שאלה: אמונה: בע"ה אם היית מכיר אותי מן הסתם בחיים לא היית מצפה שאני אשאל שאלה כזו אבל כל הזמן עולות לי שאלות באמונה ואני לא מצליחה למצוא תשובות. אני מפחדת לצאת מהדת ויש לי רגעים שאני באמת רוצה להאמין באלוקים אבל אני מרגישה שאין לי תשבות לשום דבר. מי אמר שיש אלוקים?(אני מניחה שיש מישהו שיצר את העולם הזה כי זה נראה לי הגיוני אבל מי אמר שיש לו את התכונות שאנחנו מייחסים לו? מי אמר שהוא מתעניין בנו? מי אמר שהוא רוצה שנעבוד אותו?) גם אם יש אלוקים מי אמר שהתורה שבכתב היא מאלוקים? היא נראית כמו משהו שבני אדם כתבו עם מערכת חוקים שהתאימה ללפני 3000 שנה (וכן אני מכירה את התשובה שאי אפשר לפברק התגלות המונית -מעמד הר סיני- אבל בתנ"ך עצמו מסופר על המלך יאשיהו שמצא את ספר התורה שנשכח בבית המקדש והתחיל מסע חזרה בתשובה המוני, מי אמר שלא היה בהיסטוריה איזשהו נוכל שהמציא ספר ושיכנע את כולם שהוא תורת אבותינו הקדומה ששכחנו?) גם אם התורה שבכתב נכונה מי אמר שלח יש סמכות להוסיף עוד מצוות וגזרות? להיפך, נראה שזה עובר על לא תוסיפו ולא תגרעו, ומי אמר שאנחנו צריכים להקשיב לרבנים? (והפסוק ועשית ככל אשר יורוך ו לא תסורו ימין ושמאל וכל אלה מדברים בכלל על שופטים במקרה שלא יודעים מה צריך לעשות אין לזה קשר לרבנים) ולמה יש כ"כ הרבה סתירות ביהדות ו1000 גישות שונות לכל דבר? אם התורה היא מהשמיים איך זה שיש רבנים שפוסקים ככה ורבנים שפוסקים אחרת? יצא לי די ארוך אז סליחה על כל החפירות ואני ממש אשמח אם תענה לי ברצינות :)
תשובה: ערכים נקראים  שלי  מפני שבחרתי בהם. אם הם נכפו עלי הם לא  שלי. כך האמונה היא שלך כשאת בוחרת בה. ח מספרים שתחילה התורה נתנה בכפיה (כפה עליהם הר כגיגית) עד שישראל בחרו בתורה בימי אחשוורוש. כדי לאפשר בחירה, הייתה תמיד אפשרות שלא להאמין: בימי התנ"ך - פיתוי של עבודה זרה. בימי ח - חכמת יוון. בימי הביניים, ישראל נרדפו על ידי הנצרות והאסלאם. מתחילת העת החדשה הייתה ההשכלה אלטרנטיבה של כפירה. את האמונה הישראלית אין דרך להכריח, אי אפשר לכפות אותה על השכל. עם זאת יש לאמונת ישראל הרבה מאוד הגיון וכוח שכנוע. אמונה בעם ישראל היא תכונה, כשרון מלידה. כל מי שיש לו נשמה יהודית קשור מטבעו לאלוקי ישראל - האל האחד והיחיד. אבל אפשר לכפור גם בטבע העצמי (כמו מי שיש לו כשרון מוזיקלי והוא בוחר לשחק כדורגל.) לכל ישראלי יש בחירה שלא להאמין, לכן למרות שהכפירה אינה טבעית בישראל, היא אפשרית ובימינו היא גם נפוצה למדי - לצערי הרב. באשר להוכחה משכנעת, מצבו ההיסטורי של עם ישראל בימינו נראה בעיני מופת אמונה בד  ובתורה. אנו חווים רצף של נסים גלויים (אני קורא לכך נסים מפני שאין לתופעות הללו שום תקדים בהיסטוריה): 1. עם יצא לגלות לפני 2000 שנה, התפזר בין ארצות, נרדף והושפל. למרות הפיזור והסבל נשאר קיים לאורך כל הדורות מחובר לעברו וחולם על עתידו. 2. העם התכנס מגלויותיו לשוב לארץ מכורתו. 3. עמד במלחמת שחרור ועוד ניסיונות חוזרים נגדו ולמרות הכל פתח מדינה מבוססת ומתקדמת בחומר ובחברה. מדינה עם שלטון דמוקרטי (יחיד בכל האזור) כלכלה מפוארת וכו  4. שפתו העתיקה (חדלה מקיום כשפה מדוברת) שבה לתחיה והחזירה את הקשר הטבעי החי של בני העם בדורנו אל המקורות הספרותיים (שפת התנ"ך והמשנה היא כיום שפת אם!) 5. (המרכיב המרגש ביותר) כל התופעות הללו נצפו מראש לפני 3000 אלפים שנה על ידי נביאים שאמרו זאת בשם ד. נראה לי שמופת זה משיב על שאלותייך: זו הוכחה שיש מי שמנהיג את העולם. זו הוכחה שתורתו ונביאיו דוברי אמת. המסגרת ששמרה את העם בגולה היתה התורה כפי שח פרשו והדריכו לקיים - זה מחזק את התוקף של ההלכה כדרך ד. המחלוקות בהבנת התורה לא טוענות שיש פרוש נכון אחד, אלא שכל צד במחלוקת מבטא אמת מסוימת, שאינה מבטלת אמת שניה. ביטוי לצדדים השונים שקיימים בתורה. במחלוקות עקרוניות (כמו בית הלל ובית שמאי) יש ביטוי לאמת מורכבת שקיימת בתורה - נכתבו על כך מאמרים רבים. אחרי כל ההסברים העמוקים - אמונה היא ביסודה משהו אישי פנימי - המילה הכי קרובה לקשר הנכון בין אדם ואלוקים   אהבה. אהבה לא מתחזקת בשכל בלבד. צריך שכל כדי לדעת שאתה אוהב את מי שמתאים לך, שאתה בונה קשר עם מי שראוי לך אבל אחרי כל זאת - צריך להשקיע באהבה: להיות קרובים  להקשיב אחד לשני  לעשות אחד למען אהובו. כך בחיזוק הקשר עם ד : להתפלל בהתלהבות, ללמוד בדרך שתחבר אותך לדבר ד, לקיים מצוות בכוונה עמוקה.