LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: בן זוג מתגייר בצבא: חשוב לי לציין לפני הכל שאני לא דתייה אך אני יהודייה מאמינה ועושה כל שביכולתי להרגיש שייכת מבחינת הדת. אני בת 22 ואני יוצאת עם בחור מקסים. הבעיה היא שהוא חצי יהודי וחצי מוסלמי(לא ערבי). האמא מוסלמית ואבא יהודי. הוא משרת בצה ל ועוד פחות משנה משתחרר. כרגע הוא עובר תהליך גיור הנקרא קורס נתיב הוא ממש בתחילת הדרך. מבחינה נפשית מאוד מאוד קשה לי שהוא חצי מוסלמי למרות שהוא מתגייר. הוא נמצא בתהליך הזה כי נורא לחצתי עליו ועכשיו אני רואה שהוא לאט לאט מתחבר לדת יותר ויותר מה שכן מרגיע. השאלה שלי היא האם אחרי שיעבור את התהליך הוא נקרא יהודי כשר לכל דבר? מבחינת הדת איך זה מתקבל? ועד כמה החטא הוא ענק שקיים מגע בינינו ומה אפשר לעשות? אני נורא אוהבת אותו ואני יודעת בוודאות שהוא יהיה בעל ואבא מדהים אך הנושא עם הדת לא עוזב אותי לרגע אני נורא אשמח לקבל כיוון אני נורא מתוסכלת. רבה.
תשובה: ב"ה לך. קראתי את מכתבך וחשבתי עליו המון. לקח לי זמן לכתוב לך, כי בכל הדברים האלו אני מרגיש כל הזמן שאלו עיסוקים של חיים. מאוד קל לענות תשובה של אסור או מותר, אך כאשר מדובר בנושא של נשואין, של מישהו שאוהבים, זה מאוד לא פשוט. נשואין זהו דבר שאמור להיות לכל החיים, ושהוא נותן משמעות גדולה לכל המשך החיים של האדם, לכן הוא גם דורש המון אחריות, ואיך אפשר להכריע בדברים כל כך גדולים דרך האינטרנט, בלי להכיר, בלי לדעת במי מדובר? לכן, תמיד אני מאוד משתדל שלא לענות על שאלות כאלו, אבל יודע אני שלפעמים אין אפשרות אחרת, לפעמים אין אפשרות לשאול מישהו אחר, ואסור לי לסרב, חייב אני לעשות הכל כדי לעזור. במקרה שלך, אני ממש חש את הכאב ואת הקושי, חש אני את הרצון העז ואת החששות. חייב אני להזדהות איתך עם החששות האלו. חשוב מאוד לדעת שגיור הוא דבר לא פשוט. גיור הוא תהליך הדורש מהאדם לעבור שינוי מהותי בכל החיים שלו. אדם שעובר תהליך גיור מחויב לקבל על עצמו לשמור על כל המצות, להיות אדם דתי. במידה והאדם לא מקבל על עצמו לשמור מצות אין לגיור כל משמעות והאדם נשאר גוי. דבר שני, חשוב מאוד לדעת שאם אדם עושה תהליך לא בגלל שהוא רוצה אלא בגלל הצד השני, פעמים רבות הדבר לא מחזיק מעמד. כיום אי אפשר לדעת כיצד הוא יקבל את שאר הדברים ועד כמה הדברים יחזיקו מעמד. יכול מאוד להיות (כמו שקורה המון פעמים) שאחר כמה שנים הדבר נופל והאדם עוזב את הכל וממש משתנה. לכן, מאוד חשוב להיזהר, לדעת שזה לא פשוט. דבר נוסף, הפער במקור ביניכם מחשיד ומדאיג, וקשה לי מרחוק לדעת מה המשמעות שלו. לכן אני מאוד מציע לכם ללכת ליעוץ נשואין, שמישהו מהצד יראה את הדברים ויבחן אותם. פעמים שבני הזוג מאוד נגועים בדבר ומאוד קשה להם לראות את כל הצדדים, ואז צד שלישי יכול מאוד לעזור. כמובן שאף אחד לא יחליט בשבילכם, אבל כן יכולים לעזור לכם, ועל ידי היכרות העזרה תהיה טובה הרבה יותר. אם תרצי אשמח לעזור לכם למצוא מישהו שיעזור לכם באופן ישיר. הרב יצחק גרינבלט.
שאלה: אזכרות סמוכות: אזכרה של שני קרובי משפחה חלים בהפרש של 3 שבועות. נפטרו לפני 25 שנים. שאלתי: האם אפשר לקבוע מועד אזכרה "אמצעי" ולערוך שתי אזכרות ביום אחד?
תשובה: אפשרי כפי שהעלת, ואפשר בתאריך של אחד לשניהם.
שאלה: סחורה בפירות שביעית: בפרק ו הלכה א בספר שבת הארץ הרב מונה שבעה מצבים בהם יש דעות בראשונים שאין איסור סחורה: 1: מכירת כמות מועטת. 2: מכירה בפחות מהשווי. 3: מכירת המופקר שלא היה שמור. 4: המוכר אינו הלוקט. 5: מכירה בהבלעה. 6: לקט לעצמו הותיר. 7: מכירה כדי לקנות אוכל. רציתי לשאול הלכה למעשה אילו אופנים התקבלו להלכה ובהם אנו פוסקים שמותר לסחור?
תשובה: וברכת ד' מכיוון ששביעית בזה"ז דרבנן אפשר להשתמש בכל הצורות המוזכרות, כדין ספק דרבנן לקולא. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: תוכנית הטלוויזיה היהודים באים: בחודש האחרון בערוץ הראשון משודרת תכנית בשם היהודים באים בה משודרים מערכונים בהם מציגים את סיפורי התנך בצורה קומית ומצחיקה אבל גם קצת מביישת וצוחקים על דמויות כמו אברהם אבינו והרמב"ם, השאלה היא - האם מותר לצפות בתכנים כאלה?
תשובה: איני מכיר את התוכנית אולם אם אכן כדבריך שהיא מלגלגת על אבותינו וחכמינו אל לך לצפות בה.
שאלה: הדלקת נרות חנוכה במקום שאינו מקום חיוב: לרב קראתי שלגבי אלו שמדליקים חנוכיה על רכבם, גם אם היו מדליקים נרות של אש ולא חשמל, עדיין לא יברכו, וזאת מכיון שהרכב אינו מקום חיוב! שאלה: מה זאת אומרת "מקום חיוב"? אם אדם רוצה להדליק על הכביש הראשי למשל, כמ עשרות מטרים מביתו, כדי שיהיה פרסום הנס יותר גדול אינו רשאי לברך שם? אם כן. עד כמה מותר להתרחק מפתח ביתו גינתו, ויחשב מקום חיוב להדלקה?
תשובה: שתדעו למי החנוכייה שייכת ללא ספק. ולכן מדליקים בצמוד ובלי מרחק כלל.
שאלה: לכוון שלא לצאת ידי חובה בהדלקת ההורים: אם בביתו של אדם שסמוך על שולחן הוריו, מדליקים נרות חנוכה בשעה מאוחרת. האם מותר לו לכוון שלא ל את ידי חובה בהדלקתם ולהדליק בשעה יותר מוקדמת כתקנה? אם כן, האם הדלקתו לא נחשבת שהוציא ידי חובה את משפחתו?
תשובה: לא ניתן לכוון לא לצאת ידי חובה לדעת השו"ע, לכן כאשר מדליקים בשעה סבירה תדליק כול המשפחה יחדיו.
שאלה: המתנה לאחר אכילת גבינה: לרב, ראיתי בבן איש חי שמחמיר שלא לאכול בשר לאחר גבינה קשה שש שעות האם כך לנהוג?
תשובה: אין גבינות הנעשות לאורך זמן ולכן מותר לאכול בשר מיד לאחר גבינה לאחר אכילה מעט ביניהם. וכן הדין לגבי גבינה צהובה וגבינה מלוחה.
שאלה: המתנה בין בשר לחלב לילדים: כמה זמן ראוי לחנך ילדים מתחת לגיל בר מצווה?
תשובה: עד גיל שש שבע מספיק להמתין שעה אחת, ולהוסיף במרחק בין סעודה לסעודה של ילד כארבע חמש שעות בהתאם לגילו עד גיל 12, ומגיל 12 להמתין שש שעות.
שאלה: תרומות ומעשרות על שמן זית: זיתים שיועדו לכבישה והפרישו מהם תרומות ומעשרות בסופו של דבר חלק מהזיתים הכינו מהם שמן, האם צריך לעשר את השמן?
תשובה: וברכת ד' עיין ברמב"ם הל' תרומות פ"ה ה"כ, שכתב שאין צריך לחזור ולתרום. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: המנורה במקדש - קנים עגולים או באלכסון: האם המנורה במקדש הייתה עם קנים עגולים כמו סמל המדינה, או קנים באלכסון כמו החנוכיות של חב"ד?
תשובה: הרמב"ם צייר בפירושו למשנה מסכת מנחות (ג,ח) ציור של מנורת בעלת קנים באלכסון, ויש הסבירו שהרמב"ם לא צייר את צורת המנורה אלא כדי להראות את מקום הכפתורים והפרחים וכדי לחסוך מקום עשה זאת בצורה זו,אבל צורת המנורה היא קנים עגולים כסמל המדינה.לדעת הרבי מלובביץ והרב קאפח הציור של הרמב"ם הוא בדווקא נעשה והוא הנכון. לדעת רש"י שמות (כה, לב) הקנים הם באלכסון. כדעה זו רצה להוכיח הרב ישראל אריאל שליט"א מהמקורות הנ"ל ועוד מכול המציאות הארכאולוגיות בארץ 5 במספר,ובנוסף לכך את המנורה בשעה טיטוס שגם היא עם קנים עגולים, וכן בספר מלחמות היהודים של יוסף בן מתתיהו שכולם כאחד מדובר בחנוכייה בעלת קנים עגולים. וכתב הפתחי תשובה (יור"ד קמא,יד) - שכול הדיון הנ"ל כיצד נראית המנורה לכתחילה אך "לא מצינו שיעכב במנורה סדר עמידת הקנים" ראה בהרחבה מאמרו בספר 'באורך נראה אור' ספר מאמרים לזכר סגן דני כהן הי"ד שנפל בקרב בציר המתפללים בחברון.
שאלה: ספר דברי הימים: אני לא כל כך מבין מה עניינו של ספר דברי הימים. א. רובו מספר דברים ידועים כבר מהתורה, שמואל או מלכים והשאר הוא דברים שלא מופיעים בשאר התנ"ך. אם אלו דברים חשובים שנצרכים לדורות מדוע לא נכללו בתורה או בנביאים? ואם הם לא כל כך חשובים מדוע נזכרו בכלל? כלומר למה להוסיף ספר נוסף שבסופו של דבר מביא דברים ידועים,ומוסיף דברים אחרים שהיו יכולים להכנס בספרים אחרים ולא היה צורך בספר שלם נוסף. ב. במקום לחזק את הספרים הנ"ל, הוא הרבה פעמים סותר אותם. אמנם יש יישובים לדברים האלו בדברי ח או בפרשנים, אבל למה מלכתחילה לכתוב בצורה שמעוררת הרבה תמיהות ובלבולים,אם זה שמות שונים או אם זה שינוי ממשי בגוף הדברים.
תשובה: לשואל ספר דברי הימים חותם את כ"ד ספרי הקודש, ובו מבט היסטורי אלקי מחודש על קורות ישראל מראשית הבריאה ועד ראשית צמיחת הגאולה של ימי בית שני. אמנם נבואה שהוצרכה לדורות   נכתבה, ושלא הוצרכה לדורות   לא נכתבה (ראה מגילה יד ע"א), כלומר מה שנצרך לדורות כבר כתוב בספרי הקודש, ואם כן אין מקום לספר כמו דברי הימים, שחוזר על הישנות ומוסיף או מחסיר ומדגיש דגשים חדשים. אבל כבר לימדנו רש"י, שיש להבין את דברי ח האמורים באופן הבא: "כל נבואה ונבואה לצורך השעה והדור והמעשה" (רש"י חולין קלז ע"א), כלומר נבואות הנביאים מקבלות משמעות מחודשת בכל שעה ובכל דור. עזרא ונחמיה, מתוך בינה במעמדו ובייעודו של ישראל, חווים את ימי שיבת ציון בעוצמה רבה. עמדה זו מקנה להם מבט מחודש ומביאה דגשים חדשים. כך למשל: ההכנות למקדש מתוארות בהרחבה בספר דברי הימים בעוד בספר שמואל הסתפק הכתוב בקיצור דברים. יתכן לומר שקיצור הדברים בספר שמואל נובע מכך שספר שמואל וספר מלכים, עניינם לבאר בעיקר את מעלתם האישית של מלכי ישראל, על מנת להבין מדוע בחטאיהם נגזרו גזירות החורבן והגלות. לעומת זאת, ספר דברי הימים, שנכתב על-ידי עזרא ונחמיה, עניינו להמשיך את לב העם למעלות הגדולות להן זכו ישראל בתקופת בית ראשון. לכן ישנה הרחבה בתיאור מעלותיו של דוד ויוצאי חלציו, ובכל הקשור לבנין המקדש ועבודתו. כל זאת על מנת לקבוע בישראל לדורות את הגעגועים והתפילה לחזרת מלכות בית דוד ולבנין בית המקדש. נאמנה
שאלה: איך הוגים אותיות ללא ניקוד: כבוד הרב יש הרבה אותיות ללא ניקוד בתפילה ובתורה איך יש לומר אותם? דוגמאות: 1) בתפילת שמונה עשרה בברכת אבות: "אלוהינו ואלהי אבותינו" באות א מתחת למילה אלהי אין ניקוד. איך יש לומר? כאילו אין את האות א וכאילו נכתב ולהי או שיש להדגיש את האות א ולומר ואלהי (הא עם צירה)? 2) בתורה כתוב "נבקעו כל מעינות" מתחת לאות ע אין ניקוד. איך יש לומר כאילו לא נכתבה האות ע וכאילו נכתב מינות או שיש להדגיש את האות ע ולומר מעינות (הע בפתח) 3) שכתוב סמוך לשם ה אות ב או ל וכדומה כגון בויושע לפני אז ישיר "ויאמינו בי-ה-ו-ה ובמשה עבדו" איך יש לומר בדוני או באדוני? אשמח לשמוע מה הכללים בזה, וכן מה הדין שלא הגה את האותיות ללא הניקוד במידה ויש להגותם, או להפך שהגה אותם במידה ואין להגותם, האם יצא ידי חובת תפילת שמונה עשרה(שסיים כבר התפילה) האם יש לחזור לברכה ולתקנה במידה והוא עדיין בתפילת שמונה עשרה? וכן לעניין 2 מקרא ואחד תרגום הם יצא שלא קרא נכון? וכן לגבי שם ה או שם אלוקים האם כשאמר לא כפי שצריך (הדגיש האות הלא מנוקדת או להפך) האם יצא? ב מראש על ההשקעה המרובה
תשובה: לשואל בנוגע לקריאת שם ה', הכלל הוא, שלאחר אותיות השימוש מ, ש, ה   מבטאים את ה-א' שבשם, ואחרי אותיות השימוש ו, כ, ל, ב   אין מבטאים את ה-א', מלבד כמה יוצאים מן הכלל (ראה בראשית מ, א  דברים י, יז). לגבי מילים אחרות, נח נסתר יכול להופיע רק באותיות א, ה, ו, י, באחד משני האופנים הבאים: א. כשהן מופיעות באמצע מילה ללא ניקוד תחתן (קראנו, לאמור, שהבאתיו, עשהאל, פדהצור וכדו') ב. כשמופיעות בסוף מילה ואינן נשמעות במבטא (ירא, מצא, נשיא, הוא, לא וכדו'). מלבד זאת, את המילים 'לראובני', 'והאספסוף', 'יראו', 'דניאל' וכדו', בהן אין ניקוד תחת ה-א', צריך לקרוא: לרובני, והספסוף, ירו, דניל. אבל כשיש ניקוד, כמו: 'לאסר', 'נאדר', 'ויאדיר' וכדו', ה-א' היא נח נראה, כי יש בה ניקוד שוא, ונשמעת במבטא. מצוה מיוחדת יש בקריאת שמע, לדקדק באותיותיה, יותר מכל תפילות וברכות, וכך כתב מרן המחבר (שו"ע אורח חיים סב, א) : "אף על פי שמצוה לדקדק באותיותיה, קראה ולא דקדק בהן   יצא". כלומר למעשה מי שלא דקדק   יצא ידי חובתו. מובן שאם ויתר על מילים ואותיות   לא יצא ידי חובתו, כמבואר במשנה ברורה שם, אבל אם לא נתן רווח בין הדבקים, כיון שאנשים רגילים לדבר כך, יוצא ידי חובתו, וכן כשאיננו מבחין בין שווא נח לשווא נע ובין מלעיל ומלרע וכשמוציא את התיבות מפיו בצורה שאיננה חדה ומוסיף להן א' או ע' וכדו'. דומים לזה הרגלי לשון שהורגל בהם העולם, כמו אי הבדלה בין א' ל-ע' ובין ח' ל-כ' ובין ט' ל-ת' דגושה. במקרה ששינה לגמרי את משמעות התיבה, אם על ידי שינוי התיבה ואם על ידי שינוי הפיסוק - אינו יוצא ידי חובה, ועם זאת כתב המשנה ברורה (שם סק"ב): "מכל מקום יזהר מאד לכתחילה בזה ואיתא בש"ס המדקדק בהן שכרו שמצננין לו גיהנם שהוא מדה כנגד מדה שמאחר שהוא מעורר עצמו בזה ומניע את חומו הטבעי לדקדק באותיות ובשכר זה החום הטבעי שהוא מעורר מצננין לו כנגדו חום אחר שהוא בגיהנם". כך בנוגע לתפילה, ובנוגע לשניים מקרא ואחד תרגום, כתב בעל "יסוד ושורש העבודה" (שער ו, פרק ד), שצריך להיזהר מאוד בדקדוק המילים בקריאת שניים מקרא ואחד תרגום, ומובא בשם הגאון רבי חיים קנייבסקי שי' (בספר פעמי יעקב), שאם על ידי קריאתו השגויה השתנתה המשמעות, יש לדון אם יצא ידי חובתו. וראה גם דברי הגרש"ז אוירבך (הליכות שלמה תפילה פרק יב, הערה מח). נאמנה
שאלה: טלית על הראש בשמונה עשרה: האם אנשים נשואים צריכים להיות עם טלית על הראש בכל התפילה או די בשמונה עשרה? אשמח למקורות על הדין הזה.
תשובה: לשואל, כיסוי הראש בטלית איננו חובה, אלא כלשון השו"ע (סי' ח ס"ב): "ונכון שיכסה ראשו בטלית", מפני שהדבר מעורר את האדם ליראת ה', "ולשון 'ונכון' היינו למצוה מן המובחר, אך אינו מעיקר הדין" (ילקוט יוסף סי' ח הערה כח, ראה שם באריכות). יש שכתבו שזוהי חובה (עיין בפסקי תשובות סי' ח,ח), וציינו כמקור לחייב דברים שהובאו במגן גיבורים (סי' צא, אלף המגן סק"ג) בשם המאירי: "ראיתי בבית הכנסת יש מהם שמסירין הסרבל מעליהם והכובע שבראשם ונשארין לפניו יתברך כאשר הם עומדים בביתם בכובע קטן ואומרים זמירות וברכות קריאת שמע משום החום, אף שאין דרך לעמוד כך בפני גדולי המקום וכו', בודאי חציפותא מקרי". יש בדברים אי דיוק, ומקורם אינו המאירי (כפי שכבר העיר בציץ אליעזר חי"ג סי' יג אות ג), אך העיקר הוא טעמו של דבר, שכתב "שאין דרך לעמוד כך בפני גדולי המקום", כלומר: בתפילה ובבית הכנסת צריך להופיע בצורה מכובדת כפי שהולכים לפגישה חשובה ולא כפי שאדם מתלבש בביתו, אבל בימינו, כשלא מקובל לבוא לפגישה חשובה עטוף בטלית, אין זו חובה. מכל מקום, בתפילת העמידה יש חשיבות מיוחדת להתעטפות, כלשון השו"ע (סי' צא ס"ו): "דרך החכמים ותלמידיהם שלא יתפללו אלא כשהם עטופים", והכוונה לתפילת העמידה, כסתם "תפילה" בלשון ח והראשונים, וכפי שמוכח גם מכל הסימן שם. ומלשונו "דרך החכמים ותלמידיהם" מוכח שאפילו בתפילת העמידה אין זו חובה אלא המלצה. ואם היתה זו חובה גמורה בתפילת שחרית, מדוע לא גם במנחה וערבית?! מסתבר שגם בקריאת שמע יש עניין מיוחד לכסות את הראש, הן משום שבשעת קבלת עול מלכות שמיים ראוי יותר לנהוג באופן שמבטא יראה, והן משום שבקריאת פרשת ציצית עדיף להתעטף עיטוף מושלם כפי שמתעטפים לאחר הברכה כדי לקיים את המצוה בשלמות (וכן מצאתי ב'מבשר טוב' סי' ה, אם כי על קריאת שמע למד מהלשון הנ"ל המיוחסת למאירי, וכפי שהתבאר אין ממנו ראיה לימינו). אגב, ההבחנה שציינת בין נשואים לרווקים נהוגה אצל האשכנזים, אך בעדות המזרח רבים מכסים את ראשם עוד לפני הנישואין, וראה בילקוט יוסף סי' ח סעיף כט, שהמליץ על כך לפחות בשעת תפילת העמידה.
שאלה: ברכה על טלית של חבר: הש"ע כותב מותר ליטול טלית חבירו ולברך עליה ובלבד שיקפל אותה אם מצאה מקופלת איך אפשר לעשות את זה, האם צריך שיהיה מתנה ע"מ לחזיר??
תשובה: לשואל, מקור דברי השו"ע (סי' יד ס"ד) הוא הרא"ש (חולין פ"ח סי' כו), ומדבריו נראה שאכן יש הנחה שמי שמוכן להשאיל טלית לצורך המצווה מוכן גם להקנות אותה במתנה על מנת להחזיר, כדי לאפשר לו לברך. אלא שבהלכות לולב מצאנו סברה אחרת ברמ"א (סי' תרמט ס"ה), שמותר ליטול לולב של חברו בלי רשות, בהנחה שאדם מוכן שיקיימו מצווה בממונו, אך זאת דווקא בימי חול המועד סוכות, שבהם יוצאים ידי חובה בלולב שאול, ולא ביום טוב ראשון, שבו הלולב צריך להיות "לכם" (ומקורו בתרומת הדשן סי' ק). מכאן שההנחה שהאדם מסכים שתיעשה מצווה ברכושו אין פירושה שהוא גם מקנה זאת כמתנה על מנת להחזיר, אלא רק כהשאלה. ואם נחלק בין טלית ללולב, לכאורה מסברה היה מקום לחלק בכיוון הפוך: אין חובה ללבוש טלית בתפילה, והשאלת הטלית יכולה להיות רק משום שאין זה נעים להיות בציבור ללא טלית, ולשם כך די בהשאלה ללא מתנה, ואילו בלולב ברור שמטרת ההשאלה היא לצאת ידי חובה, ואם כן ביום הראשון זה צריך לכלול גם מתנה על מנת להחזיר. שאלה זו העסיקה את גדולי האחרונים. המגן אברהם (סי' יד סק"ח) מתרץ שגם בטלית אין זו מתנה על מנת להחזיר, ובאמת אין חובה לברך עליה, אבל מותר לברך עליה כשם שנשים שפטורות ממצוות עשה מותרות לברך עליהן (ראה במגן אברהם שם ס"ק ה ובמשנ"ב סק"ט). התירוץ אינו מתיישב לכאורה בדעת השולחן ערוך, שסובר כידוע שנשים אינן מברכות על מצווה שהן פטורות ממנה (סי' יז ס"ב). הט"ז (סי' יד סק"ה) תירץ אחרת, שאנו מניחים שבעל הציצית מוכן גם להקנות את הטלית על מנת להחזיר, ובלולב ביום הראשון לא אומרים כך, כי ביום הראשון אדם מקפיד יותר על כשרות אתרוגו ולא מוכן להשאילו לכל אחד. תירוץ שלישי מצאתי שכתב הרב אהרן יודלביץ (ישורון ב, תשנ"ז, עמ' קפז): הרא"ש בהלכות ציצית (סי' ב) סובר שהפטור של טלית שאולה פירושו שמי ששאל מחברו בגד ללא ציצית לא חייבה אותו התורה להטיל בו ציצית, אבל מי ששואל טלית מצוייצת חייב בציצית, לא משום שאנו מניחים שהמשאיל הקנה לו אלא אע"פ שהיא שאולה (ולא כדבריו בחולין הנ"ל  ובבית יוסף בסי' יד הובאו שני טעמיו של הרא"ש). לפי זה מובן היטב מדוע השו"ע פסק לברך על טלית ללא רשות הבעלים, כי גם אם אין זו אלא השאלה יש לברך על טלית שאולה. למעשה, כיום אין להשתמש בטלית של אחר ללא רשותו אלא אם כן ידוע לך בבירור שהוא מרשה זאת, מפני שאנשים מקפידים יותר מבעבר על השימוש בטליתם (עיין ערוך השולחן בסי' יד סעיפים יא-יב). וגם כאשר ידוע שיש רשות, כתב במשנ"ב (סקי"ד) שעדיף להתכוון שלא לקנות ולא לברך, מחשש שאין הסכמה לקניין וההשאלה איננה מצדיקה ברכה.
שאלה: טווית ציצית שלא לשם מצווה: אם הטויה של הציצית הייתה לא לשם מצווה, האם אפשר לתקן ולעשות את השזירה עוד פעם?
תשובה: הטוויה והשזירה חייבים להיות לשמה מהתורה שנאמר 'גדילים תעשה לך' ואפילו בספק מחמירים ככול ספיקא דאורייתא. ובוודאי שברור לך שהטוויה הייתה לא לשם מצווה.
שאלה: חור גדול של הציצית: אם החור של של הכנף של הציצית הוא גדול וחלק ממנו נמצים בתוך ה3 אצבעות וחלק בחוץ. האם זה כשר?
תשובה: הגדילים צריכים להיתלות על הכנף ולא יותר מ6 ס"מ מתחילת הבגד בקו ישר עד לתחילת הנקב אפילו שחלקו מעל 6 ס"מ כשר. (חזו"א ג,יב. משנ"ב יא,ס"ק מא)
שאלה: ניפוי קמח: האם אני צריכה לנפות את הקמח לפני כל שימוש איתו? כל קמח זקוק לניפוי? אשמח מאוד לקבלת מענה כדי שאוכל להקפיד בדבר
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה כל קמח צריך ניפוי לפחות ב50 מש. כאשר הקמח נמצא במקרר אחר הניפוי לא צריך לנפותו שוב. הרב חגי בר גיורא
שאלה: זמן תוספת שבת: לרב על תשובתו. בהמשך לענין תוספת שבת, חיפשתי ברא"ש שם במס יומא ולצערי לא מצאתי שכותב מהו השיעור בתוספת, רק שאין מדובר בתוספת כלשהי ובמ"ב ברס"א ס"ק כ"ב-כ"ג פסק ששיעור הזמן כולל השקיעה (ביה"ש) הוא חצי שעה ושלושת רבעי מיל שהוא ביה"ש עצמו רבע שעה. נמצא שיש לדעתו להוסיף רבע שעה לפני השקיעה ובכל מקרה לא כמה דקות שהיא תוספת כלשהי. השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "זמן ההדלקה ומקומה"
תשובה: לשואל, אכן המשנה ברורה שציינת החמיר ששיעור תוספת שבת הוא קרוב לרבע שעה (וביחד עם בין השמשות הוא חצי שעה), ומצאנו בראשונים שיטה שאף מחמירה יותר להוסיף כחצי שעה (שטמ"ק בביצה ל ע"א בשם ר"י). אך הדעה המקובלת יותר להלכה היא כלשון השו"ע (סי' רסא ס"ב, ומקורו ברמב"ן בתורת האדם): "שיוסיף איזה זמן שיהיה ודאי יום מחול על הקודש", כלומר, שהדבר בטוח לגמרי שטרם שקעה השמש ובכל זאת הוא נמנע ממלאכה. וראה בשער הציון שם (ס"ק כא), שכתב שלפי הרבה אחרונים שיעור התוספת הוא דקות ספורות, וראה גם במשנ"ב סי' רסג סקט"ו. באגרות משה (אורח חיים ח"א סי' צו) התיר בעת ההכרח לעשות מלאכה עד שתי דקות בלבד לפני השקיעה (כמובן, כאשר אין כל ספק שהשמש לא שקעה), וראה גם באג"מ או"ח ח"ב סי' ו, שבהרבה מקומות מדליקים נרות עשר דקות לפני השקיעה. בעניין זה ראה באריכות ביביע אומר (ח"ה או"ח סי' כא) ובילקוט יוסף (סי' רסא הערה סו), שהביאו מהרבה ראשונים ואחרונים שאין שיעור מוגדר לתוספת. בוודאי המחמיר להקדים את קבלת השבת תבוא עליו הברכה, ובדרך כלל טוב מאוד לנהוג כמקובל ברוב ערי הארץ להדליק נרות עשרים דקות לפני השקיעה, אך יש חשיבות לידיעת עיקר הדין במקרי דחק, וכגון למי שמתקשה לצום ביום הכיפורים, עד מתי הוא יכול לאכול. בעניין זה יש להוסיף שאי אפשר לסמוך בעניין השקיעה על כל הלוחות, כי יש שיטות שונות כיצד לחשב את השקיעה במקומות גבוהים או כשיש הרים במערב שמסתירים את השמש בדקות האחרונות של היום. לכן מי שנצרך להקל בזמן תוספת שבת יכול לעשות כן רק אם הוא רואה בעליל את השמש, או לפחות ברור לו שמהמקום הגבוה ביותר בשכונתו רואים את השמש.
שאלה: דיני כלאים: במשנה שמלמדים לנטוע 5 זרעים באמה על אמה, יש לי כמה שאלות למעשה: 1. האם זה לפחות אמה על אמה אבל בפחות מזה זה נראה עירבוב? 2. האם זה גרגיר אחד מכל כל מין או אפשר כמה גרגירי זרע של אותו מין על כל ערוגה? 3. האם מותר לזרוע גם בפחות מאמה על אמה כששומרים על הצורה והיחס בגודל הערוגות? 4. האם צריך להרחיק טפח וחצי בקצה הערוגה או בגלל הצורה מותר שפינה תיגע בפינה של ערוגה אחרת?
תשובה: וברכת ד' 1. המינימום הוא אמה על אמה, אי אפשר חמישה זרעים בפחות מכך. 2. זרע אחד, אבל לא הרבה זרעים, בגלל שזה יגרום לשטח להתקטן, ואין להקטין את השטח. 3. לא. 4. אין צורך להוסיף מעבר לערוגה. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום שבי דרום
שאלה: האיש והאישה בנר חנוכה: ראיתי נידון בפוסקים על מקרה של אדם שחוזר מאוחר הביתה בחנוכה, האם עדיף שהוא ידליק מאוחר או שאשתו תדליק בזמן - בין היתר עולה השאלה האם מצוה בו יותר מבשלוחו (כמש"כ הב"ח) ושלכן עדיף שידליק מאוחר בעצמו (ויש שכך נוקטים למעשה) כמו כן אם הוא נמצא בעיר ויכול לחזור לביתו, מובא במ"ב שעדיף שיחזור (מטעם מצוה בו וכו ) מאשר שאשתו תדליק עבורו. השאלה שלי: 1. מדוע כשהוא מדליק אין בעיה לאשתו של מצוה בה יותר מבשלוחה, ורק כשהיא מדליקה יש בעיה כזו לבעל? ואם נאמר מפני שדווקא אשתו כגופו - ודווקא כשהוא מדליק זה נחשב כאילו היא מדליקה בעצמה - אולם הוא אינו כגופה, ולכן הדלקתה אינה נחשבת כהדלקתו - זה צ"ע, והרי במנחות צג מוכח שעקרונית מעשה האשה מיוחס לבעל כי הם כגוף אחד! (ולכן הוו"א שיועיל סמיכתה למרות שאינה בת חיוב, מהטעם ש"אשתו כגופו" ושלכן מה שהיא עושה מתייחס כאילו הוא עשה! ואמנם שם קמ"ל שם שהיא לא יכולה לסמוך עבורו, אולם זה דווקא שם שסו"ס היא כלל לא בת חיובא, אולם עדיין מוכח משם העיקרון שכשהיא עושה עבורו מצווה זה מתייחס אליו יותר מאשר סתם שליח), וא"כ ממ"נ - מדוע יש בעיה לבעל של "בו יותר מבשלוחו" בהדלקת האשה, ואין בעיה כזו - לאשה- בהדלקת הבעל? 2. הרי אין חולק שכאשר הבעל מאחר אזי לאשה - מצד המצווה שלה עצמה - עדיף שהיא תדליק בעצמה בזמן, מאשר שתמתין להדלקת בעלה אחרי הזמן, א"כ מדוע בעצם הפוסקים הדנים בשאלה הנ"ל לא משקללים גם את זה ( שגם אם נניח מצווה בו יותר מבשלוחו, מ"מ מאחר ומבחינת האשה אין סיבה שתחכה (אם אין בעית בית.), ומאחר ואם היא מדליקה כבר, אזי (ייתכן ש) הבעל כבר לא יכול להדליק אח"כ א"כ בע"כ כך צריך לנהוג!) ישר כוח
תשובה: לשואל, 1. אכן הצדק אתך שכשם ש"אשתו כגופו" כך גם "בעלה כגופה", ולכן סוברים כמה מהפוסקים שכאשר הבעל נמצא במקום אחר ואשתו מדליקה עבורו אסור לו להדליק בפני עצמו, כי יצא ידי חובה בהדלקתה, משום ש"אשתו כגופו" דהיינו שגם "בעלה כגופה" (עיין אליה רבה סי' תרעז סק"ד). למרות זאת, האחריות העיקרית על נר חנוכה הוטלה על הבעל, כלשון הגמרא "נר איש וביתו", ולכן "מצוה בו יותר מבשלוחו" (עיין 'הליכות ביתה' סי' כג הערה טז). יש לציין לתבואות שור (יו"ד סי' כח,יד) שהאריך להוכיח שמי שלפעמים מכבד מישהו אחר לעשות במקומו את המצווה אינו מבטל את ההלכה ש"מצוה בו יותר מבשלוחו", ו"מצוה בו" נאמר דווקא כאשר האדם ממנה שליח כדי לחסוך מעצמו את הטרחה במצווה. ממילא לנדון דידן, מי שמכבד מדי פעם את אשתו להדליק אינו מבטל בכך את "מצווה בו". 2. כדבריך כתב דודי הרב יעקב אריאל שליט"א (במאמרו 'אישה בנר חנוכה' בספר 'באורך נראה אור', לזכר גיסי דני כהן הי"ד, ובנוסח מורחב ב'באהלה של תורה' ח"ה סי' נו), שאישה שבעלה מאחר ויגיע אחרי החצי שעה מן השקיעה, וקל וחומר אחרי שכלתה רגל מן השוק בימינו, תדליק בעצמה בזמן החיוב אם אין בכך הפרה של הבית, משום שגם אם מבחינתו "מצוה בו יותר מבשלוחו" גובר על הבעיה שבהדלקה מאוחרת, הרי שמבחינתה היא חייבת בהדלקה בזמנה.
שאלה: הכנת תה בשבת: הרב! 1) האם מותר להכין בשבת תה עם עלים? לשים עלי נענע בכוס ולמזוג מים חמים מכוס שנייה? 2) האם אפשר להכין תה עם תמצית תה? והאם מותר לקרוע את השקיק של התה. יש עכשיו שקיות של תה שאין להם פתיחה קלה, אלא ממש צריך לקרוע את השקיק. מראש
תשובה: 1. עלי תה מכניסים לכלי שלישי, המיחם כלי ראשון מוזגים לכוס ומשם לכוס נוספת ולהכניס את שקית התה. 2. תמצית מוכנה מלפני שבת והיא קרה - מוזגים את המים ואחר כך את התמצית שכלי שני אינו מבשל רק קלי הבישול ואחד מהם זו השקית של עלי התה. 3.מותר לקרוע.
שאלה: טיול עם כלב בשבת, דירה שסלון מול פריצות : לכבוד הרב שליט"א א. האם מותר לטייל בשבת עם כלב? חוץ מכבודך הכלב לא שלנו. ב. גרים בבית שהסלון חשוף למראות הפרוצות בצורה מחרידה וכל היום, האם לעבור דירה?
תשובה: א. אם הכלב איננו נובח ולא מפחיד אנשים מותר אבל רצוי ללכת עם רצועה השומרת מפני התפרצות, ובכלל אין רצוי לגדל כלב אלא לסיבה נחוצה ביותר. ב. כיון שמעבר דירה הוא קשה אפשר לחסום את המראה המכוער ע"י וילון אטום.
שאלה: עשיית זכר לחורבן בקיר גבס בדירה חדשה: הרב, נכנסנו לדירה חדשה במצב יחסית מוגמר (לא יכולנו לבצע שינויים). הדירה בנויה כולה מקירות גבס, מה שלצערנו יוצר בעיה עם השארת אמה על אמה בכניסה זכר לחורבן (בשל בעיה לקלף את קיר הגבס). מה נכון שנעשה? האם צביעה בצבע אחר של השטח הנ"ל, כמו אפור או תליית תמונת ביהמ"ק? מראש.
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה בע"ה שיהי-ה לכם ישוב טוב. תעשו אמה על אמה בצבע מלט אפור. מהרה יבנה המקדש הרב חגי בר גיורא
שאלה: יעקב קרע את שמלותיו: בפרשת השבוע וישב לאחר מכירתו של יוסף, על ראובן נאמר שקרע את בגדיו ועל יעקב נאמר שקרע את שימלתיו. מה ההבדל בין בגד לשמלה ומה המשמעות של ההבדל?
תשובה: לשואל בשינוי זה כבר הרגיש הנצי"ב (בראשית לז, לד) והסביר, שיעקב אבינו נהג כשיטת רבי יוחנן במסכת מועד קטן (כד ע"א), שכן רבי יוחנן קרע על רבי חנינא גם בגדים שלא לבש בזמן שהתבשר על פטירתו, וכך עשה גם יעקב. אבל ראובן שהיה באותה שעה בשדה, לא היו שמלותיו בידו, ולא היה ביכולתו לקרוע אלא את הבגדים שהיה לבוש בהם. נאמנה
שאלה: זמן הדלקת נרות חנוכה ומידת החיוב לנהוג כאבא: אני מסתפק מתי עדיף לי להדליק נרות חנוכה - בשקיעה או בצאת הכוכבים. יסוד הספק הוא כך - אבי הדליק בצאת הכוכבים, (או מאוחר יותר, כשחזר מהעבודה), אני החלטתי ב"עזות של צעיר" שהזמן העדיף מבחינה הלכתית הוא שקיעת החמה (עם כמות שמן שמספיקה לחצי שעה לאחר צה"כ), וכך אני נוהג מאז שהתחתנתי, כבר למעלה מ 20 שנה. עתה התעורר בליבי הספק שמא עדיף לחזור למנהג אבי ולמנהגם של רוב ישראל (כמדומני), ולהדליק בצה"כ. מה עדיף?
תשובה: מכיון שאתה נוהג כך 20 שנה המשך במנהגך מכיון שהנר ממשיך לדלוק חצי שעה אחרי צאה"כ אין חולק על הדלקתך היא מוסכמת על כולם
שאלה: שאלות לגבי שבת: 1.מאיפה סמכו בית הלל את סברתם שאין איסור שבת חל על כליו של אדם? 2.הדין הוא שאם ישנן מכונות תעשייתיות שעובדות ברציפות ימים רבים, כל זמן שאין חשש שיהודי יצטרך להפעילן או לתקנן, אין חובה להפסיק פעולתן בשבת. מדוע זהו הדין, שכן תמיד בכל מכונה יכולה לקרות תקלה (כדוגמת הפסקת חשמל) שתגרום נזק כספי אם לא תתוקן? ושבוע טוב
תשובה: בית הלל ובית שמאי נחלקו בלימוד מפסוקים, וכך דרשו: 1. בבלי -נאמר למען ינוח שורך. אבל לא כליך. 2.תוספתא - ששת ימים תעשה מעשיך וביום השביעי תשבות - אבל מותר שתעשה מלאכה מעצמה. 3. ירושלמי - ששת ימים תעשה מלאכה וביום השביעי תשבות - ממלאכה בידיים. והלכה כבית הלל. ולכן מותר לפתוח ממטרות לפי שעון שבת, לפרוס מצודות לפני שבת. 2. זה לא סיבה לאסור, הפעלת מכונות המשמיעות קול הרמ"א אסר מדרבנן (לשו"ע מותר ולכן יהיה הבדל בהפעלת מכונת כביסה שתפסיק פעולתה בשבת)
שאלה: תאריך נישואין : לכבוד הרב, אני ובן זוגי מעוניינים להינשא בתאריך כ"ה באייר התשע"ה 14.5.15. בן זוגי הוא ממוצא תימני ואני מרוקאית. אשמח לדעת אם אכן ניתן לקיים חופה כדת וכדין בתאריך זה. רב תודות.
תשובה: מותר להתחתן לכול העדות מתאריך 7 5 המון מזל טוב