שאלה: דברי חיזוק, האם ללכת לשל  פ ומה אני יכולה לתרום: זה פשוט עצוב איך שהעולם שלנו עדין לא מבין, לא מבין שאנחנו צריכים כבר גאולה אנחנו זקוקים לגאולה שתבוא כבר! צריך שכל עמ"י יבין למה אנחנו חיים בעולם הזה? למה אנחנו חיים בכלל? בטח ה מסתכל מלמעלה על הבנים שלו ופשוט מאוכזב. הוא הביא אותנו לעולם הזה שנהיה אור לגויים. ואנחנו? אנחנו צריכים להיות קודם כל אור לעצמינו אחרי זה נדבר על הגויים לא נדבר על כל ההתבוללויות שהולכות פה. אני מרגישה שה רוצה כבר להביא את הגאולה. הוא רק מחכה שאנחנו נשתנה, שנבין את חכמת החיים,שננסה להבין לפחות, שיהיה לנו איזה שאיפה להגיע לגדולה. שנרצה גאולה! שלא נסתובב ברחובות עם בנים בנות ונעשה חילול ה, שלא נסתכל בסרטים ו רות לא צנועות. שלא נעשה דברים אסורים. שלא נתמקד רק בדברים של העולם הזה. ורק נבזבז את זמננו היקר והחשוב! אנחנו לא מבינים שהזמן שלנו חשוב יותר מכל דבר. אנחנו חיים בסרט שיש לנו פוול זמן לחיות ויש לנו את כל הזמן שבעולם. את רוב החיים אנחנו מבזבזים על שינה על אוכל ועל הנאות של העולם הזה! אני באמת לא מבינה!! אנשים לא קולטים שאין זמן לבזבז. הם לא קולטים שלא באנו לעולם הזה סתם. הם לא מבינים שכל הכסף וכל המכוניות המגניבות וכל העושר שיש להם בעולם! שום דבר מאלה לא ילך איתם קבר! אפילו חתיכת טישו! רק ורק החסדים והמעשיים הטובים והמצוות ילכו איתם לעולם הבא. שם זה העולם האמיתי! אנחנו צריכים להבין שהעולם הזה הוא רק הכנה ליציאה! בואו נעשה עם החיים שלנו משהו! ועכשיו השאלה: איך אני בתור ילדה בכיתה יא עם כל הלימודים וכל הלחץ יכולה להועיל לעולם הזה ולא להרגיש שאני מבוזבזת. הפחד שלי שאני יגמור תיכון. ואני יראה שלאורך כל השנים שלי באולפנה רק למדתי. איך אני יכולה שזה לא יקרה. והאם לעשות שלפ? השאלה הזאת יכולה להתפרסם רק בלי השם שלי.
תשובה: יישר כוחך על הדברים החשובים והטובים שכתבת, רק לא להיות עצובים מזה, אלא יש לנו לצפות ולהתפלל על אחינו שלא זכו ללכת בתלם, ועם זה "אפילו הריקנים שבך מלאים מצוות כרימון", אין יהודי שלא עשה איזה מעשה טוב, או כמה מצוות, גם היהודי הכי רחוק בתוך תוכו הוא טוב, רק הוא מחכה לגלות את את זה, אם זה על ידינו ואם זה על ידי בורא עולם שיסובב את זה. אבל בכל מקרה, אין לנו להתייאש משום יהודי ואפילו נדמה לנו שהוא הכי רחוק, באיזה שהו זמן יתעורר לו הניצוץ היהודי והוא יחזור לחיק התורה והמצוות. עם זה צריכים לדעת שה  אוהב את עם ישראל ומתפאר בו וכן תמיד צריכים ללמד עליו זכות כמו שאומר המדרש שאיזה צורף אחד עשה כתר ועבר לידו הלך אחד ואמר לו אתה יודע מה אתה עושה? אמר לו "כתר" אמר לו תזהר בכתר לשבץ בו הרבה יהלומים כי זה הכתר של המלך. כך אמר ה  למשה, בכל פעם שאתה מזכיר את ישראל תשבח אותם כמה שיותר כי הם הכתר של הקב"ה. ולכן צריכים להרגיל את עצמנו להסתכל על הטוב של עם ישראל וללמד עליהם זכות. בכל מקרה, בוודאי שאת צודקת שצריך בזה חיזוק, להיות אור לעצמנו ומתוך כך גם לגויים, לא לבזבז את זמנינו לריק, בסרטים ובאופנה, ובמחשב פרוץ כל היום, בנים ובנות ביחד וקלות ראש, תאוות ומתירנות שהיום הרחוב מלא בו. ומכאן הקריאה לכל בני הנוער, לקחת את עצמם לידיים ולהתחזק בדברים החשובים האלה שכתבת שבוודאי צריכים חיזוק ובפרט לקראת החופש הגדול שיבוא עלינו עוד מעט. אני מצטט: "איך אני בתור ילדה בכיתה י"א עם כל הלימודים וכל הלחץ יכולה להועיל לעולם הזה ולא להרגיש שאני מבוזבזת. הפחד שלי שאני יגמור תיכון. ואני יראה שלאורך כל השנים שלי באולפנה רק למדתי. איך אני יכולה שזה לא יקרה." ובכן, שאלה חשובה שאלת. יש זמנים שהאדם מתמלא ומשקיע בעצמו ובונה את האישיות שלו וחלק מזה, זה גם ללמוד, וזה בהחלט לא בזבוז זמן, הלימוד הוא בנייה אטית, לאורך זמן ולעזר בעתיד, בין אם זה קודש ובין אם זה חול, האדם גם בונה את האישיות שלו וגם יש לו כלים להתמודד עם מה שמצפה לו בחיים. ויש זמנים שאדם יוצא החוצה ומשפיע. אם זאת ברור שלא מצפים ממך רק לשבת וללמוד, "רק" לקבל" בלי לתת, אבל בכל אופן את הזמן שאת בונה את עצמך ואת אישיותך שימי במרכז. "מה אפשר לתת בגיל הזה" המון חסד ומעשים טובים ומצוות (כמו שהזכרת שהם מביאים אותנו לחיי העולם הבא). ונפרט, וניגע בעיקר בחסד. אפשר לחפש איזה מקום שאפשר להתנדב בו, אם זה בתי אבות, ארגון חסד קרוב, עזרה לנזקקים ועוד. אפשר לעשות חסד גם באולפנה, לעזור לבנות שקשה להן, אם זה בלימודים, אם זה לעזור לחברה להיכנס לחברה, או להיות חברה של מי שאין לה חברות. בתחום התורני והחברתי באולפנה אפשר לתרום בצורה יצירתית. אמרנו שלא רק ללמוד, יש לך מן הסתם גם כשרונות אישיים, שה  רוצה שתנצלי אותם, אם זה לנגן או לצייר, אומנות ספרות או פיסול, כתיבה יוצרת, ועוד. קביעת עתים- את יכולה לקחת ספרים תורניים שאת אוהבת שבונים אותך וללמוד אותם בזמנים שפנויים לך. האם לעשות של"פ? פעם אחת בישיבה התיכונית שלמדתי, שאל תלמיד אחד את הרב שלו, האם ללכת ולעשות של"פ, ואז הרב אמר לו, "פה זה של"פ". כלומר אם נגמר מה לעשות במקום שאת לומדת, ואין כבר במה להשפיע, אז תלכי לשל"פ, אבל אם יש מה לעשות ויש מה להשפיע אז כדאי להישאר ולהשפיע במקום שאת כבר גדלת בו. דבר נוסף צריך גם לבדוק מה אומרים ההורים על זה ומה אומרת הרבנית המחנכת, והרבנית או רב של האולפנה בנושא. שנזכה ללכת הדרך הישר והטוב! חן chencorcos gmail.com לתגובה.