שאלה: לא מקורי. תלות: אני מסיימת כיתה י. באמצע כיתה ה קפצתי לכיתה ו, הייתה מישהי מדהימה שעזרה לי מאד, ופיתחתי בה תלות עד בערך סוף כיתה ח - אולי טיפה אח"כ. לא ידעתי שזה תלות. הייתי דוסה פנאטית סגורה כזאת שלא מקבלת אף אחד חוץ מעצמה. ומהדוסיות שאיתה (הקטע המגעיל- דוסיות היו אלה שהולכות ארוך סגור גרביים, קיצר מובן.) בסוף כיתה ט היא ורב ה"דוסיות" עברו אולפנא, ונשארתי הילדה הכי חופשיה ומאושרת בעולם. באולפנא לא כ"כ דוסית (ולא רק מבחינה חיצונית, וסליחה על ההגדרות.) שבועיים אחרי תחילת השנה התחלתי לפתח תלות במישהי וספת. הבנתי את זה מייד. מהקודמת השתחררתי וזה נחת עלי בצורה הכי קשה שאפשר. והפעם היא בדיוק "לא דוסית" (למרות שהיא אחת הבנות הכי צדיקות בעולם, לדעתי), בסוף כיתה ט בעקבות החופש הגדול ב"ה השתחררתי גם ממנה והתחלתי את השנה בצורה נקיה- היו לי איזה חודשיים מדהימים. עד שקלטתי. שוב. הפעם בבת אחת בצורה עיקרית, בעוד בת טיפה פחות, ובעוד בת עוד קצת פחות, אומר. 3 בנות!!! אז יופי- או שאני מטומטמת, או מפגרת, או לא יכולה להסתדר בעצמי בעולם, או לסבית. ובנוסף לכל הזבל הזה אני גם נראלי חולת נפש- אני רוצה צומי בטירוף מהבנות האלה, שאני מנסה גם מאד לקבל אותו ע"י(בעיקר) מגע פיזי- כאילו, הבנת, לא מוגזם. כאילו, ברור. גם לא חיבוקים ונשיקות, אלא יותר "מכות" וכאילו "טיפול רפואי"- אוף, זה מובן בכלל? אבל אני לא מראה את זה, אני לא עכ"כ מושפלת, אז כל החיים שלי אני רק מחפשת איך לקבל אותו בצורה מוסתרת ועקיפה, אוני כבר מגעילה את עצמי. ולא להגיד לי להתנתק, כי זה לא אפשרי קיבלתי כבר מאה עצות ממאה אנשים. אני רק רוצה להבין מאיפה זה נובע, ועצה מעשית שהיא לא התנתקות ולא יודעת מה עוד.
תשובה: יקרה, הרבה תסכול עולה מהדברים שלך, ואני יכולה להבין את זה. קשה להרגיש שאת נופלת שוב ושוב למקום שלא טוב לך, שלא בא לך להיות בו. את מובנת לי ביותר, בעיקר בגלל שאת ממש, אבל ממש לא היחידה, הרבה מאד נערות (ונערים) מתמודדים בגיל שלך עם התופעה הזו, ולמה? לכולם קשיים והתמודדויות בחיים וכל אדם מוצא לעצמו כלים וטכניקות להתמודד איתם. אחד הכלים המרכזיים שעוזרים ומסייעים הוא החברה. חברים מסייעים לאדם בהשתתפות בקושי ובכאב, הם יכולים לעזור בעצה טובה, בתמיכה פיזית וריגשית. אדם שלא מסוגל להעזר בחברים להתמודד עם קשיים הוא אדם חסום ובעל בעיות חברתיות. במצב תקין אדם שומר על הגבולות שלו, על החופש שלו ועל ההתמודדות האישית שלו, ומתוך מקום כזה הוא "יוצא החוצה" למלא מצברים, לקבל חיזוק ועידוד ולשתף עם אוזן קשבת בחייו וחויותיו, אבל ברור שהתמודדות היא שלו, הוא אחראי עליה והוא בוחר כיצד להתמודד. ישנם מקרים שאדם מאבד את הגבולות שלו, שקשר חברתי מסויים נהיה כל כך משמעותי שהאדם כבר מאבד את האחריות האישית שלו, והוא מרגיש שאין לו יכולת להתמודד לבד עם החיים, הוא נהייה תלותי במובן הריגשי ובחוויה שלו רק הקשר עם האדם השני יאפשר לו להסתדר, רק משם הוא שואב את כוחותיו, רק הקשר עם החבר יתן לו משמעות יוכיח לו שהוא שווה משהו ויאפשר לו להתמודד עם העולם שלעיתים רבות נראה מפחיד וקשה. בעיה נוספת שקיימת בקשר תלותי היא שהיא לא מאוזנת ושיוויונית ז"א צד אחד זקוק לקשר בצורה נואשת ולצד השני הקשר נעים ונחמד, לפעמים זה עלול לגרום לתסכולים משני הצדדים ולפעמים לתוחשת מחנק ומועקה. זה קשור לדימוי עצמי ולביטחון עצמי כי אדם שחושב שהוא חלש או לא שווה או לא מסוגל, יהיה בעל נטיה רבה יותר לפתח קשר תלותי שיאפשר לו להתמודד עם החיים בצורה שבמובנים מסויימים יותר נוחה וקלה אך במובנים אחרים היא יותר קשה כי היא רק מגביר את החרדה ואת התחושה שאני לא יכול להתמודד עם העולם בכוחות עצמי, חוץ מזה שפעמים רבות קשר תלותי נגמר בכאב ובצער גדול לשני הצדדים. איך משתחררים מזה?התבוננות יכולות מאוד לעזור, שיחה עם החברה שבה תספרי לה על חששותיך ועל הרצון והחשיבות של עצמאות ריגשית יכולה גם כן לסייע וזו תהייה עבודה משותפת שיכולה להעמיק את הקשר מאוד. את נשמעת ממכתבך בחורה בוגרת ופיקחית אני מקווה שתצלחיח למצוא את החופש שלך, את האמון בך ואת הכוחות להתמודד עם חייך בעצמך ושכל הקשרים שלך יהיו מבוססים על עוצמה שמחה אמון וחופש. מקווה שעזרתי אשמח לעזור עוד אם יש שאלות. בהצלחה! הלל. hall.alis.77 gmail.com