנה שם היא שמי שנשלמו ימי אבילותו בתוך ימי הספירה, מותר לו להסתפר, אם גדלו שערותיו, והם גורמים לו צער.
שאלה: מוקצה: אני מארגן לימוד אבות ובנים ביישוב. בסוף הלימוד אני מחלק פתקים שיש עליהם ניקוד. לאחר מספר פתקים, לפי הניקוד מקבלים פתק שמהווה זכות קנייה בחנויות ביישוב. האם הפתקים המחולקים בשבת, אסורים מדין מוקצה או לא. מראש על התשובה. אם אפשר, לציין מקורות עיקריים.
תשובה: הדבר מותר, מפני שזהו צורך מצוה. התירו לגבאי בית כנסת לטלטל כרטיס ועליו שם המתפלל, וכשנדר העולה לתורה סימן הגבאי את סכום הכסף לצורך גביה ביום חול, מפני שהוא צורך מצוה. התירו (שו"ת אז נדברו חלק ח סי' כב) לגבאי לתת קבלות בשבת, לאלו שאינו רואה בימי חול, אף שעבורם הקבלה תועלתית לצורכי מס.
שאלה: ניצול זמן הקדיש: בגלל ספירת העומר נתפסתי באמצע עלינו לשבח ע"י הקדיש, לאחר התלבטות עצרתי לפני "ועל כן" והמשכתי רק כאשר הקדיש הסתיים. שאלתי היא האם ניתן "לנצל" את הזמן של קדיש להשלים פער בתפילה או עדיף לעצור ולהמשיך אח"כ. אודה לך אם תוכל לפרט.
תשובה: בזמן הקדיש אין לדבר, אלא לשתוק ולכוון למילות הקדיש. אם נתפסת האמצע עלינו, ראוי להמתין ולהמשיך לאחר הקדיש. בספר חסידים (סי" תתז) הביא מעשה באחד שיצא באמצע חזרת הש"ץ לברך על הקשת, ואמרו לו שהוא עסוק בענייה על חזרת הש"ץ. ענה להם שברכה זו עדיפא כי זו מצוה עוברת, אבל ללא סיבה לא היה יוצא. בודאי שעלינו לא "יברח". (ראה גם משנה ברורה סי' קכד ס"ק יז).
שאלה: קשירת ופרימת קשר בשבת: האם קשירת פרימת קשר בשבת מותרת? האם יש הבדל בין קשר כפול ורגיל? (למשל בנעליים) אני מודה לכבוד הרב על מתן תשובותיו לשאלותי הקודמות ליאור סגל
תשובה: על התודות, אנסה להשיב בקצרה על שאלה זו. מלאכת קושר נאסרה כאחת מל"ט מלאכות שבת. במשכן צדו חלזונות, ולצורך צידתם היו קושרים קשרים ברשתות (שבת עד,ב), או שהיו קושרים את היריעות למיתרים (ירושלמי שבת נא,א). גם מלאכת מתיר אסורה כאחת מל"ט מלאכות, כי במשכן התירו את הקשרים הנזכרים. בהגדרת המלאכה נחלקו הראשונים, לדעת הרי"ף והרמב"ם, כשקושר קשר לזמן בלתי מוגבל, והוא קשר חזק, העשוי באומנות, לדעת רש"י האיסור הוא גם כשהקשר הוא מעשה אדם רגיל, במטרה לזמן ארוך. שלושה סוגי קשרים הוזכרו כאסורים מדין תורה, קשר הגמלים, קשר הספנים וקשר רצועות המנעל. קשר הגמלים הוא קשר כעושים לגמל, שקבעו רצועה או טבעת ברזל בחוטמו, ואליה קושרים רצועה בה מובילים את הגמל. הרצועה באפו אינה זזה משם, וקבועה היא על ידי מומחה שקושר קשר של קיימא. קשר הספנים הוא קשר שעושים בראש הספינה מחבל עבה, קשר זה קיים לעולם, כשמגיעים לחוף לוקחים רצועת חבל נוספת וקושרים אותה לקשר הספינה מצד אחד, ולמוט ברזל בחוף מהצד השני. גם קשר הספינה נקשר על ידי מומחה לתמיד. קשר רצועות המנעל הוא קשר שחיברו את רצועות הסנדל לסוליה בקשר קבוע, שנשאר שם לעולם. מומחה היה קושר את הקשר הזה. אלו קשרים שנעשים במומחיות, ולתמיד. כשחסר אחד מהתנאים הללו, כלומר אדם רגיל קשר קשר לתמיד, דעת הרי"ף והרמב"ם שחייב מדרבנן בלבד, דעת רש"י והרא"ש שחייב חטאת, שהרי נעשה הקשר לזמן בלתי מוגבל. גם אם אומן מומחה קשר קשר זמני, דעת הרי"ף והרמב"ם שאינו אסור אלא מדרבנן. קשר העשוי לזמן מוגבל, ונקשר על ידי אדם רגיל, לא על ידי בעל מלאכה, המשנה ברורה למד בדעת הרי"ף והרמב"ם שמותר לעשות קשר כזה, לכתחילה (תחילת סי' שיז). הט"ז ושולחן ערוך הרב סוברים שלהרמב"ם קשר כזה אינו מותר לכתחילה. פרק הזמן שנחשב קשר כמוגבל   דעת הכלבו והגהות מיימוניות שקשר העשוי להיות מותר תוך 24 שעות מזמן הקשירה מוגדר כקשר שאינו של קיימא, אך אם עשוי להיות מותר לאחר 24 שעות, אף אם הוא קשר של הדיוט, אסור מדרבנן. דעת המרדכי והטור שקשר העשוי להיות מותר תוך שבוע ימים הוא הנחשב כקשר שאינו של קיימא, ואם אינו קשר של אומן, מותר לקשור לכתחילה. הרמ"א מכריע שמכיוון שאיננו בקיאים מהו מעשה אומן, ייתכן שכל קשר על גבי קשר שנקשר בחוזקה נחשב מעשה אומן, שלדעת הרמב"ם אסור מדרבנן (משנה ברורה ס"ק יד). גם אם נעשה חצי קשר מערב שבת, אסור להוסיף חצי קשר עליו בשבת (שו"ת מהרש"ם ח"ו סי' לד, ראה שמירת שבת כהלכתה פרק טו הערה קעב בשם הגרש"ז אויערבך). אבל אם רוצה להתיר קשר של נעליו, שנקשר בחוזקה, ואינו יכול לישון עם נעליו, משום צער התירו. (רמ"א שם, אך בנעשה למעלה משבעה ימים אסור). לקשור עניבה על חצי קשר בגלילת ספר תורה התירו, מפני שסומכים על השיטה שפחות משבעה ימים נחשב הקשר שאינו של קיימא, אך יש מחמירים, לכן ראוי לשבח את המנהג לסגור בחגורה, ללא קשר (מנחת שבת סי' פ ס"ק קנה). יש לציין שעניבה לבד אינה אסורה, אף אם נעשית לזמן רב (ביאור הלכה סעיף ה).
שאלה: שיחות בצ'ט במוצאי שבת (חשש לפני עוור): (נהנה מאד מהשיחות של הרב אצלנו בישיבת מערבא) יש איזה צ'ט של יהודים מכל העולם שבו אני משתתף. אבל במוצאי שבת נמצאים בו גם יהודים מארה"ב ואצלם זה עדיין אמצע שבת. לכן סביר מאד ואף קורה רבות שע"י משפט שלי או על ידי בכל צורה שהיא- הם כותבים משהו בצ'ט ואז למעשה על ידי נגרם להם לחלל שבת ואני לכאורה עובר על לפני עוור. האם מותר להכנס לצ'ט כזה במוצ"ש והאם יש לחשוש ללפני עוור אפי' אם אני מדבר רק עם ישראלים בודאות? (כי עדיין קיים חשש סביר שיפנו אלי אמריקאים) וישר כח!!!
תשובה: על התודות, אשמח אם תיגש השבוע ותציג את עצמך, תמיד נוח לדעת עם מי מדברים. (אודה לך אם לא תתבייש). לגבי שאלתך, ממקורות רבים ברור שאיסור שבת הוא על כל אחד ואחד במקומו, דהיינו, אם אני מתגורר בישראל, ואני שולח פקס ליהודי בארצות הברית, בשעה שעדיין שבת שם, אין עלי כל איסור. (שו"ת יחל ישראל ח"א סי' ו, תחומין כרך יג). אבל אסור לי לגרום לו לעבור איסור. יש המפרשים בדרך זו את איסור התורה לציית לאב שציוה על בנו לחלל שבת, והלא אב שמצווה ציווי כזה ממילא אין חובה לשמוע בקולו, ומדוע טרחה התורה והדגישה "איש אימו ואביו תיראו, ואת שבתותי תשמורו", ללמדך שיכולה להיות מציאות שיצווה האב ציווי, ואינו נקרא רשע, מפני שאצלו אין איסור, ולבן אסור לציית לציווי זה, מפני שאצלו כבר עדיין שבת. אם קיים חשש סביר שהמשתתפים הם יהודים הכותבים בשבת, אסור לך להכשילם. אם נראה לך שהמדובר הוא רק בישראלים, אין צורך לחשוש שמא. (כל זה מדובר בבין הזמנים, בישיבה לומדים!)
שאלה: אימוץ ילדים: ברצוני לשאול מספר שאלות הקשורות בנושא אימוץ ילדים. 1. האם הבן המאומץ חייב במצות כיבוד אב ואם כלפי הוריו מאמציו. 2. מהו דין ייחוד בילדים מאומצים. אודה על הפניייה למקורות
תשובה: 1. דין כיבוד אב ואם מוגדר בספר החינוך (מצוה לג) כך, שראוי לו לאדם שיכיר ויגמול חסד למי שעשה עמו טובה, ולא יהיה נבל ומתנכר וכפוי טובה וכו', ושיתן אל ליבו כי האב והאם הם סבת היותו בעולם, ועל כן באמת ראוי לו לעשות להם כל כבוד וכל תועלת שיוכל, כי הם הביאוהו לעולם, גם יגעו בו כמה יגיעות בקטנותו וכו'. למדנו מדבריו ששורש מצוה זו הוא רעיון הכרת הטוב. ולמרות שספר החינוך מדבר על הכרת הטוב שחש אדם כלפי הוריו שהביאוהו לעולם, אך בודאי שלילד מאומץ ישנן סיבות טובות לחוש הכרת הטוב כלפי הוריו המאמצים שהכניסוהו לביתם וגידלוהו למה שהוא. 2. שאלת ייחוד בילדים מאומצים קשה מאד, מפני שאף בקרובי בשר, כאחות למשל, חששו חכמים במגורים משותפים דרך קבע. נחלקו בדבר גדולי הפוסקים. אציין את האדמו"ר מליובביטש זצ"ל שהתנגד לאימוץ בגלל הבעיה הזאת, ולעומתו את הגר"מ פיינשטיין זצ"ל שהתיר ייחוד אם המאומץ חי עם שני ההורים, ואז יחשוש האב מלהתקרב אל הבת המאומצת מחשש שתגלה לאשתו. עד גיל קטן נראה שאפשר להקל. אך אציין מספר מקורות בעניין: שו"ת אגרות משה אבן העזר ח"ד סי' סד אות ב, שו"ת ציץ אליעזר ח"ו סי' מ,כא, וח"ז סי' מד. בכל שאלת האימוץ אציין: שו"ת אגרות משה, יורה דעה ח"א סי' קסא, ח"ג סי' קד וסי' קלח. אבן העזר ח"ד סי' כא. שו"ת מנחת יצחק, ח"ג סי' צט, ח"ד סי' מט, ח"ה סי' ק, ח"ו סי' קנא, ח"ט סי' קמ. שו"ת ציץ אליעזר, בירור שלם בעניין אימוץ ח"ד סי' כב. שו"ת יביע אומר ח"ח אבן העזר סי' יג.