LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: נתינת מאכל עטוף באלומיניום על הפלטה: האם מותר להניח על הפלטה מאכל עטוף בתוך נייר אלומיניום, או שהדבר אסור משום הטמנה?
תשובה: יש לחלק בין שני מצבים: א) אם העטיפה בנייר האלומיניום איננה לצורך שמירה על חום המאכל (אלא לצורך הגנה מפני לכלוך המאכל או הפלטה, או כדי שהמאכל לא יתפורר) - הדבר מותר. (כמבואר בשו"ע סימן רנז סעיף ב, וכן בשמירת שבת כהלכתה פרק א' הערה רנד). ב) אם עטפו את המאכל לצורך שמירה על החום - נחלקו בכך הפוסקים: 1. לדעת האגרות משה (חלק ד סימן עד אות ג) והגרש"ז אויערבך זצ"ל (שש"כ פרק ז, הערה רנד) יש בכך איסור הטמנה. 2. לדעת הרב אלישיב זצ"ל (מאור השבת, סימן ב הערה נא) ויבלט"א הרב ליאור שליט"א (בתשובה באתר) - אין בכך הטמנה, כיוון שהאלומיניום נידון כ"כלי" של המאכל, וחכמים גזרו שלא להטמין כלי בבגד, אך לא גזרו שלא להטמין אוכל בכלי. הרב עודד מילר
שאלה: טעות בפרשת שקלים: ציבור שטעו, וקראו בר"ח אדר שחל בשבת את פרשת "שקלים" בספר התורה השני, (שהרי דינם שיקראו בספר התורה השלישי את הקריאה של שבת ר"ח, ויפטירו את הפטרת "השמים כסאי") שאין להם בבית הכנסת אלא ספר נביא אחד שבו נמצאת רק הפטרת "שקלים" ולא הפטרת "השמים כסאי", מה דינם?
תשובה: יפטירו 'השמים כסאי'. (למרות שיש שנשארו בצ"ע). ה' יצליח דרכך.
שאלה: זמני ביעור שביעית: אחר עיון מעט בדיני ביעור לא הבנו בדיוק מהם זמני הביעור המצויינים בלוחות, הרי לא ידוע מהו זמן הביעור ויום הביעור המדוייק, האם כל כוונת הלוחות לכתוב את טווח הזמנים שבו יש ספק האם אז זמן הביעור ויש לנהוג בזמן זה כהפקר כדברי החזו"א (סדר השמיטה ה ) או הגרש"ז (מנח"ש נא יח)? בנוסף, לא מצינו בלוחות הבדלים בין האיזורים השונים עפ"י מה שהתבאר במשנה?
תשובה: וברכת ד' א. הזמנים הם תחילת הביעור שכלה לחיה מהשדה. וכ"א יעשה כפי הוראת רבותיו בצורת הביעור. ב. כשם שמצאנו בחרובים, זיתים ותמרים שלא הלכו לפי שלש ארצות (לפי הר"ש פ"ט מ"ג, ועיין שבת הארץ פ"ז הי"א הערה 6), ויש שהוסיפו כן בענבים וגרוגרות, שכל אלו דברים יבשים המעוברים ממקום למקום, ועל כן כל ארץ ישראל אחת היא, כן גם בימינו לגבי כל הפירות כל ארץ ישראל אחת היא, ואין כל חילוק בזמנים בין ג' ארצות, ועל כן הזמן הוא אחד, ולא ראינו חיות שעוברות מארץ לארץ. וכבר ראיתי שאלה זו באמונת עתיך גליון 107 הערה 16, קחנו משם. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: קידוש בשבת בבוקר על ליקר כשר: לכבוד הרבנים. במשפחתנו - אשכנזים מטרנסילבניה - מקובל מזה כשלושה דורות שבשבת בבוקר אנחנו מקדשים על ליקר. האם יש מקור למנהג זה? חוץ מ"כמנהג אבותיו". האם יש על מי לסמוך? בכבוד, ותזכו למצוות.
תשובה: מנהג ידוע אך אין מצוה להמשיך אותו יין עדיף לכל הדעות אם עושים על ליקר צריך למלא גביע המכיל רביעית ולחלק את המשקה בין המסובים שביחד ישתו רביעית
שאלה: הקלטת שיחות אוטומטית בנייד : לכבוד הרב, אבקש את פסיקת הרב בנושא הבא: האם אסור או מותר להקליט שיחות בטלפון סלולארי (נייד)? קיימת אפליקציה חינמית ב מכשירים חכמים, המאפשרת הקלטת אוטומטית של כל השיחות הנכנסות ויוצאות. אני משתמש באפליקציה זו, והיא מסייעת לי רבות במהלך עבודתי. מהלך השיחה לא נקטע לצורך כתיבת נוסחים, שמות, מספרי טלפון וכו. בגמר השיחה, אני כותב את המידע הדרוש לי, בהסתמך על האזנה לשיחה המוקלטת. התופעה נפוצה, ככלי עזר בעבודה. ידיד חרדי העיר לי שרצוי לבדוק אם אין בכך איסור הלכתית. רבים בציבור נזהרים בכתיבת דוא"ל, אולם אינם מודעים לעובדה ששיחתם מוקלטת. יתכן ופרסום הנושא, יגביר את המודעות והצורך בשמירת הלשון במהלך שיחת טלפון, מתוך הבנה שגם בשיחה המילים אינם מרחפות באוויר ונעלמות. "מגיד לאדם מה שיחו" (עמוס ד,יג)--אמרו חכמים, אפילו שיחה קלה שבין איש לאשתו עתיד ליתן עליה את הדין. כבר אמר רבי יוחנן בן זכאי, יהי רצון שיהא מורא שמים עליכם כמורא בני אדם. ידע הציבור שלא רק הקב"ה מקליט, אלא התופעה נפוצה כאן ועכשיו. בכבוד רב,
תשובה: : אם אין לך אומדנא שהאדם המוקלט מקפיד על הקלטתו אין כאן איסור. במקרה שאין ידיעה מיוחדת ניתן להקליט.
שאלה: הכשרת תבנית פורמייקה בעזרת חימומה בתנור: נכנסתי לבית שכור, וישנה כאן תבנית פורמייקה אשמח להשתמש בה הבנתי שניתן להתיר הכשרת פורמייקה גם לבני אשכנז אין לי כלי שבתוכו אני יכול להגעיל אותה האם חימומה של התבנית בתנור, יכולה להוות תחליף להגעלה (והשימוש בה הרי היה בדיוק כזה, בתנור)
תשובה: ב"ה תבנית שאופים בתוכה צריכה ליבון ואי אפשר ללבן פורמייקה. הרב חגי בר גיורא
שאלה: מנהג יוצאי מצרים: הרב על התשובה,! הרב יכול להרחיב קצת? באיזה סימן ומה,. והאם יש מעין "קיצו"ע ליוצאי מצרים"? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "ברכה על ברקים ורעמים למנהג יהודי מצרים"
תשובה: בספר "נהר מצרים" מביא במקומות רבים שכך פסק החיד"א ולכן יש ללכת אחריו. ומכאן שדברי החיד"א מקובלים עליו, ובמקומות שהוא לא גילה דעתו אפשר לפסוק כהחיד"א.
שאלה: למה לא לתמוך בבית היהודי?: למדתי ב"מרכז הרב" ועד היום אני לומד מתלמידיו ותלמידי תלמידיו של הרצי"ה זצ"ל. לימדתם אותנו: שהאחדות בישראל היא יסוד ביהדות. והפילוג הוא כעבודה זרה ממש. שאהבת ישראל היא ללא תנאי. אוהב את הבריות ומקרבם לתורה. לא "על מנת.". שציבור מורכב מגוונים שונים. צבו"ר, ראשי תיבות: צדיקים בינוניים ורשעים. לימדתם אותנו את המושג "תינוק שנשבה", ושיש להפריד בין נשמת האדם למעשיו. למדנו על תהליך הגאולה, ושזו באה גם על-ידי "אוכלי טרפות"- וגם זה רצון ד. ש"כל תפילה שאין בה מפושעי ישראל אינה תפילה", כמו חלבנה שריחה רע לקטורת. שהכלל חשוב מהפרטים המרכיבים אותו. וטובת הכלל היא הקובעת. שיש כופרים בגאולת ישראל בדורנו, שקוראים לכל מי שלא כמותם כופרים. שכל הפוסל במומו הוא פוסל. ואסור להשמיץ ולפסול. לימדתם אותנו על ה"תורה הגואלת", ועוד ועוד דברים מרוממים וקדושים. שאלה: כל זה עדיין אמתי? "האמת היא נצח" (כפי שלימדתם אותנו) או שנטרפו הקלפים? כשהרב צבי יהודה זצ"ל תמך במפד"ל הישנה הוא בדק בציציות של חבריה, האם נשותיהם הלכו בכיסוי ראש או הם עצמם שמרו נגיעה וכד? למה יש כל כך הרבה דעות שונות בין הרבנים שלנו בענין בתקופה זו של הבחירות? אחרון התלמידים הצמא לתשובתכם
תשובה: בוודאי שצריך לאהוב וללמד זכות על כולם, אבל בשאלה של נבחרי ציבור שינהיגו את העם אמר הרצי"ה שציבור הוא כשהצדיקים בראש ואח"כ הבינונים והרשעים. כשהרשעים בראש זה ר"ת רוב"ץ תחת משאו. עם כל זה יכולות להיות דעות שונות מי ראוי יותר מצד יראת שמים וכשרונות גם יחד, ובתנאי מפורש שלא לפגוע ולזלזל באחרים. יתן ד' ונזכה שהרבנים תלמידי הרצי"ה ישבו יחד יביעו את דעתם ויסכימו לקבל את דעת הרוב ובזאת נינצל מצער הפילוגים.
שאלה: פסיעה גסה: לרב למדתי כעת את דף י בפרק ראשון-"מאימתי", של מסכת תענית. נתקלתי שם בכתוב "דאמר מר: פסיעה גסה נוטלת אחד מחמש מאות ממאור עיניו של אדם". ובפירושו של שטיינזלץ נכתב- "וכיון שהיא מזיקה לעיניים מוטב שלא להתאמץ ולמהר". האם יש ביסוס ביולוגי לדבר? מהי בדיוק פסיעה גסה- האם כפשוטו הכוונה לצעדים גדולים או שמא להליכה מהירה? והאם הליכה זו אכן נחשבת לפוגעת בראייה? (ביסוס מדעי מחקרי כלשהו יעזור לי מאוד) ב מראש. לצורך הכוונה מדויקת- נמצא באמצעו של עמוד ב.
תשובה: קיימת קביעה מדעית שהגדלת המהירות הזוויתית בין המשקיף לבין העצם הנשקף, גורמת לירידה בחדות הראיה, ויתכן שזהו ההסבר למאמר ח. (מובא בתחומין חלק ג' עמ' 194 הערה 81) פסיעה שהיא יותר מאמה (כ-50 ס"מ) נחשבת פסיעה גסה. המשנה ברורה (סימן שא ס"ק ג') כתב ששיעור זה הוא באדם בינוני ששיעור פסיעה בינונית שלו הוא אמה, אך שיעור זה ישתנה לאדם גדול או קטן יותר והכל לפי אורך וקוצר רגליו של האדם.  הרמב"ם (הלכות דעות פרק ה' הלכה ח') כתב את האיסור של פסיעה גסה רק ביחס לתלמיד חכם, וטעמו שלא ינהג כמנהג המשוגעים. יום טוב
שאלה: למה החרדים לא מתגייסים?: ככל מחלוקת פוסקים, בתור אדם השואף להבין אמיתה של תורה אני חוקר ומעמיק להבין היטב את שתי הסברות ונותן את כל כוחי לנושא. אני באמת רוצה תשובה בתור בחור משיבת הסדר, מהי סברת החזו א והגר ע יוסף ושאר הרבנים החרדים שמורים ללמוד בישיבה כל חייהם ולא להתגייס לצה ל אפילו לא כמו שעושים בישיבות הגבוהות בגיל מבוגר?
תשובה: ישנם שחששו שבחורים יתגייסו לצבא כדי שלא יכשלו בכשרות או באיסורי עריות ובכלל מגע עם אנשים רחוקים. אבל ידוע שהגר"ע יוסף לא שלל הליכה לצבא לגמרי שהרי בנו וכמדומה לי גם חתניו שרתו בצבא בידיעתו והסכמתו.
שאלה: מעשר כספים כשיש חובות: אנחנו משתדלים להפריש בכל חודש מעשר כספים כמה שנים, ב"ה. עכשיו הגענו לתקופה של מינוס משמעותי למעלה מ 10,000 שקלים אנחנו מתלבטים אם לעשות הקפאה בתרומות שלנו, כדי לחזור למצב מאוזן. ישנן צדקות שהתחייבנו עליהן אבל אנחנו יכולים להקפיא את הת ולחזור לתת בתקופה מאוחרת יותר שאלתינו היא הן מהבחינה ההלכתית, האם זה ראוי? אנחנו לא חיים בצימצום ברמה של לחם ומרגרינה אבל גם לא עם מותרות, וישנם דברים רבים שאנו מונעים מעצמינו בגלל הצד הכלכלי. השאלה השניה היא מהפן הרוחני, שהרי אמרו ח "עשר תעשר" בשביל שתתעשר, ואולי בזה שאנו מצמצמים את הצדקה אנו מצמצמים את הברכה. בברכת התורה
תשובה: בודאי שאתם רשאים וגם צריכים לצמצם את מתן המעשר עד שתגיעו לאיזון כלכלי אבל קצת לתת צדקה צריך. ואין לחשוש ממיעוט הברכה כי אין חיוב לתת צדקה כשאדם חייב לאנשים, קודם יש לו לפרוע חוב ואח"כ לתת צדקה. ובע"ה עוד תזכו ותעשירו ותתנו הרבה צדקה.
שאלה: אודות שלמה שנשא את בת פרעה: לכבוד הרב, ראיתי בברכות דף ח ע"א - שלכאורה יש איזשהוא חטא בנשיאת שלמה את בת פרעה: "ואמר רבי חיא בר אמי משמיה דעולא לעולם ידור אדם במקום רבו שכל זמן ששמעי בן גרא קים לא נשא שלמה את בת פרעה". מה דעת כבוד הרב? ישר כח ותזכו למצוות השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "חטא שלמה - האם חטא?"
תשובה: לשואל במסכת סנהדרין (כא ע"ב) קובעים ח באופן מפורש יותר כי שלמה המלך נכשל "שתי מקראות נתגלו טעמם ונכשל בהם גדול העולם.", אך יחד עם זאת אומרים ח (שבת נו ע"ב): "כל האומר שלמה חטא אינו אלא טועה", ומכאן אנו למדים שגם אותם כישלונות שח מעידים עליהם לא נבעו אצל שלמה מהליכה שפלה אחר יצרים ותאוות ח"ו, אלא מתוך מגמות רוחניות עליונות שלמפרע התברר שטרם הגיע זמנן. שלמה המלך ביקש להרחיב את ממלכת ישראל ולהפוך אותה להיות אור לכל הגויים, אך העולם לא היה בשל לכך, והניסיון הוליד כישלון (ראה הרחבה של הדברים בספר "אורות מציון" של הרב אליהו מאלי). נאמנה
שאלה: שאלה אודות הגית הרמ"א: ישר כח לרב, רציתי לשאול אודות הגית הרמ"א שמעתי שהוגים את השם כמו רומ"א מה הנכון. האם משנה כי הוא ראשי תיבות? ישר כח ותזכו למצוות
תשובה: לשואל מקובל להגות הרמ"א. נאמנה
שאלה: ברכת הגומל לאחר זמן רב: במוצ"ש לפני שלושה שבתות נסעתי נסיעה יוצר מ72 דקות. ורק עכשיו נזכרתי שלא בירכתי הגומל. האם אני יכול לברך הגומל על אותה נסיעה, בעז"ה בשבת מחרתיים, לאחר שלושה שבועות?
תשובה: קורבן צריך לתת, והתחליף הוא ברכת הגומל. צריך לברך.
שאלה: ביצוע יצירות אומנות בחוה"מ : בחוה"מ פסח מתוכנן בישוב שלנו יום חגיגי. אחד הדברים שמתוכננים הוא הבאת אומנים להקמת מיצגים בנושא 7 המינים בעזרת התושבים, ילדים והאורחים. המטרה היא שהמיצגים ישארו כפיסול סביבתי במספר נקודות בישוב שיהפכו לפינות משחק לילדים בהמשך. שאלתנו היא האם מותר להקים וליצור מיצגים אלו בעזרת האומנים במהלך חוה"מ פסח. לתשובת הרב נודה
תשובה: זה יצירה אומנותית. מה שהתירו זה יריד שאם לא עכשיו אימתי, כאן אני לא רואה את הכרחיות העניין.
שאלה: דין מחבת רותח שנשטף בסקוץ  בשרי: הכנתי מאכל פרווה במחבת פרווה. הוצאתי אותו מהאש וכשהוא היה חם שטפתי אותו בסקוץ (ברזלית) בשרי. יש לציין שהמחבת הזה מיועד לחלבי, למרות שעדיין לא נעשה בו שימוש חלבי. מה דינו של המחבת?
תשובה: אני משער שעל הסקוץ  הבשרי לא היו חתיכות בשר, או לכלוך בשרי ניכר. וגם אם היה - הרי הוא כבר היה פגום בגלל הסבון והלכלוך וכו'. על כן ניתן להשתמש במחבת לשימוש חלבי, וכל שכן שניתן להמשיך להשתמש בה כפרווה. הרב עודד מילר
שאלה: להעביר שתיל בשמיטה: האם מותר להעביר שתיל מהגביע בו הוא נקנה אל תוך אדנית עם חול??
תשובה: וברכת ד' רק במצע מנותק וגג מעליו, אבל בתאים אחרים אין להעביר. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: חזרה ליהדות של יהודי שהתנצר: האם יהודי שהתנצר יכול לחזור ליהדותו כבתחילה? ואם לא, מה עליו לעשות ע"מ לתקן את דרכו?
תשובה: : יהודי שהתנצר הוא נחשב כיהודי משומד. באופן עקרוני גם משומד יכול לחזור בתשובה. אולם תשובתו קשה מסתם עושה עבירה. בדעת הרמ' מצאנו סתירה האם מקבלים את תשובתו או שאין מקבלם תשובתו. ויש שחילקו בין התשובה כלפי שמים שמתקבלת לבין התשובה כלפי בני אדם שלא מתקבלת. כך הובא בשו"ת הרמ' ס' שס"ד: וזה המאמר האחרון  בהלכות תשובה  הוא, שאם שבו באמת במה שבינם לבין בוראם, יש להם חלק לעולם הבא, וזה דין בדבר מה שבינם לבין בוראם. וזה הראשון  בהלכות עבודה זרה  בדבר מה שבינם לבין בני האדם. וכתב משה. ובשו"ת רדב"ז בח"ה ס' ס"ה כתב: וטעמא דמלתא   וטעם הדבר : כיון שהם תרים אחר מחשבות לבם ועוברים על דברי תורה בשאט נפש, לפי שהמצות בזויות בעיניהם, היום אומר לו לבו לשוב בתשובה, ולמחר אומר לו מה בצע בתשובה, ויחזור לסורו. ונמצא, כיון שהוא תר אחר מחשבות לבו, אין אנו בטוחים בו. והמקרא אשר הביא הרב  הרמב"ם  לראיה מעיד על כונתו, שנאמר: "כל באיה לא ישובון ולא ישיגו ארחות חיים", כלומר לא ישובון בתשובה שלימה, ולכן לא ישיגו ארחות חיים. ומה שכתב: "אין מקבלין אותם בתשובה לעולם", הכי קאמר   כך אמר : אין מקבלין אותם להחזיקן בבעלי תשובה. ואפשר שלזה כיון הרב במלת "לעולם", כלומר אין מקבלין אותם להיות תשובתם לעולם. אולם הכס"מ בהלכות תשובה, פרק ג, הלכה יד הביא בשם הרמ"ך: כתב הרמ"ך: תימה הוא זה, דהא מפורש בגמרא בהדיא   במפורש  דמקבלין  את תשובתו של המשומד  אבל אינו מאריך ימים, דכל דפריש ממינות מת מיד, ורב חסדא היה מקבלן בתשובה, ואמר להו: 'טרחו לה בזוודתא'   הכינו לה תכריכים. והכי פירושא דקרא   הפסוק : אף על פי שישובון לא ישיגו. ומי יוכל לומר שלא נקבל לכל בעלי תשובה? וצ"ע עכ"ל. לדעת כולם כשחוזר בתשובה הוא אינו צריך לעבור תהליך של גיור. אולם נחלקו השו"ע לעומת הרמ"א האם צריך לטבול או שאינו צריך לטבול.  יורה דעה ס' רס"ז סע' ח' וס' רס"ח סע' יב  גם הרמ"א שכתב שצריך לטבול, אין הכוונה טבילה שהיא לעיכובא אלא רק טבילה של מעלה ותשובה.  ע"פ מג"א שכ"ו ס"ק ח'   וע' עוד במקורות דלהלן ראה: שו"ת רדב"ז, חלק ג, סימן תטו  באר היטב, אורח חיים, סימן קצט, ס"ק א  שו"ת ציץ אליעזר, חלק יג, סימן צג. וראה שו"ת דברי יציב (לעיל, הערה 46) אות ג, שמעלה אפשרות שלאותן הדעות שדינו של מומר כנוכרי לכל דבר, הטבילה היא מן התורה ומעכבת את חזרתו ליהדות.
שאלה: מזון לתוכים כשר לפסח: האם אפשר לתת את האוכל של התוכים, שזה דוחן עם כופתיות (תערובת) גם בפסח?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה דוחן הוא קיטנית ולא חמץ. צריך לבדוק את שאר המרכיבים. הרב חגי בר גיורא
שאלה: אמירת שמות מלאכים: ידוע שרצוי להימנע מלומר שמות של מלאכים מסוימים כמו (סמאל,לילית) האם כדאי להימנע מלומר גם מילים שבתוכם נמצאים השמות וממילא אדם אומר אותם דרך אגב. כמו עבירה פלילית או רכיבה לילית?
תשובה: אם אין הכוונה לשמות הנזכרים אין חשש להזכיר אותם במבטא ובמובן האחר שאין בו שום רמז לאותן שמות, ואם אדם רוצה להוסיף זהירות יזהר בעיקר משם הסמ'. וד' ישמור רגלי חסידיו.
שאלה: לשון הרע על נפטר, ולשון הרע בצחוק: 1. בחפץ חיים ח-ט כתוב שאסור לספר לשון הרע על מתים, והלא לשון הרע זה על אמת, ואם כן יש ספק כאן אם זה מעשה עמך או לא, וספק דאורייתא לחומרא. איך זה מסתדר? 2.שאלה נוספת - לשון הרע ללא כונה לגנאי, אלא שנאמרו דברי גנאי, כמו בדיחות על מגזרים ועדות וכו הרי זה לשון הרע מהתורה לכל דבר, כמו שכתוב בחפץ חיים ג ג ומביא את הרמב"ם (ששם מובא ירושלמי) היד הקטנה, רש"י על התורה, ר יונה ורמב"ן, יש רבנים שמתירים דבר כזה? אם כן, מה מקורותיהם? וגם במקומות שלא מקבלים את הגנאי אלא רק צוחקים ושוכחים את הנקודה, הלא זה כמו לירות חץ ולהגיד: לא יריתי תראה הוא מתנהג כרגיל. כן ירית. וגם אם זה פצפון - זה אסור, אין לזה שיעור. וגם במקומות שיש ספק אם זה ישמע כגנאי וייבלע אסור כי ספק דאורייתא לחומרא. בבקשה הרב מקורות לכל המבוקש מפני קושי העניין, ולעזור לפטור אנשים מההרגשה שיש כאלה שמתירים משהו מכאן.
תשובה: 1. לא הבנתי שאלתך, כי הספק אומר שאסור לספר ומה השאלה. 2. יתכן וכוונתם של המספרים כדי להרחיק את השומעים מן העבירה, אבל לענ"ד אין לסמוך על זה ויש להזהר מאוד שלא להכשל בזה כי יש סיכוי גדול שהנזק גדול שמביא לשנאת חינם ועוד מכשולים רבים ד' ישמרנו.
שאלה: האם יש חובה להשלים תחנון? : כבוד הרב אני מתפלל במניין בנוסח חב"ד שבו נוהגים שלא לומר תחנון ביום שישי. האם עליי להשלימו לאחר התפילה?
תשובה: אינך צריך להשלים את אמירת התחנון לאחר התפילה. אולם מכיוון שהמנהג לא לומר תחנון ביום שישי אינו מבורר דיו, עדיף להתפלל גם בימי שישי במניין שאומר תחנון, אם הדבר אפשרי ללא טרחה גדולה. הרחבה ומקורות: א. אדם שמתפלל במניין שהנוסח בו שונה מנוסחו הפרטי, יכול להתפלל לפי נוסחו הפרטי בדברים שאין הדבר בולט לעין, כגון סדר פסוקי דזמרה, תפילת שמונה עשרה בלחש וכדומה. אולם בדברים הנראים בגלוי צריך להתפלל לפי נוסח הציבור, כגון עמידה בקדיש או בתחנון, נפילת אפיים כפי מנהג האשכנזים או ישיבה רגילה כמנהג הספרדים וכדומה. כלל זה נובע מהדין של "לא תתגודדו   לא תעשו אגודות אגודות". (עיין משנה ברורה קלא, ו  הליכות שלמה תפילה ה, כג). ב. במניין שאין בו נוסח קבוע ומתפללים קבועים, יכול כל אחד לנהוג כמנהגו מכיוון שאין כאן "אגודה" מחייבת. ג. בקרב קהילות החסידים, יש נוהגים שלא לומר תחנון בנסיבות שונות כגון יארצייט של צדיק, תפילת מנחה סמוך לשקיעה, בימי שישי וכדומה. לחלק מהמנהגים יש מקורות ברורים יותר, ולחלקם המקורות ברורים פחות. ד. יש אומרים שהמתפלל במניין שלא אומרים בו תחנון מהסיבות הנ"ל צריך לומר בעצמו תחנון, ואין כאן בעיה של "לא תתגודדו" מכיוון שמנהג הציבור אינו נכון (הגר"מ פיינשטיין, מובא בתפילה כהלכתה פט"ו, הערה לז  יביע אומר ג או"ח יא, ט לעניין יארצייט, ונראה שכך הדין בשאר המקרים). לעומתם הגרש"ז אויערבך (הליכות שלמה, תפילה יג, ה) פסק שהמתפלל בבית כנסת שיש בו מנהג קבוע שלא לומר תחנון מאיזו סיבה שהיא - ינהג כמנהג המקום. ומכיוון שלא אמר תחנון בעיקר זמן אמירתו, היינו סמוך לשמונה עשרה, שוב אינו צריך להשלימו לאחר התפילה. ה. לסיכום, המלצתי למצוא מניין אחר ביום שישי מכיוון שהמנהג לא לומר תחנון ביום זה אינו ברור דיו (אמנם עיין שו"ת משנה הלכות יא, ק שמצא מקור לזה במחזור רומי ו"שמח בזה כעל כל הון").
שאלה: שמירת מים חמים בטרמוס בשבת: האם מותר להעביר מים רותחים לתוך טרמוס בשבת, או שיש בכך משום הטמנה?
תשובה: אין בכך משום הטמנה. אמנם יש להקפיד לערות רק לתוך טרמוס ריק ממים, מחשש לבישול המים שכבר נמצאים שם. אך אין צורך שהטרמוס יהיה ממש יבש, אלא די לרוקן את המים ולנער את הטרמוס. הרחבה: אין בטרמוס משום הטמנה, משלוש סיבות שכל אחת עומדת בפני עצמה: א. אין איסור הטמנה בכלי שני. בגמרא במסכת שבת (נא, א) מבואר שהטמנה אסורה רק בכלי בו בושל המאכל, אך אם מעביר את המאכל לכלי אחר הרי הוא מצנן את המאכל ובמקרה זה לא גזרו על הטמנה. הגמרא מסבירה שלא חששו שאדם יבוא לחמם מאכל כאשר בפירוש עשה בו פעולה המצננת אותו. נחלקו הראשונים בדין זה: 1) הר"ן דייק מרש"י שרק אם ההעברה לכלי השני נעשתה במיוחד כדי לקרר את המאכל - רק אז לא גזרו הטמנה. 2) אמנם דעת הרמב"ם שכל מאכל שהועבר לכלי שני הוא "צונן" ולא שייכת בו הטמנה. וכן פסק המ"ב (רנז, ס"ק כט). על כן מותר להעביר מים לטרמוס, משום שאף שמטרת הטרמוס לשמור על חום המים - הלכה כרמב"ם שהטמנה מותרת בכל כלי שני. ב. אין איסור הטמנה בכלי. כתב החזו"א (לז, לב) שדרך הטמנה שאסרו חכמים היא כאשר אדם עוטף את הכלי במגבת וכדומה, אך עצם הימצאות המאכל בכלי איננה הטמנה. על פי דבריו יש עוד צד להתיר את נתינת המים בטרמוס: אף על פי שהטרמוס מכיל זכוכית מבודדת השומרת על חום המים, הרי אין כאן דרך הטמנה אלא רק נתינת מאכל בכלי שלו. ג. סגירת הטרמוס בצורה מוחלטת איננה רק עבור שמירת החום. באגרות משה (א, סוף תשובה צה) מביא עוד צד להתיר: וודאי שאין איסור משום הטמנה בנתינת המים לטרמוס הפתוח (ואף לא הטמנה במקצת האסורה לדעת השו"ע), כל שנותר לדון הוא האם מותר לסגור את הטרמוס: מחדש האגרות משה שכיוון שסגירת המכסה איננה רק עבור שמירת החום אלא גם כדי שהמים לא ישפכו ושלא יכנס לתוכם לכלוך - אין בפעולת הסגירה משום איסור הטמנה. מלבד חשש הטמנה, יש לדון מצד הלכות בישול, מחשש שהמים יבשלו את המים שכבר נמצאים בטרמוס. לדעת הספרדים יש חשש אפילו כשהמים שבטרמוס עדיין חמים (כי כל מים בכלי שני אינם בגדר "יד סולדת"), ואילו לדעת האשכנזים יש חשש רק במים שהם כבר אינם חמים אלא פושרים. על כל פנים הגרש"ז אויערבאך זצ"ל פסק שאין צורך שהטרמוס יהיה יבש ממש, אלא די לרוקנו ולנערו (מאור השבת ד, הערה כט). וזה בצירוף שלוש סיבות: 1) י"א שמים לא מבשלים מים, אלא מתערבבים בהם. 2) י"א שאין בישול אחר בישול אף בנוזל. 3) אין כוונתו לבשל המים וזה פסיק רישיה דלא ניחא ליה. הרב עודד מילר
שאלה: חזרה בתשובה על התעללות בחיה: אני בחור בן 24, לצערי בגיל צעיר מאוד אני חושב בין 12-14 תפסתי נמייה גורה בחצר ומתוך שטות שרפתי אותה בקופסא, כבר שנים שאני משתגע מה לעשות, איך לתקן את החטא הטיפשי הזה?
תשובה: להשתדל להרבות במעשי חסד עם בני אדם, ולהיזהר מכל צער בעלי חיים, והוא רחום יכפר עון.
שאלה: ברכת הגומל: יש לי שאלה ברשותך לפני 4 שנים עברנו תאונת דרכים ומצאנו ללא פגע. לא אמרנו הגומל ולא שום ברכה אחרת. המשפחה שלי חילונית והיא לא תעשה שום דבר. האם אני יכולה לברך לבד? ואם כן מה אני צריכה לברך?
תשובה: למנהג בני ספרד אין מברכים ברכת הגומל לאחר תאונת דרכים אף אם היו אנשים שנהרגו בתאונה זו רח"ל, כמובן שניתן להודות לה' באופן אישי על גודל הנס וההצלה. אם הנסיעה שבה ארעה התאונה ארכה שעה ורבע אז ניתן לברך הגומל על הנסיעה עצמה. (ילקוט יוסף סי' רי"ט סע' כ"ח) למנהג בני אשכנז, כתב המשנה ברורה (ס"ק ל"ב) על פי הפוסקים האחרונים, שלפי המנהג כל הניצלים מן הסכנות מברכים בשם ובמלכות 'הגומל'. לפי זה, כל אדם שניצל מסכנת נפשות צריך לברך 'הגומל'. למשל, אדם שניצל מתאונת דרכים שיש בה סכנת חיים (לפי מהירות הנסיעה והתנועה בכביש וכדו') צריך לברך 'הגומל'. מי שמחויב לברך ברכת הגומל, ישתדל לברך תוך שלשה ימים, אך אם לא בירך יש לו תשלומין כל זמן שירצה. (שו"ע סי' רי"ט סע' ו') המשנה ברורה (סימן ריח ס"ק ל"ב) הביא בשם האחרונים ש"מי שנעשה לו נס יש לו להפריש לצדקה כפי השגת ידו ויחלק ללומדי תורה ויאמר הריני נותן זה לצדקה ויהי רצון שיהא נחשב במקום שהייתי חייב בזמן המקדש וראוי לומר פרשת וטוב וראוי לו לתקן איזה צרכי רבים בעיר ובכל שנה ביום הזה יתבודד להודות לה' יתברך ולשמוח ולספר חסדו". יום טוב
שאלה: כפית חלבית בתוך מיחם: אם נזרקה כפית חלבית, שעליה יש חלב, לתוך מיחם רותם עם מים חמים. לאחר שבוע, אפשר לשתות מהמיחם הזה מים בתוך סעודה בשרית, או שהמיחם כעת חלבי??? ואם כן, מה צריך לעשות כדי להחזיר את השימוש בו למיחם סתמי?
תשובה: האם כמות המים במיחם היתה פי 60 מהחלב שנפל פנימה?אני משער שכן, אך צריך לדעת זאת בודאות. כמו כן האם הכף היתה בת יומא או לא משימוש רותח? כלומר האם השתמשו בכפית בחלב רותח ב24 שעות האחרונות. אם כן, צריך לראות אם היה במים פי 60 מהכפית שנכנסה, אם רק חלק מהכפית נכנס, יש לבדוק פי 60 כנגדו. הבדיקה- האם 60 כפיות נכנסות בכמות מים שהיתה אז  אם לא היתה בת יומא לא צריך פי 60 מהכפית. לסיכום: אם היה במים פי 60 מהחלב והכפית מותר להשתמש לסעודה בשרית אפילו מיד. אם לא היה פי 60 מהחלב או מהכפית(והכפית היתה בת יומא) אז אין להשתמש במיחם לסעודה בשרית אלא יש להכשירו. ההכשר: להמתין 24 שעות, ולהרתיח אותו עד שיגלשו המים מעל לשפת המיחם. עדיף לשים מעט סבון כלים בשעת ההרתחה. הרב אלישיב קפקה נ.ב. לאחר עיון שני רציתי לדייק יותר. לבני ספרד הפוסקים כשולחן ערוך מותר להשתמש במים האלו בארוחה בשרית. אמנם גם להם ראוי להכשיר את הכלי.
שאלה: לחתוך את חבל הטבור ע"י גבר: האם מותר לגבר לחתוך את חבל הטבור לאחר לידת אשתו בעז"ה, או שאסור לו ליגוע בה גם באופן כזה?
תשובה: זה דבר חדש שלא נהגו כך בעבר, אבל אין בזה איסור בתנאי שהבעל אינו נוגע באשתו ואינו מסתכל במקומות המכוסים.
שאלה: מה נחשב סעודת מצווה ומה מקור המצווה?: לכבוד הרב. רציתי לשאול מה המקור לכך שיש דין וגדר מיוחד לסעודת מצווה? ראיתי שהמשנה במסכת פסחים מט עמוד א מתייחסת לסעודת אירוסין כסעודת מצווה ומביאה לכך השלכה הלכתית, גם ראיתי בשם הרש"ל שכל סעודה שעושים לכבוד ה יש לה גדר של סעודת מצוה. אך אינני מבין מהיכן הגיעה המצווה? האם היא אחת מתרי"ג מצוות דאורייתא, או מ7 מצוות דרבנן? מהיכן מגיעה המצווה? אשמח אם בנוסף הרב יוכל לפרט מה בדיוק נקראת סעודת מצווה.
תשובה: לשואל, יש "סעודות מצווה" שבהן המצווה היא לסעוד, כמו סעודות שבת ויום טוב וסעודות פורים. אך המושג השגור של "סעודת מצווה" אין פירושו: "סעודה שהיא מצווה" מן התורה או מדרבנן אלא "סעודה שקשורה למצווה". בלשון שו"ת תרומת הדשן (סי' רסט): "שנוהגים לעשות סעודה לפרסומי מצוות". ובשו"ת חוות יאיר (סי' ע): "הסעודות בעצמן נעשו על שם המצוה, ובשם 'סעודות מצוה' יש לכנותם כי המצוה סיבת הסעודות". אין חובה מן התורה או מדברי חכמים לערוך את הסעודה או להשתתף בה, אלא שטוב לעשות סעודה לכבוד המצווה כדי לפרסם את עניינה ולחזק את קיומה, כדברי הגמרא בשבת קל ע"א: "רבן שמעון בן גמליאל אומר: כל מצוה שקיבלו עליהם בשמחה כגון מילה, דכתיב 'שש אנכי על אמרתך כמוצא שלל רב' - עדיין עושין אותה בשמחה", ופירש רש"י: "בשמחה - שעושין משתה". וראה לשון השו"ע סי' רסה סי"ב: "נוהגים לעשות סעודה ביום המילה", מנהג ולא חיוב (וברמב"ם בהלכות מילה לא הוזכרה סעודה, ועיין בשו"ת חקרי לב יו"ד ח"ג סי' קנ שהאריך לבאר שאינו חיוב למרות מקורות אגדיים המורים לכאורה על חיוב סעודה במילה). אין הכוונה להפחית מחשיבות העניין. אדרבה, יש עניין כללי בתורה לשמוח בעבודת ה', שאמנם אינו נמנה בפירוש כאחת מתרי"ג המצוות אבל אין ערוך לחשיבותו, הן מצד האמת והן מהצד המעשי, כדי לחזק את קיום התורה. כל מה שמחזק את קיום התורה הוא דבר גדול, וסעודות מצווה הן אחת הדרכים לחיזוק התורה, ויש בה לפעמים תועלת רבה דווקא אצל אלו שאינם מקפידים כל כך. הדבר דומה במקצת למושג "זריזין מקדימין למצוות": אין זו מצווה בפני עצמה להיות זריז אלא עניין כללי של חיבת המצוות. קשה לפרט מה בדיוק נקרא סעודת מצוה, וראה באריכות בשו"ת חוות יאיר סי' ע הנ"ל. אך העקרון הכללי הוא: האם מודגש בסעודה זו עניינה של מצוה מסוימת ויש בסעודה חיזוק לקיום המצווה. ובלשון המהרש"ל שהזכרת ('ים של שלמה' בבא קמא פ"ז סי' לז): "פדיון הבן ליכא סעודת מצוה להדיא. אלא נראה, כל סעודה שאדם עושה שלא כדרך מריעות   חברות  ושמחה, אלא כדי ליתן שבח למקום, או לפרסם המצוה, או לפרסם הנס, קרוי סעודת מצוה". לאור זאת, ייתכן גם שמידת החשיבות של הסעודה והנחיצות לעשותה ולהשתתף בה תשתנה לפי הנסיבות וטיב המשתתפים וכו'. אינו דומה סיום מסכת למי שרגיל לסיים מסכתות לסיום מסכת עבור קהל שמסיים מסכת אחת לתקופה ארוכה. מעבר לכך, כששואלים האם סעודה מסוימת היא סעודת מצווה יש לבדוק את ההשלכה המדוברת. אינה דומה השאלה האם יש עניין לערוך סעודה ולהשתתף בה לשאלה האם מצווה זו דוחה מצוות אחרות כדין "העוסק במצווה פטור מן המצווה". עיין ביאור הלכה סי' תמד ס"ק כג וסי' תרמ סקל"ד וביאור הלכה ד"ה וסעודת ברית מילה.
שאלה: הנחת תפילין בכותל בזמן ספירת העומר: יש לי בר מצווה בתאריך י ט סיוון ואני עושה הנחת תפילין בכותל חודש לפני בדיוק. הבעיה היא שזה יוצא בזמן ספירת העומר ביום שישי, ורציתי לדעת האם יש בעיה לעשות את הנחת התפילין באותו הזמן? מראש
תשובה: מצווה גדולה, אין איסור ללא כלי נגינה. שיהיה לך במזל טוב וה' יצליח דרכך.