שאלה: קשר אישי עם ה  - מרגישה שהוא רחוק מדי: דבר ראשון, רציתי להגיד גדולה! אתם שפיצים והאתר שלכם מציל אנשים! אז ככה, השאלה שלי היא קצת מוזרה. אני מאוד אוהבת את ה ומצליחה ב"ה להתפלל בכוונה אבל לצערי אני לא מצליחה להכניס את ה לחיים האישיים שלי, זה מרגיש לי רחוק מידי, העניין הוא שהייתה תקופה שממש הרגשתי שהוא שם, מחבק ונמצא ועוזר. אבל אני לא מצליחה שוב לחזור אליו ולתקשר איתו בקשר לדברים שקשורים אליי ולא רק לכל העם. יש איזו דרך להתקרב? עצות?
תשובה: לק"י למתקרבת! על המחמאות! ב"ה אנחנו שמחים לעזור, אבל שתדעו שגם אנחנו מקבלים הרבה מכם ומכל השאלות המדהימות שאתם שואלים! עם כל שאלה מתמלאים ומבררים וזה זכות גדולה שיש לכל השואלים והשאלות אז גדולה גם לכם. שתדעי, השאלה שלך נוגעת בנושא שלפעמים הרבה מאיתנו מרגישים בלי לדעת שאנחנו מרגישים את זה. חלק מהתסכולים שיש לפעמים לאנשים מסביבנו יכול לנבוע מהמקום הזה שתמיד מרגישים ורואים את הקב"ה בעולם. יודעים שהוא מנהיג את העולם ויודעים לפנות אליו לגבי כל דבר שקשור לכלל. הכי קל לראות את זה בקצוות - אם זה חלילה בצרה פרטית או כללית, תמיד פונים לקב"ה. וזה נכון לא רק לגבי מי שמרגישה את אהבת ה  ומצליחה להתפלל בכוונה ולראות אותו במציאות כמו שקיים אצלך. אז באמת סחטיין עליך שאת ככה מרימה את הנושא ושואלת על זה בצורה כזו בוגרת וכנה. ולא, לא צריך לדאוג כי זו לא שאלה מוזרה. ראשית, צריכים להיות כנים כשבאים להתמודד עם השאלה הזו. אין פה תשובת קסם או תשובה שמתאימה בהכרח לכולם. מה זאת אומרת לא מתאימה? שהיא לא עושה את אותה פעולה על כל בן אדם. זה יכול לעזור לאחד אחר יותר מאשר לאחר. כך, ייתכן ואת תשתמשי באחת העצות ותרגישי "אבל זה לא באמת עוזר" ויכול להיות שזה באמת כך, או שזה עוזר טיפה ולכן דווקא מהמקום הזה אולי נתחיל. צריך לזכור שהקב"ה תמיד קרוב, תמיד עוזר, תמיד מחבק ותמיד צופה. לא סתם אנחנו אומרים בתפלה "אבינו מלכנו" או "אבינו האב הרחמן". אבל, כמו כל קשר, ההכרה בקרבה תלויה ברגש של האדם שבנוי מהרבה דברים. את הרעיון הזה כתב גם האור החיים הקדוש "כי הלבבות ישכילו בנעלם אם לאהוב אם לשנוא, כי כפי אשר יכין האדם לבו לאהוב חבירו כמו כן יתבונן לב חברו לאהוב אותו. כמו כן דבר ה  פנים אל פנים, ומעתה יבחין אדם מה הוא עם קונו. אם לבבו יתאוה ויחשוק בה  ובעבודתו הנה זה סימן כי ה  אהבו" (שמות, פרק ל"ג, פסוק י"א). רק אחרי זה, נראה לי אפשר להתחיל לתת את העצות השונות שיכולות לעזור. איך מחזירים הרגשת הקרבה הפרטית שלי עם הקב"ה? במובן מסוים, אפשר לדמות את העבודה הזו לבריכת שחיה. בצד אחד יש מים רדודים ובצד השני מקפצה וכל אחד נכנס איך שמתאים לו לבריכה, כשכל פעם זה יכול להיות אחרת (רק שבין כל כניסה נשארים רטובים, ככה שזה ר). לפעמים אנחנו מחפשים את הקפיצה העמוקה - את הדברים שתופסים אותנו ממש עמוק. סוג של חיפזון בעבודת הבורא. לא חושבים. קופצים. מצד שני בחלק מהפעמים אנחנו צריכים דווקא את הדברים הקטנים ולהתקדם צעד אחר צעד. הכל מדוד אבל בונה את עצמו ומרגיל אותנו (נקודה שעוד נחזור אליה). מה זה אומר בפועל? שכדי להרגיש את הקרבה לקב"ה אפשר לעצור ולחשוב לפני מה שעושים באופן מודע. זה יכול להיות בדברים הכי פשוטים שפשוט עוצרים וחושבים על כל הטובה שהקב"ה גמל איתנו והאפשרות להתקדם ולעשות דברים. זה יכול להיות ביכולת להכיר במה שאנחנו עושים - אם זה להכיר בחשיבות של משהו, או להבין משהו. ממש בכל דבר קטן (אפילו היכולת לקלוט את כל הדברים הקטנים). לכאורה, זה הדברים הכי מובנים מאליהם, אבל זה גם חלק מההבנה של דברים שאמר רב מנחם מנדל מקוצק (וגם הבעש"ט) "היכן מקומו של הקב"ה? בכל מקום שמניחים לו להיכנס". דבר כזה גם נותן את הכח להתמודד אחרי זה ולראות את הכלים שהקב"ה העניק לנו ועוזר לנו על ידם - דבר שגם נותן את התחושה של הקרבה. זה מצד אחד. מהצד של איך אני מכניס את הקב"ה לעולם האישי שלי. יש גם צד שני שבו אני מכניס במחשבות את עצמי לאותו כלל שבו אני כן מרגיש את הקב"ה. זה לא אומר רק במובן של המחשבות איך מתוך הכלל זה משפיע עלי במקום האישי אלא לראות את עצמי בתוך הכלל, וזו נקודה שהיא קצת יותר מורכבת, אבל אם תרצי שנסביר - בשמחה. וככה עוד עצה קטנה שאולי תיתן לך כיוון זה ללמוד בפרק ב  ב- מוסר אביך  של הרב קוק את "בכל דרכיך דעהו". יכול להיות שאפילו עדיף עם מישהי. ואגב, הלימוד תורה בכלל, ובמקרה זה בנין המידות (לא שזה אומר שהמידות שלך רעות, ח"ו) עוזר להתקדם וגם להרגיש את ההתקדמות כשהיא קיימת וזה גם נותן תחושה שהקב"ה קרוב. ואחרי כל זה אולי שווה גם לזרוק כמה מילות הרגעה. מילות הרגעה שאולי יתנו לך להבין טיפה מה יכול לגרום להרגשה שתיארת בשאלה. ר  נחמן בליקוטי מוהר"ן (תורת ו, אות ג ) מזכיר את הנושא של תשובה לתשובה. כשבן אדם נמצא במקום אחד והוא עושה תשובה אז זה כמו לעלות מדרגה. הענין הוא, אחרי שעולים מדרגה מבינים כמה טוב יותר במדרגה היותר גבוה וכמה פספסנו לפני זה כשלא עלינו למדרגה, או אפילו על זה עצם זה שהיינו במדרגה יותר נמוכה. כך, עולים ועולים וכל הזמן מרגישים שצריך לעשות תשובה על מה שהיה לפני זה. אותו דבר יכול להיות פה, במיוחד לאור מה שסיפרת בשאלה. ב"ה זכית להיות במדרגה מסוימת, מדרגה שבו את מרגישה את הקב"ה ואוהבת אותו ומרגישה את הקרבה גם בחיים הכלליים וגם בחיים הפרטיים וב"ה גם התרגלת לכך. כל כך התרגלת שאת מרגישה פתאום שזה כבר לא שם, למרות שהכל אותו דבר. אבל, עצם זה שזה אותו דבר רק מראה על המדרגה שאת נמצאת בו. אז נכון, זה דורש יושרה פנימית כדי להחליט אם הנקודה הזו נכונה או לא, אבל גם אם כן וגם אם לא, זה לא משחרר אותו מהדרישה הפנימית שלנו להמשיך לעלות, להתרומם ולהתקרב לקב"ה. אז שוב פעם על הבירור הנפלא ועל השאלה המדהימה ומחילה שקצת התעכבנו עם התשובה, ברור שזה לא קל לחכות לתשובה על שאלה כזו. שיהיה הרבה הצלחה בעבודת ה  ובהתעלות והתקרבות לאבינו שבשמים. אם יש משהו לא ברור, תרצי עצות נוספות או משהו נוסף שתרצי לשאול - תמיד ובשמחה רבה. גמר חתימה טובה, נתנאל netanelweil gmail.com