שאלה: מקום האשה ביהדות: דברי הרב בנושא השירות הלאומי עוררו אצלי כמה שאלות, אחת מטענות הרב כפי שהבנתי היא שמכיוון שבנות עושות שרות לאומי הן ניגשות ללימודים מאוחר יותר ומתחתנות מאוחר יותר. קשה לי מאד להבין זאת. אני למדתי באולפנא עם רמה דתית גבוהה ביותר ואפילו החברות החזקות ביותר בשכבה שלי (מבחינה דתית) לא היו מוכנות מבחינה רגשית להתחתן בסוף השמינית. נראה לי שהרבה מהבנות הולכות לשרות לאומי פשוט כי הן באמת ובתמים לא מוכנות עדיין. יש לי שתי חברות שהתחתנו מיד אחרי שרות לאומי. לשניהן ברוך השם יש שני ילדים. לאחת מהן אין תעודת בגרות ולכן גם אין לה מקצוע והיא ובעלה נתמכים על ידי ההורים וכמובן המדינה. השניה חיה בעוני מחפיר עד כדי כך שהמקרר שלהם בבית פשוט ריק. האם זה האידיאל שלנו, הרי ידוע שמאד קשה להתקבל ללימודים בלי עשיית שנה אחת של שרות לפחות ויש מקומות עבודה שדורשים שנתיים. למה להוסיף עוד קשיים כשגם ככה קשה להתפרנס במדינה כיום, חוץ מזה שכמעט כל מקום היום דורש ציונים מינימלים בבגרות על מנת להתקבל. החברה שלי אומנם השקיעה את רוב זמנה בהתפתחות הרוחנית שלה וכל הזמן ציינה שהכי חשוב להתחתן אבל עכשיו אין לה איך למצוא עבודה נורמלית. היא אפילו לא תוכל להיות מורה. זה האידיאל, הרב הביא בטור שלו הרבה חישובים דמוגרפים וו וגם ענין זה נראה לי תמוה. הרי לא מביאים ילד לעולם כי צריך. ילד צריך לבוא להורים שמסוגלים רגשית לטפל בו ולחנך אותו. עדיף ללדת 3 ילדים אבל להשקיע בהם כמו שצריך מאשר ללדת 7 ילדים ולצפות שהילדה בת העשר תחליף כל היום חיתולים לתינוקת במקום להיות ילדה. גם לגבי האישה במשפחה הרגשתי מעט חוסר נוחות. לפי מה שהבנתי בשנים הראשונות האישה צריכה "לקרוע את עצמה" בין הלימודים האקדמיים, העבודה (על מנת לפרנס) והילדים בעוד שהבעל יושב כל היום ולומד תורה ואחר כך לקרוע את עצמה עוד כמה שנים כשהבעל לומד לתואר (ואז היא צריכה לעבוד כפול כיד לפרנס גם את לימודיו וגם את כל הילדים) ובסוף כשהוא סוף סוף יוצא ללמוד היא יכולה לסגת לתוך ביתה ולבלות את כל יומה בטיפול בבית. מה לגבי רצון האישה, מה אם אני רוצה למשל לעשות תואר שני, כל זה נראה כל כך גדול עלי. אני גדלתי בבית שבו אבי בעיקר פרנס וזה היה נראה לי מאד הגיוני ופתאום אני מגלה שהאישה אמורה לפרנס ולטפל בילדים ובבית השנים הראשונות (שהן הכי קשות) והבעל דווקא לא, תמיד לימדו אותי שהדת שלנו היא לא דת סגפנית. איני רוצה שהילדים שלי יחיו כל הזמן בעוני. זה חלום שלי שכל ילד ילמד לנגן על כלי נגינה ושאני אוכל באמת להעניק להם יותר מהצרכים הבסיסיים. האם יש בכלל מקום לכל זה?
תשובה: אינני רוצה לפגוע, אבל יש לי חשש שלא קראת את כל דברי, כי הם היו מכוונים ממש לפתור את הבעיות שהעלת. כך כתבתי במאמר הראשון: "הבעיה המרכזית שנוצרת בעקבות השירות הלאומי, שתחילת הלימודים להשכלה גבוהה נדחים בשנה עד שנתיים. וכשחלק מהבנות מוסיפות עוד שנה למדרשה, יוצא שרוב הבנות מתחילות כיום את הלימודים באוניברסיטאות ובמכללות בגיל עשרים לערך. וכיוון שגיל עשרים הוא כבר הגיל שבו מתאים להתחיל לחשוב על נישואין, נוצרת התנגשות משמעותית בין הנישואין והלימודים. יש בנות שמחליטות לדחות את הנישואין עד לקראת סיום תקופת הלימודים, ויש בנות שמחליטות להינשא בלא להתחשב בהתנגשות שתיווצר בין הלימודים למשימות המשפחתיות. לבנות שגדלו במשפחות מעוטות הכנסה הבעיה כאובה במיוחד. כפי שארחיב בהמשך, פעמים שהחלטה על נישואין תשלול מהן את האפשרות ללמוד מקצוע מכובד, ופעמים שהחלטה על לימוד מקצוע מכובד תגרום להן שיישארו רווקות למשך שנים רבות, ומיעוטן אף לא יזכו כלל להינשא". לכן הצעתי שיתחילו לימודים באוניברסיטה מיד לאחר י"ב, כדי שבגיל 21 יסיימו תואר ראשון, ואז יתחתנו, והנישואין לא יפגעו ביכולתן לבטא את כשרונן. יותר מזה, זה יקל על מי שמתאימה לעשות תואר שני ושלישי. לגבי החישוב הדמוגרפי, היה כתוב במפורש בסוף הדברים: "חובה להדגיש, אין בדברים אלו תביעה כלפי כל בחור ובחורה לאבד את אישיותם המיוחדת, לבטל את כל תוכניותיהם, ולהתייצב בשורה לקראת הנישואין, לא משנה עם מי העיקר להתחתן למען הגדלתו של העם היהודי. האדם אינו מספר סטטיסטי. הבחירה החופשית היא צלם אלוקים שבו. וכל אדם צריך לממש את כשרונותיו לטובה. וישנם ערכים רבים, כדוגמת לימוד התורה, גמילות חסדים, פיתוח המידות הטובות, בירורים אישיים, ישוב הארץ, לימוד מדע, ועוד. אחד מהערכים החשובים הוא הולדת הבנים, אבל הוא בהחלט לא היחיד. וכך אנו מוצאים בהלכה: חובה על היחיד להינשא ולהוליד בן ובת. מעבר לכך, אף שיש מצווה גדולה, אין חובה. לפיכך אין לבוא לבנות בתביעה להקדים את גיל נישואיהן, אבל אפשר להמליץ על כך, ובודאי שצריך לתמוך ולעודד את הרוצות בכך. הרי כולנו יודעים שיש בנות שמעדיפות להתחתן בגיל צעיר יותר, מדוע שלא נקל עליהן לממש את רצונן. לטובת עצמן ולטובת עמם. אם מתוך ששת אלפי הבנות שמשרתות ב"שירות לאומי" יהיו אלפיים שירצו להתחיל מיד בלימודים או בעבודה, ועל ידי כך להקדים את נישואיהן. מדוע שלא נעודדם לכך. ואפילו אם יהיו רק מאתיים שירצו בכך, מדוע שלא נעודדם, או לכל הפחות נכבד את רצונן. וכי הגידול הדמוגרפי הצפוי עקב כך אינו חשוב בעינינו". כפי שכבר ציינתי יש לי חשש שלא קראת את כל דברי או גרוע מכך - יש לך דעה קדומה על דעתי, ואת יודעת מראש למה אני מתכוון למרות שלא כתבתי כך בפירוש, ועל כך את שואלת.