שאלה: חיים אידאליסטיים: ב"ה על הכל! יש לי 3 שאלות: 1. איך חיים חים גדולים? 2. הייתי אידיאליסטית ממש. חלמתי ושאפתי מלא מלא. ואז היו לי כל מיני שאלות באמונה, ואני רואה שהחיים שלי התקטנו!נהייו במטר הרבוע שלי וזהו. ויש קטע כזה של הרב קוק: "כשהדאגה הרוחנית הפרטית מתגברת בלב, אז נשכחים עניני הכלל כליל. האומה, העולם, העולמים, גורלם, שעשועם, חיותם והשתלמותם, כל השאיפות הללו החיות ונשגבות לעד, נדמים כשר בשירים על לב רע. האדם מתקטן, נעשה כנקודה זעירה, שחורה וחשוכה. ובהצטמקות פנימית זוכר הוא את ימי הגדולה, את חזיונות קדשו ושיטותיו העליונות, ובגודל ואומץ עולה הוא ממעמקי שאול תחתית למרומי מעל, וד אור לו."(ערפילי טוהר) אז איך באמת אוכל לחזור לאידיאלים? 3. יש לי דאגות קטנות- חברות, הדרכה וזה מונע ממני להתעסק באידיאלים גדולים. לחשוב באמת על מה שקורה. דיברתי עם כמה בנות ופשוט ראיתי שמלפני בערך שנה וחצי אני רק עסוקה בדאגות הללו, ואין לי חלומות, דעות, רצונות, שאיפות. רבה
תשובה: חפצי, השאיפה שלך לאידיאלים ניכרת מכל מילה בשאלתך. כל העניינים שהעלית קשורים למעשה לאותה נקודה, לקושי שעולה בנסיון שלנו לשלב אידיאלים רוחניים בחיי היומיום. אז איך חיים חיים גדולים? קודם כל רוצים בזה. השאיפות הגבוהות שלך הן הדבר החשוב ביותר בדרך לחיים בעלי משמעות. הרבה אנשים חיים את אותם חיים שאת מתארת, עם טרדות קטנות ובעיות אישיות, ולא מעוניינים בכלל לפקוח עיניים ולפתוח את הלב לשאיפות גבוהות יותר. עצם העובדה שאת מוטרדת מהריחוק שאת חשה מחיי אידיאלים, רק מראה כמה השאיפה הזאת טבועה בך, ובע"ה תזכי לממש אתה בחיים. אחרי הרצון הטוב, צריך לראות איך מממשים אותו במציאות. האידיאלים בתורה לא נשארים רעיונות יפים של אנשים עם פרחים בשיער ומבט חולמני בעיניים. את האידיאלים שלנו אנחנו רוצים וצריכים גם להביא לידי ביטוי במציאות היומיומית, כאשר הרבה פעמים ערך אחד מקשה על המימוש של ערך אחר, וצריך ללמוד לאזן בין כולם. לשם כך צריך ללמוד תורה, לדעת את הערכים השונים, ולבנות את החיים באופן שיבטאו אותם בצורה הנכונה ביותר עבור כוחות הנפש בהם ניחנו. חשוב גם להכיר את עצמנו, לדעת מה הכשרונות שלנו ומה אנחנו אוהבים לעשות, על מנת להתאים בין השאיפות הגבוהות לאפשרות לממש אותם. יש הרבה דרכים בהם ניתן לבטא אידאלים, ובשביל להוציא אותם לפועל ה  נטע בכל אחד מאיתנו כשרונות מיוחדים. החיים הגדולים אותם את מבקשת לא מצריכים אותנו לבטל את עצמיותנו לאותם אידאלים, אלא להיפך - להוציא לפועל את האידאלים על ידי עצמיותנו, כלומר כוחות הנפש השונים שניתנו לנו. זה הבדל דק, אבל משמעותי. חיים ערכיים יוצאים לפועל ביומיום, ע"י הבחירות שלנו בחיים וכמובן המימוש שלהם. נקודה חשובה נוספת היא מסירות נפש. אין הכוונה כאן למשמעות שבדרך כלל ניתנת למושג הזה, של הקרבת החיים לטובת הכלל (שזה כמובן דבר גדול וקדוש, אבל לא הנושא של שאלתך). מסירות נפש יכולה גם להתבטא בחיי היומיום, בנכונות לקדם דברים משמעותיים וחשובים אפילו במחיר של ויתור על הנאות קטנות. מסירות נפש יכולה גם להתבטא גם בעשיית שיעורי בית ב-2:00 בלילה בשביל להיות הכי טוב, או אפילו בגזירת בריסטולים בשביל ההדרכה בה את עוסקת, בשביל לארגן פעילות קצת יותר טובה עבור החניכים. הכלל הוא שמסירות נפש אינה רק בשביל חיילים בצבא, אלא עבור כל אדם שרוצה לחיות חיים בעלי ערך ומוכן להשקיע בזה את כוחותיו. מה שאני מנסה לחתור אליו, הוא שהחזרה לאידאלים אליהם את מתגעגעת אינה כרוכה בניתוק מכל הדאגות הקטנות שאת מתארת, אלא בהבנה שאותן דאגות הן חלק מחיים אידיאליסטיים. דאגה לחברות זה דבר גדול, והדרכה זה ודאי דבר גדול. ברגע שאת מעצבת את החיים שלך בצורה שנותנת מקום למימוש שאיפות גבוהות, כל הדאגות הקטנות הן חלק מהעניין, גם אם את לא מרגישה בזה. אז לגבי חזרה לאידאלים - לא התרשמתי שאת כל כך רחוקה. האידאלים שלנו באים לידי ביטוי בחיים נורמליים: בלימוד תורה, שירות לאומי צבא, רכישת מקצוע, הקמת משפחה וכו. כאשר בוחרים בחירות טובות הנובעות משאיפות גבוהות, כל הפרטים הקטנים שנועדו לאפשר את הבחירות הללו הם חלק מהאידאל. אם תרצי, את מוזמנת לשמור על קשר במייל yoavsb gmail.com או בתגובות כאן באתר. שיהיה רק טוב, ובהצלחה בהמשך המימוש! יואב.