שאלה: דברים שרבנים אומרים.: אני לא מבינה,הרבנים הגדולים של דורנו,הרב עובדיה שככה מתבטא והרב מצדר שחשוד בדברי שחיתות,הם לא מבינים שמה שהם עושים מראה את פניהם של הדתיי ם והחרדים?! בשניה שהם אומרים דברים כאלה מה אנו אמורים לחשוב? שזה מותר?!סליחה קצת נסחפתי.
תשובה: על השאלה שבאמת זה אחד הנושאים החמים והקשים היום ויש הרבה בלבול בציבור, נסדר קצת את העניינים יש להבחין בין שני המקרים, מקרה שרב גדול נחשד ונחקר, לבין רב גדול שגוער במישהו או במשהו, מקרה שרב גדול נחשד, כל מקרה שאנו יכולים לדון או לכף חובה או לכף זכות, אנו חייבים לדון לצד הזכות, בפרט שיש לנו הרבה מקרים שסתם תופרים לאנשים תיקים מתוך תחושת חיפוש נקמה ושנאה, ואין לנו לחשוד בפרט שהוא הכחיש, כל עוד שהוא לא הודה, או שיש ראיות ברורות לכך, וכל עוד שאין, אין להיבהל מהרעש התקשורתי שעשו בעניין, וח"ו אם נדע שהוא נכשל, אז נדע שאין אחד שלא יכול ליפול, אלא צדיק זה מי שיודע לקום, כשהוא נפל, כתוב "שבע ייפול צדיק   וקם", צדיק זה לא מי שלא נופל אלא מי שקם. אלא שפה יש את האפקט של "דוגמה אישית" ושל חילול ה  שברגע שהוא דמות ייצוגית, הוא מייצג את התורה בארץ ולכן זה קשה לשמוע אבל זאת המציאות והיא אכן קשה. (כמובן ברגע שיתברר שהוא אשם), אנחנו לא צריכים לחשוב ח"ו שזה מותר אלא מזה להתחזק בקיום המצוות וקיום המידות, ולחזק את החומות הבצורות של התורה שלא ניפול ולא שחשש ניפול ח"ו. ולכן צריך להתחזק גם הדקדוקי מצוות שלא נגיד, מה רק זה? קטן עלי. זה נאמר לפושעים גדולים ולא לי, אלא ראינו שגם גדולים יכולים ליפול. מקרה שרב גדול גוער אנחנו לא צריכים להיבהל מביטויים קשיים, היו דברים מעולם, נכון, זה לא נעים לשמוע אבל היו מקרים של גדולים שהתבטאו בצורה קשה אחד על השני, ואת שניהם צריכים לכבד, ולדון לכף זכות, וזאת בצירוף כמה סיבות. "אין לדיין אלא מה שעיניו רואות" כשמראים לרב דברים הוא פוסק רק על פי מה שמראים לו, אין לו רוח הקודש, ובקלות אפשר להטעות אותו, אפשר להראות לו דברים מסולפים או חצאי דברים, כלומר דברים שהם נכונים אבל לא הכול. "האמת היא קנאית" אמת היא מאוד קנאית, אין שתי אמיתות, "ייקוב הדין את ההר", אם משהו לפי דעתו ללא נכון אז הוא לא נכון עד הסוף וכל כולו יתקומם נגד זה, ולכן ה"אמת" היא בנפשו של הרב, כמו שנגעו לו בבבת עינו, ולכן הוא גם יתבטא בצורה קשה, (אני לא בא לדון כלל אם זה נכון או לא נכון, אלא מה הביא אותו להגיב בצורה קשה). איך אנחנו נתייחס לכך? נכון זה לא נעים לשמוע ממנו גערה, ובכל זאת נמשיך לכבד אותו, פעם שרפו את ספרי הרמב"ם, לא הגויים, יהודים דתיים. פעם המתנגדים שרפו ספרי חסידות ואת התניא, אנחנו מכבדים את רבני המתנגדים? את הגר"א? כן! אז צריך לשרוף? לא!!!, אנחנו מכבדים את החסידים? כן! אנחנו מסכימים עם החרמות על המתנגדים? לא!!!, שרפו את ספרי רבי יונתן אייבישיץ, וגם ה"חכם צבי" רבי יעקב מעמדין, כינה אותו שבתאי, אז אנחנו נכבד את החכם צבי? כן! נסכים איתו? לא!, נכבד את רבי יונתן אייבישיץ? כן! ועוד. יש מקרים בגמרא, שברוריה אשתו של רבי מאיר פגשה את רבי יוסי הגלילי, והוא שאל אותה איפה מקום מסוים, אז היא אמרה לו, "שטיא" (שוטה!), היה לך להגיד בנוסח יותר קצר. יש מקרים בפוסקים למשל הראב"ד בביטויים קשים על הרמב"ם, הרז"ה על המאור ומלחמות ה  לרמב"ן, נכבד את כולם? כן! אנחנו גם נגיד ביטויים כאלה על גדולים? לא! זה הכלל, כל עוד זה יוצא מלב טהור, בלי פניות, ובכוונה לאמת, ולהרחיק מדברים לא טובים, או ממכשול, או לבצר חומות הדת, אז במקרים כאלה נדון לכף זכות, ולדון לכף זכות אין הכוונה להסכים אתו, אלא להבין איזה מקום הוא מגיע, לא ממקום רע ח"ו אלא ממקום טהור. ולכן גם כשלא נעים לשמוע יש הרבה צדדים לדון לכף זכות וחובתנו לכבד ולא לזלזל ברבותינו, אפשר להגיד אני לא מבין את דבריו, הטעו אותו, אין דנים אדם בשעת כעסו וצערו. והתורה מחנכת אותנו, למשל, לא לנחם את האבל בשעה שמתו מוטל לפניו, זה חינוך לקצת כבוד וטקט, לא לראות אדם בשעת קלקלתו, זה חינוך לתפיסת מחשבה שצריך לתפוס את המציאות ברוחבה ולא להיכנס לפינות לא נעימות, אלא מה? יש אנשים שאוהבים לתפוס את הפינות הלא נעימות באדם, ולא לדון אותו לכף זכות, כמה יודעים מ"העם" את כמות ספריו שהוא הוציא? (למעלה מ50!!!) ועוד אנשים שאפילו לא בחצי גילו, יגידו על דברי הרב, "הבלים", "שיחזור בתשובה", אני לא אומר שאני מסכים עם כל מילה, אבל קצת ענווה, כלפי רב מבוגר בחכמה ובמניין, "אני לא מבין", "הטעו את הרב", "אין דנים אדם בשעת כעסו", אבל בודאי לא לזלזל בו. שנזכה להרבות בכף זכות דווקא בימים אלו שצריך להתחזק באהבת חינם ובמאחד ולא במפריד חן chencorcos gmail.com