LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: משלוח מנות בפירות שביעית: האם מותר לצאת ידי חובת משלוח מנות בפורים ביין או פירות של שביעית?
תשובה: אכן מוזכר שאין לפרוע חוב מפירות שביעית, וזה דומה לפריעת חוב, ודמי לסחורה. לכן את המשלוח הראשון לחובתו לא ישלח מפירות שביעית, אך במה שנוהגים להרבות מעבר לכך יכול לשלוח גם מפירות שביעית.
שאלה: ניקוד וטעמים במגילת אסתר: האם מותר לסמן טעמים בתוך מגילה כשרה לקריאה בפורים?
תשובה: אין לנקד ולא לפסק בטעמים מגילת אסתר משום שדינה בזה כמו דין ספר תורה.
שאלה: אכילה לפני קריאת מגילה: מי שקשה לו שלא לאכול לפני קריאת המגילה, או אשה ששומעת מאוחר יותר בליל פורים את הקריאה, האם מותר להם לאכול לפני כן?
תשובה: אכילה של ממש אסור, כמו לפני קיום כל מצווה, אך לשתות או לאכול דבר קל (כפירות וכיו"ב) מותר למי שקשה עליו התענית.
שאלה: הבאת קטנים למקרא מגילה: האם ומאיזה גיל יש לחנך ולהביא קטנים לשמוע קריאת המגילה בפורים, והאם יש לחשוש שיפריעו?
תשובה: קטנים מגיל חינוך שעלולים להפריע לאחרים אין להביא. אבל מגיל חינוך (5-6) יש מצווה לחנכם לשמוע מקרא מגילה, אלא שבנוסף לכך על אביהם לחנכם שלא ירעישו יותר מדאי ובכך יפריעו לאחרים, ובפרט כיום לאור המצב הבטחוני הקשה שסתם אנשים וכוחות הבטחון רגישים לכל קול נפץ, אני ממליץ לגבאים לקבוע ולהזהיר שאין לפוצץ נפצים וכיו"ב מלבד קפצונים. וכל אבא ישגיח על בנו.
שאלה: קריאת מגילה בזמנה ביחיד: מי שקשה לו בפורים ללכת לבית הכנסת האם רשאי לקרוא את המגילה ביחיד?
תשובה: לכתחילה יש לשמוע בעשרה משום פרסומי ניסא, אלא שבשעת הדחק מותר לקוראה ביחיד בברכותיה שלפניה, ואף אם לא יודע לקוראה בטעמיה אין זה מעכב רק ניקוד המשנה את המשמעות מעכב. לכן יקפיד שיעקוב לצידו משהו מתוך חומש ויראה שקורא הוא בצורה נכונה.
שאלה: משלוח מנות לכל מי ששלח לי: האם אדם חייבת להחזיר משלוח מנות לכל מי ששלח לו?
תשובה: ודאי שלא, ויכול לתת רק למי שתכנן מראש.
שאלה: אבלות עם חולצה לבנה: אדם שהודיעו לו במוצאי שבת שאביו נפטר, והוא לבוש בחולצה לבנה, האם מותר לו להחליף לחולצה של חול, כדי שהקריעה תעשה בחולצת חול, ובה ישב שבעה?
תשובה: לרוב הפוסקים מותר לאדם שהיה לבוש בבגד יקר בשעת ההודעה על פטירת אחד מקרוביו, להחליפו לבגד זול, ויש מחמירים. אבל כאן שהסיבה להחלפה כדי שלא יהיה לבוש בבגדי שבת בעת ההלוויה והשבעה, לכל הדעות מותר. (ועיין בספר פני ברוך א, יד).
שאלה: הבדלה לאחר הלוויה: מי שהודיעו לו על פטירת אביו לפני שהבדיל במוצאי שבת, וכיוון שהוא אונן, אינו מבדיל, האם אחרי ההלוויה שתערך ביום ראשון יצטרך להבדיל?
תשובה: יבדיל בלא לברך על נר ובשמים. ואם שמע בהיותו אונן הבדלה, והתכוון לצאת וכיוון המבדיל להוציאו, כבר יצא ואינו צריך להבדיל שוב.
שאלה: ישיבת שבעה בפורים: האם יושבים שבעה בפורים?
תשובה: אין אבלות בשני ימי הפורים. ורק בדברים שבצנעא נוהגים אבלות, כאיסור תשמיש המיטה. ומכל מקום לא ישמח כל כך, אלא יקיים המצוות באופן המינימלי. ילך להתפלל במניין השקט ביותר, ויסעד בביתו עם משפחתו בלבד. (למקורות: עיין בשו"ע או"ח תרצו, ד, ומ"ב יב-יג. ושו"ע יו"ד ת"א, וכה"ח תרצו, כב.).
שאלה: מוקצה במתגים של שעון שבת: למדתי בספר פניני הלכה הל שבת ח"א ע 199, שאפשר להזיז את הזיזים שבשעון שבת כדי להמשיך מצב קיים, כגון אם האור דלוק, אפשר להזיז את המתגים כדי שימשיך לדלוק עוד זמן. השאלה האם אין בעייה של מוקצה בהזזת המתגים?
תשובה: כיוון שמותר להזיז את הזיזים בשבת כדי להמשיך מצב קיים, ממילא אינם מוקצה. וכמדומה לי שכך כתב הגרש"ז אוירבאך במנחת שלמה י"ג, וביבי"א ח"ג או"ח יח.
שאלה: הוצאת אוכל וערבובו מסיר שעל הפלטה : כתוב בפניני הלכה הל שבת ח"א ע 150 שאם האוכל מבושל כל צורכו מותר להוציא אוכל מתחתית הסיר אפילו אם הוא מונח על הפלטה. נאמר לי שמותר להוציא רק מלמעלה, האם הדבר נכון?
תשובה: מה שציטטת הוא המנהג לפי השולחן ערוך (או"ח שיח, יח), ואכן לדעתו מותר להוציא אוכל מתחתית הסיר, ואפילו לערב את האוכל, שאחר שהתבשל כל צורכו, אין בו יותר איסור הגסה. אמנם אח"כ מבואר שהאשכנזים נוהגים לכתחילה להחמיר, שגם אחרי שהאוכל נתבשל כל צורכו אין לוקחים מהסיר בעודו על הפלטה, אלא מורידים אותו ממקור החום, ואז לוקחים את האוכל, ואח"כ מחזירים אותו על פי כללי ההחזרה. ובאופן זה מותר ליקח אוכל גם מתחתית הסיר. (אמנם יש מקום להחמיר בזה על פי הכלבו, אבל מעיקר הדין מוסכם שהלכה כשו"ע, ודי בחומרה שלכתחילה אין מוציאים מאכל מהסיר בעודו על מקור החום, ועיין במ"ב שיח, קיז)
שאלה: גניזת דפי פרשת שבוע: האם צריך לגנוז את דפי פרשת השבוע שמחלקים בבתי הכנסת?
תשובה: הדעה הרווחת שצריך לגונזם, שכן אמרו חכמים שצריך לגנוז דברי תורה, אף שאין בהם שמות קדושים. ונפסק שדין הדפוס שווה לכתיבה (ט"ז יו"ד רעא, ח). אמנם יש מקילים, שהואיל ונועדו ללימוד חד פעמי, אין בהם קדושה, והעיקר לא לבזותם. ולכן אם יניחם בפח כשהם עטופים בנייר או ניילון, כדי שלא יטנפו שם, אין בזה בזיון. והרוצה לסמוך על דבריהם רשאי. ועיין בפניני הלכה ח"ד עמודים 110-114.
שאלה: קול נשים ברדיו: האם מותר לשמוע זמרות ברדיו?
תשובה: יש אוסרים ויש מתירים, וכיוון שזו מחלוקת בדרבנן, העיקר כמקילים. ועיין בפניני הלכה ח"ב ע' 26 שהמקילים סוברים שרק כאשר האשה סמוכה ואפשר להתקרב אליה, יש איסור להנות מקולה. וזו דעת מטה משה, ויש אומרים בראבי"ה, והובאו דבריהם בציץ אליעזר ה, ב. (אמנם הוא עצמו מחמיר בזה).
שאלה: שאלה אחת לשני רבנים: במסכת עבודה זרה נאמר: "הנשאל לחכם וטימא אל ישאל לחכם ויטהר". האם ניתן לשאול רב שני כדי להחמיר? מתי בכלל רצוי ומותר להחמיר על פסיקה רבנית? מה היחס בין סוגיה זו לסוגית "אלו ואלו דברי אלוקים חיים"?
תשובה: שאלתך יסודית ודורשת תשובה ארוכה ורחבה, ואין בידי זמן ללמוד ולסכם הסוגיה היטב, ועיין בספר טהרת הבית ח"א עמודים שכג והלאה. אכתוב בקיצור: נאמרו שתי סברות בסיבת האיסור לשאול חכם נוסף. לרוב הפוסקים הדבר אסור מפני שהראשון שאסר עשה בתשובתו את הדבר לאסור, ולכן כל זמן שיש צד לדבריו אסור לשני להתיר, וכ"כ הראב"ד והרשב"א והריטב"א בחידושיהם לע"ז ז, א. (אמנם בשאלה הבאה אפשר לילך מלכתחילה לחכם השני, וכ"כ הריטב"א בחידושיו לנדה כ, ב, ועוד רבים). והטעם השני כתבו הר"ן, שאסור לשני להתיר מפני כבודו של ראשון, ולכן כשאין פגיעה בכבוד הראשון אפשר לשנות את הדין. למעשה מותר לשאול רב שני בתנאי שיאמר שהראשון אסר, ורק אם השני יודע שבמקרה הזה מותר לו להתיר, יוכל להתיר, אבל ברוב המקרים אחר שיציינו בפניו שהראשון אסר, גם אם דעתו להתיר, אסור לו להתיר. אם הראשון התיר, נחלקו אם השני יכול לאסור, לכאורה לפי הסברה הראשונה אין בעיה לאסור, אולם אם החשש הוא לכבודו של הראשון יש בעיה לאסור. ומ"מ גם לסברה זו אפשר לומר שאין כל כך פגיעה בכבוד הראשון, כאשר השני מחמיר. ולמעשה התוס' בע"ז ז, א, כתב שהשני יכול לאסור, ולרא"ש אסור, וכן פסק הרמ"א יו"ד רמב, לא, לאסור. והש"ך שם חלק עליו מפני שרוב הפוסקים מתירים. כל זה לעניין הלכה אם יש בזה איסור לשאול רב שני, ואם יכול לשנות את הפסק. אבל ודאי שלכל הדעות ראוי שלא לילך לשאול רב שני, וכבר אמרו חכמים עשה לך רב, כדי להימנע מהספק. ככלל, בעניינים דאוריתא הלכה כמחמיר, ובדרבנן כמקל. ואמנם ברור שאלו ואלו דברים אלקים חיים, ולכל דעה צד באמת, מכל מקום נצטוונו לילך אחר הרוב. וראיתי בשל"ה שכתב שלכל דעה יש מקום באיזה עולם שהלכה כמותה, וכאן בעולם הזה מתרכזות כל הדעות, וכפי שיסברו הרוב, משמע שכך הלכה. ואולי אפשר להוסיף שגם התמנות רב במקום מסוים היא בהשגחה אלוקית, שכך תהיה ההלכה באותו מקום.
שאלה: בר מצווה בספירת העומר: האם בבר מצווה שחל בימי ספירת העומר יהיה מותר להשמיע מוסיקה היות וזו סעודת מצווה?
תשובה: זה תלוי אם הסעודה היא ביום הבר מצווה ממש או לא. אם חוגגים לא ביום ההולדת זו לא סעודת מצווה, לכן יהיה מותר רק לשיר ולא לרקוד (כמובן שיש להוסיף דברי תורה). ניתן יהיה במקרה כזה לסיים מסכת ביום החגיגה ואז זו תהיה סעודת מצווה ויהיה מותר לשיר ולרקוד, אולם ללא כלי נגינה.
שאלה: קול באשה ערווה: האם מותר לשמוע קול אישה ברדיו למרות שאני יודע כיצד היא נראית?
תשובה: הרבה פוסקים כתבו שאם ראו את תמונת הזמרת אסור לשמוע את קולה. ויש מתירים, כמובא בראבי"ה ומטה משה, שהחשש הוא שמא מתוך שמיעתה יבוא לנגוע בה, וכשאין חשש כזה, כי הזמרת אינה לפניו, משמע שמותר. וכיוון שיסוד הדין דרבנן - אפשר להקל.
שאלה: מוצרים שאינם חמץ: ברצוני שלא להשתמש ב"מכירת חמץ" אלא לבער מן הבית את כל הטעון בעור ולהשהות לאחר הפסח מה שניתן. השאלה היא לגבי מוצרים קנויים שאינם עשויים חמץ כגון: קופסאות שימורים (ירקות ורסק למיניהם), מיץ לימון משומר, תבלינים, קפה, תה וכדו, אך לא נעשו בכשרות לפסח. האם ניתן להשהותם במקום סגור עד לאחר הפסח? האם יש הבדל בין מוצרים סגורים וכאלה שכבר נפתחו (כגון קפה, תבלינים וכדו, שצריכתם איטית)
תשובה: מותר להשהות בפסח מוצרים שאין בהם חשש חמץ, כגון קפה תבלינים שימורים. ואף את המוצרים הפתוחים מותר להשהות בלא מכירת חמץ, מפני שגם אם נותר בהם איזה פירור חמץ, הוא בטל ומבוטל. ורק לעניין אכילה מחמירים שלא לאכול דבר שלא נשמר באופן מודע מכל פירור חמץ. אם כן יש לאחסן מוצרים אלו במקום סגור, כדי שלא יבואו לאוכלם בפסח.
שאלה: לימוד תורה לעומת מקצוע אחר: אני עומד לסיים את שיעור ה בישיבת הסדר, ומתלבט אם להמשיך בלימוד תורה או בבחירת מקצוע אחר, כמדומה לי שאני מוכשר גם ללימוד תורה וגם למקצוע כמו אלקטרוניקה, כיצד אבחר את דרכי?
תשובה: תבחר במקום שלבך חפץ ולשם שמיים. אם אתה נוטה לחינוך, המשך ללמוד על ללמד. ואם אתה חושב שתאהב יותר לעסוק באלקטרוניקה, עסוק בזה, ותכוון לשם שמיים, כלומר, לעבוד בנאמנות לתועלת הכלל, להקפיד לתרום מעשר כספים, לקבוע עיתים לתורה, ליישב את הארץ. בקיצור: תקדש שם שמיים בכל דרכך. ואמנם תלמוד תורה שקול כנגד כולם, אלא שאי אפשר לעסוק בחינוך בלא התמסרות ואהבה. ועיין באורות התורה ט, ו.
שאלה: הצמדת כפות הרגליים בתפילה: האם צריך להצמיד גם את כפות הרגליים בתפילת עמידה. ראיתי שרבים נוהגים שלא להצמיד את כפות רגליהם בתפילת עמידה, האם הם נוהגים כראוי?
תשובה: המצווה להצמיד גם את כפות הרגליים, שכן למדו ח מהמלאכים שרגליהם רגל ישרה, וכן אנו עומדים בתפילה באופן ששתי רגלנו נראות כרגל אחת (שו"ע או"ח צה, א). לכן צריך להצמיד גם את כפות הרגליים. אמנם יש אנשים שמנים או שאינם גמישים שאינם יכולים להצמיד לגמרי את רגליהם, והם אנוסים ופטורים.
שאלה: תפילת "ותן טל ומטר" בחו"ל: אני עומד לנסוע למשך שלושה שבועות לארגנטינה, שם החורף והקיץ הפוכים מאצלנו, האם עלי להמשיך לומר "ותן טל ומטר לברכה" כמו אצלנו?
תשובה: למעשה, תמשיך לשאול גשם בברכת השנים כמו במקום ביתך. והטעם, יש ספק כיצד להתפלל בארצות הדרום, וההכרעה, שאם הגשם בקיץ שלהם, שהוא חורף אצלנו אינו מזיק להם, יתפללו כמו בארץ ישראל ויבקשו גשם למרות שאצלם קיץ. ובחורף שלהם שהוא קיץ אצלנו, ודאי שלא יבקשו גשם בברכת השנים, אלא שאם הם צריכים גשם יבקשו עליו בברכת "שומע תפילה". אבל אם הגשם מזיק להם, אזי בכל השנה יאמרו בברכת השנים את נוסח הקיץ, וכשיצטרכו גשם יבקשו עליו בשומע תפילה. אבל אורח, שלדעת רבים מהפוסקים צריך לנהוג כמנהג מקום ביתו, ודאי ימשיך גם שם לשאול גשם בברכת השנים. (ועיין במ"ב קיז, ה  שערים המצוינים בהלכה יט, ג).
שאלה: גירוש הערבים מן הארץ: האם צריכים לחתור לגירוש הערבים מן הארץ?
תשובה: לדעת רוב הפוסקים, כל גוי שאינו נחשב גר תושב, נצטוונו שלא ישב בארצנו ולא ניתן לו חנייה בקרקע של ארץ ישראל, שכל גוי שאינו גר תושב ממילא יכול להחטיאנו ולפגוע בהגשמת יעודנו האלוקי בארץ (כך דעת המגיד משנה בפירושו לרמב"ם, והריטב"א, ומנחת חינוך, וכפתור ופרח, וכך דעת כמה אחרונים שאוסרים את מכירת הקרקע לישמעאלים בשמיטה, וביניהם הנצי"ב). כדי להיות גר תושב צריך לעמוד בשני תנאים, לשמור שבע מצוות בני נח, ולהאמין בה' אלקי ישראל תוך קבלת הריבונות המוחלטת של עם ישראל על ארצו כציווי התורה. אלא שהוסיף הרמב"ם שם, שכיום שהיובל אינו נוהג אי אפשר כלל לקבל גר תושב, וממילא יוצא שאין היתר להשאיר גויים בארץ. בעת הקמת המדינה דנו גדולי הרבנים במעמד הערבים, ואם מוטלת עלינו מצווה לפעול לגרושם מהארץ. אלא שפרש הרב הרצוג, שאף שכיום אין מקבלים גר תושב כדי להתיר את כניסתו לארץ, מכל מקום אם הוא כבר גר בארץ, ובפועל עומד בקריטוריונים של גר תושב, אין מצווה לגרשו. אולם במשך עשרות השנים שעברו התברר כי בפועל רבים מן הערבים אינם מקבלים את ריבונותינו על הארץ, ואף משתפים פעולה עם המחבלים הרוצחים. הרי שהם עוברים על שני הכללים היסודיים של גר תושב, וממילא ברור שעל פי הדעה השלישית - מצווה עלינו לגרשם. בנוסף לכך, נראה שעלינו לגרש את שונאינו מארצנו, כדי לקיים את מצוות ישוב הארץ השקולה כנגד כל המצוות. וכדרך שנאמר (במדבר לג, נג): "והורשתם את הארץ וישבתם בה, כי לכם נתתי את הארץ לרשת אותה". ושם בהמשך (לג, נה): "ואם לא תורישו את יושבי הארץ מפניכם והיה אשר תותירו מהם לשיכים בעיניכם ולצנינים בצידיכם וצררו אתכם על הארץ אשר אתם יושבים בה". בנוסף לכך, אותם הרשעים שעשו את הרצח, החמס והשקר לכלי אומנותם - גרועים מעובדי עבודה זרה, ובמיוחד שהם מתעצמים במלחמתם כנגד תורת ישראל. אמנם הערבים שמקבלים על עצמם את עקרונות שבע המצוות וריבונות ישראל על ארצו - אפשר להשאיר בארץ, כדברי הרב הרצוג. אבל אין בידינו יכולת לדעת כיום כמה אחוזים מתוך האוכלוסיה הערבית יכולים להיות בפועל כגרים תושבים. שכן לצערינו אנחנו, מדינת ישראל, הפקירה את האוכלוסיה הערבית לשלטון כנופיות הרצח שהבאנו וחימשנו. לפיכך רק אחר שנגרש את כל אותם המזדהים בגלוי עם המלחמה נגדנו, בין אם הם בתוך הקו הירוק ובין מחוצה לו, נוכל להציע בפני האוכלסיה הנשארת את הברירה האמיתית: לחיות כאן על פי עקרונות המוסר והצדק שבמורשת ישראל על פי הגדרת גר תושב או להגר למדינה אחרת. כל הדברים הללו אמורים במסגרת של עימותים מוגבלים, אבל במלחמה הכללים שונים: אין בוחנים כל אדם כיחיד, אלא מתייחסים אל כלל החברה שנלחמת נגדנו, ואזי בנוסף לעצם החתירה לנצחון בקרב מלחמה כללי ה"לא ישבו בארצך" משתנים, את כלל האוכלוסיה צריך לגרש, ורק את אותם שידוע כי תמכו בנו בפועל - צריך להשאיר.
שאלה: ברכה על גרעיני ציפון: רופא טבעוני הציע לי למצוץ גרעיני ציפון, האם צריך לברך עליהם, והאם צריך להפריש מהם תרומות ומעשרות?
תשובה: אין מברכים עליהם, מפני שמגמת מציצתם לרפואה ולא לאכילה, ואף טעמם חריף ואינו מקובל לאוכל. וכן פטורים מתרומות ומעשרות, מפני שאינם מאכל אדם. ואף שתבלין שאוכלים אותו אח"כ עם התבשיל, כמו פטרוזיליה, חייב. אבל כאן רק מוצצים אותם. ועיין בספר התורה והארץ ח"ד ע' 15 מאמר הרב יואל פרידמן, לעניין גדרי חיוב תרו"מ מתבלינים ועלי תה.
שאלה: הפרשת תרומות ומעשרות מקני סוכר: האם קני סוכר שמוצצים אותם, חלים עליהם דיני ערלה, והאם צריכים הפרשת תרומות ומעשרות?
תשובה: אין בהם דין ערלה, כפי שכתב בשע"ת יו"ד רצד, א, בשם הרדב"ז. לגבי תרומות ומעשרות, נחלקו הפוסקים, יש פוטרים מפני שרק מוצצים אותם, ויש מחייבים. ומעיקר הדין כיוון שהוא ספק דרבנן, פטורים, ומ"מ המחמיר להפריש תרומות ומעשרות בלא ברכה תבא עליו ברכה (עיין בספר המעשר והתרומה ע' פט). ומברכים עליו שהכל, כדברי הרמב"ם ברכות ח, ה.
שאלה: ערסל הקשור לעץ: האם מותר להתנדנד על ערסל הקשור לעץ בשבת?
תשובה: אסור, משום שאסרו חכמים להשתמש בעץ מחשש שמא יתלשו ענפים, ואפילו כשאין חשש כזה, התקנה לא זזה ממקומה.
שאלה: פינגפונג בשבת: האם מותר לשחק פינגפונג (על שולחן) בשבת?
תשובה: מותר, אמנם מבוגרים צריכים לתכנן את השבת כך שיוכלו ללמוד תורה, פרשת שבוע וכיוצא בזה, ולכן אין ראוי לאבד זמן רב במשחקים.
שאלה: מעשר כספים ממשכורת צבאית: האם חייל צריך לתת מעשר כספים מהכסף שמקבל מהצבא, כמה מאות ש"ח בכל חודש?
תשובה: אם מצבו הכלכלי סביר, שהוריו עוזרים לו, עליו לתת מעשר כספים מהקצבה הצבאית. ואע"פ שהוא מצד עצמו אינו מרוויח הרבה, מכל מקום כיוון שבפועל הוריו עוזרים לו, ויש לו את הדברים הבסיסיים שהוא צריך, אין הוא עני, ועליו להפריש מעשר כספים.
שאלה: לימוד גמרא לבנות: האם מותר וראוי ללמוד במדרשה שמלמדת בנות גמרא?
תשובה: ההבדל בין נשים לגברים במצוות תלמוד תורה הוא, שנשים מצוות ללמוד כדי לדעת כיצד לחיות לפי התורה, ואילו גברים, גם אחר שלמדו כיצד לחיות עדיין מצווים ללמוד ולהמשיך להעמיק. וממילא יוצא שעיקר לימוד הנשים צריך להיות בהלכה למעשה ובדברי אמונה ומוסר, ואילו הגברים עוסקים יותר בתלמוד שבו מובאות הדעות והסברות, הקושיות והתירוצים שבשורשי ההלכה. והמלמד את ביתו גמרא, אמרו חכמים כאילו מלמדה תפלות, שאין בזה צורך לחייה, וממילא מטשטש את התמקדותה ביעודים העקריים שלה. אבל אם הבת רוצה מעצמה ללמוד יותר תורה, היא רשאית. ובלבד שהלימוד יהיה לשם שמיים, שעל ידו תתקרב יותר לעבודת ה' ולקיום המצוות. ולא מפני סיבות צדדיות, כמו הסיבה הרווחת כיום, שהיא רוצה להשתוות לגברים מתוך השפעה של התנועה הפמיניסטית העולמית. (ועייני בספר פניני הלכה ח"ד עמודים 31-34). לסיכום, מי שעדיין לא השלימה את לימודי ההלכה והאמונה באופן יסודי, אין ראוי שתלמד גמרא. ואם היא מאוד חפצה בכך, ובטוחה שלימוד הגמרא יקרב אותה לתשובה ומעשים טובים, אזי תבחן היטב היכן ללמוד. לדוגמא, אם הבנות הלומדות במדרשות הללו, אינן לובשות שרוול שמכסה את ידם עד המרפק וגורבות גרביים, סימן הוא ששמירת התורה והמצוות באופן מהודר אינו בראש מענייניהם, ומוטב ללמוד במקום אחר. ואמנם אפשר להקל בהליכה בלא גרביים, כדברי המשנה ברורה בסימן ע"ה, אבל הרוצה להדר ראוי לה להחמיר בזה. ולעניין השרוולים, נפסק להלכה שצריך לכסות גם את המרפקים (ועייני בפניני הלכה ח"ב ע' 15-19). להערכתי, אם נבחן בעוד עשרים שנה מאה משפחות שהקימו בוגרות המדרשות שלומדות גמרא, לעומת מאה משפחות ממוצעות של בנות תורניות שלמדו הלכה ואמונה, נמצא כי מצבן הדתי של אלו שלמדו הלכה ואמונה הרבה יותר טוב, הן גם יתחתנו מוקדם יותר, מעטות מתוכן ישארו רווקות, יהיו להן הרבה יותר ילדים, הן יהיו יותר שותפות בישוב הארץ, בקליטת עלייה ובשירות בצבא. למעשה אין צורך להמתין עשרים שנה, אפשר כבר היום לבדוק את בוגרות בתי הספר התיכונים שלימדו בהן גמרא לעומת התיכונים והאולפנות התורניים. עם זאת, אותן בנות שרוצות לשם שמיים ללמוד גמרא, תוך הידור בכל מצוות התורה, יש להן מעלה, והן מן הסתם יזכו להקים משפחות טובות. להמשך הדיון בנושא. לתשובת הרב יעקב אריאל לחץ כאן.
שאלה: מה לומר לפני השינה?: האם יש דברים שלא אומרים אחר חצות בק"ש של המיטה?
תשובה: גם מי שהולך אחר חצות הלילה לישון אומר קריאת שמע שעל המיטה ושאר הפסוקים. ולגבי ברכת המפיל, לדעת רוב הפוסקים כל זמן שמתכוון לישון לפני עמוד השחר (התנוצצות האור הראשונה במזרח), מברך גם המפיל, כך מבואר בבאור הלכה או"ח רלט. וכן נוהגים אשכנזים. אולם בשם האר"י כתבו שעל פי הקבלה אין לברך המפיל אחר חצות, ואע"פ שהחיד"א בברכי יוסף דחה דבריהם, מכל מקום בשו"ת רב פעלים קיים דבריהם, וכ"כ בישכיל עבדי ז, מה. ולכן נוהגים רבים מהספרדים לומר אחר חצות ברכת המפיל בלא שם ומלכות. וכ"כ בכה"ח רלט, ח. אמנם נלענ"ד שספרדי הרוצה לברך אחר חצות כדעת רוב הפוסקים - רשאי, שכן הכלל הוא, שבמחלוקת בין הפוסקים על פי הנסתר ובין הפוסקים על פי הנגלה (ההלכה), הלכה כפוסקים על פי הנגלה. ובמיוחד שכיום רבים נוהגים לישון אחר חצות הלילה, ואם לא יברכו, תתבטל להם הברכה שתקנו חכמים.
שאלה: לימוד ספרי קבלה בגיל צעיר: כבוד הרב, האם מותר ללמוד ספרי קבלה בגיל צעיר? מאיזה גיל ומהם התנאים להתחיל ללמוד בספרים אלו? מה הדין כאשר האדם קורא ספרי קבלה אבל לא ממש בשפה של הקבלה, אלא ספר שרב פירש וכד?
תשובה: הכלל הוא שקודם צריך אדם למלא כרסו בש"ס ופוסקים ואח"כ יעסוק בסתרי תורה, וכדברי הרמ"א יו"ד רמו, ד. לפני כשלוש מאות שנה, בעקבות השבתאות, היו גדולים שגזרו שלא ללמוד קבלה לפני גיל ארבעים, וכפי שכתב הש"ך רמו, ו, בשם "ויש שכתבו". כיום אין חוששים לגזרה זו, אבל ברור שיש ללמוד לפי הסדר, קודם את דברי האמונה המבוארים ומובנים יותר, ואח"כ דברי קבלה. והוסיף הש"ך שם שרוב אלו שלמדו קבלה לפני שהיו מוכנים לכך "קומטו בלא עת", והם מקולקלים. אמנם יש הבדל בין אדם לאדם, שיש כאלה שנטייתם לפנימיות התורה חזקה יותר, ולהם ראוי להתחיל ללמוד קבלה מוקדם יותר, וכפי שכתב הרב קוק באורות התורה פרק ט, יב. וכדי לדעת האם הדבר ראוי, צריך לעשות לעצמו רב שיתייעץ איתו וידריך אותו בדרך ההתעלות בלימוד התורה. כאשר מדובר בספרים שאינם כתובים ממש בלשון הקבלה, השאלה האם הם בנויים על הצד הנגלה שבתורה, ומבוססים על פסוקים ודברי ח או על שמועות מהקבלה, שאם הם בנויים על שמועות מהקבלה, אף הם בכלל הקבלה, ויש חשש ללומדם שלא כפי הסדר.
שאלה: כללי איסור נגיעה: האם הרב יוכל לפרט את הלכות איסור נגיעה בין בן לבת על בוריין (לא נמצא בפניני הלכה!)? האם ישנם מצבים שבהם הדין תלוי בהרגשת האדם ואינו שווה לכולם? האם דינם של קרובי משפחה חמור או קל יותר?
תשובה: אינני יכול להרחיב בנושא, ככלל נחלקו הראשונים אם איסור נגיעה בעריות, הוא מהתורה או מדברי חכמים, לרמב"ם האיסור מהתורה, ולרמב"ן מדברי חכמים. עריות כולל אשת איש וכן פנויה נידה. ובנגיעה שאינה לשם חיבה, כתב הש"ך שגם הרמב"ם מודה שהאיסור אינו מהתורה. ולכן לצורך טיפול רפואי, אפשר להקל. במקרה שאשה מבוגרת מושיטה יד, כאשר ברור שאין בזה שום צד של הרהור, וגם אין חילול ה', שהדבר נעשה בצנעא, ובפני אנשים שאין חשש שילמדו מזה להקל במקום שאסור, אזי כדי שלא לביישה, יש גדולים שהורו להקל ללחוץ את ידה. ויותר טוב למצוא דרך להשתמט מזה. ובמיוחד כאשר מדובר במקרה שעלול לחזור ולהשנות, שאז מוטב להסביר פעם אחת שזה אסור. ואפשר אף להטעים, שאם היא נחשבת לזקנה ממש, מותר, אבל כיוון שהיא אינה נראית זקנה  לפיכך לפי ההלכה אסור לנגוע. לגבי קרובות משפחה, כדודות מבוגרות, הדין יותר קל, מפני שאין כל כך חשש הירהור, ואין חשש חילול ה'. ואע"פ כן כשאפשר טוב להחמיר. ומסבתא אין צורך להמנע.
שאלה: קם רבה ושחטיה לר  זירא: ידועה הגמרא המספרת על רבה ששחט את ר זירא, ולמחרת ביקש עליו רחמים והחיה אותו. לשנה הבאה ביקש ממנו לחגוג שוב סעודת פורים ור זירא אמר לו לא בכל שעה קורה נס. מאד לא מובן לי איך אפשר לומר שבגלל שרבה היה במצב של שכרות הוא עבר על שפיכות דמים (או עכ"פ לפי כמה הסברים לחבול בר זירא)? ואיך בשנה הבאה עלה על דעתו שוב לעשות את זה? מה בעצם אנו לומדים מהסיפור הזה שהרי הוא בא בהקשר הלכתי? עוד דבר - מתשובת ר זירא רואים שבעצם לא היה אכפת לו בשנה הבאה לעשות את זה שוב רק שהוא פחד שלא יקרה נס לכן הוא לא הסכים. משמע שאם ר זירא היה בטוח שיקרה נס הוא היה מסכים, והרי "לפני עיוור לא תיתן מכשול" והוא מכשיל את רבה ב"לא תרצח" ובכלל מה הוא צריך את כל ה"הרפתקאה" הזאת?
תשובה: מחמת השאלה שהעלת, שודאי היה ידוע לח שיש איסור לרצוח וכו', צריך לפרש שדיברו בלשון גוזמא, וכפי הנראה רבה לחץ מאוד על ר' זירא בחיבוק ודיבורים גלויים, כדרך המתבשמים הכשרים שמראים אהבתם וחיבתם לזולתם, עד שר' זירא שמידתו היתה ביראה וכובד ראש, הותש ונחלש ולא יכל לבוא בימים שאח"כ לבית המדרש, ואח"כ התפלל עליו. ואולי מפני שעסקו בפורים דיברו יותר בלשון גוזמא.
שאלה: חייל יהודי או ילד פלשתינאי?: שמעתי שמח"ט גולני אמר, שעדיף שחייל שלנו יהרג מאשר אשה או ילד פלשתינאי, האם דבריו נכונים?
תשובה: שקר דיבר. אין בזה עמדה מוסרית אלא חוסר מוסריות, מפני שבמצב הנוכחי ישנו מלחמה בינינו לפלשתינאים, וכל הסביבה האזרחית תומכת במלחמה, ומסכנת אותנו ועליה לתת על כך את הדין. כאשר עם פותח במלחמה, מותר לעם המותקף להתגונן. מי שפוגע באזרחים, צריך לדעת שמשפחתו ושכניו אף הם יפגעו. זהו המוסר. לא יתכן שלרשעים יהיה אפשר לנהל מלחמה בכל האמצעים, ולנו יהיה אסור לפגוע ולהשיב להם כגמולם, בדרך שבה הם בחרו להלחם בנו. מי שאינו מבין זאת, מגדיל את כוחם של הרשעים, ומאפשר להם להמשיך לחבל ולפגוע. דבריו גם מבטאים חוסר דאגה לחיילים הלוחמים, והעדפת העלאת מעמדו הציבורי בעיני השמאל והתקשורת העוינת מאשר דאגה לשלומם של חייליו. אולי אפשר ללמד עליו זכות, שהוא אמר את דבריו כתעמולה כלפי אומות העולם. אבל אפילו זה לא צודק. מפני שהוא פוגע בהרתעה שלנו כלפי שונאינו. עליהם לחשוש שאנחנו נפגע בבני משפחותיהם. וצריך להסביר זאת גם לאומות העולם, שאם לא נכניע את הרשעים, ונכה בהם ובסביבתם התומכת, כל הרשעים שבעולם ילמדו מהם שדרך רשעים מצליחה, ויתגברו הפיגועים. כפי שדאי הסכמי אוסלו ומתן פרס נובל ל לרב המרצחים, גרם במישרים ובעקיפים לפיגועים במגדלי התאומים. אני מאוד מקווה שימצאו מנהיגים אחראיים שיוקיעו את דבריו ברבים.
שאלה: צידת ציפור בשבת על ידי סגירת החלון: אם ציפור דרור נכנסה דרך החלון בשבת, האם מותר לסגור את החלון, ומה הדין כשקר?
תשובה: אסור מדברי חכמים לסגור את החלון. והכלל הוא, שמן התורה צידה היא כאשר ממש צדים את הציפור, עד שבתנועת יד אחת אפשר לתפוש את הציפור, אבל כשציפור דרור נכנסה לתוך בית עדיין קשה לתופשה, ולכן סגירת החלון אסורה מדברי חכמים. וכיוון שמדובר באיסור מדברי חכמים בלבד, כאשר האדם מצטער מחמת הקור ורוצה לסגור את חלון ביתו, הואיל וכוונתו לצורך הבית ולא לשם צידה, מותר לו לסגור את החלון.
שאלה: החמרה באיסור נגיעה: בעניין איסור נגיעה, האם יש עניין להחמיר אפילו היכן שמותר לגמרי, כיון שאין אפוטרופוס לעריות, או שזה יכול דוקא לגרום לאטימות הרגש, ואולי בסוף להתפרצות או משהו מעין זה לאחר זמן מה?
תשובה: לגבי קרובים החשש שלא להעליב. לגבי אדם ביחס לאשתו, אין להתרחק כלל, וההתרחקות היא ביטוי לאטימות רגשית, וביטול מצווה מהתורה (עונה).
שאלה: פרכיות אורז: מה ברכתן של פרכיות אורז?
תשובה: בורא פרי האדמה.
שאלה: נטילת ידיים: מהו טעם המנהג שאין לנגב את הידיים לאחר נטילתם ביציאה מבית הקברות?
תשובה: כתב במעבר יבוק מ"ג פ"ט, שאם מנגב את הידיים, מראה בעצמו כאילו רוצה לסלק דעתו מהמת ומהאבל והצער עליו. וכן המנהג הרווח. אמנם בעיקרי הד"ט לה, ט, כתב שיש אומרים שאין צריך להקפיד בזה.
שאלה: כלים שבושלו בהם קטניות: האם כלים שבושלו בהם קטניות נאסרים בפסח?
תשובה: כבר התייחסנו לנושא זה. מעיקר המנהג לא קיבלו על עצמם יהודי אשכנז לאסור את פליטתם בכלים, לכן את הקטניות עצמם לא יאכל. לדוגמא אורח המתארח אצל מי שנוהג כן לאכול, אבל דברים אחרים שבושלו באותם כלים מותר לאכול, אמנם מידת חסידות להמנע מלאכול, אך אם אי-האכילה תבוא על חשבון ואחווה בין קרובים עדיף לאכול, וגדול ה
שאלה: ירק שנחתך בסכין חלבי: מה הדין בירק שנחתך בסכין חלבי, האם הוא נאסר לאוכלו עם בשר?
תשובה: אכן ישנו דין מיוחד בירק חריף (לדוגמא שום, בצל, צנון) שחותכים אותו בסכין חלבית שמשום 'דוחקא דסכינא' חוששים שהירק בולע מהסכין ואין לאוכלו עם בשר. אבל בירק לא חריף (כמלפפון או עגבניה) או שלא חתך בסכין רק על מגש חלבי בדיעבד אין לאסור.
שאלה: כניסת כהנים למערת המכפלה: האם מותר לכהנים להיכנס למערת המכפלה?
תשובה: הכניסה מותרת, לאחר מחקר מקיף שנעשה והנתונים הם, שמתחת ל'אוהל יצחק' ישנו חלל שיכול לחצוץ בפני הטומאה שישנה למטה, (כדי חרס עם עצמות שקרוב לוודאי שהם של יהודים שנקברו שם במשך הדורות), אמנם חלל זה אטום ואין לו פותח טפח כלפי חוץ, אך לרוב שיטות הראשונים גם חלל כזה חוצץ. אמנם לפי שיטת בעל התוספות יו"ט (סוף פרק ג' במסכת אהלות) אין חלל כזה חוצץ. לכן מצד הדין כיון שלרוב השיטות זה חוצץ, מה גם שניתן לצרף את שיטת הראב"ד הסובר שהאיסור להטמא שוב, לכהן שכבר נטמא הוא רק דרבנן והוי ספק דרבנן, מותר לכהנים להכנס, אמנם יש מקום להחמיר למי שרוצה לחוש לשיטה המחמירה לעיל. לגבי הטענה שמותר מצד שאין קברי צדיקים מטמאים כותב בעל 'פאת השולחן' שמאמר זה הוא אגדה ולא נפסק להלכה, שכן אינו מובא לא ברמב"ם ולא בטור ולא בבית יוסף.