LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: נרות חנוכה בזמן בית שני: בזמן בית שני אחרי נס חנוכה, האם הדליקו במקדש נרות חנוכה חוץ מהמנורה? והאם בבתים הדליקו?
תשובה: לשואל, לא ידוע לי מקור על הדלקת נרות חנוכה במקדש. יתכן שכהנים אכן הדליקו בפתח בית המוקד, מקום לינתם, ובפרט אלו שלא היו נשואים ולא הדליקו עליהם בביתם. לשאלה השניה, האם הדלקת הנרות נהגה עוד בזמן הבית, מסתבר שכן. ידועה מחלוקת בית שמאי ובית הלל על סדר ההדלקה, האם מוסיף והולך או פוחת והולך, והרי בית שמאי ובית הלל היו בזמן הבית, במאה השנים האחרונות לקיומו. כמו כן, הגמרא בראש השנה יח ע"ב דנה על מגילת תענית, שרוב המועדים שבה בטלו אחרי החורבן חוץ מחנוכה, ומסבירה שחנוכה לא בטל כי "שאני חנוכה דאיכא מצווה", או "דמיפרסם ניסא", ונראה ששתי התשובות מתייחסות להדלקת הנרות, ולא להלל בלבד, שאין בו די ליצור קביעות ופרסום. ידועים גם דברי הרמב"ן (במדבר ח, ב): "וראיתי עוד בילמדנו (תנחומא בהעלותך ה) וכן במדרש רבה (טו ו), אמר לו הקדוש ברוך הוא למשה, לך אמור לאהרן אל תתירא, לגדולה מזאת אתה מוכן, הקרבנות כל זמן שבית המקדש קיים הן נוהגין, אבל הנרות לעולם אל מול פני המנורה יאירו. והנה דבר ידוע שכשאין בית המקדש קיים והקרבנות בטלין מפני חורבנו אף הנרות בטלות, אבל לא רמזו אלא לנרות חנכת חשמונאי, שהיא נוהגת אף לאחר חורבן בגלותנו" (כמו כן משמע ברמב"ם בהלכות חנוכה פ"ג ה"א, אבל הדבר אינו מוכרח בלשונו, עיין שם). מכל מקום, יתכן שהדלקת הנרות לא הונהגה מיד עם הנצחון, אלא הקביעה הראשונית הייתה רק לציין את חנוכה "בהלל ובהודאה", כלשון הגמרא בשבת כא ע"ב, ורק מאוחר יותר נקבע הדבר. יתכן שחנניה בן חזקיה וסיעתו, שחיו כמאה שנה לפני החורבן וכתבו את מגילת תענית ומיסדו את המועדים שבה, הם שקבעו גם את הדלקת הנרות (הרחבתי על כך במאמר 'שו"ת בית חשמונאי', בספר הזכרון 'באורך נראה אור', לע"נ גיסי דן חיים כהן הי"ד, עמ' 60-62).
שאלה: הדלקה בחדר אוכל:, אנחנו חיילים אשכנזיים האם לפי מה שכתב הרב בספרו,שחדר אוכל שנועד רק לאכילה, כמו חדר אוכל שבצבא,אז אי אפשר להדליק שם? כי בחדר לא מרשים להדליק כלומר, חובת גברא לא תתקיים אצלנו
תשובה: מכיון שאין מקום מרכזי אחר בו מתרכזים כל החיילים אפשר להדיק בחדר האכול אם אפשר רצוי להתפלל שם ערבית לפני ההדלקה
שאלה: הדלקה בשטח פתוח: אני חייל אשכנזי, ואהיה החנוכה בלילות,בשמירה, ללא קורת גג. המפקד מרשה לי להקים כמו סוכה לחצי שעה עבור ההדלקה,ואז לפרקה. האם זה נחשב בית,לגבי דין ההדלקה?
תשובה: צריך נר איש וביתו, אין בית תבקש שיוציאו אותך ידי חובה.
שאלה: שהחיינו בהדלקת נר שני, כשבנר ראשון יצא על ידי אשתו: לכבוד הרבנים. אם לבעל לא מתאפשר להדליק נר ראשון, ומבקש מאישתו שתדליק, ותכוון להוציא אותו ידי חובה, האם בלילה השני הוא חייב לברך שהחיינו? בכבוד רב
תשובה: יש בזה דיון בפוסקים, ולמעשה הדעה העיקרית היא שלא לברך שהחיינו בלילה השני. מקורות: משנה ברורה תרע"ו, ג. ילקוט יוסף חנוכה, סדר הברכות וההדלקה, ח.
שאלה: הדלקת נרות חנוכה לאדם שלא יכול להדליק לאחר שיצאתי ידי חובה : הדלקתי נר חנוכה בביתי ולאחר מכן הזדמן לי ביקור אצל אדם מבוגר שלא מסוגל או יודע להדליק לבד. א. האם צריך להדליק לו? ב. אם כן, אם המקרה ארע ביום הראשון - האם יש לברך שהחיינו?
תשובה: א. כן, מותר לך להדליק עבורו בביתו ולברך את הברכות. ב. גם ברכת שהחיינו. חנוכה שמח.
שאלה: ברכת הגומל: האם אדם שסבל מOCD חריף במשך זמן רב (אך המשיך לתפקד פחות או יותר) וקיבל הקלה משמעותית בOCD צריך לומר הגומל? ואם לא חייב, האם יכול לומר למרות שלא חייב? ואולי יש בכלל איסור להגיד הגומל במקרה כזה?
תשובה: על כול דבר צריך להודות לה', ברכת הגומל נקבעה על דברים מסוימים שעל פי השולחן ערוך עלולים להתגלגל לסכנת נפשות או לדעת הרמ"א הצלה מסכנת נפשות בפועל. תברך הגומל לאחר נסיעה מעל 72 דקות מחוץ לעיר ותכוון בברכת הגומל גם על המחלה שיש בה הקלה משמעותית.
שאלה: ברכת הגומל: האם כשמברכים ברכת הגומל כשלא חייבים, זה ברכה לבטלה?
תשובה: כן. כמו כל ברכה שאינה במקומה. חשוב לברר מהו המקרה ואז לבדוק האם יש מקום לברך. יום טוב
שאלה: קייטרינג- חזקת בשרי ודגים: לכבוד הרב, במקום עבודתי מגישים אוכל שמגיע מקייטרינג כשר. יש מנות עיקריות, ביניהן דגים עוף וכדומה. וגם תוספות. לשאלתי, נאמר לי שכל האוכל "בחזקת בשרי" אני נוהגת לאכול מנה עיקרית- דג, ותוספות. או רק תוספות. האם ייתכן שאני בשרית לאחר ארוחה כזאת? אינני יודעת האם האוכל חומם יחד, ואין לי גם מושג מדוע האוכל "בחזקת בשרי"
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה השאלות שלך טובות. צריך לברר האם מטגנים ירקות בשמן שטיגנו בו שניצל? האם שמו תבניות המכילות בשר על התוספות בקירור או בחימום בלי שכיסו את שניהם? על פי הנוהל של הרבנות הראשית צריך הפרדה אבל לא תמיד מקיימים את הנוהל. יש לך לברר זאת עם המשגיח. אם אין לתוספות טעם בשר לא צריך לחכות אחר אכילתם 6 שעות אלא אין לאכול אותם ביחד עם דגים. איפה את עובדת? מה שם הקייטרינג? הרב חגי בר גיורא
שאלה: חנוכה: אני גר בבניין בקומה 12 איפה עלי להדליק את החנוכיה, האם בפתח הבית שלא פונה לרשות הרבים? או על אדן החלון שפונה לרחוב לרשות הרבים?
תשובה: היכן יותר שיש פרסומא ניסא, אם יש בנינים גבוהים ממול אפשר בחלון. נראה לי שבמציאות שלך הפירסומי ניסא הגדול ביותר בלובי הכניסה למגדל.
שאלה: כשרות: כבד הרב, ברצוני לדעת האם שאוכלים בשר לא כשר כלומר שזה שחיטה לא כשרה זה אותו חטא כמו אכילה של בשר וחלב יחדיו או אכילת חזיר? אם כן אשמח להוכחה כתובה מהמקורות.
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה לשלושים אסורים מטעם לאו אבל כאשר אוכלים בשר לא מנוקר יש גם איסור כרת באכילת חלב. הרב חגי בר גיורא
שאלה: טבילת כלים: הרב. נתקעתי עם כלי שאינו טבול ולא מצאתי מקוה. חיפשתי גוי שאתן לו את הכלי במתנה ולאחר מכן אשאילו ממנו ואשתמש עד שאמצא מקוה, אך גם גוי לא מצאתי. האם שייך לומר לגבי הגוי "זכין לאדם שלא בפניו" ולהקנות לגוי ע"מ שיתן לי במתנה אע"פ שאינו יודע מזה כלל?
תשובה: אין אפשרות לזכות לגוי שלא בפניו.
שאלה: ברירת עדשים: רציתי לדעת: א ) האם מספיק לעשות מדגם ברירה בעדשים (בהנחה שאין בזה הבדל בסוגים)? ב ) כמה זמן צריך להשרות את העדשים?
תשובה: ב"ה שלו-ם וברכה יש לברור את כל העדשים ביבש ואחר כך לשים במים ולבדוק מה צף. הרב חגי בר גיורא
שאלה: מציאת חפץ בעל ערך עם סימן: מצאתי 2 דיסק און קי, בשווי כ 60 שקלים כל אחד, ויש עליהם סימנים ברורים, (הזיכרון ריק, אבל המראה שלהם ייחודי). המקום שבו הם נמצאו הוא ציבורי, עוברים בו הרבה אנשים כל יום ולא בטוח שהמאבד יעבור שם שוב. 1) האם צריך להכריז? 2) ההכרזה צריכה להיות במקום שמצאתי? 3) למשך כמה זמן? 4) האם מתי שהוא מותר להשתמש במציאה? מתי?
תשובה: המוצא מציאה עם סימנים צריך להכריז עליה, ההכרזה צריכה להיות במקום שהמאבד יפנה לחפש שם, במקום המוני, קשה למצוא מקום מתאים להכרזה, במציאות כזו נכון להכריז באתרי אינטרנט לאבדות, או להפקיד האבדה במשטרה. פרסום באינטרנט פעם אחת מספיק. מותר להשתמש באבדה, בתנאי שתרשום את שוויה וסימניה בפנקס מיוחד, ואם יבוא הבעלים, תשיב לו החפץ הנמצא ובאם הוא יפחת או יינזק תשלם לו את שוויה. הרב מרדכי גרוס.
שאלה: תפילת הדרך בתיבה קולית, האם מוציאה ידי חובת האמירה: תפילת הדרך בתיבה קולית, האם מוציא ידי חובת אמירת תפילת הדרך?
תשובה: אמר רבי יעקב אמר רב חסדא כל היוצא לדרך צריך להתפלל תפילת הדרך, וכן נפסק להלכה. נוסח התפילה הוזכר בגמרא ומיוחדת היא בכך שנאמרת היא בלשון רבים ("תוליכנו ל תצעידנו ל "), למרות שייתכן שההולך בדרך הוא יחיד, והנהג ברכב נוסע לבדו. ייתכן שהסיבה היא שלמרות שברכבו הוא היחיד, אבל בכביש ישנם אנשים נוספים, ואם הוא יסטה ממסלולו חלילה, ייפגעו אחרים. לכן מתפלל אדם בלשון רבים, ומבקש ש"תגיענו למחוז חפצנו לחיים, לשמחה ול ". על חשיבותה של התפילה תעיד גם קביעתו של השל"ה (הובאו דבריו באליהו רבה, או"ח סי' ק"י) שאם שגורה תפילת הדרך בפיו, יצליח. (ראה גם בברכות לד, ב'). על כן ראוי לברך על התיבה הקולית של תפילת הדרך שהוצאתם, שעצם הימצאותה ברכב תזכיר לנוסע את חובת התפילה. אך מעלה נוספת יש בה, ההקלטה של נוסח התפילה מקילה על הנוסע, שאינו צריך להפנות את מבטו מהדרך, אלא חוזר מילה במילה אחרי ההקלטה, ובטיחות הנסיעה נשמרת. לצערנו, אף שחובת התפילה היא רק למי שנוסע בדרך של פרסה (כ - 4700 מ') לאור תאונות הדרכים, כל הדרכים בימינו מוגדרים כמקום סכנה. לכן אברך על תזכורת זו, שתעורר את האדם לשמור על עצמו, ואליה מצטרפת התפילה ש"תשלח ברכה בכל מעשה ידינו".
שאלה: האם מותר לברור בשבת בדברים שאינם אוכל?: בח מצאנו איסור ברירה בשבת רק במאכלים. האם יש איסור ברירה גם בדברים שאינם אוכל, ומה הם המקורות לאיסור?
תשובה: בח ובראשונים מצאנו איסור ברירה רק באוכלים. הט"ז (סי' שיט סקי"ב) כתב להוכיח שגם בכלי בין הכלים ישנו איסור. הוכיח זאת הט"ז מהגמ' המביאה את דברי רבא שמאן דעבד חביצה חייב שבע חטאות, ופירש רש"י שאחת החטאות היא על שברר הצרורות הגסים ממנו, משמע שלמרות שאין זה אוכל ישנו איסור. כן מוכח מחלתא, שבורר קנים יפות מתוך ערימת קנים, שאסור אע"פ שאינן אוכל. גם הפרי מגדים כתב שאיסור ברירה אינו רק באוכלים, שהרי איסור זה נלמד מברירת סממנים שהיתה במשכן, וסממנים אינם אוכל. בתפארת ישראל (מלאכת בורר אות ז) הוסיף שבדברים שאינם אוכל אסור גם לברור את היפה מתוך הפסולת, אך נדחו דבריו. מה עוד שהמשנה ברורה (סי' שי"ט סקי"ד) ציין שברירה בכלים שווה לברירה באוכלים. (בנידון ברירה בכלים ראה גם במנחת שבת על הקיצור שולחן ערוך סי' פ סק"ע, ובאגרות משה או"ח ח"ד סי' עד). חשוב לציין שהאור שמח (פ"ח מהל' שבת הי"א) חלק על כל ענין ברירה בכלים ולדעתו אין איסור בדבר, אלא שהפוסקים לא סברו כן. סברתו היא כך, דע דבורר גדרו הוא בדבר הבלול יחד ומשתמש כשהוא בלול בזה אם בורר מאתו פסולת מתוך האוכל או בשני מינים הוי בורר והוי מלאכה. אבל בדבר שאינו בלול לא שייך בורר. וזהו שמעורר הירושלמי רימונים מגו רימונים, מעתה אפילו בני נשא מגו בני נשא, פירוש דאינם בלולים. ולפי זה בורר כלי מתוך כלי דאטו משתמש כשהם בלולים, הלא בכל קערה משתמש בפני עצמה לא שייך בהו בורר וכו'. וממה שפלטה קולמוסו כלים הביאו המחברים הבאים אחריו דגם בכלי איכא בורר, וטעו בזה, דבמלאכת בורר צריך שיהא בלול, ואין זה לא בכלים ולא בבגדים. אלו מעט ממקורות הענין, וכפי שכבר ציינו הפוסקים נקטו שיש איסור ברירה גם בכלים, ולא רק באוכלים.
שאלה: קדיש למי שיך, לאבל או לקורא בתורה?: קדיש הנאמר לאחר קריאת התורה שבתקנון המוצא לבתי הכנסת כתבת שיאמר אותו האבל, והערתי כי הקדיש שייך לקורא בתורה.
תשובה: בספר פני ברוך (סי' ל"ד סעיף יד) כתב שחצי קדיש לאחר קריאת התורה שייך לאבלים, ואם אין שם אבל אומרו מי שקרא בתורה. מקורו הוא מדברי התשב"ץ, עיינתי בדבריו ומעט תמוה לי הלימוד. בשו"ת התשב"ץ (ח"ג סי' קעא) דן אודות קטן העולה להפטרה וכתב, אבל לקדיש בתורה ולתפילת ערבית ליל מוצאי שבת איני מתיר עד שיהיה גדול וכו'. למד מדבריו בשו"ת אגודת אזוב שהקדיש לאחר קריאת התורה אינו שייך לש"ץ דוקא או לקורא בתורה אלא לאבלים, הובאו הדברים בשדי חמד (מערכת אבילות כרך ו' אות קסג עמ' 197). יש לעיין בראיה זו, שהרי לא מפורש בדבריו אלא שקדיש זה יכול להאמר גם על ידי הקטן העולה לתורה, אך לא נאמר כאן שדוקא העולה הוא אומר את הקדיש. אך אציין גם את דברי הבית יוסף (או"ח סי' רפ"ב) שכתב, ובר"ח טבת שחל להיות בשבת שמוציאים שלושה ספרי תורה אין אומרים קדיש אחר ספר ראשון, לפי שאין קורין בו אלא ששה, וכיוון שלא גמרו לקרות בו חובת היום, שהם שבעה עולים, אין לומר קדיש עד אחר ספר שני, עכ"ל. מבואר בדבריו שאף למנהג הספרדים האומרים קדיש נוסף אחר ספר שלישי, מ"מ הקידש הנאמר אחר הקריאה הוא חובת היום ולא רק אמירה דברי תורה בספר התורה, שבזה מאתים היה שיאמר אותו האבל. מקור אמירת קידש זה הוא תקנת גאונים (או סבוראים) שהובאה בתוס' במגילה (כג, א, ד"ה כיוון, ראה ביאור הגר"א סי' רפב סקי"ג), וטעם שמפסיקים בקדיש, להודיע שהמפטיר אינו ממנין השבעה, עכ"ל. משמע שקדיש זה הוא מסדר התפילה ואינו עומד בפני עצמו. בברכי יוסף (סי' קמג) כתב בשם הר"י מיגאש תלמידו של הרי"ף שהקדיש הוא להפסיק בין הקריאה בתורה לקריאה בנביא. נראה מדבריו שביום שאין נביא אין צריכים לומר קדיש, אך מנהגנו אינו כן אלא כדברי הטור (סי' קמט), לאחר שגמר קריאת הספר אומר הש"ץ קדיש, ומחזיר הספר למקומו, עכ"ל. אמנם הבית יוסף הזכיר את דין אמירת הקדיש בהלכות שבת, כששייך טעמו של הר"י מיגאש, אבל הפוסקים לא חילקו כדבריו. עכ"פ המעיין בלשון השו"ע שם (סי' רפב) יראה שחוזר ומזכיר בנידון אמירת קדיש זה את שליח הציבור, ולא אחר. וכן בספרי שערי אפרים (לרא"ז מרגליות שער ז) כתב בשם ליקוטי הפרדס לרש"י, שאין לך קריאת פסוקים שאין מקדישים אחר כך, ובשבת במנחה וכן בתענית ציבור, במנחה אומרים הקדיש קודם שמונה עשרה אצל העמוד, שאין כאן במה להפסיק בין קדיש זה לקדיש שקודם שמונה עשרה, (ראה במגן אברהם סי' רצב סק"ב, ובמטה משה סי' רנג. כן ראה באליה רבה סי' נה אות טז בשם הרוקח, וקרובים דבריו לדברי רש"י). עוד אציין שנפסק להלכה שאם שכחו לומר קידש אחר הקריאה במנחה של שבת יוצאים ידי חובה בקדיש שלפני שמונה עשרה שהוא קאי הקריאה גם כן (עיין באר היטב סי' רצ"ב), מבואר א"כ שקדיש זה הוא מסדר התפילה ולכבוד התורה, ומן הדין שיאמר אותו בעל הקריאה דוקא. אכן בספר גשר החיים כתב להלכה (ח"א פ"ל סעיף ח' אות ב) הקדיש אחר קריאת התורה אומר הקורא, אפילו אם יש לו אב ואם. ורשות לאבל לומר גם הקדיש שאחר קריאת התורה, אף שהוא לא עלה לתורה (שד"ח קסג בשם תשובת הרשב"ץ ח"ג קעא). ולענ"ד פשוטים דבריו להלכה, לאחר עיון במקור קדיש זה. אחתום בתקוה לראותכם בטוב ובנעימים, ובבנין שלם (תרתי משמע)
שאלה: רשלנות רפואית.: מתי מותר על הרופא לכפות טיפול על חולה?
תשובה: במקרה שלדעת הרופא היה מקום לכפות טיפול רפואי, כי המצב הוא פיקוח נפש, אל לו לרופא להכביד מילים ולהרחיב בסיכונים, וע"י כך לגרום לחולה "לחשוב פעמים", אולם במקום שאינו מצדיק כפית טיפול, דאין זה פיקוח נפש כל-כך, חובת הרופא לפרט, ולהניח לחולה את שיקול הדעת. שאלה געדיפא חוות דעת של בית הדין, ולא עלי לפרט בפני כת"ר את השאלות שיצר מוסד עורך דין המטעים את דבריו של בעל הדין, ואת החשד שאנו חושדים את החוקר הפרטי שהוא נגוע בדבר. כן אציין לפרק ה' במאמר הנידון (עמ' 193) שהמעשה רוקח מתלבט בדברי הרמב"ם שהדיינים צריכים לדעת ברפואה. לענ"ד אין מקום לתת פיצוי לכל נפגע ולגרום לרופא להרתע מטיפול, ולא להכנס לסיכון (בהעלאת פרמיה לביטוח). מאמר בנושא זה פירסמתי בקובץ תחומין, כרך טז, שם נידון הנושא בהרחבה.
שאלה: בית כנסת שאין בו לוי וכהן עולה במקומו, האם בנו צריך לעמוד בשתי העליות?: בן שקם לאביו הכהן בעת עלית הכהן ועלה אביו שוב במקום לוי האם צריך הבן לקום שוב לכבוד אביו?
תשובה: אציין כי מקור הדין הוא בשו"ת הרשב"א (ח"ה סי' יד) שכתב שגם בבית הכנסת שהוא מקום השראת שכינה חייב אדם לקום לפני אביו או רבו, וכן פסק מרן בשו"ע (יור"ד סי' רמב סעיף יח), שמשמע שעל כל פנים עומד בדרך עלייתו ובשובו למקומו, וראה בהחיד"א (ברכי יוסף סי' רמד ס"א) ובשו"ת יחוה דעת (ח"ד סי' יב). בדבריהם לא מצאנו חילוק בין עליה אחת לשתי עליות. אך אם קשה לו הדבר יכול לנהוג לעמוד בהליכתו ובחזרתו בלבד.
שאלה: האם צריך לעמוד בזמן אמירת הקדיש?: האם צריך לעמוד בזמן אמירת הקדיש? אבקש לדעת מהן המקורות לתשובה.
תשובה: בשבתנו בסוף השבוע בסיום מסכת הועלה נושא העמידה בקדיש, וציינתי שיש לכך מקורות רבים. לשאלתך אבקש להשלים את המקורות הבאים. כתב הרמ"א (או"ח סי' נו ס"א), ויש לעמוד כשעונים קדיש. העיר המגן אברהם (ס"ק ו) שמקורו מהירושלמי (ברכות פ"ד) שאמר אהוד לעגלון "דבר אלוקים לי אליך", מכאן אר"א כד עונין אמן יהא שמה רבה וכל דבר שבקדושה בעי למיקום ארגלוהו, אולם המהרי"ל לא היה קם אלא בקדיש שתפסו מעומד, כגון של אחר הלל היה נשאר עומד, וכן נהג האר"י ואמר דטעות סופר היא בירושלמי, וכן כתוב בשער הכוונות שסידר מהר"ש ויטאל מכתבי מר אביו מהרח"ו שזה אינו מהתלמוד ירושלמי עצמו, אלא הגהת איזה חכם, והאחרונים הדפיסוהו אחר כך בתוך דברי הירושלמי, וכדבריו כתב ג"כ מהר"ם פאפיראס בספר פרי עץ חיים (ראה עין טוב להחיד"א סי' יח בהגהותיו לאו"ח סי' נו), אולם במדרש (במדבר רבה טז כז), וכן בתלמודא דידן (סנהדרין ס) נראה שנכון לעמוד עיי"ש. (וראה בשנות חיים למהר"ש קלוגר סי' פא, ובספר בגדי ישע או"ח סי' נ"ו). המחצית השקל על המגן אברהם שם מבאר שהסוגיא בסנהדרין כוונתו לקבלת עדות על מגדף, שכתוב במשנה והדיינים עומדים על רגליהם, אומרת הגמ' מנלן אר"י בר אמי דאמר קרא "ואהוד בא" וכו', "ויאמר אהוד דבר אלוקים לי אליך", מה עגלון שהוא עכו"ם עמד, ישראל ושם המפורש על אחת כמה וכמה, ותמה על הפוסקים שנעלמה מהם גמרא מפורשת זו. בדברי המגן אברהם למדרש נראה שכוונתו לבלק שאומר בלעג לבלעם "מה דבר ה'", אומר המדרש (שם כ), אמר לו בלעם עמוד, אין אתה רשאי לישב ודברי המקום נאמרים, הה"ד "קום בלק ושמע". אגב, האור החיים מפרש שם, שכיוון בזה לומר לו שיש חיוב לשמוע, וזה "ושמע", וכן נמי שיש חיוב בקומה. (וראה עוד בשו"ת זכרון יהודה סי' ע). בספר דעת תורה להמהרש"ם גבי עמידה בקריאת התורה כתב (או"ח סי' קמו ס"ד), עיין פרי עץ חיים (שער יד פ"א) שהאר"י היה יושב בשעת קריאת התורה, רק כשאמרו קדיש עמד וחזר וישב. להלכה הכריע המשנה ברורה (שם ס"ק ח') כהרמ"א, ובכף החיים (ס"ק כו-כא) כתב שגם הנוהגים לשבת, מ"מ מי שמעד בשעה שהתחיל הש"ץ באמירת קדיש לא ישב עד "דאמירן בעלמא". (עיי"ש שדן אם נעמד קודם הקידש מפני שיבה, אם רשאי לישב). אציין עוד לשערי תשובה שם (ס"ק א') שכשם שאסור לעבור לפני המתפלל, כך אסור לעבור לפני האומר קדיש, הביאו הכף החיים (סי' נה ס"ק ט') ואף שהמשנה ברורה לא הביאו, למדתי מדבריו על חשיבות עמידת האומר, והשומע. אנו נשתדל לקדש שם שמים באמירת קדיש, הן בעמידה והן בישיבה, כמאמרם ירבה בישיבה. בברכת התורה
שאלה: האם מותר לילד מנישואים קודמים להשתתף בחתונה שניה?: בן בת מנישואים קודמים כשההורה נישא בשנית, האם מותר לו להשתתף בחתונה?
תשובה: במענה לשאלתך, האם אסור לבנך מנישואיך הקודמים להיות נוכח בחתונתך, הנני להשיב כי אף שישנם מקומות שנהגו כך, אך אין כל איסור בדבר. כבר כתב הרא"ש בתשובה (כלל ל"ה סימן ד) ש"כן נהגו בדורות הללו שנועדים יחד קרובי וקרובות האשה, וכן קרובי וקרובות האיש". מדבריו למדנו שבהשתתפות בשמחה אין הבדל בין קרובים כאב ואם לקרובים כבן ובת. (גם במקרה שלו המדובר הוא בנישואין שניים!) גם בשאר הפוסקים לא מצאנו הבחנה זו, שיש לאסור השתתפות בן או בת בנישואי האב או האם. הסיבה היחידה לפיה יש מקומות שנהגו הילדים שלא להשתתף בנישואי אחד ההורים, הינה בשל כבודו של ההורה השני, שייתכן והוא מקפיד ונישואין אלו אינם נוחים לו. מפאת מצות כיבוד אב ואם יש שנמנעו מלהשתתף בנישואין, בעיקר כאשר בן הזוג השני נפטר, ואולי אין זה כבוד עבורו שמי שהיה בן זוגו נישא לאחר. אבל במקום שבן הזוג השני אינו מקפיד אין לאסור את השתתפות הילדים, וכבר ערכתי חופות בהן השתתפו בניהם של החתן או הכלה. הנני מאחל לך שתרווי נחת בנישואיך אלו, ותגדלי את ילדיך בנחת בבריאות ובשמחה, עד מאה ועשרים.
שאלה: מקומות שאסור ללכת אליהם: ברצוני לשאול האם מותר,במצב הנוכחי,ללכת לשבת לכוכב השחר (שנמצא בין כפרים ערביים)? האם זה לא נקרא פיקוח נפש? אשמח לקבל תשובה בהקדם.
תשובה: שאלה זו תלויה בגורמים רבים, למשל, האם הנסיעה היא לצורך מצוה - לשהות בשבת עם ההורים - ולקיים מצות כיבוד אב ואם, או נסיעה לחברים. האם הנסיעה היא ברכב ממוגן או לא. הכלל ההלכתי הוא שאין אדם פרטי חייב לסכן עצמו למען הכלל. מי שמוכן להתנדב למקום בו יש סיכון ממשי, קדוש ייאמר לו. יש גם להבדיל בין מקום בו הסיכון הוא ודאי, ואז זו הקרבת חיים ללא תועלת. אולם כאשר החשש רחוק יחסית, מותר ליטול סיכון. תמונת מצב הביטחון בכבישים לכוכב השחר אינה בידי, על כן איני יכול להשיב תשובה מלאה. נתפלל לישועה, כפי שנעשתה בימי דבורה הנביאה, המתארת שבימיה "חדלו ארחות, והולכי נתיבות יילכו ארחות עקלקלות". העלאת רמת התורה בעם גרמה לנס הגדול, אליו מצפים אנו.
שאלה: כח גברא בנטילת ידיים: מה הסיבה לכך שיש צורך בכח גברא בנטילת ידיים?
תשובה: שאלה זו נשאלה כבר על ידי הראשונים. הראב"ד (שו"ת תמים דעים סי' סו, שו"ת הראב"ד מהדורת קאפח סי' כג עמ' פב) כתב, וכוח אדם לא ידעתי מאין יצא להם, ואפשר כי הכלי למדוהו מקידוש ידיים ורגליים שהיה מן הכיור, אבל כוח אדם לא ידעתי מאין. ונראה לי משום דלא אפשר הוא, שאי אפשר לרביעית אם לא יבואו מכוח אדם שלא יתפזר ממנו לבטלה, ונמצא רביעית חסר על ידיו. כן כתב גם הרשב"א (תורת הבית בית ו שער שלישי). ראה גם בפירוש רבינו אברהם בן הרמב"ם על התורה בתחילת פרשת כי תישא שכתב כדבריהם, שקידוש ידיים ורגליים בכיור, לפני העבודה במקדש אינה באופן כוח גברא. אמנם האור זרוע (הלכות נטילת ידיים סי' סא) האריך בעניין וכתב שמקור הלימוד הוא מהזאת מי חטאת, ובמשנה במסכת תמיד שנינו שהזאה זו בכלי הייתה. הלימוד משם הוא מפני שכל דיני כלי בנטילת ידיים נלמד מהסוגיא שם, ולא מקידוש ידיים בכיור. כך נקט גם בספר הלכות גדולות (מהדורת הילדסהיימר ח"א עמ' 126). וראה ם בשאילתות שאילתא ד, מהדורת מירסקי שאילתא קו. ועיין עוד בספר האשכול הלכות נטילת ידיים ח"א עמ' 34. אולי מקור השאלה הוא במחלוקת רבי יוסי וחכמים אם חרש שוטה וקטן כשרים ליטול ידיים לשני, רבי יוסי פוסל. (חולין קז,א) ובתוס' שם (ד"ה דלא) פירש שרבי יוסי מצריך כוח גברא. הסמ"ג (עשין כז) סבר שרבי יוסי לומד שמקור דיני נטילת ידיים הוא מהזאת מי חטאת שהיתה בכוח גברא. וכך כתוב גם בספר התרומה (סי' עז). למדנו ששאלה זו דנו בה ראשונים, האם המקור הוא מכיור או מהזאת מי חטאת, ובירור העניין והמקורות יורחבו בעז"ה.
שאלה: תפילה: 1)האם יש עניין ללבוש "גערטל:? 2)האם מי שאינו נשוי יכול לכסות ראשו בטלית כשזה עוזר לו לתפילה? 3)מה עדיף תפילה בזמנה או בכוונה?
תשובה: נפסק בשולחן ערוך (או"ח סי' צא סעיף ב) שצריך לחגור חגורה בשעת התפילה. הביא המשנה ברורה (ס"ק ד, שער הציון ס"ג) שיש אומרים שדין זה הוא רק במי שהיה חגור כל היום, והתיר חגורתו קודם התפילה, ולא במי שלא היה חגור כל היום כולו. מסקנתו שמידת חסידות היא לחגור חגורה כלשהי בכל מקרה. לכן, מי שאבותיו לא נהגו כן אינו מחוייב. (1) ב)נפסק להלכה לראוי שתהיה הטלית על ראשו מתחילת התפילה ועד סופה. (משנה ברורה סי' ח ס"ק ד). אמנם ציין שם המשנה ברורה שרווק לא יכסה ראשו בטלית. אכן אם מועיל הדבר לחיזוק הכוונה, באופן חד פעמי אפשר להתיר. (2) ג)בשאלה זו נחלקו גדולי עולם כאשר נהגו ראשוני תנועת החסידות להכין עצמם לתפילה, ועל ידי כך איחרו את זמנה. מספרים על האדמו"ר מלובלין ששאל את רבו האדמו"ר מקוצק מה יענה לסבא (רבי עקיבא איגר) שישאל אותו כיצד הוא מבטל הלכה ומתפלל לאחר הזמן. ענה לו רבו שיאמר לסבא שהפועל שהוזמן לעבוד, מקבל שכר גם על השחזת הסכין, שגם היא חלק מהמלאכה. ראוי לזכור שתשובה זו נאמרה למי שהשכים קום והחל להכין עצמו בזמן, לא למי שקם מאוחר, ומתחיל את הכנותיו בשעה שזמן תפילה עומד להסתיים. בהלכה מצאנו שתי נקודות שהן מענה לשאלתך. האחת, פסק המשנה ברורה (סי' קא ס"ק ג, ובביאור הלכה ד"ה ואם אינו) שאם מרגיש שאינו מרוכז, וייקשה עליו לכוון, אפילו בברכת אבות (שהכוונה בה מעכבת), ימתין עד שתתיישב דעתו, כדי שיוכל לכון, אבל יקפיד שלא יעבור את זמן התפילה. (3) השניה, אם לא כיוון בברכת אבות שבתפילת שמונה עשרה חייב היה מעיקר הדין לחזור ולהתפלל. אבל כתב הרמ"א (סי' קא ס"א) שמכיוון שקיים חשש סביר שגם בתפילה השניה הוא עלול לא לכוון, לכן יצא בדיעבד. (4) למדנו מכאן על גודל הזהירות בשמירת זמן התפילה, ולמרות החשש שהוא עלול להוציא שם שמים לבטלה בכך שלא יכוון בתפילה, בכל זאת יתפלל בזמן. אבל, באופן חד פעמי, אם מרגיש שהתפילה הזאת תרומם אותו ותקרב אותו לקדוש ברוך הוא, יוכל להתפלל בזמן, ולאחר מכן להתפלל כנדבה משומע אל אביונים יאזין לתפילותיו.
שאלה: שימוש במכונת גילוח: לאחרונה קניתי מכונת גילוח חדשה PHILIPS מדגם HQ5615, לפני מספר ימים פנה אליי גיסי ואמר כי שימוש במכונה זו הוא אסור משום איסור תער וכי יש להוריד חלק מסוים מסכיני המכונה בכדי להכשירה. עד כמה שידוע לי איסור תער הוא במעבר סכין על עור הפנים ואילו במכונה אין זה כך. כמו כן, אף שמעתי מאבי כי "מכון צומת" בדק את המכונה ואישר את השימוש בה. כיצד אפשר לברר האם הורדת הסכינים היא חומרא, אם לאו?
תשובה: איני מכיר באופו אישי את סוג המכונה עליו דיברת. בעיקרון, כל מכונה שאינה פועלת בדרך של עקירת השורש יכולה להיות מותרת. אם ישנו מנגון סכינים כפול עלולה להיות בעיה, מפני שסכין אחד מושך את השורש והסכין השני חותך אותו. ואז אין היתר. אם אכן מכון צומת בדק את המכונה האמורה ואישר אותה, סביר שמכונה זו אינה פועלת בצורה שציינתי, ועל כן אפשר להשתמש בה. כדאי לבדוק במכון צומת עצמו (טל' 02-9931442) אם הם מאשרים את הסוג הזה של המכונה, או שאישור שהם נתנו למכונה דומה הועתק על ידי המשווק, כבר היו מקרים מעולם.
שאלה: ברכת שהכל לתה רותח: כבוד הרב שבוע טוב ומבורך שאלתי האם יוצאים על תה שהוא רותח מכיוון שהמברך אינו שותה מלוא לוגמיו?
תשובה: הכלל ההלכתי הוא שכל מי שאוכל או שותה, אפילו כל שהוא, בכוונה לאכול או לשתות, ולא בכוונה לטעום בלבד, מברך ברכה ראשונה קודם המאכל או המשקה. כך שברכה ראשונה חייבים לברך על שתיית התה הרותח, גם אם השתיה אינה בשיעור "מלוא לוגמיו" (שולחן ערוך או"ח סי' רי סעיף א). גבי ברכה אחרונה צודקת שאלתך, מפני שרק שתיית רביעית משקה בפרק זמן של שיעור שתיית רביעית מחייב ברכה אחרונה. כלומר, אם שתה רביעית משקה בשיעור זמן של למעלה מארבע דקות (כדי אכילת פרס) בודאי שחייב לברך ברכה אחרונה. אם מתחילת השתיה ועד סופה עבר פרק זמן של יותר מארבע דקות בודאי פטור מברכה. וראה בהערה מקורות לזמן זה. (1) לכן אם שתה משקה חם שאינו יכול לשתותו אלא בהפסקות, נחלקו הפוסקים האם מברכים עליו ברכה אחרונה. שהרי גם אם השותה שתה בלי הפסקה, אבל דרך העולם לשתות בהפסקות. לכן הציע המשנה ברורה שם שאם אפשר ראוי להניח כדי שיעור רביעית (86 סמ"ק) שיצטננו מעט, וישתה בלי הפסק ויברך. בודאי שאם רוצה לשתות את התה חם ורותח אינו מחויב לעשות כן, ואינו מברך ברכה אחרונה. (2) בני ספרד נוהגים שלא לברך ברכה אחרונה על משקה שרגילות לשתותו רותח, אף אם נצטנן, ואפילו אם שתה בתוך זמן של 4 דקות. (3)
שאלה: דם בהיריון: אשתי בהיריון בתחילת חודש שלישי. כשהיה לה וסט - הוא היה סדיר כל 28 יום. כבר חודשיים אין לה וסת, לאחרונה היא דיממה מעט ובדיקת אולטרה סאונד הראתה שהכל ר ב"ה. השאלה היא האם הדמים הללו טמאים או טהורים, מהם הקריטריונים הקובעים? ב מראש.
תשובה: דמים אלו טמאים כדין כל דם נידות, שהרי מקורם הוא ככל דם נידות. טוב עשיתם שהלכתם לבדוק שהכל שפיר, וב"ה שכך הוא. בעיקרון בשלושת חודשי ההריון הראשונים ההלכה חוששת לדם נידות, ואין האישה מוחזקת כמסולקת דמים אלא לאחר שלושה חודשים. בעז"ה יעבור הכל ב ותזכו לרוות נחת מעובר זה.
שאלה: אמו של אברהם אבינו: מה שם אימו של אברהם אבינו?
תשובה: שם אמו של אברהם אבינו הוא: אמתלאי בת כרנבו. המקור: מסכת בבא בתרא דף צא,א.
שאלה: תפילה בציבור: אם אני מצליח להתכוון הרבה יותר טוב ביחידות האם אני יכול להתפלל ביחידות. בספר המנהגים של חב"ד כתוב שאדמור"י חב"ד פסקו להיות בתפילה ולענות להכל ואח"כ להתפלל ביחידות, כיצד לנהוג?
תשובה: יש חשיבות רבה לתפילה בציבור מכמה טעמים. ראשית, תפילת הציבור נשמעת, ומובטח שאינה חוזרת ריקם. (1) שנית, תפילה בציבור בבית כנסת חשובה בשם העובדה שהקדוש ברוך הוא קרוב לכל קוראיו, אך בבית הכנסת הוא נמצא כדי לשמוע לתפילה, כפי שביקש שלמה המלך ע"ה בתפילתו (ראה מלכים א פרק ח-ט) (2). מאידך, למדנו את הכלל שטוב מעט בכוונה, מהרבות שלא בכוונה. ותפילה ללא כוונה אינה ראויה, וראוי היה לחזור ולהתפלל, אלמלא החשש שגם בתפילה השניה לא יכוון. לכן אם אתה מתפלל במקום שהציבור "רץ" בתפילה, ואין לך אפשרות למצוא מקום בו תוכל להתפלל במתינות ובכוונה, כדאי שתקדים לבוא לבית הכנסת, תתחיל את התפילה בפינה בה תוכל לכוון, ובמתינות. וכשיגיע זמן תפילת שמונה עשרה תעמוד עם הציבור לתפילה. דרך זו עדיפה, גם אם תאלץ לענות על קדיש וקדושה באמצע ברכות קריאת שמע. ישנם גדולים שאינם מתפללים במניין מטעם זה, אך חייב אדם לנהוג זהירות בבואו להגדיר עצמו בין גדולים ("לא כל הרוצה ליטול את השם יבוא ויטול"), ולא כדאי שאדם יחליט על עצמו שהוא ראוי. (3) בכל מקרה, יש חובה לבוא לבית הכנסת כדי לקיים "ונקדשתי בתוך בני ישראל", ולענות על קדיש, קדושה, ברכו, ומודים דרבנן.