שאלה: חברות-ידידות: לרב, אני לומד בתיכון חילוני-הלכתי ללמוד בו בכיתה ז,כשעוד הייתי חילוני,בכיתה ח חזרתי בתשובה ומאז נשארתי שם- אני עכשיו מסיים יא. לפני כחצי שנה התיידדתי מאוד עם נערה מהכיתה שלי. היא ממשפחה מסורתית כזאת, שומרת שבת,חגים משתדלת וכו.דיברנו שעות בפלאפון,התכתבנו הרבה,סיפרנו דברים אישיים אחד לשני. הרגשתי כבר אז שאני מתחיל להרגיש כלפיה רגשות. הייתי מחכה שעות שהיא תשלח הודעה, נפגעתי ממנה כמה פעמים כשהיא לא הזמינה אותי להיות עם החבר ה-מרמז על היחס שלי אליה,שחשוב לי הקשר איתה.אם בת אחרת לא הייתה מזמינה אותי,כנראה שלא הייתי ממש נעלב. קינאתי גם כשהיא העניקה תשומת לב לבנים אחרים. כתבתי לה מכתב של 2 עמודים ליום הולדת וניסיתי לרמוז שם על היחס שלי אליה,היא לא ממש קלטה.אבל היא התרגשה מאוד ואפילו דמעה. שמרתי את הרגשות אליה בפנים, ולא אמרתי לה. רציתי לספר לה ולבקש ממנה שנהיה חברים, יותר מידידים. זה הגיע עד כדי כך שרציתי שהיא תהיה אשתי, רציתי איתה באמת קשר ארוך ואמיתי. אבל ברוך השם ניסיתי לחשוב קצת מה יהיה הלאה, והבנתי שזה יהיה מאוד בעייתי- כי בינתיים אנחנו בני 17, וגם אם מאוד נאהב אחד את השניה, עד שיגיע גיל להתחתן-כי יש עכשיו בית ספר,צבא,לימודים וכו - זה יכול לקחת שנים, ובינתיים יהיה לנו קשה הרי לשמור על נגיעה, ואני יודע שזה עלול להחמיר גם לרצון ליחסים יותר אינטימיים. מה גם שאצטרך לדבר איתה על נושא הנגיעה, ואולי היא בכלל לא תסכים לזה, ולא תרצה להיות איתי בגלל זה. היה לי מאוד קשה לקבל את העובדה שכרגע עדיף שלא נצא ביחד ולא נהיה חברים. זה כאב לי מאוד והטריד אותי במשך חודשים שלמים,במשך כמעט כל היממה חשבתי עליה. ניסיתי להדחיק את הרגשות,לעסוק במה שעסקתי לפני שהתחלתי להרגיש כלפיה רגשות, אבל זה כבר לא היה אותו דבר. זה פשוט שיגע אותי ולא נתן לי מנוחה. הייתה בוכה בגלל זה. היא הייתה במחשבה שלי כמעט כל היום. חשוב להגיד גם שהיא באמת בן אדם טוב- יש לה מידות טובות, היא מנסה לעזור תמיד, היא חכמה וחרוצה ורגישה להפליא. לא חסר לה גם יופי חיצוני. הבנתי שאם אני רוצה איתה קשר אמיתי, ולא סתם, כדאי לחכות לגיל יותר מבוגר. קל להגיד, קשה ליישם. כל פעם שאני רואה את השם שלה, תמונה שלה, כל דבר שקשור אליה אני שוב מוצף רגשות עזים כלפיה. כשיש בית ספר מיד אני חושב שהיא תהיה שם ואני אראה אותה וכו, באמת שקשה לי להוציא אותה מהראש. רציתי לשאול- מה אני צריך לעשות? להפסיק בכלל את הידידות איתה? לא לדבר איתה? לא להיפגש איתה? זה ממש מטריד אותי הנושא. אני באמת רוצה להיות איתה ביחד. היא מאוד מוצאת חן בעיניי. מה אני צריך לחכות עכשיו שנים, עד שאוכל לצאת איתה? זה פשוט לא יוצא לי מהראש. אני יודע שלטובתי ולטובתה זה עדיף, אבל באמת שאני לא מצליח להפסיק לחשוב עליה. אני באמת זקוק לעזרה
תשובה: לשואל קראתי בעיון את דבריך. קשה לענות בלי להכיר היטב אותך, אותה ואת הקשר ביניכם. לכן אומר כמה רעיונות שעלו בי למקרא דבריך, ואתה תראה מה מתאים לך. חברות בין בן לבת בגיל זה היא מאד בעייתית. הרי אינכם הולכים להתחתן בזמן הקרוב. יקח כמה שנים, עד שאתה והיא תגמרו תיכון וצבא. ומה בינתיים? קשה לשמר ולטפח אהבה גדולה, ויחד עם זה לשמור על כללי ההלכה, על איסור נגיעה ואיסור יחוד וכו. זה קשה שבעתיים כשבן זוג אחד דתי ואחד לא, כשבן זוג אחד רוצה לשמור על ככלי ההלכה, והשני לא. בעבר נשאלתי שאלות דומות. המדובר היה על זוג שהם כבר חברים שנה שהתיים, יש בין שניהם אהבה גדולה, והם מתלבטים איך להמשיך הלאה. ההמלצה המקובלת היא להפרד עד שיעשו צבא וכו. אבל קשה להם כיון שהם כבר בתוך קשר נפשי עמוק, ואז יש לנו דילמה. אצלך מדובר על משהו אחר. אתה רוצה בה, אבל היא אינה מאוהבת בך. אין ביניכן קשר נפשי הדדי, אלא חלומות שלך בלבד. אז אין כאן מה לנתק. כאן לכאורה ברור שמה שצריך זה להבין שקשר זה הוא לא בזמן ולא נכון, ולדחות אותו לזמן הראוי. צריך לזכור שהיא נכון לעכשיו כלל אינה יודעת ואינה מעוניינת בקשר. אז למה לטח תקוות? למה להכנס למצב שיהיה יותר מסובך? נראה לי שעליך להתחזק ולהבין שזה לא הזמן ולא המצב הראוי. כשיגיע הזמן, כלומר אחרי שתסיים צבא או ישיבה, תראה אם זה עדיין מעניין אותך. אם כן, תמצא אז את הדרך לפנות אליה, כשאתה והיא כבר בוגרים ויודעים מה אתם רוצים בחיים. ואז אם זה יהיה אכן נכון, זה יתממש. זה מה שעלה בדעתי. תראה אם זה מתאים לך. אפי קיציס