שאלה: לשמור על הצניעות באולפנה: אני בחורה דתייה שלומדת באולפנא ופעמים רבות קשה לי מאוד עם הרבה דברים, בעיקר אלו שקשורים לצניעות. אני מבינה שאנחנו בנות של מלך וצריכות לשמור על כבודנו ומסכימה עם כך על אף הקושי הכרוך בכך לפעמים, אך יש לי בעיה עם ההתעסקות הבלתי פוסקת בסנטימטרים ובמראה הבגד. דווקא הדת, שהדבר היפה בה היא שלא אמורים לשפוט אנשים, לבייש אותם ולדבר עליהם, דווקא אלה שרואים עצמם כדתיות גדולות מסתכלות, מעירות ומרכלות בלי הפסקה, בין אם זה ברחוב או באולפנא שיכולים להעיף הביתה מישהי על חצאית לא הולמת. בעיה ראשונה שלי היא האופן שמתייחסים לצניעות והשנייה היא ההגדרה שדווקא חצאית עד הברך וחולצת שלושת רבעי זה הדבר הצנוע ומה שמגדיר אותך כדתייה. מה הבעיה במכנסיים רחבות? יש היום מכנסי אלאדין ומכנסי שק שאין בעיה של לבוש גבר, כי הם מתאימים לנשים וצנועים בעיניי יותר מחצאית, במיוחד יותר מחצאיות של בנות האולפנות בארץ, שמה לעשות, הולכות ומתקצרות. מה לא צנוע בחולצה בעלת שרוול קצר? ו בעניין נגיעה,מה הבעיה ללחוץ למישהו יד? זה פוגע ומעליב כשלא לוחצים. שלא לדבר על זה שאני לא רואה בעיה בזה שמתחבקים כידידים, כל עוד אני מציבה לעצמי גבולות (וכן זה כן אפשרי) ויודעת שאני לא אגיע למקומות אחרים מה הבעיה בזה? יש לי כל כך הרבה שאלות ובינתיים כל כך מעט תשובות שמספקות אותי. על העזרה!
תשובה: את צודקת שזה מאד לא נכון לחשוב שהצניעות עיקרה תלוי באורך הבגדים וכו'. אני מניח שאת שומעת זאת גם באולפנה. אולם הסוד המיוחד של התורה היא שהיא מצליחה לתרגם את הערכים הכללים והנפלאים שאנו מאמינים בהם למעשים יום יומיים. מאד קשה לחנך את עצמנו לערכים. המצוות המעשיות הם הסולם וקרב הקפיצה בכדי שנפנים את הערכים הנפלאים שיש בתורה. למשל, ערך הצניעות הוא ערך שבו אנו רוצים להגיע למצב שבו אנו לא מדגישים את הצדדים החיצוניים ולא תלויים בהם. אנו בצניעות גם מחנכים את עצמנו שכל מפגש שלנו עם כל דבר בעולם הוא לא מפגש רק אם מה שאנו רואים מול עיננו אלא אנו תמיד צריכים לצייר שיש עולם ומלואו מעל ומעבר למה שאנו נפגשים איתו. העולם שאין בו צניעות הוא עולם שמקבע את המציאות כמות שהיא ואינו מאמין שיש במציאות משהו מעבר למה שנראה בעיניים. הפעולות שבהם אנו יכולים להביע את הערך הזה הם המעשים שבהם אנו מצליחים להצניע את עצמנו. היופי של האישה במיוחד יכול לשבש את המחשבות ולהעביר אותנו ממבט פנימי למבט עמוק יותר. להתרגלות לכך שהיופי החיצוני הוא רק הופעה חיצונית של נשמה הרבה יותר פנימית. כך אישה צריכה להתייחס לגופה. הגוף שלה אינו מה שהיא רואה בעניים אלא ביטוי ליופי פנימי יותר. על אסתר מסופר שלמרות שאובייקטיבית היא לא היתה יפה מכיוון שהיא היתה מיוחדת בצניעותה זה גרם ליחס של חן אליה. אנשים לא נמשכו אליה במובן החיצוני אלא אנשים נפגשו איתה והרגישו שיש בה אוצר פנימי נפלא והעריצו אותו מרחוק. אישה יכולה בכל פעם שהיא מצניעה את גופה לעשות עבודה רוחנית של ציור היחס הפנימי אל עצמה. ההלכות אינם צריכות לההפך לעול אלא צריכות להעשות בשמחה מתוך שמחה על ההזדמנות לקנות ולרכוש את המעלה הפנימית של הצניעות. לכן, אין לכעוס על חכמים שנתנו לנו הלכות מעשיות. הם העוגן והסולם לרכוש את המידה ברובד הכללי שלה. וודאי שלא תמיד זה עובד כך. אישה שלא מבינה את רוח הצניעות, גם אם תתלבש עם כל הכיסויים שבעולם לא תבנה תכונת העדינות והצניעות. ואילו יתכן שתהיה אישה שהיא מאד פנימית עוד לפני שביטאה את צניעותה במעשיה. אולם בדרך כלל היא באופן טבעי תמשך ללבוש בגדי מלכות. חינוך לעולם פנימי זו משימה מאד קשה. הצדדים החיצוניים הם בולטים יותר והם יוצרים את המצע החיצוני ליצירת אקלים פנימי יותר. אני לא מכיר בציבור שלנו אי התאמה בין ההופעה החיצונית ועולם הפנימי. בדרך כלל מקומות שיש בהם הקפדה על ההופעה החיצונית הינם מקומות שגם האקלים הפנימי מצליח יותר להתרומם. אדם לא צריך לבדוק את הדברים רק ברמה האישית והאינטימית שלו. אדם צריך לבחון את הדברים באקלים הכללי שנוצר סביבו. לנו גם יש אמונה בתורה שבעל פה. אנו לא יותר חכמים מתלמידי החכמים, שהם שוקדים לא רק על מה שאסור אלא גם על מה שמותר. אני מכיר נשים רבות שמתלבשות באופן צנוע ולא סובלות מכך. הם עם המון מאור על הפנים ומקרינות כבוד ומלכות סביבם. בנוגע למכנסיים רחבות. את צודקת שמכנסים רחבות צנועות יותר מחצאית קצרה, אם אלו שתי האפשרויות יש להעדיף מכנסים רחבות. אולם ענין הלבוש הוא לא רק שאלה של צניעות, זה ענין של סמל. הלבוש היהודי מאז ומקדם היה שנשים לובשות חצאיות. אנו מאד רוצים להמשיך להיות בעלי זהות לאומית ישראלית בכך שנמשיך לשמור על הסמלים שלנו. כל הלבוש של מכנסים בא מהגויים. כל אחת שמרגישה ישראליות אינה יכולה להרגיש טוב כשהיא לובשת מכנסיים שהינו לבוש שאמותינו לא הלכו בו. מעבר לכך חכמים צריכים לקבוע הלכות. כל אחד היה יכול לקבוע שהשיעור הוא כאן ולא כאן. אי אפשר להתווכח על הסנטימטר אולם ניתן להבין שיש ערך גדול בקביעת כללים שהם יהוו את הבסיס הלאומי המאחד בינינו. כל העולם ידע שבנות ישראל לבושם הוא בדרך צנועה. לצערנו, במקרים רבים כשמתחילים לקצץ במידות כבר אי אפשר להבחין בין לבוש ישראלי ללבוש של גויים. בנוגע לנגיעה. את יכולה לומר מה זה עושה לך אבל אינך יכולה לדעת בדיוק מה הדבר עושה לאחר שנוגע בך. מעבר לכך את מחמיצה את היופי של החיים בכך שאת נותנת את נגיעתך לכל מכרייך. כשבעז"ה תתחתני, כל מגע של בעלך בך ירגש אותך. אולם אם את מחלקת המגע בך לכל מכרייך, תוכלי להרגיש את בעלך רק בחלקים מאד ספציפיים של קשר. זה חבל ופיספוס. עדיף להתאפק עתה בכדי שהחיים הזוגיים יהיו מלאים חיבור והרגשת מיוחדות. אישה ששומרת על צניעותה כשהיא מוכנה לחלק את חיבוקה רק לבעלה יש לכך משמעות מיוחדת. לסיכום: אני מסכים לכך שאחד מן הקשיים הגדולים בדור שלנו זה ההתעסקות עם פרטים קטנים. אתם דור שדורש אמירות גדולות אולם בינתיים לא נמצאה דרך לחיות בעולם הזה רק באמירות גדולות. כל האמירות הגדולות מתורגמות לפרטי פרטים. זה מאד לא מתאים לנפש של הדור אבל אני מאמין בדרך של הנאמנות ההלכתית. חזקי ואימצי, עלי והצליחי.