שאלה: מה הסיסמא הזו   קרבת ה    אומרת?: תמיד כשמדברים על המשמעות של התפילה (ולפעמים גם על המשמעות של החיים) מדברים על קשר לקב"ה, על התקרבות לקב"ה. מה זה באמת אומר להתקרב לה? מה זה הקשר הזה? ברור שאי אפשר להרגיש אותו, ברור שזה לא קרבה פיזית, מוחשית, אז מה זה?? (לפעמים זה נשמע לי מן סיסמא לא ברורה כזאת שפותרת את כל השאלות.)
תשובה: לק"י לך! השאלה ששאלת היא שאלה נהדרת! שאלה נהדרת לא רק בגלל הנושא שלה אלא גם האמירה שככה השחלת תוך כדי "זה נשמע לי מן סיסמא לא ברורה כזאת". בתכל ס המשפט הזה הוא נכון. הרבה פעמים אנחנו משתמשים במושגים ואמירות שאולי פעם הבינו את העומק שעומד מאחורי הדברים, אבל היום? מי זוכר ויודע מה זה אומר? גם המושג הזה "להתקרב לה " היא יכולה בהחלט לענות גם כן על כך, וזה באמת יכול להיות מתסכל. כמובן, כשהאמירה הזו היא סיסמא ההקשר שלה גם כן יכולה להיות לא ברורה, בדיוק כמו שכתבת. אז איך מסבירים את זה? אהבת ה  וקירבת ה  את השאלה שלך שאל אותי ילד בכיתה ב  לא מזמן על אהבת ה  ואני רוצה לשתף אותך במה שעניתי לו (כמובן, ברמה יותר גבוה) על השאלה מה זה אהבת ה. נתתי לו משל על שני חברים, דוד ויונתן, שהיו קרובים מאוד עד שיום אחד משפחתו של דוד עזבה לעיר אחרת ומשפחה חדשה, עם בן בשם שאול, נכנסו לביתם. יונתן התגעגע אל דוד נורא, אך ב"ה למד ממנו איך להסביר פנים ולהתנהג בדרך ארץ כך שהוא קיבל את שאול בסבר פנים יפות והתיידד איתו. לא רק שהוא התיידד איתו, הוא גם שיתף אותו בסיפורים על דוד עד ששאול הרגיש כאילו הוא בעצמו חבר קרוב של דוד שאוהב אותו כמו יונתן, אם לא יותר מכך. הסיפור הזה אולי נשמע ילדותי אך הוא מתאר לנו משהו שאולי אנחנו מכירים על עצמנו בכל מיני סיטואציות כאלה ואחרות. פעמים שאנחנו גם אוהבים משהו או מישהו שמעולם לא פגשנו. איך? נפלאות הרגש. הסיפור זה אולי גם יכול לתת לנו צוהר של הבנה לשאלה שלך על קירבת ה. הרי ברור לנו "אין לו דמות הגוף ואינו גוף" אז ודאי שאי אשר להרגיש את ה  פיזית ומוחשית. אז איפה ואיך מתקרבים לה? בלב. נכון, הוא נמצא בכל מקום, אך השאל היא אם אנחנו רואים את ה  בכל מקום. לצערנו, לא תמיד. כשמתקרבים לה  זה לא מצד ה  שמתקרב אלינו אלא כשמו כן הוא "מתקרבים לה " - אנחנו עושים פעולה להתקרב לה. איך? על ידי זה שאנחנו מתחזקים באמונה ורואים את ה  בכל דבר במציאות - בהויה. כשה  "פתאום" נגלה לעינינו במציאות בדברים השונים זה כמו שהוא התקרב אלינו, אף הוא תמיד היה שם, אלא שאנחנו בעצם אלא שהתקרבנו כי פתאום אנחנו רואים אותו. כמו שיש מישהו שעומד במקום כלשהו. הוא שם, אבל הוא לא נראה או שהוא מטושטש בשבילנו. פתאום, כשאנחנו מתקרבים, הוא נראה ויותר ברור. איך זה קשור לתפילה ולמשמעות החיים? התפילה שלנו היא בעצם השיח שלנו עם הקב"ה. אנחנו עומדים לפניו ומדברים איתו. משמעות התפילה היא לא רק לדבר עם ה  ולהוציא מילים מהפה, הרי התפילה עצמה היא עבודה שלב. אי אפשר באמת להתפלל סתם עם מילים אלא צריכים כוונה. הכוונה הזו בנויה ממה שקורה מסיבנו ומהמבט מתוך החיים ועל המציאות, אך דרך עיניים אלוקיות שרואות את מציאות ה  בעולם. לכן, בעצם התפילה אנחנו זוכים ויכולים להתקרב לה  דווקא מתוך חיזוק הקשר שלנו איתו על ידי התפילה וההכנה אליה. זה לא רק בתפילה אלא בכל החיים שלנו והמשמעות שלהם. הרי אנחנו נמצאים פה עם מטרה שה  נתן לנשמה שלנו, שהיא היא חלק אלוק ממעל. המשמעות שלנו היא עמוקה וככל שאנחנו זוכים לעשות אותה יותר סימן שאנחנו גם ממלאים את רצון ה  ובעזהי"ת גם פועלים מתוך אמונה גדולה. זה אומר שאנחנו מגלים את שם ה  בעולם - מפרסמים אותו - ובעצם מעשה זה אנחנו מתקרבים לה  כי הוא כבר לא רחוק אלא נגלה ופחות מטושטש לנו בעיניים ממה שהיה לפני זה. ברור שהדברים שכתבנו הם טיפה גבוהים ומראים שיש גם הרבה עומק נוסף מאחוריהם. אני מקווה שהדברים עזרו לענות על השאלה שלך. כמובן, אם יש עוד שאלות תמיד אפשר לפנות, לשאול, לברר ולהעמיק - בנושא זה או בנושאים אחרים. ישר כח מאוד גדול על השאלה! על הזכות לברר שוב את האימרה הזו שאצל חלקנו אולי באמת הפכה לסיסמא (או תמיד היתה כך). הרבה הצלחה בעבודת ה  ובהתקרבות אל אבינו שבשמים, נתנאל netanelweil gmail.com