שאלה: עבודה: כבוד הרב רציתי לדעת כיצד אדם יכול לדעת מה נטיית הנפש שלו מבחינת עבודה ועיסוק בחיים? איך אפשר לדעת במה מתאים לי לעסוק וכאישה יראת שמיים?
תשובה: נראה לי שאת צריכה לבחון עד כמה העבודה יכולה להשתלב עם הקמת משפחה וגידול ילדים, מה היכולת הכלכלית הכרוכה שלימודים והמתנה עד למציאת עבודה בתחום, מה כישורים שלך,ואם יש תחומים שרצית מאז שהיית צעירה, מה הביקוש שיש בשוק לכל סוג של עבודה. ולהלן הרחבה בנושא מספר רביבים מאת הרב אליעזר מלמד שליט"א ועייני בספר באתר ישיבה בהצלחה אייל משה הצורך בהשכלה גבוהה בדרך כלל רמת ההכנסה תלויה ברמת ההשכלה. אמנם תמיד יימצאו כאלה שלא למדו כלל ומרוויחים משכורת גבוהה, וכן כאלה שיש להם תואר מכובד ואינם משתכרים כראוי. אבל הכלל הוא שיש קשר ישיר בין ההכנסה לרמת ההשכלה. דרך אגב יש לציין, שככל שירבו האנשים שרמת השכלתם והשתכרותם גבוהה, כך גם המדינה תתפתח יותר מבחינה חברתית, כלכלית ומדעית. לכן חשוב לנו מאוד הן מצד הדאגה לבת עצמה, והן מצד הרצון לפתח את מדינת ישראל, שגם הבנות ילמדו מקצוע, כל אחת לפי הכשרון שחנן אותה ה. אז והיום בעבר, נשים נשארו בביתן כל היום, מפני שמלאכת אחזקת הבית דרשה עבודה של יותר מ-12 שעות ביממה. היה צריך להביא מים מהבאר, לכבס בגדים בידיים, לאסוף עצים לחימום ובישול, ללוש, לאפות ולבשל בכל יום (לא היה מקרר), לתפור בגדים, לטפל בגינת הירק, בפרה ובתרנגולות, וכל זאת בנוסף לגידול הילדים והעזרה לזקנים וחולים שנותרו בבית. אשה שהיתה יוצאת הרבה מביתה היתה נחשדת בצדק כבטלנית וחסרת צניעות (יעויין ברמב"ם הל  אישות יג, יא  שו"ע אה"ע עב, א). כיום בעז"ה, על ידי ההתפתחות הטכנולוגית הכבירה, עבודות הבית הוקלו מאוד, ופעמים שגם אישה שמטופלת בילדים יכולה לצאת לעבודה מספר שעות ביום. בנוסף לכך, תוחלת החיים עלתה באופן משמעותי, וכך לאחר שהילדים גדלים, ישנן עוד עשרות שנים שאישה יכולה לעבוד. ואם לא תעבוד אלא תתבטל בביתה, תשתעמם ותחטא, כפי שאמרו ח (משנה כתובות ה, ה). יותר מזה, עצם זה שכשרונותיה לא יבואו לידי ביטוי באופן המלא הוא חטא, שכל אדם צריך להוציא את כוחותיו אל הפועל, ואם לא יוציאם, הרי שהם נמצאים בו לבטלה. חשוב להדגיש: ברור שבניית המשפחה היא הדבר החשוב ביותר, ואליו צריכים להיות מופנים בראש ובראשונה מיטב הכשרונות. אולם כיוון שנותר עוד זמן רב לעבודה נוספת, ראוי שזו תיעשה באופן המוצלח ביותר, ומי שמתאים לה, ברמה של מסיימת תואר ראשון, שני או אף שלישי. שאלה: ישבנו קבוצת בנות שלומדות באוניברסיטה והתלבטנו בשאלה, האם עדיף להתחתן מוקדם יחסית, ולפגוע במידה רבה בהתפתחות האישית שלנו, או שעדיף לסיים תואר ראשון ואפילו שני, ואחר כך להתחתן? תשובה: המציאות שאנו חיים בתוכה מוגבלת, ואין ביכולתנו להגשים את כל שאיפותינו. היינו רוצים ללמוד הכל, לחוות הכל, לעשות הכל, לסייע לכולם, בתחומי החברה, העלייה הקליטה והחינוך וכו. אבל הזמן העומד לרשותנו מוגבל, ולכן עלינו לקבוע סדרי עדיפויות, ולפעול על פיהן. ומי שינווט את חייו בלא סדרי עדיפויות נכונים, יש חשש סביר שיטעה ויזניח את הדבר החשוב עבור עיסוקים פחות חשובים. ביחס שבין ההתפתחות המקצועית והמשפחה, ברור שהמשפחה קודמת. הנישואין ובניית הקשר והאהבה שבין בני הזוג היא ההתפתחות האישית הגדולה ביותר. ולידת הילדים היא היצירה הגדולה ביותר. לא לחינם אמר רבי אלעזר: "כל אדם שאין לו אשה (וכן אשה שאין לה איש) אינו אדם, שנאמר: זכר ונקבה בראם ויברך אתם ויקרא את שמם אדם" (יבמות סג, א). ואפילו מי שכבר זכה להתחתן, אמרו חכמים (נדרים סד, ב), שאם אין לו בנים הרי הוא נחשב כמת, ולמדו זאת מהפסוק (בראשית ל, א): "הבה לי בנים ואם אין מתה אנכי". קביעת סדרי עדיפויות פירושו, שכאשר יש התנגשות בין שני ערכים, החשוב יותר קודם. וגם כאשר ההתנגשות אינה מוחלטת אלא חלקית, צריך להעדיף את הערך החשוב ביותר. לכן קודם צריך לדאוג לחתונה ולהקמת המשפחה, ועם זאת לעשות מאמץ, עד כמה שאפשר, לרכוש מקצוע ולהביא לידי ביטוי את הכשרונות השונים שה  חנן כל אשה. אין הכוונה להתחתן לפני לימוד המקצוע, אלא שהשיקול הראשון והקודם צריך להיות בניית המשפחה. זה כולל גם את המסקנה שאין לדחות את גיל הנישואין לגיל מבוגר. ולכן אין לדחות את הנישואין עד לאחר סיום הלימודים המקצועיים. ואמנם נכון שאשה שתתחתן בגיל צעיר (לפני שתסיים את לימודיה המקצועיים) תסכן במידה מסוימת את היכולת שלה לרכוש מקצוע ולהשתלם בו, אולם מנגד, הדוחה את הנישואין כדי לרכוש מקצוע מסכנת במידה שאינה פחותה את הסיכוי שלה להינשא. ההבטחות והמציאות התרבות המערבית המודרנית מבטיחה לכן שתוכלו להספיק הכל. לרכוש תואר מכובד, לפתח קריירה, ואחר כך להתחתן וללדת ילדים ולחנכם יחד עם התפתחות מקצועית מרשימה. בפועל אין להבטחות הללו כיסוי. מספרים לכן סיפורים על נשים מיוחדות שהצליחו לבנות משפחה וקריירה ולגדל ילדים מוצלחים, אולם לא מספרים לכן כי מדובר במיעוט מבוטל. רוב הנשים שהאמינו כי יוכלו לבנות משפחה בלי לפגוע בקריירה, מצאו כי בפועל משפחתן נפגעה. חלקן לא הצליחו להינשא, מפני שככל שהבחורה יותר מבוגרת כך הסיכון שלא תינשא הולך וגדל. ויש שמצאו חתן, אבל התקשו להיכנס להריון, מפני שככל שהשנים עוברות, כך מתרבים הקשיים להיכנס להריון ראשון. ואמנם ברור שהרוב מצליחות לבסוף להתחתן וללדת ילדים, אולם רבות מהן קרועות בתוכן בין הקריירה לבין המשפחה. הבטיחו להן שאפשר הכל, ופתאום נולד ילד שדורש תשומת לב ומפריע לפיתוח הקריירה. וגם כשמסדרים אותו במעון, הוא מוצא דרכים "ערמומיות" כדי להפריע לאימו להתקדם בעבודתה. הוא חולה, הוא בוכה, הוא עושה צרות, והיא נאלצת להפסיק מעבודתה כדי לטפל בו. ולבסוף מן הסתם תמצא איזו פשרה כואבת בין המשפחה והקריירה. אבל אחר שתגיע לגיל חמישים או שישים, אם תשאלו אותה ברגע של אמת, האם היא מתחרטת על משהו. ברוב המקרים היא תגלה לכן שהיא מצטערת שאין לה עוד ילד או שלא השקיעה מספיק במשפחתה. הסדר הנכון סדר עדיפות הנכון קובע כי המשפחה היא הדבר היקר, החשוב והמקודש ביותר. אותו צריך לבנות תחילה, ואחר שהוא עומד ראשון במעלה, יש להשתדל עד כמה שאפשר להתפתח גם בצדדים המקצועיים, כל אשה במה שהיא מוכשרת. אחרי שהאשה תדאג לכך שתוכל ללדת את כל הילדים שהיתה רוצה, תתפתח גם בתחומי עבודתה. אגב, תשובה זו יפה לגברים ונשים כאחד - לכולם קודמת המשפחה. על ערך הקריירה לנשים בעקבות דברים אלו הגיעה שאלה: מדוע שנשים תצאנה לעבוד, הלא "כל כבודה בת מלך פנימה", וכך נהגו אמותינו הקדושות, שהיו יושבות תמיד בביתן ומיעטו לצאת ממנו. כך שלא צריכה להיות כלל התנגשות בין משפחה וקריירה, הרי לא צריכה להיות קריירה לנשים? תשובה: בעבר, כשלא היו מים בברזים, ונשים היו צריכות לתפור בגדים ולתקנם ולכבסם ביד, לאפות את הלחם, לגדל ירקות בגינה, לבשל בכל יום על גחלים בכירה, לא נותר כמעט זמן לדברים אחרים. ואזי אמותינו הקדושות היו מתמסרות לעבודות הבית וגידול הילדים. בעזרת ה, בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית, מלאכות הבית נעשו קלות ומהירות יחסית, וכך נתברכנו בשעות פנויות, וראוי לנצלן לפיתוח וגילוי כשרונות נוספים. ומי שלא תעשה כן, הרי היא מאבדת את כוחותיה וכשרונותיה לבטלה. אלא שבמקום של התנגשות בין הערכים, יש להעדיף את ערך המשפחה. בנוסף לכך, לפני כמאתיים שנה תוחלת החיים הממוצעת הייתה בסביבות גיל ארבעים וחמש. כיום נשים ב"ה זוכות להגיע לגבורות. הרי שיש עוד כארבעים שנה לפתח צדדים נוספים. וכיוון שאי אפשר ללדת בארבעים השנה האחרונות, הרי שמוטב להקדים את בניית המשפחה, ולאחר מכן להתפתח בצדדים הנוספים תוך קצירת הנחת מהילדים, הנכדים והנינים וכו.