שאלה: בית: אני בן 30 ואשתי בת 29 נשואים קרוב לשלוש שנים, עדיין ללא ילדים.אני בא מבית חילוני-מסורתי ואשתי באה מבית מפוצל - האב חזר בתשובה לפני יותר מ-30 שנה, ואילו האם נושאת מטענים וכעסים מהעבר על נושא החזרה בתשובה של האב, למרות זאת חיים הם ב ברוך השם, כאשר אני התעוררתי לתשובה לפני כשנה וחצי, חלה באשתי התנגדות עזה להחלטתי לשמור את השבת. לאחר מריבות מרובות, בכיות וטלטלות שעברנו, ברוך השם שנתן לנו אהבה, חברות טובה וכבוד הדדי, הצליח השם דרכינו ונתן בידינו להתגבר על המכשול ולחיות ב אני שומר את השבת והולך לבית הכנסת, ואשתי מכבדת אותי אך נוסעת לבדה או עם חברותיה מפעם לפעם, במיוחד כאשר היא מרגישה "חנוקה" או "משתגעת מלשבת בבית ביום כל כך יפה במקום לטייל" כדבריה.לפני שקיבלנו החלטה בוגרת האם להמשיך בנישואים ולהתקדם בעזרת השם לקראת הבאת ילדים, הצבתי בפני אשתי את התנאי האחרון (כך הבטחתי לה) והוא - טבילה ושמירת ימים נקיים. צעד זה היה קשה מאוד, היא טענה שהיא איננה מאמינה בזה בכלל. היא ראתה במושג "טמאה" כזלזול כלפי האישה,כדבר שאינו רלוונטי לימינו כיום, ולצערי היא רואה בהלכה כמשהו שלא התקדם ולא מתחשב בקדמה ובימים המודרניים כיום. כיוון שברור היה לי לאחר התייעצות עם ברי סמכא ולאחר קריאה על חשיבות הנושא ועל חומרת הנושא, לא וויתרתי וכמעט שנפרדנו, אך שוב, לאחר שיתוף שם שמיים בצערי, באה הישועה ולאחר התייעצות עם יועצת זוגית שטענה שיש לי ולאשתי מערכת יחסים מדהימה המבוססת על אהבה וכבוד, השתכנעה אשתי והסכימה לספור ימים נקיים ולטבול (אומנם בים ולא במקווה), אך זהו צעד עצום ומשמעותי מבחינתי.אך ישנם דברים שהם הקו האדום מבחינתה (ואני מקווה ומתפלל שבעתיד נראה עין בעין גם באלו) - היא איננה מוכנה לשמוע על הרחקות בזמן הנידה, איננה מוכנה לשמוע על להפסיק ללכת לקולנוע (לכן אני יושב איתה בסרט פעם בחודש ועוצם עיניים ברובו מבלי שתשים לב), היא איננה מוכנה לשמוע שלא נלך יחד לבריכה מעורבת (לכן גם כאן רוב הזמן נאלצתי ללכת עם עיניים ברצפה וגם בבריכה נאלצתי רוב הזמן לעצום עיניים ולהרכין ראש על המרפקים בעוד גופי במים). לגבי ההרחקות, כיוון שאין לי ברירה והבטחתי לה שאת זה לא אדרוש, כל שנותר לי הוא להתפלל שתשוב היא בתשובה ותראה איתי עין בעין בנושאי ההלכה. עלי לציין כי ברוך השם אנו חיים בזוגיות טובה, בחברות נדירה, באהבה גדולה ובאושר. כיום אנו מצפים להריון שיבוא בעזרת השם, וכולי תקווה שכפי שהשם נתן בידי להגיע לשמירת השבת (אני), ולטבילה לטהרה של אשתי,כך אני מייחל שהשם יתן בידינו לראות עין בעין גם בשאר הנושאים. שאלתי: האם תוכל לתת לי עצה כיצד להמשך מכאן? אשתי שיתפה אותי בפחדיה שאתקדם עוד ועוד ואשכח מי אני. היא נלחצת אפילו כשהיא רואה אותי מברך "אשר יצר" אחרי התפנות בכוונה ובפנים מלאי רצינות. היא אומרת שלפעמים היא תוהה "מיהו הגבר הזה" וזה מפחיד אותה עד מאוד מאוד.
תשובה: אכן, אין כמוך בגיבורים!!! אתה עומד בדרך נפלאה בכוחות איתנים בנסיונות קשים מנשוא ומתגבר. לפום צערא אגרא   לפי הצער, השכר   מה גדול ורב שכרך. ההתפעלות הגדולה ביותר היא הרוח הטובה והאמונה שאתה מגלה בתוך כל הקשיים. אני סבור שאתה (גם בלי עצתי) בטבעך הטוב, מתקדם בדרך הנכונה. אתה כותב: ".יועצת זוגית טענה שיש לי ולאשתי מערכת יחסים מדהימה המבוססת על אהבה וכבוד." זה המפתח. אתה פועל בתוך התפיסה הזאת ומכאן תבוא לכם הברכה. אשתך מפחדת שהשינויים שלך יפגעו בה - או מפני שאתה תתרחק ממנה או מפני שאתה תדרוש ממנה דברים שהם זרים לה לחלוטין. תהיה יצירתי ותחשוב כיצד ליצור חויות רומנטיות מגוונות שלא יקשו עליך (כדי לגוון את הבילויים שלכם בסרט או בריכה):לטייל איתה במקומות רומנטיים (כולל רחצה?) לסעוד במסעדות, לצאת לסופי שבוע במלון וכד  במקום סרטים. אתה צריך לדאוג שהשינוי אצלך לא יהיה על חשבון הקשר הזוגי, הרומנטיקה והאהבה. אשתך צריכה להרגיש בכל ליבה שאתה אוהב אותה מאוד כמו שהיא, בלי תנאים. היא צריכה לראות שאתה מכבד אותה מאוד ככל יכולתך. היא צריכה להווכח שההתקדמות התורנית שלך רק מעשירה ומטפחת את הזוגיות שלכם. בנסיבות כאלה היא לא תפחד אלא להיפך - היא תדע שהדרך שלך רק מעשירה ומעמיקה את הקשר הטוב שלכם. נ.ב. אפשר שברקע של הקשיים שלה נמצאת גם חוית הבית המקורי שלה עם המתחים שאמא שלה נושאת כלפי אביה. אפשר שהדברים הללו מאיימים עליה בלי שהיא מודעת לכך. בנושא כזה צריך יעוץ מקצועי: פסיכולוגית וכד  כדי לברר אפשרות כזאת.