LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: איסור והיתר: ויישר כח גדול על פעלכם! גיסתי (היא אשכנזית) הכינה בשבת האחרונה תפו"א עם בצל בתנור. היא אפתה את זה בתבנית פרווה בתוך תנור פרווה. את הבצל היא חתכה לטבעות לפני הוספתו לתבנית בסכין שייתכן שהיא בשרית (היא אינה זוכרת בוודאות האם אי פעם נגעה בכלל הסכין בבשר, ובכל מקרה גם אם אי פעם נגעה ודאי שאינה בת יומה). אני מכיר את הדין שאין לאכול זאת עם חלב ממש ואכן היא לא אכלה זאת יחד עם חלב אך היא כן שמה את התפו"א והבצל המוכנים כשהם חמים בתוך צלחת חלבית. שאלתי היא האם כעת נטרפה הצלחת ויש לזורקה? ובשורות טובות! אוהד
תשובה: הצלחת לא נטרפה ולך אכול בשמחה לחמך. וההסבר לכך: א. בכדי שסכין תהפך לבשרית היא צריכה לבוא במגע עם בשר רותח ממש ובסכין חיתוך לא מצוי כ"כ אלא בסכינים מיוחדים לחיתוך בשר או לעיתים כשחותכים בשר בקר לאחר בישולו בעודו רותח. ב. יש כאן ספק אם בכלל הסכין היתה בשרית. ג. אתה אכן צודק שאין לאכול את התבשיל עם חלב ממש שכן יש לנו כלל 'חורפיה מחליא ליה לשבח' (יו"ד קג, ו) דהיינו החריפות מוציאה את הטעם הפגום הבלוע בכלי ומשביחה אותו. ויתכן שיש מקום להחמיר אף בתפו"א שלא לאכלם בחלב(עי' פת"ש צ"ה, סק"א). ד. הערה חשובה בדין זה היא שהשבח הינו רק למאכל עצמו ולא לכלי(ש"ך סי' צ"ב סק"ז). ולכן אפילו אם הסכין היתה ודאי בשרית אלא שאינה בת יומא  ואפילו בת יומא, רק לבצל עצמו היה דין שאסור לאכלו בחלב (מה שהיום קוראים 'בחזקת בשרי') וודאי שהצלחת החלבית לא נאסרה משום כך. ויותר מכך כותב הרמ"א (צה, ב) לגבי תבשיל פרווה שנתבשל בקדירה בשרית שרק לעניין אכילה עם חלב נאסר אך להניחו בכלי חלבי מותר. למסקנה: המקרה שלך קל עוד יותר כיון שאתה מסופק אם הסכין היתה כלל בשרית ולכן ודאי שאין מקום להחמיר והצלחת לא נטרפה. הרב אלישיב קפקה כולל הלכה ישיבת בית אל
שאלה: עמידה בקדיש: ולעניין ישיבה בקדיש שתפסו מיושב, לדעת הארי יושבים, איך ינהגו בני נוסח ספרד? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "נוסח החסידים הקדמונים"
תשובה: החסידים קבלו עליהם בדרך כלל רק את נוסח התפילה של הארי בגלל כוונותיו, רק מי שיודע ומבין את כוונות הארי בקדיש נוהג כמותו.
שאלה: "לא תחיה כל נשמה" והיחס לשבויים : לרב על התשובה. אז איך הרב יסביר את דברי הרמב"ם שנותן שם רק שתי אופציות מלחמת רשות ומלחמת מצווה שהיא עם שאר האומות אז איפה כולל הרמב"ם מלחמת מצווה רגילה? ועוד הביא דוגמא מאחאב וקשה הרי להרוג את הגברים כותב הרמב"ם גם במלחמה רגילה שהיא רשות וזה דין תורה ולא רק מסברת סכנת נפשות אז האם בימינו אחאב נהג כשורה? ואיך הפרשן שהבאת מסתדר עם הדברים? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לא תחיה כל נשמה" - באיזו מלחמה?"
תשובה: לשואל, שוב, נראה שהדגשת הרמב"ם על שבעה עממים ועמלק באה להוציא מכלל זה את מלחמת מצווה של עזרת ישראל מיד צר (שבעצם לא הוזכרה במפורש בח כמלחמת מצווה, עיין סוטה מד ע"ב. ברור שזוהי אכן מצווה, אבל לא מצווה להילחם ולהרוג אלא מצווה להציל). קושייתך על פרשת אחאב היא שאלה טובה: מצד אחד נאמר: "ויאמרו אליו עבדיו הנה נא שמענו כי מלכי בית ישראל כי מלכי חסד הם, נשימה נא שקים במתנינו וחבלים בראשנו ונצא אל מלך ישראל, אולי יחיה את נפשך" (מלכים-א כ,לא), ומכאן נראה שמלכי ישראל, גם הצדיקים ושומרי המצוות שבהם, לא נהגו להרוג שבויים. וגם את התביעה של הנביא להרוג את בן הדד (שם פס' מב) הסבירו ח והמפרשים מסיבה מיוחדת לו (כדלקמן). מצד שני, הרי אפילו במלחמת רשות נאמר בתורה (דברים כ,יג): "והכיתה את כל זכורה לפי חרב" (וזוהי חובה, כמפורש ברמב"ם בספר המצוות, מ"ע קצ), אפילו במלחמת רשות במקומות רחוקים, ולכאורה כל שכן במלחמת "עזרת ישראל מיד צר הבא עליהם"! נראה לתרץ שיש הבדל בין חיילים שלא נכנעו לבין חיילים שנכנעו ונפלו בשבי. הציווי "והכית אל כל זכורה" נאמר רק על הלוחמים בפועל, אבל אלו שנכנעו - אין מצווה להורגם, ואדרבה, מידת החסד היא להותירם בחיים, אם יקבלו עליהם את מצוות בני נוח. כך נראה מהגמרא בסוטה (לה ע"ב): "ושבית שביו - לרבות כנענים שבחוצה לארץ שאם חוזרין בתשובה מקבלין אותן". הגמרא מדברת על הפסוק "כי תצא למלחמה. ושבית שביו" (דברים כא,י), פסוק שעוסק במלחמת רשות, ומפרשת ש"שבית שביו" פירושו שמותר להשאיר את השבויים בחיים, ואפילו אם היו משבעת עמי כנען ועברו להתגורר בחו"ל. מלשון הגמרא "כנענים" נראה שמדובר גם על הזכרים. וכך כתב בפני משה על הירושלמי בסנהדרין פ"ב ה"ה: "הילכות שבויים נצרכה לו": "בדיני השבוים במלחמת הרשות, אם יש בהן שבויים מז' עממין אם מותר להחיותן, ופשטו ליה מ'ושבית שביו' דמותר". נראה מדבריו שאפילו שבויים זכרים מותר להחיות, וכן מפורש בחזון איש (יו"ד סי' קנז,ב  ולא כפי שנראה מפירוש הרא"ם בדברים כא,י, שהיתר "ושבית שביו" נאמר על נשים בלבד). יש לציין גם לדברי יוסף בן מתתיהו ('נגד אפיון' מאמר שני, כט): "אף הזהיר אותנו על השבויים שלא יעשה להם עוול, ועל הנשים יותר מכולן". זהו לא מקור הלכתי, ואם היה עומד בסתירה לדברי ח - דבריו בטלים, אבל יש מדבריו חיזוק להבנה זו בדברי ח. ראה גם מלכים-ב ו כב, ואין המקום להאריך בפרשה שם. לגבי מעשה אחאב, כאמור, בעל 'צרור המור' מסביר שהייתה סיבה מיוחדת להרוג את בן הדד בגלל היותו מסית ומדיח. זה לא סותר לירושלמי שהבאתי האומר שהייתה על כך אזהרה מיוחדת של הנביא.
שאלה: נוסח אמירת שם ה : כתוב בסידור לפעמים "מודים אנחנו לך" בלשון נקבה ולפעמים "מברכים את שמך" בלשון זכר. איך הדבר מסתדר? איך בכלל אומרים משהו כזה הרי לה אין גוף ולא דמות הגוף.ואם החליטו על נוסח אחד, למה יש פעם ככה ופעם ככה? ושבוע טוב תבורכו
תשובה: לשואל אכן עצמותו יתברך נשגבת ונעלמת מבינתנו, אבל פעולותיו ניכרות בכל חי ובכל נוצר, הלוא כל תהליכי החיים הם פרי השגחתו. כשאנו פונים בתפילה אל הבורא יתברך אנו מדברים על פעולותיו הנגלות לנו, וחלילה לא על עצמותו. צורת הזכר והנקבה שאנו מזכירים הן שתי תבניות המבטאות צדדים שונים בהופעתו יתברך, ועל כולם אנו מודים (ראה "במעמד השחר" של הרב דוד חי הכהן עמ' 328). נאמנה
שאלה: קריאה לבן בשם השני של האב: האם מותר "להעביר" שם של האב לבן? כלומר, אם לאב קוראים שלמה מאיר ומאוד רוצה לקרוא לבן שלו מאיר האם יכול לקרוא לבן מאיר והאב יישאר עם השם שלמה בלבד?
תשובה: זהו מנהג של גויים ואיננו רצוי בישראל. בישראל נותנים שם של אבא לבן רק ליתום ולכן לא כדאי כדי שלא לפתוח פה לשטן.
שאלה: מזלג בשרי בתבשיל פרווה: לכבוד הרב, אם עירבבתי עם מזלג בשרי בתבשיל פרווה (לדגמא איטריות רתוחות) מה דינו של התבשיל הפרווה? בשרי או פרווה? אני רוצה לציין שבמזלג הבשרי עורבב תבשיל בשרי אך לא היו בה שום חתיכות בשר, המזלג הייתה נקיה לחלוטין אך לא שטופה. וגם העירבוב היה לכמה שניות עד ששמתי לב שעירבבתי במזלג הזאת. לכבוד הרב ושבוע טוב
תשובה: התבשיל נשאר פרוה.
שאלה: גוגל גלאס בשבת: האם מותר להשתמש במציאות הרבודה של גוגל גלאס? זה עובד אוטומטית,כגון שמסתכלים על חלון אז זה מציג את התחזית. או בבית הכנסת זה מנתח את הקול של החזן ועוקב אחריו בסידור. יש גם הפעלה קולית, כגון "גלאס, אני רוצה להגיע לבית הכנסת הקרוב" וזה יראה מסלול ניווט. לכאורה, זה צריך להיות מותר משתי סיבות: 1. הרב עובדיה פסק, וכן מורים להלכה אפילו הרב אבוטבול בפרהסיה לכתחילה ברדיו, שרכיבים אלקטרוניים אין בהם איסור בשבת. כגון, שלא צריך מנגנון שבת במקרר שיכבה את הסנסורים השונים, העיקר הוא רק להוציא את הנורה וזהו. כי כל עוד לא נדלק האור ולא מתחיל לפעול מנוע, אז אין בזה איסור. כנ"ל, לטלטל אייפון בשביל השעון שבו. יהיה מותר אע"פ שזה מנהל תקשורת GPS ונודד בין הרשתות. 2. בקיצור ילקוט יוסף ( סימן שח סעיף ג - מוקצה בכלי שמלאכתו לאיסור) כתוב כך על מכשיר שמיעה שמורכב על משקפיים: (קכב) מותר לטלטל מכשיר שמיעה בשבת, המכוון מערב שבת. וכן מכשיר שמיעה המורכב על-ידיות המשקפיים, מותר לכבד שמיעה להרכיב המשקפיים בשבת כדי לשמוע, ובלבד שיפעיל את המכשיר מערב שבת. ואסור להחליף את הסוללה בשבת. ומותר לטלטל בשבת מכונת שמיעה, להסירה בעת שהולך לישון, ולחזור ולהשתמש בה אחרי קומו משנתו, כשהיא פתוחה מערב שבת ופועלת כהוגן. ילקו י שם עמ תרנה. הליכות עולם ח ג פרשת מקץ. ושבוע טוב,
תשובה: את המכשיר המדובר איני מכיר אך לפי תיאורך מדובר בשינויים הניכרים לכל בפרהסיה, לעומת זאת מכשיר שמיעה הוא בצנעה וכן מקרר.
שאלה: שהחיינו על תות ובננה: ידוע ההלכה שאין מברכים שהחיינו על בורא פרי האדמה. האם הדין גם על תות שדה ועל בננה שברכתם האדמה שניכר בהם ומתחדשים מידי שנה?
תשובה: וברכת ד' כידוע המ"ב (סי' רכה ס"ק יח) מביא בשם השל"ה שאין לברך שהחיינו על ירקות, אולם המעיין בדברי השל"ה (שער האותיות) יראה שהוא דן על ירקות שיש חשש שמא יטעו בני אדם בין חדש לישן, ומשמע שבדבר שניכר ההבדל יש לברך שהחיינו, (עיין בבאור הלכה סי' רכה אות א ד"ה פרי). אמנם היו בין חכמי אשכנז שפקפקו (ערוך השלחן רכה, יב) אבל להלכה למעשה כל פרי חשוב וידוע שהוא חדש יש לברך, ונראה שתות שדה הוא מהפירות החשובים שאפשר לברך שהחיינו. לגבי בננה היא נמצאת כל השנה מחממות וכדו' (כמעט), על כן נראה שאין לברך שהחיינו. בברכת התורה והארץ הרב יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ כפר דרום אשקלון האם מברכים שהחיינו על אבטיח?
שאלה: ברכת מודים לאחר הגשם: יצאה הוראה מהרבנות לברך ברכת מודים לאחר תפילות בקשת גשמים האם חקלאי שכמויות הגשם הזיקו לשדהו צריך לברך? האם אדם רגיל צריך לברך מודים? יום טוב חיים
תשובה: ב"ה גם אדם שאין לו שדה שמח בארץ ישראל על הגשם במיוחד אחר עצירת גשמים לכן ברור שיברך בלי שם ומלכות והמברך עם שם ומלכות יש לו על מי לסמוך. ברור שאדם שניזוק לא יברך עם שם ומלכות אבל בלי. יברך משום טובת הכלל. הרב חגי בר גיורא
שאלה: שימוש סביר בשכירות: האם זה נכנס תחת שימוש סביר שכתוב בחוזה? ד.א המעשה בוצע משום שהיה בעיה במנעולים של הדלתות. לפי מה שאני זוכר במסכת בבא מציעא אומרת הגמרא שזה האחריות של המשכיר, אז אולי אפשר לומר שאפילו נח לו שעשיתי זאת וחסכתי לו הוצאות וזמן. השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "נזק בשכירות"
תשובה: לא מקובל לעשות כן ללא קבלת אישור מבעל הנכס המושכר, ולכן הפעולה אינה נכנסת תחת הגדר של שימוש סביר, גם אם הדבר באחריות המשכיר, יש לברר עמו האם נוח לו שתחליפו המנעולים בעצמכם. הרב מרדכי גרוס.
שאלה: תהילים ותפילה אישית ללא נטילת ידיים או מידי דמנקי: אדם שקם בבוקר או יצא מהשירותים או נגע במקומות המכוסים ולא נטל ידיו וגם לא ניקה אותם במידי דמנקי-האם מותר לו: א.להתפלל תפילה אישית מהלב במילותיו שלו? ב.להגיד פסוקי תהילים? ובשורות טובות!
תשובה: אסור להזכיר שם ה' או פסוקים. תפילה אישית נראה שמותר. הרחבת תשובה: מגמ' ברכות ט,ב נראה שמותר לברך טרם נטילת ידים שחרית שכתוב שמתעורר יאמר אלוקי נשמה כאשר שמע קול תרנגולת יאמר ברוך הנותן לשכוי ועוד ברכות. ואלו ברכות שמברכים קודם שנטל ידיו, אך תיקנו הגאונים לסדר את כול ברכות השחר לאחר נטילת ידים.
שאלה: ברכה על כדור שוקולד: לפי שיטת הרמב"ם פרי שצורתו נשתנתה ברכתו העץ וגם מעוד כמה טעמים. אז רציתי לשאול, הרב פסק לברך על שוקולד העץ ומה בנוגע לברכה על כדור שוקולד.? ללא ביסקוויט רק שוקולד שמצופה בקצת קוקוס.
תשובה: אם רואים שזה שוקולד שמצופה בקוקוס גם כן ברכתו העץ. דרך אגב, גם הקוקוס עצמו ברכתו העץ.
שאלה: תאריך האזכרה בשנה מעוברת: בס ד אימי נפטרה בתאריך ז בניסן תשע ג ורציתי לדעת מתי חל תאריך השנה בה עולים לקבר? כיוון שזו שנה מעוברת איננו יודעים. ושאלה נוספת בבקשה היא שידוע לנו שיש העושים את האזכרה לשנה כעבור 11 חודש אז כיצד לפעול?
תשובה: לשואלת, תנוחמו מן השמיים! בשאלה זו ישנם מנהגים שונים בין העדות. מה שמוסכם הוא שדיני האבלות במשך השנה הראשונה מאז הפטירה נמשכים שנים עשר חודשים בלבד, כלומר, עד ו באדר ב' תשע"ד (ואם הקבורה הייתה יום אחר כך, או יותר, יש להמשיך את דיני האבלות עד השלמת שנים עשר חודש מיום הקבורה. משנה ברורה סימן תקסח ס"ק מד). לגבי יום פקידת הקבר יש מנהגים שונים: המנהג המקובל אצל האשכנזים הוא לעשות זאת בתאריך הפטירה, ז' בניסן (פתחי תשובה יו"ד סי' תב סק"ג  גשר החיים פל"ב סעיף ט). ואם מנהג משפחתכם שלא לפקוד את בית העלמין בחודש ניסן, יש להקדים זאת לערב ראש חודש ניסן. המנהג הנפוץ יותר אצל עדות המזרח הוא ללכת (בשנה הראשונה בלבד!) לפי תאריך סיום שנים עשר החודשים, משום שאז נגמר דינו של הנפטר (רבי חיים פאלאג'י, בשו"ת נשמת כל חי יו"ד סי' עב  וכך פסק בילקוט יוסף, אבלות סי' ל ס"ז, והוסיף שרצוי לעשות אזכרה גם בתאריך הפטירה, אבל התאריך העיקרי הוא סיום שנים עשר החודשים, וכן כתב הרב מוצפי, שו"ת מבשרת ציון סימן כה). גם לגבי האזכרה בסיום אחד עשר חודש יש הבדלים בין העדות: עדות המזרח נהגו לעשות אזכרה זו, ואילו האשכנזים לא. כמובן, אם אצלכם נוהגים לעשות סעודה באזכרה, רצוי לא לבזבז הרבה כסף על אזכרות אלא לבחור תאריך אחד שבו תהיה האזכרה העיקרית ובתאריכים האחרים להסתפק במשהו מצומצם. בעניין זה יש פער בין ההלכה לבין המנהג בפועל: רבים מעדיפים לעשות סעודה גדולה בסיום אחד עשר חודש (גם בשנה מעוברת - ילקוט יוסף שם), אבל לאמיתו של דבר התאריך של סוף שנת האבל הרבה יותר משמעותי (האריך על כך הרב מוצפי, שו"ת מבשרת ציון שם). לכן, כדאי להשקיע יותר בז' באדר ב', אבל אם העניין עלול לגרום בעיה משפחתית או אי נעימות עם הציבור, עדיף "לזרום" עם הציבור כדי למנוע צער ומריבה ולהשקיע יותר בז' באדר א'. לסיכום: מנהג האשכנזים שעושים את האזכרה ביום הפטירה בלבד. מנהג הספרדים לעשות שתיים או שלוש אזכרות, והחשובה שבהן היא בסוף שנים עשר החודשים.
שאלה: הערה לאדם על שבועה: לרב אני מכירה אדם שהוא חובש כיפה, אבל הוא מין "דתי לפי דעתי". הוא מאמין בבורא עולם, שומר שבת שלא כהלכתה, מניח תפילין בבוקר וחוץ מזה אני לא חושבת שהוא עושה משהו. הוא אומר כמעט על כל דבר, וגם על דברים שאינו מקיים "נודר נדר" "נשבע לך בספר תורה" "באלוקים" (באלוקים אבל עם האות ה). והוא אומר את זה בדרך כלל בתוך שיחה מתוך ה"צחוקים" והכל ולא שבמתכוון ושהוא באמת מבין מה חומרת השבועה, אבל בכל זאת הוא מודע לכך שהוא נשבע ושהוא נודר נדר. פשוט לא מבין את חומרת הדבר. הסברתי לו את העניין ב"ה. והוא הבין וקיבל. מחובתי היה להעיר לו על זה? כי זה מאוד צרם לי שאדם נשבע בספר תורה ובקדוש ברוך הוא ועוד עם כיפה על הראש, אמרתי לו שלפני שהוא נשבע ונודר נדרים כאלו שטותיים עדיף שיוריד את הכיפה כי זה ממש חילול השם (בדרכי נועם כמובן) האם נהגתי כראוי?
תשובה: נהגת כראוי, אבל אם איננו שומע לך אל תמשיכי לדבר אתו כדי שלא תגרמי לו להיכשל בעוון חמור, ואולי אם תודיעי לו שאת לא מתכוונת לדבר אתו יותר הוא יבין ויתקן.
שאלה: בקשות אישיות בתפילת עמידה בקול: הרב, האם ע פ הספרדים יש לומר אף את הבקשות שאומרים בשמע קולנו עם השמעה לאוזניים כפי שצריך להשמיע לאוזניים בשאר תפילת עמידה?
תשובה: לשואל, עדיף שגם בקשות אישיות אלו תיאמרנה בקול הנשמע לאוזניך (קול נמוך, לאוזניך בלבד), אבל אם הדבר קשה לך, או לא נעים לך מחשש שאחרים ישמעו אותן, ניתן להקל. הרחבה: במקורות הדנים על הקול הרצוי בתפילה אינני מוצא הבחנה בין נוסח התפילה הקבוע לבין בקשות אישיות. אדרבה, המקור לקול הרצוי בתפילה הוא תפילתה האישית של חנה, "וקולה לא ישמע", ועל כך אמרו רוב הפוסקים שהכוונה שלא ישמע לאחרים אבל היא שמעה (עיין ברכות לא ע"א ורשב"א ומאירי שם), ולאידך גיסא אלו שסוברים שבתפילה הרגילה אין צורך להשמיע לאוזניו הוכיחו דווקא מחנה (הגהות אשרי ברכות פ"ב סי' יב). כמו כן בגמרא בסוטה לב ע"ב: "אמר רבי יוחנן משום רבי שמעון בן יוחי: מפני מה תיקנו תפלה בלחש? שלא לבייש את עוברי עבירה". מדובר על תפילה ווידוי אישי, שעלול לגרום בושה, ועל כך נאמר שלכן תיקנו בכלל את התפילה בלחש, דהיינו באופן שאחר לא ישמע אבל האדם שומע את עצמו (ברכי יוסף או"ח סי' קא). מכל מקום, מאחר שאין זה נוסח של חובה ניתן להקל בו אם יש לך קושי בדבר, ובפרט אם יש לך אי נעימות מאחרים שעלולים לשמוע, לאור הגמרא בסוטה הנ"ל. הערה בשולי הדברים: אינני מבין את הניסוח בשאלה "על פי הספרדים", שיש בו הנחה כאילו צפוי להיות הבדל. אינני יודע הבדל בעניין זה בין אשכנזים לספרדים (למרות דברי רבי יוסף קארו בבדק הבית, עיין בברכי יוסף הנ"ל), ואין סיבה לכתוב בשאלה "על פי הספרדים" אם לא ידועה לך סיבה כלשהי להבדל כזה. דיינו בהבדלים הקיימים בין העדות ואין צורך ליצור תחושה כאילו לכל שאלה יש תשובות שונות לכל עדה.
שאלה: קריאת המגילה על ידי נשים: הרב, במוצ"ש זכור מתקיימת אצלנו באולפנא קריאת מגילה, ע"י בנות מהאולפנא. האם זה ר מבחינת ההלכה? האם זה ראוי?
תשובה: ברוב עם הדרת מלך. קריאת מגילה צריכה להישמע בבית הכנסת, אין לפרוש מן הצבור רק כדי שנשים תקראנה את המגילה. רק במניין שני של אמהות מטופלות בילדים יכולה גם אשה לקרוא.
שאלה: שינה בסוכה כשזה פוגע במישהו: לרב. לגיסתי יש שני תאומים שיום הבר מצווה יחול בשבת בחול המועד סוכות ורצונם בע"ה לחגוג זאת עם מוזמני המשפחה בבית מלון בירושלים. השאלה היא, שחלק מהמשפחה רוצה לקיים את מצוות השינה בסוכה כפי שנוהגים בבית, וההורים רואים בזה פגיעה בכבוד האורחים שלא ישנו בחדר הנוח אלא בסוכה ונפגעים מכל העניין.יש לציין ששני הבנים האלה הם ילדיהם היחידים וגם הם נולדו לאחר מאמץ וטיפולים. מבקשים מכבודו עצה איך לנהוג מצד ההורים והמוזמנים. וישר כוח מראש.
תשובה: אין לוותר על מצוות בגלל כיבוד אב ואם, תסבירו בעדינות שאתם תהיו אתם בארוחות ובשמחה ורק בלילה תישנו בסוכה.
שאלה: רצפת המקוה מחליקה: האם מותר: - לצבוע בצבע המעורב עם חול? - לרצף באריחים? - לשים שטיחי אמבטיה?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה אין לטבול על כלים (יורה דעה קצח, לח). לכן אפשר לצבוע בחומר אטום וכן האורחים חלקים משני הצדדים או על שטיח מקומי בתנאי שלא יחששו ליפול שהוא יזוז. הרב חגי בר גיורא
שאלה: ציבור שאין לו ספר תורה בשני וחמישי בשחרית: במסגרת מנין בוקר קבוע ביום חול לא היה מפתח לארון להוצאה וקריאה בספר. 1. מה ההלכה? 2. האם בדיעבד יוצאים ידי חובה בקריאה מחומש ואם צריך להעלות 3 מתפללים? 3. האם צריך לקרוא ביום שלישי? ויום טוב חיים
תשובה: לשואל, ציבור שלא קראו בספר תורה בשחרית של שני וחמישי יקראו בתורה במנחה באותו יום, שלושה עולים כמו בשחרית. אפילו אם במנחה חלק מהציבור כבר קראו בשחרית, אם יש ששה שלא שמעו ניתן לקרוא בתורה (משנה ברורה סי' קלה ס"ק א ופסקי תשובות שם הערה 23). קריאה בחומש או ביום שלישי אינה מועילה, ואם יברכו על קריאה זו זוהי ברכה לבטלה.
שאלה: מגשים בשריים וחלביים:. יש לי שאלה ברשותך אשמח עם תענה. האם מגשים של הגשה מפלסטיק ששמנו בהם שאריות של עוף או בשר ואחרי יום אוכלים על המגש עצמו בורקס גבינה.האם זה דין כמו של צלחות.שאסור לאכול על המגשים האלה יותר כי שעורבבו בין בשר וחלב?
תשובה: הדין תלוי בשאלה האם היתה בליעה או לא. מסתבר משאלתך שלא היתה בליעה ברמה שהיד סולדת בו כיון שמדובר על שיירי המאכל ולכן המגש מותר לשימוש. אמנם לכתחילה כמובן שאין להשתמש באותו המגש גם לבשרי וגם לחלבי אלא יש ליעדו לסוג אחד בלבד. אם המאכל הבשרי היה רותח ואף המאכל החלבי היה רותח - המגש נטרף ואין להשתמש בו אלא להגעילו. הרב אלישיב קפקה כולל הלכה ישיבת בית אל
שאלה: כשרות לפסח - עובד זר: מטפל בי עובד זר, שאינו יהודי. במהלך חג הפסח בכוונתי להתארח בבית מלון למשך כל ימי החג. העובד הזר יישאר בביתי. השאלה: כיצד האם ניתן וצריך למכור חמץ, בה בעת שהעובד הזר אינו שומר על כשרות לפסח (רק על כשרות רגילה)?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה אסור שימצא חמץ בפסח השייך לאדם ברשותו אף כאשר האדם לא נמצא ברשות. יש לך למכור לגוי את החמץ שלך במכירת חמץ לפני הפסח. היות ויתכן שהגוי יכניס חמץ בפסח לרשות הוא יכניס חמץ השייך לו ועל זה אין חיוב. אפשר גם להשכיר את הדירה לגוי לפסח ואז הדירה לא נחשבת לרשותך. הרב חגי בר גיורא
שאלה: זריקת שאריות לחם לקומפוסט: לרב, ברשותנו קומפוסט בחצר. האם מותר לזרוק לשם גם שאריות לחם? כלומר, האם זה כבוד ללחם "למחזר" את השימוש בו בצורה כזו במקום לזורקו לפח? מראש.
תשובה: עדיף למחזר, אך עדיף יותר למחזר למאכלים.
שאלה: מי שברך לאישה ולהורים: לרב אדם נשוי שעולה לתורה, למי עושים לו מי שברך קודם? לאישתו והילדים, או להורים? אם אפשר הרחבה, אשמח.
תשובה: לפי המקובל בקהילה, המנהג היותר מקובל לברך את האישה והילדים ואחר כך את ההורים. נכון שיש מצוות כיבוד אב ואם, אבל אדם שמתחתן מקיים "ודבק באשתו". ה' יצליח דרכך
שאלה: חילוני כבעל קורא בשני וחמישי: אני גבאי בבית כנסת, רציתי לשאול לגבי קריאה בתורה על ידי חילוני (כגון בר מצוה חילוני) בימי שני וחמישי בשבוע. האם מותר לחילוני לקרוא בתורה בשביל הציבור? אני מבקש לדייק שאיני מתכוון לשאול האם מותר לו לעלות לתורה אלא האם מותר לו לקרוא את הקריאה בשני וחמישי בשביל העולים לתורה?
תשובה: אם המטרה לקרב מותר.
שאלה: חניטה וביזוי המת: בפרשת "ויחי" כתוב שיוסף ציווה שיחנטו את גופתו של יעקב אבינו. כיצד זה ייתכן? האם אין בזה ביזוי המת? או הלנת המת? האם זה דומה למה שעושים בימינו, שיש אנשים ש"תורמים את גופם למדע", וגופתם נשמרת ע"י פורמאלין?
תשובה: הרב משאש זצ"ל (אוצר המכתבים מכתב אלף רצז) האריך בכך בתשובה וכתב שאסור לחנוט מכמה טעמים וביניהם: א. יש מצווה לקבור באדמה. ב. אלו חוקות הגויים לפי שהמצרים נהגו לעשות כן לפי אמונתם שהנפש תישאר לנצח רק אם גם הגוף יישאר אך ככלות הגוף תכלה גם הנפש. ג. חניטה מצריכה ניתוח הגוף ויש בכך בעיה של ניוול המת. לגבי חניטת יעקב, אכן ח כבר דנו בשאלה זו במדרש רבה (בראשית רבה פרשה ק) ונחלקו אם יוסף עשה כהוגן. רבי אומר שהיה זה חטא ולכן נענש יוסף ומת לפני אחיו, ואילו חכמים סוברים שיעקב ציווהו לעשות כן. וצריך להבין את שיטתם מדוע היה הדבר מותר וראוי. רבנו בחיי (בראשית נ, ב) מפרש שאין הכוונה לחניטה כפי שהיה נהוג במצריים אלא שקברוהו יחד עם בשמים כפי שנאמר בדברי הימים ב (טז, יד) שעשו לאסא המלך. המלבי"ם (בראשית נ, ב) מפרש שמטרתנו בחיים לזכך את הגוף עד שייעשה רוחני אך איננו מצליחים במשך חיינו לעשות זאת לגמרי ולכן עניין הקבורה הוא להפריד בין הגוף לנפש, והמצריים חנטו משום שגם את נפשם טימאו והייתה גשמית כגופם, ואילו את יעקב חנטו משום שזיכך גופו לגמרי עד שנעשה רוחני לגמרי. (כמובן ששיקולים כאלו שייכים רק לפני מתן תורה) הרב משאש תירץ באופן שלישי וכתב שהואיל וכן היה מנהג המצרים לחנוט את השרים הגדולים, לולא עשו כן ליעקב היה נראה כאילו בניו מזלזלים בו, ולצורך כבוד המת מותר להלין את המת. וגם יעקב לא רצה שיחשבו שבניו אינם מכבדים אותו ויצא עליהם לעז ולכן הורה להם לחנוט אותו.
שאלה: כרטיס סטודנט בזמן הפסקה מהלימודים: אני סטודנט, אך בסמסטר הנוכחי אני במצב של הפסקת לימודים, כלומר אני לא סטודנט באופן רישמי כרגע ואחזור להיות סטודנט בסמסטר הבא. כשהייתי סטודנט קניתי כרטיסי רכבת במחיר עם הנחה לסטודנטים. האם מותר לי כרגע להשתמש בכרטיסים אלו? יש לציין שהשימוש בהם הוא בעיקר עבור נסיעות למקום לימודיי, אליו אני עדיין נדרשת להגיע מדי פעם.
תשובה: אני חושב שאת בכל זאת מוגדרת בזמן זה כסטודנט ולכן אין בעיה ומותר לך.
שאלה: ריבית בצילום דפים: כשאני מצלם עבור חבר שלי במכונת צילום והוא מחזיר לי קצת יותר מכמה שזה עלה לו- יש בזה בעיה של ריבית?
תשובה: אכן יש בכך בעיה של ריבית. אמנם אין זו ריבית מדאורייתא משום שלא הייתה כאן הלוואה וריבית קצוצה מראש אך יש בכך ריבית מדרבנן, הואיל וכאשר צילמת את הדפים לא התכוונת לצלם לעצמך ואחר כך למכור לו אלא לצלם מיד עבורו, ונחשב כאילו הלווית לו את הסכום ששילמת עבור הצילום, ולכן אין להחזיר יותר.
שאלה: למי יש חלק לעולם הבא?: 1. בן אדם שגדל בבית חילוני, והוא מה שנקרא "מסורתי" (למרות שאין דבר כזה מסורתי) כלומר רק חגים וקידוש בשישי ולא יותר מזה כלום. האם יש לו חלק לעולם הבא? כי הוא מאמין בבורא עולם. גם אני הייתי חילונית וידעתי שיש בורא לעולם אבל לא באמת הבנתי מה זה. אך ברגע שזה נקלט לי באמת התחלתי לשמור תורה ומצוות רק מתוך הפחד מהעונש שלי בעולם הבא. ברוך השם עם הזמן לתשובה מיראה נוספת תשובה מאהבה. אך לצערי יש חילונים שאור התורה לא מגיע אליהם לכדי הבנה ממשית כמו שזה קרה לי. אך הם כן יודעים על זה בכלליות. מה דינם לעולם הבא? 2. על איזה חטאים עיקריים, אם לא עשית תשובה, אין לך חלק לעולם הבא?
תשובה: 1. מי שלא מקיים מצוות בגלל חינוך גרוע הוא כמו תינוק שנשבה שפטור. אך יזכה לעוה"ב על מצוות שהוא כן יודע. 2. מי שכופר בתחיית המתים, מי שלא מקיים מצות ברית מילה, מי שמזלזל בחגים ומי שמבזה תלמידי חכמים.
שאלה: שימוש חוזר בערבה חבוטה בהושענא רבה: האם מותר להשתמש בהושענא רבא בערבות משומשות לחיבוט ערבות?
תשובה: לשואל, אם מדובר בערבה שהייתה בשימוש למצוות לולב - אין ספק שמותר בתום מצוות לולב להוציא אותה ולהשתמש בה למצוות ערבה (שו"ע סי' תרסד ס"ו ומשנ"ב ס"ק כא). אם הערבה שימשה למצוות ערבה ונחבטה בקרקע, בעת הצורך מותר לעשות בה שימוש חוזר, אבל לכתחילה יש להעדיף ערבה חדשה, בפרט אם היא נראית חבוטה וחסרת עלים. הרחבה: בשאלה של שימוש חוזר בערבה שנחבטה דנו כמה פוסקים, יש שהתירו בפשטות (שבט הלוי ח"ב סי' נח), ויש שאסרו (זקן אהרן ח"א סי' ל). הסברה הפשוטה היא שהדבר מותר, כשם שניתן לתקוע באותו שופר פעמים רבות או ליטול את אותו לולב פעמים רבות ועל ידי אנשים שונים (חוץ מהיום הראשון, בגלל הבעלות עליו). אם כן, גם מצוות הערבה אינה שונה לכאורה. אך יש אוסרים, משני טעמים: האחד, שלדעתם מצוות הערבה היא דין בחפצא ולא רק חובת הגברא, כלומר, המצווה היא לעשות מעשה בחפץ המסוים (כמו המצווה להקריב קרבן, או לבער חמץ, וכדומה), ומכיוון שנעשתה מצוותו - אין מקום לפעם נוספת (זקן אהרן, שם). על כך יש להעיר, שכנראה הבסיס לסברה זו הוא העובדה שהחבטה מקלקלת את הערבה ומכאן שזוהי מצווה של כילוי מסוים, כמו קרבן וחמץ. אך לפי שיטת הרבה ראשונים מצוות הערבה איננה בחביטה על הקרקע אלא נענוע גרידא כמו נטילת לולב (עיין טור סימן תרסד ורמ"א שם סעיף ד). לפי זה, אין סיבה לראות כאן 'חובת חפצא'. טעם אחר לשלול את קיום המצווה פעמיים באותה ערבה, שיש בכך ביזוי מצווה להשתמש בערבה שצורתה הושחתה ובפרט אם נזרקה (עיין ברבבות אפרים ח"א סי' תכט,ב). מכל מקום, בשעת הצורך נראה פשוט שהלכה כמתירים, ומן הדין אפילו ענף אחד עם עלה אחד כשר למצווה (שו"ע שם ס"ד).
שאלה: מה אירע עם בניו של משה?: למה לא מוצאים בתנך שום תזכורת לבנים של משה, והאם ידוע מה עלה בגורלם?
תשובה: לשואל, לא מדויק לומר שהם לא מוזכרים. כתוב בדברי הימים א פרק כג טו-יז: "בני משה גרשם ואליעזר. בני גרשום שבואל הראש. ויהיו בני אליעזר רחביה הראש ולא היה לאליעזר בנים אחרים ובני רחביה רבו למעלה". בהמשך (פרק כו,כד-כו) נאמר שדוד המלך מינה את צאצאי משה לאחראים על אוצרות בית המקדש שהכין: "ושבאל בן גרשום בן משה נגיד על האצרות: ואחיו לאליעזר רחביהו בנו וישעיהו בנו וירם בנו וזכרי בנו ושלמית בנו: הוא שלמות ואחיו על כל אצרות הקדשים אשר הקדיש דויד המלך וראשי האבות לשרי האלפים והמאות ושרי הצבא". אם כן, גרשום ואליעזר עצמם אמנם אינם מוזכרים, פרט להגעתם עם ציפורה למחנה ישראל (שמות יח), אבל נכדיו של משה מוזכרים. על הפסוק "ובני רחביה רבו למעלה" נאמר בגמרא (ברכות ז ע"א) שמדובר על ריבוי עצום, כפי שנאמר למשה רבנו: "ואעשה אותך לגוי עצום". בפרשת פסל מיכה (שופטים פרק יח פסוק ל) נאמר: "ויקימו להם בני דן את הפסל ויהונתן בן גרשם בן מנשה הוא ובניו היו כהנים לשבט הדני עד יום גלות הארץ". האות נ' במילה "מנשה" תלויה, כסימן לקריאה: "בן משה". ח (בבא בתרא קי ע"א וירושלמי ברכות פ"ט ה"ב וסנהדרין פי"א ה"ה) מסבירים ש"יהונתן" הוא שבואל המוזכר בדברי הימים: בתחילה היה כהן לעבודה זרה, ולאחר מכן חזר בתשובה ("שבואל") והיה ממונה על אוצרות המקדש. אך עיין בדעת מקרא בדברי הימים שם, שעל פי הפשט אין הכרח לומר שאלו שהוזכרו היו ממש נכדיו של משה וזכו לאריכות ימים מרובה כל כך, אלא הכוונה לצאצאיו בדורו של דוד המלך. באופן כללי קיים הבדל יסודי בין צאצאי משה לצאצאי אהרן: משה היה "איש האלקים", הופעה ניסית חד פעמית, מי שאינו אוכל ושותה ארבעים יום כדי להוריד תורה לישראל. אהרן, לעומת זאת, מייצג את הקדושה שבטבע (הדבר מסביר חילוקי דעות שונים ביניהם, עיין סנהדרין ו ע"ב אודות עשיית פשרה בדין, ועיין שמות רבה פרשה ה,י על "חסד ואמת נפגשו, צדק ו נשקו"). קדושתו של אהרן נמשכת לצאצאיו, כפי שהכהנים מברכים עד היום "אשר קדשנו בקדושתו של אהרן", ואילו קדושתו של משה הייתה אישית ובלעדית לו. לכן צאצאיו מוזכרים על פי מעשיהם המיוחדים, אבל לא זכו לגדולה קבועה.