שאלה: בבמנהרת הזמן - מאמר יחודי על עבודת ספירת העומר: הרב. אשמח להסבר רוחני מעמיק על המהלך הרוחני של חג הפסח, ספירת העומר, וחג השבועות. רבה
תשובה: אעתיק לך פה מאמר קצר שכתב בני יקירי הרב אלעזר נ"י, ותרווה נחת: זה עתה סיימנו את חודש ניסן אשר עפ"י האר"י הקדוש זיע"א נתייחד בדיבור ובשיחה   פה סח (שער הכוונות דרוש ג  מדרושי הפסח דף פא  עמודה ב,פרי עץ חיים שער חג המצות פרק א, בני יששכר מאמרי חודש ניסן). לכן אם נשים לב   כל המצוות בחודש זה מתאפיינות ב-פה, החל מ- ברכת האילנות וכלה בספירת העומר, כאשר בתווך נמצאים סיפור יציאת מצרים, והגדת לבנך, אמירת ההגדה, אכילת מצה, שתיית ארבע כוסות. והננו עוברים עוד מעט לחודש אייר, כאשר מטרת ימי הספירה היא להגיע לפיסגה   חג השבועות. (וכנודע ליודעי ח"ן שמהלך התיקון הרוחני בימים אלו - הוא אחד, וקשור אחד בשני, בסוד קטנות וגדלות ראשון, קטנות וגדלות שני, קטנות וגדלות שלישי, כמבואר בשער הכוונות דרוש ב  דפסח דף פ  עמודה ג, ובדרוש ו  דפסח דף פב  עמודה ג, ובנהר לרבנו הרש"ש זיע"א בדף לב  עמודה ב, וכן בדף לו  עמודה ב  ועוד.) בודאי כל אחד ואחד מכם שואל את עצמו לשם מה צריכים אנו את ארבעים ותשעה ימי הכנה אלו, היה מספיק כמה ימים- מקסימום שבוע-שבועיים, וחלאס, אנחנו מוכנים? דעו לכם שאת השאלה הזאת שואל האר"י הקדוש זיע"א בספרו שער הכוונות (דרוש ח  דפסח, שהוא דרוש ב  של ספירת העומר, דף פד ע"א, וכ"כ רבנו הרש"ש זיע"א בנהר דף לב  עמודה א ) וזו היא תשובתו: בליל פסח כל האורות הרוחניים, כל האנרגיות הרוחניות שנתעלו (מוחין דגדלות) נעשו ע"י ה, שלא ע"י מעשינו, (לכן פסח הוא מלשון פסיחה ודילוג   בבת אחת הכל קפץ ונתעלה) ולמחרת אורות אלו מסתלקים, ובמשך ארבעים ותשעה יום של ספירת העומר מחזירים אנו את אותם אורות עליונים על-ידי מעשינו (שאנו סופרים את העומר בפינו), והפעם בהדרגה ולא בבת אחת כמו שהיה בליל הסדר. וזו כוונת המשנה, מסביר מרן הגאון האדיר רבנו יוסף חיים זיע"א בעל הבן איש חי זיע"א (הגדת אורח חיים עמ  ש-שא), במסכת מכות (ג, טז) האומרת: רצה הקדוש-ברוך-הוא לזכות את ישראל, לפיכך הרבה להם תורה ומצוות, (דהיינו על-ידי התורה והמצוות והמעשים הטובים שעושים עם ישראל ה  מזכך אותם, ואז הם זכאים מצד מעשיהם). ובלשונו הקדושה של ר  צדוק הכהן מלובלין זיע"א: מנין ימי הספירה היה להיגלות (לגלות את) האור שיש בפסח שלא מצד השתדלות (מחשבות חרוץ אות כא, דף צו: במהדורה הישנה, עמוד 201 במהדורת הר ברכה), ולכן כותב הפסוק "וספרתם לכם". למדנו אם כן, שימי ספירת העומר באים הם מצד מעשינו והשתדלותנו, ולכן צריכים אנו שבעה שבועות כאשר בכל שבוע ושבוע נתקן אנו מידה אחרת בשלמות, (כאשר כל מידה ומידה משבע מידות אלה כלולה בשבע מידות, סך-הכל ארבעים ותשע), ועל-ידי כך נעשה מרכבה למידותיו יתברך. אולם עדיין ישאל השואל: האם אנו אמורים לעשות עוד משהו בנוסף לספירה ולברכה? ראשית עלינו לדעת שימי ספירת העומר הם שורש לכל ימות השנה, ובדרך שהולך בהם האדם- על-פי זה מוליכין אותו במשך כל השנה, (הרש"ש זיע"א בנהר דף לב ע"ג, שפת אמת אמור תרמ"ד), ולכן ימי העומר הם ימי ניסיון לאדם לבוחנו ולנסותו (מוחין דקטנות). ועתה ניגש לתשובה: באופן כללי ישנם שלוש עבודות כלליות שעלינו לעשות בספירת העומר: 1. עבודה של הכנעה ושפלות בכלל, וזה עניינם של מנהגי האבילות בספירה. 2. העבודה המרכזית שלנו בימים אלה, וזו עבודת תיקון המידות. ולכן בימי ספירת העומר נוהגים לקרוא את פרקי אבות שעניינם מוסר השכל של תיקון המידות (ראה הקדמת התשב"ץ למגן אבות). 3. עבודה של צפיה לישועה ולגילוי חידוש אור התורה הקדושה, שיבוא בשלימות ימי הספירה, כאשר ציפייה זו הולכת ומתגברת מיום ליום. שלוש עבודות אלו רמוזות במנחת העומר הבאה מן השעורה: 1. לשון שערה   מעיקרי מנהגי האבילות בספירה הוא איסור תספורת שיער. 2. לשון שעורה   מאכל בהמה, וזהו ענין תיקון המידות הבהמיות. 3. לשון שיעור והשערה   כל אחד ואחד לפי שיעורו הוא בצפייתו לישועה ולחידוש אור התורה הקדושה. כאשר בשבועות נשלם תיקוננו ולכן מביאים אנו אז את קרבן שתי הלחם העשויים מחטה (בגימטריה כב ) שהיא מאכל אדם (עפ"י מו"ר הרב יצחק גינזבורג שליט"א בספרו סוד ה  ליראיו שער ספירת העומר). נמצאנו למדים, אומר ר  נחמן מברסלב (ליקוטי הלכות שבועות א,ב, ועיין עוד שם בהלכות ספירת העומר) שמניפים אנו לה  את עומר השעורים שהוא מאכל בהמה, ועל-ידי כך מרימים ומעלים אנו את כל הרצונות השליליים, את כל האנרגיות השליליות שנפלו לתאוות הבהמיות. מוסיף הרב קוק ע"ה ואומר: הוא הדין, כאשר האומה כולה מקריבה את כוחותיה החומריים להיות קודש ל-ה, בזה היא מתאחדת ומתכללת עם רצון ה, ועל-ידי כך נקבעת אהבת עולם בין ישראל לאביהם שבשמים (עולת ראיה ח"א עמ  תיז-תיח). אנו תפילה שנזכה בימי הספירה הללו להטהר ולהתקדש כאשר עיקר הטהרה היא לטהר את עצמו מטומאת מצרים- פגם הדעת- פגם הברית (עמר בגימטריה קרי) (ליקוטי הלכות הל  ספירה ב, ב, פרי צדיק פרשת שמיני קנה) ועל-ידי כך ניכנס לסוד עולם הבא (שער ה-50), כאשר יצר הרע נתבטל ממנו, ונידבק בה  ובתורתו (על פי הזוה"ק אמור דף צו:), וזוהי בחינת חג השבועות, חג העצרת שבו אנו עוצרים את כל הדיבורים (עפ"י איוב ד, ב "עצור במילין"), ומגיעים אנו למדרגת השתיקה והדממה אשר אין למעלה הימנה (סוד הכתר), ואז זוכים אנו לסתרי תורה, אשר בהם נאמר "כבוד אלוקים הסתר דבר" (משלי כה, ב) (עפ"י ליקוטי הלכות הלכות ספירה א, ג), וזוהי תכלית ההשגה והשלימות שנזכה בעזרת ה  יתברך בבואו של מלך המשיח לגואלנו ולקבץ נידחנו מכל קצות תבל, אמן כן יהי רצון.  מאמר זה נכתב בשנת תשס"ה, ועתה נכתב בתוספת נופך בשנת תשע"ד. מאמר זה נכתב לעילוי נשמת סבי היקר והאהוב, הרב הגאון מעוז ומגדול, מלאך ה  צבאות, הרב בנימין אביעד זצ"ל בן רג ינה. ולזכות נשמת מרן מלכא, פאר הדור והדרו, המקובל האלוקי, אביהם של ישראל, הראשון לציון הרב מרדכי אליחו זיע"א