שאלה: סתירה נוספת - שחרור עבד עברי: לגבי דיני עבד-עברי נאמר בס הברית: "כי תקנה עבד עברי שש שנים יעבד ובשבעת יצא לחפשי חנם. ואם אמר יאמר העבד אהבתי את אדני את אשתי ואת בני לא אצא חפשי: והגישו אדניו אל האלהים והגישו אל הדלת או אל המזוזה ורצע אדניו את אזנו במרצע ועבדו לעלם" (שמות כא,ב-ו). ובדומה נאמר : "כי ימכר לך אחיך העברי או העבריה ועבדך שש שנים ובשנה השביעת תשלחנו חפשי מעמך. והיה כי יאמר אליך לא אצא מעמך כי אהבך ואת ביתך כי טוב לו עמך: ולקחת את המרצע ונתתה באזנו ובדלת והיה לך עבד עולם" (דברים טו,יב-יז). לעומת זאת בס"כ נאמר "וכי ימוך אחיך עמך ונמכר לך לא תעבד בו עבדת עבד: כשכיר כתושב יהיה עמך עד שנת היבל יעבד עמך: ויצא מעמך הוא ובניו עמו ושב אל משפחתו ואל אחזת אבתיו ישוב: כי עבדי הם אשר הוצאתי אתם מארץ מצרים לא ימכרו ממכרת עבד: לא תרדה בו בפרך ויראת מאלהיך" (ויקרא כה,לא-מג). עד כה אין זכר לכך שעבד-עברי משתחרר לאחר 6 שנים, במקום זאת נאמר שמשתחרר בשנת היובל. וראה ההמשך: "ועבדך ואמתך אשר יהיו לך מאת הגוים אשר סביבתיכם מהם תקנו עבד ואמה: וגם מבני התושבים הגרים עמכם מהם תקנו וממשפחתם אשר עמכם אשר הולידו בארצכם והיו לכם לאחזה: והתנחלתם אתם לבניכם אחריכם לרשת אחזה לעלם בהם תעבדו ובאחיכם בני ישראל איש באחיו לא תרדה בו בפרך" (שם,מד-מו). בקטע זה מודגש שעבד-עברי תמיד משתחרר ביובל, ואינו "עבד-עולם" (בניגוד לעבד-נכרי). מה שסותר את דין הרציעה שבס הברית וס"ד, שהעבד נרצע ונותר עבד לעולם. בהמשך הדברים נאמר עוד "וכי תשיג יד גר ותושב עמך ומך אחיך עמו ונמכר לגר תושב עמך או לעקר משפחת גר: אחרי נמכר גאלה תהיה לו אחד מאחיו יגאלנו: או דדו או בן דדו יגאלנו או משאר בשרו ממשפחתו יגאלנו או השיגה ידו ונגאל: וחשב עם קנהו משנת המכרו לו עד שנת היבל והיה כסף ממכרו במספר שנים כימי שכיר יהיה עמו: אם עוד רבות בשנים לפיהן ישיב גאלתו מכסף מקנתו: ואם מעט נשאר בשנים עד שנת היבל וחשב לו כפי שניו ישיב את גאלתו: כשכיר שנה בשנה יהיה עמו לא ירדנו בפרך לעיניך: ואם לא יגאל באלה ויצא בשנת היבל הוא ובניו עמו" (ויקרא כה,לט-נד). גם לפי המשתמע לכאורה מדברים אלו, אין העבד משתחרר אחרי 6 שנים, שכן גם אם נותרו לו "עוד רבות בשנים" עד היובל, אם לא גאלו אותו, נותר עבד עד היובל. כיצד עונים כך? ב השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "סתירה בתורה? האם מותר להקריב על מות בארץ או לא?"
תשובה: לשואל ח אומרים (ירושלמי פאה פ"א, ה"א): "אמר רבי מנא: 'כי לא דבר רק הוא מכם', ואם הוא רק - מכם הוא. למה? שאין אתם יגיעין בתורה. 'כי הוא חייכם' - אימתי הוא חייכם? כשאתם יגיעים בו". דברי תורתנו הקדושה שלמים בתכלית השלמות, וגם אם למראית עין נדמה לנו שישנה סתירה כזו או אחרת, החיסרון הוא בנו ולא חלילה בתורה, וסימן הוא שלא עייננו כראוי. וכעת לשאלתך אודות דיני העבדים: דין הוא שעבד עברי יוצא לחרות בארבעה דברים: א. כעבור שש שנים מיום המכירה - אם מכרוהו בית דין, ואם מכר את עצמו - כעבור זמן המכירה  ב. בשנת היובל  ג. אם השיגה ידו לפדות את עצמו, מחלקים את סכום דמי ממכרו למניין השנים שנמכר, וגורע מן הכסף את דמי השנים שעבד, ומחזיר לאדונו את השאר ויוצא לחרות  ד. בשטר שחרור שהאדון כותב לו ונותנו בידו. מה שנאמר בספר ויקרא (כה, א) "עד שנת היבל יעבד עמך", הכוונה היא, לכל היותר עד שנת היובל, שכן שנת יובל משחררת גם אם העבד חפץ להישאר בעבדותו. לעומתו, עבד כנעני, אין שנת יובל משחררת אתו, ועקרונית ניתן לשעבד אתו ללא הגבלה של זמן. פסוקים מז-נה בספר ויקרא עוסקים בישראל שמכר את עצמו לגוי שגר בארץ ישראל והוא "גר תושב". במקרה זה חלה חובה על קרוביו לגאול אותו מן הגוי ולשחרר אותו מעבדותו. על מנת לשחררו מוטל על הקרובים לשלם לאדון הגוי את עלות העבד מיום גאולתו ועד שנת היובל, שכן גם עבד עברי שמכר את עצמו לגר תושב, חייב האדון להוציא אותו לחופשי בשנת היובל, כי האדון הגוי, בגלל היותו "גר תושב", הוא מחויב למשפט התורה שמונהג בארץ. נאמנה