LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: יש עניין ללבוש יותר מציצית אחת?: האם כשאדם לובש כמה ציציות (טלית קטן) יש בזה משום יוהרא. אם לא, מדוע אין אנחנו נוהגים כך, הרי יש יותר מצוות בלבישת כמה ציציות?
תשובה: יש רב אחד בירושלים שלובש 15 ציציות ואפילו יותר, כדי להרבות במצוות. אך סדר המצווה הוא, שאם יש לאדם בגד עם ארבע כנפות צריך להטיל בו ציצית. ואנו מהדרים ועושים בגד מיוחד של ארבע כנפות ובעצם בכך אנו יוצרים את חיוב המצווה. ובאמת, יש להדגיש שהבגד של ארבע כנפות שאנו לובשים הוא חלק מהלבוש הרגיל שלנו ובכך מתקיימת המצווה. אך ללבוש עוד בגד באופן מלאכותי, איני חושב שיש בזה צורך ואין זה הסדר הרגיל של המצווה. אותו רב מירושלים הוא יחיד. ברוך ה', יש עוד הרבה גדולים שלא ראינו שנוהגים כמותו. והמקובל הוא כפי שאנו נוהגים היום, ו"פוק חזי מאי עמא דבר".
שאלה: לעשות דבר שלוש פעמים: האם כל דבר שאדם עושה שלוש פעמים נחשב לנדר?
תשובה: אנחנו אומרים בערב ראש השנה בשעת התרת נדרים, שמה שאנו עושים שלש פעמים זה לא נחשב נדר, ואני חושב שצריך להתכוון לזה באמת. ולכן גם אם אדם נהג מנהג מסוים שלש פעמים, אין לחשוש לנדר, אלא אם כן אדם הרהר שהוא מקבל עליו את הדבר כנדר. עוד בנושא זה. לתשובת הרב אליעזר מלמד.
שאלה: הפצת חומר העוסק בעניינים צנועים: האם יש מקום להפצת חוברות ודפים מהסגנון של "והייתם קדושים" (העוסקים בעניין שמירת הברית) או שרצוי לא לדבר על נושאים כאלו משום "מילתא דצניעותא"?
תשובה: בנושא הצניעות צריך לעסוק בצניעות, לכן אין מקום להתעסק בפומבי בנושא זה. ואף כשנדרשים לנושא זה יש לקצר. אם מאריכים בדיבור, אפילו על כך שצריך להיות צנועים, יש בכך משום חוסר צניעות. אמנם בדורנו מדברים על עניינים אלו, ואף הוציאו מספר חוברות בנושא. אולם לדעתי, אין להזדקק להן, וראוי שהאדם יסתפק במה שכתוב ב"שולחן ערוך" ומפרשיו, ודיו. יתר על כן, לא כל אחד הוא מומחה לנושאים העדינים הללו ברמה של הוצאת חוברת מעין זו, ולכן חלק מהחוברות החדשות הן לא טובות, ואין מקום להפיצן. צריך לזכור כי קריאה בחוברת כזו, יכולה לעורר למחשבות לא טובות. כשמתחילים לעסוק בנושא, ונותנים שיעורים כמו שיש בחלק מבתי הספר, נוצר מצב שבו גם אנשים שלא היו מודעים לנושא נחשפים לעניין ומתחילים להתעניין בו, וכתוצאה מכך מדרדרים, ובסופו של חשבון "יצא שכרו בהפסדו". אולם מי שמרגיש שהחוברות הללו עוזרות לו, משפרות את מצבו ועוזרות לו להתגבר על בעיות קשות יכול להעזר בהן.
שאלה: הבדל שבין אבקה לחלב עכו"ם: מה ההבדל לדינא בין חלב עכו"ם לבין אבקת חלב עכו"ם?
תשובה: חלב עכו"ם נאסר על ידי חכמים, מחשש שערבבו בו חלב אסור. הרב משה פיינשטיין זצ"ל שהיה מוחזק כפוסק של ארצות הברית, הקל ופסק שמותר להשתמש באבקת חלב של עכו"ם. הסיבה לכך היא ששם המדינה מקפידה מאוד שלא יערבבו חלב אסור עם חלב מותר ומטילה קנסות חמורים על מי שעושה כך. סיבה נוספת שהוא הקל היא שאבקת חלב יצאה מהגדר של שם חלב. רוב הפוסקים בארצות הברית קיבלו את פסיקתו, כשם שהם קיבלו את פסיקותיו האחרות שלו לקולא, דוגמת ההיתר לשימוש בשמן כותנה בפסח, שהתקבל אפילו בקרב חסידי חב"ד, שמאוד מקפידים ונזהרים בפסח. אולם הרבנים הראשיים בארץ ישראל, פסקו שבארץ ישראל יש לנהוג לחומרא ולא להשתמש באבקת חלב של עכו"ם, קל וחומר שלא בחלב עכו"ם. ואני אומר, שיש לחלק בין לכתחילה לדיעבד. לכתחילה יש להחמיר ולא להשתמש באבקת חלב של עכו"ם. אולם בדיעבד, אם התברר שיש במוצר אבקת חלב של עכו"ם, אין צורך לזרוק אותו וניתן לאוכלו. כיום צריך להזהר גם במוצרים שמיוצרים בארץ, כדוגמת המוצרים של "עלית", שפעם נזהרה בנושא זה, והיום היא משתמשת במוצריה באבקת חלב עכו"ם, מלבד מוצרי "מגדים", שם יש הקפדה על כך. צריך לדעת, שגם אם בטל הטעם הגלוי שגרם לתיקון תקנת החכמים, עדיין לא בטלה התקנה. הטעם לכך הוא שתקנת חכמים אינה רק תקנה לגברא, אלא שיש סיבות עמוקות נוספות שגרמו לתיקונה, ולא תמיד ח פרשו לנו אותם. לכן, לכתחילה טוב להחמיר בדברים האלו, אבל בדיעבד יש למקל על מי לסמוך. לתשובת הרב דב ליאור שליט"א
שאלה: הפרדה בין נשים לגברים בשמחות: מה גדר חיוב ההפרדה בין גברים לנשים בזמן שמחות?
תשובה: אין הלכה ברורה שאוסרת לגברים ולנשים לשבת באותו אולם בלי שתהיה מחיצה ביניהם. אבל, אני חושב שבחתונות של בני הישיבות צריך מאוד להשתדל ולהפריד במידת האפשר. אך צריך לזכור שיש הרבה משפחות שהפרדה כזו לא שייכת אצלם. מפני שבאים בני משפחה רחוקים או חברים חילוניים מהעבודה שחוץ מאבי החתן הם אינם מכירים אף אחד, ולא שייך להפריד את הבעל והאשה. לכן צריך להכין שלושה סוגי שולחנות. שולחנות לגברים, שולחנות לנשים ושולחנות משפחתיים.
שאלה: בעיות הלכתיות בפתיחת חשבון בנק: האם לכתחילה ניתן לפתוח חשבון בנק, או שיש בכך בעיה בעיקר במצב של "אוברדראפט"? והאם יש עדיפות לבנק הדואר שהוא בנק ממשלתי או לתכנית שצמודה למדד?
תשובה: אדם יכול לחסוך בתוכנית חסכון, שבה כל כספו מושקע באגרות חוב ממשלתיות. במקרה כזה אין צורך להזדקק אפילו ל"היתר עיסקא", מפני שההלכה היא שלממשלה ולמועצות מקומיות אין אסור ריבית. הטעם לכך הוא, שלממשלה גדר של ציבור, ולציבור אין איסור ריבית. מאותו הכח, רשאיות הממשלה והמועצות להטיל קנסות ולגבות ריבית ואין בכך איסור. דיון דומה מצאנו בשאלה האם המדינה צריכה למכור את חמצה? יש צד לומר שהיא אינה צריכה למכור, מפני שהחמץ לא שייך לאף אחד, שהרי המדינה היא ישות עצמאית, שלא ניתן לחלק את רכושה באופן כזה שכל אזרח יקבל חלק מסוים. יש לה גדר של ציבור, שהוא שונה לחלוטין מגדר של שותפות. לכן, לבנק הדואר שהוא בנק ממשלתי יש עדיפות על בנקים אחרים שהם פרטיים, אך גם באלו ניתן לחסוך, אלא שאז יש לסמוך על "היתר עסקא". אף שאיני רוצה להורות הלכה למהדרים, אי אפשר להתעלם מכך שכיום הכסף הפך להיות העסק. שלא כמו בדורות הראשונים שאז מי שהיו ברשותו נכסים או קרקעות היה נחשב לעשיר, הרי שהיום מי שברשותו כספים הוא הנחשב לעשיר, כסף הוא רכוש ועובדים איתו. ועל כן קל יותר להסתמך על היתר עסקא. חשוב לזכור שכל העולם נוהג לנהל חשבונות בבנקים ולסמוך על ההיתר עיסקא של הבנק, אפילו במצב של אוברדראפט. כאלו הם סדרי החיים, ולכל בנק יש כיום "היתר עיסקא" מסודר על ידי רבנים טובים, ואפשר לסמוך עליו. אמנם, פעם ניסו תוך התיעצות עם הרב שלמה זלמן אוירבך זצ"ל ושאר גדולי הדור, לעשות חשבון בנק למהדרין, כזה שיהיה אליבא דכולי עלמא, אך בסופו של דבר לא היה ביקוש לתוכנית זו והיא לא יצאה לפועל. לבירור דין חברות ממשלתיות שכל מניותיהן בידי הממשלה ודין חברות שהופרטו חלקית ומניותיהן שייכות גם לאנשים פרטיים לחץ כאן.
שאלה: אבידות שנמצאו בפנימיה: כיצד יש לנהוג בחפצים שנמצאו בפנימיה ובעליהם לא נודעו?
תשובה: לכתחילה ראוי שתהיה תלויה מודעה קבועה במקום בולט בפנימיה, שתוכנה הוא, שכל תלמיד ואורח מקבל על עצמו מראש, שאם הוא ישאיר בפנימיה חפץ כלשהו, ולא ידרוש אותו, לאחר ההכרזה עליו, החפץ יהיה מופקר וניתן יהיה להשתמש בו לכל מטרה שתמצא ראויה. בדיעבד, אם לא היתה מודעה כזו, צריך להכריז על החפצים שנמצאו, במקום ציבורי : בית המדרש, חדר האוכל או בפנימיות, ואם החפצים לא נדרשים במשך כמה שבועות, ניתן להשתמש במציאות. אלא, שעל כל מי שמשתמש במציאה לרשום זאת לפניו, ואם יבואו הבעלים, יחזיר להם את החפץ או את תמורתו הכספית. עדיין לא נתקלתי במקרה כזה, ולכן אני חושב שלחפצים הללו יש דין של "אבודה מכל אדם" מפני שאיש לא בא לדרוש אותם גם לא לאחר זמן. אם אתקל במקרה כזה, אולי אתחיל לחוש שמא לא מדובר בדבר שאבוד מכל אדם. הדברים הללו נאמרים מפני שאחרת לא יהיה לדבר סוף. אי אפשר לאגור חפצים על גבי חפצים במשך שנים רבות ולהמתין אולי מישהו יזכר בהם. כך גם הוריתי לעשות במקווה של הישוב, שם מצטברות בכל יום שישי ערמות של בגדים, שאין להם דורש, ואין אפשרות להחזיק אותם בגדים עד בלי סוף. ככלל בחורי הישיבה צריכים ללמוד לשמור על רכושם. הגמרא אומרת שיעקב אבינו היה מחזר אחרי פכים קטנים, מפני שממונם של תלמידי חכמים חביב עליהם יותר מגופם. לא יכול להיות מצב שבו מישהו משאיר את הכביסה שלו תלויה, ויצא לחופש. לגבי חפצים שנמצאו ברחוב, אין מקום לאסוף את כולם. מפני שמן הסתם אם אבד לילד איזה חפץ, אימו תלך בנתיב הליכתו, בתקוה למצוא את החפץ שהוא איבד, ואם החפץ ילקח אין ודאות שהיא תבחין במודעה המכריזה על מציאתו. ולכן הסיכוי להשבת האבדה לבעליה גדול יותר אם יושאר במקומו. אך אם מדובר בחפץ שיש לשער שאיש לא יחפש, הרי שצריך לקחת אותו ולהכריז עליו. וכדי שבאמת הוא יושב לבעליו, ראוי לחזק את הרעיון של "אבן הטוען" שהיא פינה ביישוב שבה מונחות מציאות והבעלים יכולים לקחתם משם, ואצלנו ביישוב ב"ה גם אין חשש שמישהו יקח חפץ לא לו, אלא אדרבה הלואי ויבואו האנשים ויקחו את שלהם, ולא ישאירו את חפציהם זרוקים לאורך זמן.
שאלה: תחושת דה-זה-וו: האם ישנו עומק רוחני-תורני לתחושת הדה-ז'ה-וו (כשאדם חווה משהו וחש במעורפל שדבר זה כבר אירע לו פעם, אך קשה לו להיזכר מתי ואיך בדיוק- Deja vu)?
תשובה: אינני מבין את השאלה. אולי הכוונה לזכרון פנימי שבו הנשמה זוכרת את שורשה, וממנו שורש האמונה. וכיוצא בזה אמרו ח, שהתינוק לומד את כל התורה, וכשיוצא בא מלאך ומכה על פיו ומשכיחו. ובארו שבכל זאת יש בלימודו הקודם תועלת, שהלימוד שיעשה אח"כ אינו חדש לגמרי, והלומד חש שהוא חוזר על עצמיותו.
שאלה: הדרך לאמונה: מה צריכה להיות הדרך לאמונה? האם צריך לבסס את האמונה על הוכחות שכליות לקיום מעמד הר סיני שאפשר במידה מסויימת להטיל בהן ספק (יש לי בהן הטלת ספיקות) או שכמו ששמעתי ממספר רבנים צריך לבסס את האמונה על קשר עם הקב"ה מתוך ראיית התורה ועמקותה? האם בכלל אפשר להגיע להכרה שלימה באמונת ישראל בעזרת דבר שכזה? אם כן הייתי מעוניין לדעת איך.
תשובה: שאלתך יסודית. ככלל, כל אדם באופן טבעי מאמין, ועל אחת כמה וכמה יהודי. נשמתו קשורה בבורא ויונקת את חייה ממנו, ומתוך כך הוא קשור בה' ומאמין בו. אלא שאחר שהוא מאמין, הוא צריך לגלות את האמונה גם בשכלו, גם ברגשותיו וגם במעשי המצוות, כך שכל מרכיבי אישיותו יהיו כלי לגילוי האמונה. לפיכך צריך לבאר את האמונה גם בשכל, ולראות שגם על פי השכל - האמונה הגיונית ומתקבלת ומבארת את המציאות באופן השלם ביותר. ובכלל זה גם הביאורים על בריאת העולם וכיוצא בזה. בנוסף לכך, למרות שהאדם באופן טבעי מאמין, פעמים רבות הוא מסביר לעצמו את האמונה באופן עקום ומגושם, וכיוון שהוא סבור שזאת האמונה, כפי שהוא הגדירה בטעות, מתעוררות לו עליה קושיות רבות. וצריכים לחזור ולבאר את האמונה בצורה נכונה, ואז כשיוסרו הקושיות ממילא יחזור להאמין ואמונתו תהיה שלמה בלא שום ספקות. הנושא ארוך ורחב, וזה מה שביכולתי לבאר במסגרת זו. מומלץ מאוד ללמוד את ספר הכוזרי.
שאלה: בשר לא חלק - טרף לספרדים??: ידועה דעתו של הרב עובדיה שליט"א כי בשר לא חלק, הנו "טרף" לבני עדות המזרח. האם נכון לומר למכונים "בעלי בתים", שאם יאכלו בשר אשר מקבל הכשר (רגיל) מהרבנות, הם למעשה אוכלים טרפות?
תשובה: המושג 'חלק בית יוסף' מציין את ההקפדה על דעתו של מרן השו"ע לגבי כשרותן של סירכות שנמצאו בריאה בעת השחיטה. הרמ"א הקל יותר בעניין זה ולכן ישנן כשרויות שאינן מקפידות על החומרא הנ"ל ומציינות אמנם שהבשר 'חלק', אך לא לדעת הבית יוסף. בהחלט ראוי וצריך להדגיש בציבור (בתבונה ופקחות וח"ו שלא להרחיק יהודים שאינם בקיאים בהלכות חמורות אלו) את הקפדת הספרדים על הצורך שכשרות הבשר תהיה על פי פסיקתו של מרן, אבל כיון שהרמ"א הקל בזה אי אפשר לומר על בשר שאינו 'חלק בית יוסף' שהוא טרף. המושג 'טרף' גורר אחריו השלכות הלכתיות כגון צורך להכשיר כלי שבושל בו בשר כזה וכד', ואין בזה צורך בנידון דידן.
שאלה: הכשרת מחבת: לכבוד הרב. האם ניתן להכשיר מחבתות טפלון ושאר "אל דבק" ע"י ציפוים מחדש בחומר הנ"ל? (בהנחה שלא ישרדו ליבון חמור)? א.ל. פרת אוסטרליה
תשובה: בהחלט ראוי לבדוק את כשרות חומר הציפוי של כלי בישול, כיון שישנם ציפויים העשויים מן החי ועלולות להיות איתם בעיות כשרות. יש הבדל בדין אם הכלי המדובר זקוק לליבון קל או ליבון חמור וכן אם מדובר על ציפוי ממינו או ציפוי בזכוכית וכד'. בעיקרון, ציפוי ממינו לא יועיל בכלי ראשון הזקוק לליבון חמור כיון שהציפוי פולט את הבלוע במחבת כמו הכלי עצמו.
שאלה: האם ניתן לבדוק עלי נענע מתולעים?: בספר "בדיקת המזון כהלכה" כותב הרב ויא שאי אפשר לבדוק עלי נענע טריים מתולעים. האם זוהי שורת הדין (שיוצא ממנה שאי אפשר להשתמש בעלים כאלו כמעט בכלל), או שישנן דעות שניתן לסמוך עליהן, המתירות את השימוש בעלים אלו? אם כן, איך בודקים אותם?
תשובה: האפשרות להשתמש בעלי נענע טריים שאינם מגידול ללא תולעים (גוש קטיף) היא כדלהלן: א' - לשטוף את העלים בצורה יסודית תחת ברז מים זורמים. ב' - להשרות את העלים השטופים במי מלח או מי חומץ במשך כ-10 דקות. ג' - לבדוק את העלים היטב באור שמש. ד' - על הצד היותר טוב, כדאי להשתמש בעלים רק על ידי סינון במסננת (רצוי דרך צמר גפן), אך לאחר הבדיקה המדוקדקת אין בכך חובה.
שאלה: מחשב נייד במקומות מטונפים: מה דינו של מחשב נייד שיש עליו קבצי קודש, לעניין קדושה, כניסה למקומות מטונפים, חדרי שירותים וכד.? השאלה שייכת גם לגבי קלטות, דיסקים וכו.
תשובה: מותר להכנס עם מחשב נייד או תקליטורים, שבהם מאגרי מידע של דברי קודש לשרותים. מפני שהם מוצפנים ואינם מופיעים בצורת כתיבתם, שרק באופן זה חלה עליהם קדושה. וכשהם מוצפנים דינם קל יותר מדין כתבי קודש המכוסים בשני כיסויים, שמותר להכנס עמהם לשירותים. אמנם מצד הכבוד יש הידור לכסותם, אבל אין בזה חובה. אמנם אם כתובים עליהם פסוקים מבחוץ, מפני אותם פסוקים צריך לכסותם. לתשובת הרב בנושא מחיקת קלטות עם דברי קודש. לתשובת הרב דב ליאור בנושא מחיקת שם ה' מצג סלולרי.
שאלה: "עצם מבשרו": נאמר "עצם מבשרו". האם ניתן לומר שכמו שהנשמה התחלקה לשני נשמות בשמיא - זכר ונקבה, ואנו יודעים שחוה נבראה מאדם. האם ניתן לומר שכך גם בכל זוג, שכל זוג הוא מעין האדם הראשון אשר חולק לשניים?
תשובה: באמת המפרשים מסבירים שכל זוג הם חיבור של שתי נפשות שהן בעצם שני חלקים של אותה נשמה. כשכל אחד נולד הוא חצוי ומחפש את החצי השני שלו, לכן אמרו ח שהשרוי ללא אישה שרוי ללא שמחה ללא תורה וכו'. כשאדם מתחתן אז שני חלקי הנשמה מתחברים והאדם נעשה אדם שלם. זה נקרא סוד החיבור.
שאלה: השאלת רכב חברה בשבת לחילוני: אני עובד בחברת סלקום ומחזיק ברשותי רכב חברה לשימוש העבודה ולשימושי הפרטי. לאחרונה נתקלתי בבעיה בה ביקש עובד אחר של החברה להשאיל את הרכב לסוף-שבוע לצורך נסיעה לאילת. חשוב לציין כי מבחינת החברה העניין מותר ואף מקובל. האם מותר להשאיל את הרכב למחלל שבת שבין כה וכה יסע בשבת השאלה רק האם זה יהיה עם הרכב הפרטי שלו או ברכב שברשותי, האם נכנס כאן השיקול של דרכי האם שביתת כלים חלה על רכב שהוא לא שלי אלא רק בחזקתי? חשוב לציין כי בסופו של דבר ההחלטה היא שלי בלבד.
תשובה: מצד שביתת כלים אין איסור, שהלכה כבית הלל. האיסור הוא מצד מסייע לדבר עברה. ולכן אם קרוב לודאי שיסע בשבת, צריך לומר לו שאסור לך להיות שותף בחילול השבת, ולכן לצערך הרב אינך יכול לתת לו את הרכב.
שאלה: מקורות לפיקוח נפש: איפה אפשר למצוא מקורות על פיקוח נפש?
תשובה: מקורות לפיקוח נפש: ויקרא י"ח, ה' "ושמרתם את חוקותי. וחי בהם". (כדאי להשוות את ביאור רש"י ותרגום אונקלוס). מסכת יומא דף פ"ה ע"ב "תניא: מנין לפיקוח נפש שדוחה את השבת." וכו'  רמב"ם פרק ה' מהלכות יסודי התורה. להשוות ללשונו הזהב בפרק ב' הלכה ג' מהלכות שבת, וזו לשונו: "כשעושים. ואסור להתמהמה בחילול שבת לחולה שיש בו סכנה, שנא' "אשר יעשה אותם האדם וחי בהם" - ולא שימות בהם, הא למדת שאין משפטי התורה נקמה בעולם, אלא רחמים וחסד ו בעולם". יש להאיר על לשון הרמב"ם "ברחמים" מהגמרא בברכות דף ל"ג ע"ב: "האומר על קן ציפור יגיעו רחמיך משתקין אותו", ומבארת הגמרא מפני שעושה מידותיו של הקב"ה רחמים ואינם אלא גזירות. הרי מתבאר שאין טעמי המצוות רחמים כפשוטו אלא גזירות  ובנוסף - בשו"ע יורה דעה סימן קנ"ז. הערה: אין חילוק בספרות ההלכה בין פיקוח נפש דרבים לבין פיקוח נפש דיחיד.
שאלה: מהו גודל הנפה?: באיזה נפה צריך להשתמש לצורך ניפוי קמח רגיל? ב"שיחת השבוע" התפרסם שצריך להשתמש בנפה 60-70 מש. הסתכלתי בנפה שקניתי, וראיתי תוית: 26 מש. מה עלי לעשות?
תשובה: עד לפני מספר שנים היו משתמשים לניפוי קמח רגיל בנפות של 40 מש, (מש היא מידת הצפיפות של החרירים בנפה. ככל שהמש יותר גבוה - צפיפות הנפה גבוהה יותר). בבדיקות מעבדה הוכח שישנם סוגים של תולעים ושאר בע"ח זעירים העוברים דרך המסננות הללו ולכן הוחלט בכל הבדצי"ם שצפיפות המינימום שתידרש לסינון קמח רגיל היא 50 מש. מרבית הנפות הביתיות הן של 60 מש והן מהודרות לשימוש, אבל צריך לאמת את הדבר (יש לדרוש בזמן הקניה נפה של 50 מש לפחות). לנפה של 26 מש אין שימוש הלכתי כיון שהיא לא יעילה כלל לברירה מתולעים וניתן להשתמש בה לקבלת מרקם אחיד של תערובת בלבד.
שאלה: בעיות צניעות בהדרכה: אני מדריך בבני עקיבא ויש לי בעיה שאני חושב לפעמים על אחת המדריכות בסניף וזה לא מרפה ממני. מה לעשות?
תשובה: שאלות מסוג זה חייבות להאמר בזהירות כיון שפעמים וכל הסניף נשען עליך ולומר לך לעזוב זה קל אבל לא פשוט ונכון כלל, על כן אשתדל לתת עקרונות שעל פיהם צריך לפעול, אבל באופן מעשי יש לשאול רב המכיר אותך אישית ואת מצב הסניף. אכן, בהדרכה מעורבת יש בעיה. חלקה הלכתית וחלקה רוחנית. מבחינה הלכתית יבשה להדריך עם בת זו בעיה שכן פעמים ישנה קלות ראש הגורמת לכמה חסרונות: רצינות ההדרכה נפגמת ואינכם מהווים דוגמא טובה לחניכים שלכם. כמו כן בעיות הקשורות אליכם באופן אישי - או אצלך, או אצלה או אצל שניכם. בכלל בגיל הזה, כמו שאמרו חכמינו, יש יותר מדי רגשות ופחות מדי כלים כדי לבלום, להגביל ולתעל אותם נכון. לכן, אומר הרב קוק בספרו 'מוסר אביך' בחלק 'מידות ראיה', שבאמת מן הדין היה מקום לדרוש ב כל אדם מצד הנימוס ודרך ארץ, אך מפני הצניעות נדחתה מידת דרך ארץ ממקומה. על כן, בכדי לא להכנס לבעיות, לא הלכתיות ולא רוחניות, רצוי ככלל לבנות מערכות נפרדות המעניקות את החינוך הטוב והמדויק ביותר לכל מין. כל זה בהסתייגות אחת האומרת שלפעמים, לפי הצורך, יש מקום לאחר בדיקת הסניף והאדם המדובר, להתיר הדרכה מעורבת כהוראת שעה. כיון שהנך בן 16 הייתי ממליץ עקרונית להכנס להיתרים של הוראת שעה בגילאים יותר מאוחרים. מעשית עדיף לעזוב את ההדרכה ולא להיכנס לבעיות של הרהורים המורידים את האדם מדחי אל דחי. יש להתייעץ עם רב המכיר את הסניף ובינתיים להשתדל להגביר את העיסוק באור והוא יסלק את החושך. הרב משה אליה.
שאלה: תפילת הדרך ביציאה לפעילות: אני כרגע בשרות סדיר בצה"ל. יוצא לי מידי פעם לנסוע ברק"ם. אני מתלבט מדי פעם האם עלי לברך "תפילת הדרך" בנסיעה מבצעית בשטח.
תשובה: על נסיעה של ארבעה ק"מ צריכים לומר תפילת הדרך, ובדרך מסוכנת אף אם היא ק"מ אחד. ובכל יום אומרים תפילה אחת על כל הנסיעות. ואדם שחשב שיסע ביום אחד נסיעות מסוימות ולא יותר, ולבסוף התברר לו שעליו לנסוע עוד נסיעות, יאמר עוד פעם תפילת הדרך, על מה שלא חשב בתחילה. וחייל מכוון באופן טבעי על כל נסיעות היום, כפי מה שיידרש ולכן יאמר את התפילה פעם אחת ביום. לגבי ברכת הגומל, אם המקום היה מסוכן במידה מסוימת, אחר סיום הקו, יברך הגומל. עוד בנושא זה.
שאלה: מי קודם בפיקוח נפש?: יש לי שאלה 1. לחדר מיון מגיעים יולדת בתחילת הלידה, אדם מבוגר עם דלקת ראות שבעברו התקף לב ונער צעיר עם שברים בגולגולת (הנער אינו בריא בשיכלו) האם חובה לטפל ומי קודם? 2 רופא שניים שפגע בשן הלא נכונה וכתוצאה מכך התפתחה דלקת האם חייב ובמה? אודה לכם אם תוכלו לעזור לי שאלות אלה הם חלק מעבודה שאני צריכה להגיש ב מראש
תשובה: 1) הכלל שפיקוח נפש קודם לריפוי שאינו פיקוח נפש. ומי שסיכויי הצלתו מרובים קודם למי שסיכויי הצלתו מועטים. 2) רופא שיניים שהתרשל במלאכתו חייב. אם יש חוקי מדינה, שעל פיהם נוהגים במקרים של סכסוכים כאלה, חוקים אלה קובעים את מידת האחריות של הרופא כלפי מטופליו.
שאלה: הנפת הזרת על ספר תורה: רציתי לשאול מדוע כשמוציאים את ספר התורה ואומרים: "וזאת התורה אשר שם משה לפני בני ישראל" וגו, אז מרימים את זרת יד ימין או שמאל אל עבר ספר התורה? מדוע מצביעים על ספר התורה דווקא בעזרת הזרת?
תשובה: העיקר הוא לכרוע בעת ההגבהה, כפי שכתב בשו"ע או"ח קלד, ב: "שמצווה על כל אנשים ונשים לראות הכתב ולכרוע, ולומר וזאת התורה וגו'". ואינני זוכר מקור לכך שמצווה לנשק בזרת אבל הוא ביטוי של חיבה לתורה. וכנראה שנהגו לנשק בזרת שהיא האצבע הקטנה, לבטא נגיעה עדינה של כבוד שיש לנו כלפי התורה. ויש נוהגים לנשק הציצית, שהיא מזכירה את כל מצוות התורה.
שאלה: ביוגרפיה של ספרים: מהי המכילתא? מהו ספר התודעה?
תשובה: 1. ישנם שני סוגי מדרשים המוכרים לנו - מדרשי האגדה ומדרשי ההלכה. מדרשי ההלכה הם לקט דברי הלכה שאמרו התנאים על פי סדר פרשות השבוע, המחולקים לשמותיהם לפי חומשי התורה. כך מדרש ההלכה לספר שמות נקרא מכילתא, המדרש לספר ויקרא נקרא ספרא והמדרשים לספרים במדבר ודברים נקראים סיפרי (סיפרי במדבר וסיפרי דברים). המכילתא עצמה נחלקת לשניים - מכילתא דר' ישמעאל, היא המוכרת יותר ועליה גם נכתבו פירושים רבים יותר (פירוש המלבי"ם על התורה מבוסס עליה וכן ספר 'עמק הנצי"ב'), ומכילתא דר' שמעון בר יוחאי שהתגלתה בגניזה בקהיר רק לפני כחמישים שנה והיא מפוזרת יותר ובלולה מעוד ספרים (קטעים ממדרש הגדול ועוד). 2. ספר התודעה חובר ע"י הרב אליהו כי-טוב לפני מספר שנים והוא מבאר את דיני המועדים, מנהגיהם השונים והמקורות להם. הספר מסודר לפי חודשי השנה והוא מקיף את מעגל החגים של העולם היהודי.
שאלה: חטא בשגגה: שאלתי היא לגבי עבירה שנעשתה בשוגג. דוגמה: ביקרתי במסעדה עם הכשר, ובדיעבד מתברר שעקב רשלנות או חטא של צוות המסעדה, אכלתי טריפה. האם משהו מהחטא של אכילת מזון אסור דבק בי או שהשגגה שלי פוטרת אותי (עשיתי את מה שניתן לעשות באופן הסביר ביותר)?
תשובה: במצב שאדם אכל במסעדה כשרה, והתברר שהאוכל טרף. או שקנה תפילין מאדם ירא שמיים, והתברר שהיו פסולות. אין בידו איסור בשגגה אלא הוא אנוס. על שגגה אדם חייב כפרה, אבל כאן שהשתדל כראוי לקיים המצווה ולא הצליח, אינו שוגג אלא אנוס. ובתלמוד קידושין סו, ב, לגבי כהן שהקריב קרבנות רבים על המזבח והתברר שהיה חלל ופסול לכהונה, אין בעלי הקרבנות צריכים להקריב מחדש את קרבנם, שנאמר ברך ה' חילו. ובאתוון דאוריתא כלל יג כתב שבמצוות שבין אדם למקום העובר באונס פטור לגמרי מעונש. ובספר דעת קדושים לט, ט, כתב לגבי תפילין שנתברר שהיו פסולות, שקיים המצווה בהן מפני שהיה אנוס. אמנם מצד מידת חסידות יכול אדם להרהר תשובה בליבו, שלא זכה שמן השמיים יסייעוהו לקיים המצווה כראוי. ובמיוחד בענייני אכילה, יש מקום להצטער על שלא זכה להיות אפילו כחמורו של ר' פנחס בן יאיר (חולין ז) שהרגיש באיסור ולא אכל טבלים.
שאלה: אליעזר - ארור או ברוך?: האם ניתן לומר שאליעזר עבד אברהם זכה להכנס לגן עדן בזכות זה שהוא זיכך את עצמו ע"י גמילות חסדים שלמד מאברהם? אומנם הניסים נעשו בזכותו של אברהם אך הניסים לא היו מתרחשים לכל אחד ובמיוחד לא כאשר אליעזר אומר שהוא עושה זאת כניסיון לראות את עוצמת אהבתו של הקב"ה לאברהם.
תשובה: אפשר לומר כך, ועוד להוסיף שבזכות דבקותו באברהם, זכה להתעלות. אמנם זכה לעצמו ולא לזרעו, וזה ההבדל בין חסיד אומות העולם לבין ישראל, שחסיד אומות העולם יכול להגיע לדרגה גבוהה של צדקות אישית שאינה באה לידי ביטוי בכלל משפחתו ועמו. לכן אמר לו אברהם שאין ברוך מתדבק בארור, למרות שהוא עצמו נתקשר לה' ולברכה.
שאלה: פירות הכלאת עצים: מהן ההשלכות ההלכתיות של הכלאת שני מיני עצים? ענף תפוז ע"ג כנת חושחש? אפרשזיף? וכו
תשובה: הכלאה שונה מהרכבה. הרכבת שני מיני עצים שונים זה על זה אסורה מהתורה. ואילו הכלאה נעשית באבקנים, ופסק הרב ישראל זצ"ל שאין בזה איסור, מפני שאינה כלולה בפעולת ההרכבה. ועוד, שבהרכבה מדביקים שני מינים שיחיו זה עם זה, ואילו בהכלאה כבר בזמן ההפרייה נוצרה התמזגות של שני המינים למין אחד. ויש רבנים שאסרו. לכל הדעות ברור, שאחר שנוצר זן חדש על ידי ההכלאה, בין אם נעשה באופן טבעי ברגלי הדבורים בין אם על ידי מדענים, אין איסור להמשיך ולהשתמש בזן החדש שנוצר. ועיין בקובץ התורה והארץ ח"ג ע' 120. ובפניני הלכה ח"ד ע' 235-6.
שאלה: מוזיקה חסידית או לועזית?: האם ראוי להעדיף מוזיקה חסידית, ומדוע המוזיקה החסידית ברמה נמוכה מהמוזיקה הלועזית?
תשובה: צריך אדם לאהוב את הטובים, את עובדי ה', את אלו המגלים שמו בעולם. ולכן באופן טבעי ראוי להרגיש יותר קשר וחיבה לשירים העוסקים בעבודת ה', באהבת העם והארץ. וכבר אמרו חכמים טוב לאדם בקב שלו מתשעה קבין של חברו, וכמה חבל על שיהודי אינו מרגיש שהמוזיקה החסידית היא שלו, ולעומת זאת חש שהמוזיקה הלועזית היא שלו. כמובן שגם המוזיקה המזרחית והישראלית העוסקת בנושאים טובים, היא חשובה וטובה ושלנו כחסידית. אמנם זה טבעי שבמוזיקה הלועזית יש גיוון רחב ויותר חידושים. למשל יש יותר ממליארד דוברי אנגלית, וכמספר הזה דוברי ספרדית. ואפילו דוברי גרמנית וצרפתית יש יותר ממאה מליון. ולכן ברור שתעשיית המוזיקה שלהם יכולה להשקיע הרבה יותר כספים ביוצרים ובעיבודים ובהפקות, והתוצאות בהתאם. אע"פ כן, אי אפשר להתעלם מההשגים הגדולים של המוזיקה החסידית והישראלית, שמצליחה הרבה יותר מכפי כמות צרכניה, ומשנה לשנה הרמה עולה, ומופיעים שירים מצויינים שפורטים על נימי הנפש, עד שנראה לי, כיהודי, שהם היפים ביותר בעולם.
שאלה: הרכבת עצים: לשאלתי: מהן ההשלכות ההלכתיות של הכלאת שני מיני עצים? ענף תפוז ע"ג כנת חושחש? אפרשזיף? וכו קבלתי את התשובה: הכלאה שונה מהרכבה. הרכבת שני מיני עצים שונים זה על זה אסורה מהתורה. ואילו הכלאה נעשית באבקנים וכו : לא קבלתי מענה לסוגיות: 1. לאיזו הגדרה משויכים עצי ההדר שרובם ככולם מורכבים ע"ג כנת חושחש. כמו כן הדבר נעשה ברוב העצים המוכרים לנו, נשירים, מנגו ועוד. 2. לאיזו הגדרה משויך האפרשזיף?
תשובה: כתבתי שהכלאה לרב ישראלי מותרת, ויש אוסרים. ובכל מקרה את המין שנוצר אחר ההכלאה מותר לשתול, וממילא ברור שמותר לאכול, ומברכים עליו בורא פרי העץ.
שאלה: לומר לילד שירביץ בחזרה?: האם יש לחנך ילדים שמרביצים להם, שירביצו בחזרה בכדי להרגילם לעמוד על הצדק, או שמא יש להיזהר מליטוע בהם את מידת הנקמה (משום "לא תיקום")?
תשובה: בכל שאלות החינוך אין תשובה אחידה, והכל תלוי בילד וטבעו וסביבתו. אם הוא נוטה יותר מידי לוותר, יש לחזק את רוחו ולעודדו לעמוד על שלו, ולהגן על עצמו על ידי הרתעה. וכן אם הוא נוטה לוותר על עמדות צודקות, יש לחנכו להיות אמיץ בעמידה על עמדות צודקות, ולא לוותר עליהם. ואם הוא תוקפן מידי, ולא מפני רדיפת הצדק אלא מפני שרוצה להשליט עצמו על חבריו, יש לעודדו לוותר. וכפי שבאר הרמב"ם בשמונה פרקים שצריך לילך בדרך האמצע.
שאלה: תפילה לילדים: ברצוני לשאול את כבוד הרב בנוגע לחינוך ילדים לתפילה, אני אנסח מספר נקודות קצרות שסובבות עניין אחד, על כן הרב יכול לענות תשובה אחת כוללת. 1. מה צריך להיות היחס לתפילה עבור ילדים בגיל היסודי? 2. האם יש הבדל בין בנים ובנות בנושא זה? 3. בני נ"י בכתה ה שואל אותי "בשביל מה להתפלל? בשביל מה ללכת למנחה אם אני אומר את המילים בלי כוונה ואני סתם קורא?" אינני יודע מה לענות לו. 5. אבא שלי קם כל בוקר ב-4.5 ומתכונן לתפילה, הוא לא שאל את עצמו מדוע להתפלל, "כך עם ישראל נוהג, כך כתוב בהלכה, אז מתפללים", הוא בטח עונה לעצמו. אני כבר לא שואל מדוע להתפלל (אולי זה לא ר), אך הדור הבא כן שואל, ויותר בקורתי. 6. האם הרב יוכל לכוון אותי למאמרים שנכתבו בנושא זה? 7. ישנם שיטות רבות ביחס לתפילה גם בראשונים וגם באחרונים. אולי ריבוי הדעות בנושא מלמדנו שלכל דור יש יחס אחר, וכל אדם מוצא משהו אחר בתפילה. בדור ההיטק, לא מגיע פרוש מחודש בנושא?
תשובה: 1) ילדים חייבים בתפילה מגיל חינוך, כמבואר בשו"ע או"ח קו, א. וחינוך הוא משעה שאפשר ללמדם להתפלל, כל ילד לפי כשרונו ורצינותו. 2) לגבי תפילת שמונה עשרה פעם אחת ביום, מוסכם שנשים חייבות, עיין בגמרא ברכות כ, ב, ושו"ע שם. וממילא חייבות בחינוך כבנים. אמנם לרמב"ם חייבות בתפילה אחת, ולרמב"ן בשתי תפילות, שחרית ומנחה. ומערבית פטורות לכל הדעות, מפני שביסודה נתקנה כתפילת רשות. 3) לא כאן המקום להאריך, ובקצרה מתפללים כדי להתקשר לרבונו של עולם וכדי להשריש בנפשנו את הערכים האלוקיים, כדברי הרב קוק בתחילת סידור עולת ראיה. וגם מי שאינו מכוון, מבטא בבואו להתפלל את היחס שלו לקב"ה. 4) הדור הזה צריך ללמוד יותר ספרי אמונה, שבהם מרבים לבאר את עניין התפילה. 5) כמדומה לי שהרב בר שאול בספריו באר יפה עניין התפילה. באופן עמוק יותר אפשר ללמוד בנתיב העבודה למהר"ל ובהקדמה לסידור עולת ראיה. 6) אינני יודע אם יש שיטות רבות בעניין התפילה יותר מאשר בנושאים אחרים, ונדמה שאם אפשר להתייחס באופן מפורט לדור ההיטק, הוא אינו צריך להתפלל פחות אלא הרבה יותר. וכשלא מתפללים רבים נמשכים אחר תורות מיסטיות זרות.