שאלה: לשמוח בעבר ולהמשיך להשתפר: אז קודם כל אני רוצה לומר לכם שהדבר האהוב עלי בערך הוא האתר הזה גם להסתכל על השו"ת וגם לכתוב זה כ"כ עוזר לי. אז יש לי כזאת בעיה, ב"ה בשנה האחרונה התקדמתי והגעתי למקום שלפני שנתיים בחיים לא חשבתי שאגיע אליו. הצלחתי להגשים חלומות בשנה האחרונה והרגשתי שבאמת עשיתי שינוי לטובה. אבל קשה לי לקבל את כל השינוי הזה. אני לא מוכנה לקבל את זה שעשיתי שינוי ושהתקדמתי כ"כ הרבה. אני לא מצליחה פשוט להיות שמחה עם השינוי הזה ולקבל את זה שכן התקדמתי. יש לכם אולי רעיון למה זה? ולמה בתור בנ"א אנחנו אפעם לא מסופקים, אנחנו תמיד רוצים להתקדם עוד ועוד ולא מספיקה לנו ההתקדמות שעשינו? ולמה קשה לנו לקבל את זה שעשינו שינוי, גם אם הוא לטובה? ואולי בעצם הרדיפה אחרי ההתקדמות זה מה שמונע ממני להסתכל אחורה ולקבל את זה שהתקדמתי? וגם עד כמה השינוי הזה הוא שייך לי כי הרי רק בזכות הכוחות שהקב"ה נתן לי הצלחתי להשתנות. אני קצת מבולבלת אשמח לעזרה ואשמח לקבל תשובה בפרטי ולא בפרהסיה אלא אם כן אתם חושבים שהשאלה יכולה גם לעזור לגולשים אחרים.(סומכת עליכם ( )
תשובה: לך שואלת יקרה, אנחנו שמחים לשמוע שהאתר אהוב עלייך, ומקווים שהמענה לשאלתך יענה על ציפיותייך. השאלה שלך היא שאלה טובה, במובן זה שהיא מתעוררת בעקבות הצלחה. התקדמת, התפתחת, הגשמת חלומות, השתנית   לטובה. ולוואי וזה יהיה סוג השאלות היחיד שיטריד אותך. את שואלת מדוע איננו מוכנים להכיר בהתקדמות האדירה שעשינו, וממשיכים להרגיש את אותו הדחף להשתפר ולהתקדם   כאילו שום דבר לא השתנה. זו שאלה מדויקת שהטרידה ומטרידה רבים. שייקספיר למשל כתב עליה (הסוחר מוונציה, עמ  75): "כולנו נלהבים לרדוף יותר משאנחנו נלהבים להתענג על מה שכבר השגנו." טבעם של בני האדם הוא שאנו רוצים להתקדם ולהשתפר. איננו מוכנים לעמוד במקום, ומפעמת בנו התשוקה להתפתח ולצמוח. הבעיה שהיא שההסתכלות קדימה עלולה לגרום לכך שלא נתייחס כראוי אל העבר, וכלפי ההישגים שהגענו אליהם בעבודה קשה. קודם כל, חשוב להבין כי התכונה הבסיסית של השאיפה להתקדם ולהשתפר היא נהדרת (וברור שכך גם את חושבת). הרב קוק זיהה אותה כיסוד הא-לוהי במציאות (שמונה קבצים ד, סח): "הנשמה הא-להית העצמית שבהויה. הוא העילוי התמידי שלה, שהוא הוא יסודה הא-להי, הקורא אותה להמצא ולהשתכלל". מבחינת הרב קוק, הקריאה הפנימית להשתכלל ולהשתדרג נובעת מקול ה. משום כך, את יכולה לשמוח בכך שאת חווה את התשוקה להתקדם. אבל יחד עם זאת, כמובן שחשוב לשמוח ולהרגיש סיפוק בזכות הדרך שעברנו עד כה  במיוחד שאת מספרת שהצלחת להגשים חלומות ולעמוד במטרות שהצבת לעצמך.   להיוושע או להצליח כדי לגשת אל הבעיה שלך, אני רוצה להבחין בהבדל בין שני החלקים של פסוק שאנו אומרים בהלל - אנא ה  הושיעה נא, אנא ה  הצליחה נא. אדם שמבקש שה  יושיע אותו, מרגיש שהוא נתון במצוקה וקושי, והוא מתפלל לכך שהקב"ה יושיע אותו. לעומת זאת, מי שמבקש הצלחה, יכול להיות במצב טוב מאוד, שמח בחייו ובמקום שאליו הוא הגיע   ויחד עם השמחה הוא עדיין רוצה להתקדם ולהתפתח. המקרה שלך שייך לחצי השני של הפסוק, ואת רוצה לדעת לבקש הצלחה מתוך שמחה וסיפוק. כדי שתצליחי לחוות את השינוי המשמעותי שחוללת בעצמך, כדאי לך לחשוב עליו: להיזכר במי שהיית, במה שחפצת לשנות, ובשינוי הניכר שמבדיל בין מי שאת היום לבין מי שהיית. תחשבי על זה, ותרשי לעצמך להתפעל ולהתרשם מעצמך. מותר לשמוח בעצמנו. את צודקת בכך שהקב"ה מעניק לנו את הכוחות, שבין השאר מאפשרים לנו להשתנות. אבל חשוב מאוד לזכור שאת זו שהבאת אותם לידי ביטוי, את זו שהתעקשת ועמדת במטרות שלך, את טיפסת על ההר ובחרת להתאמץ בזמן שיכולת להישאר במישור ולא להשתנות, את קיבלת את האחריות לשינוי. ברור שיש לך חלק חשוב מאוד בשינוי, והוא לא אירע מאליו. ההכרה והסיפוק מהעבר, אינם סותרים את השאיפה החיובית להתקדם בעתיד. אפילו להפך: מי שמרגיש שהתקדם בעברו   יודע כמה שהוא מסוגל להמשיך בכך, ויוכל להאמין בעצמו. מי שהשתנה פעם אחת, יודע כי הוא יכול להמשיך להשתנות. השינוי השני איננו מצביע על כך שהשינוי הראשון לא היה טוב או מספק   השינוי הראשון היה המדרגה הראשונה שבלעדיה אי אפשר לבנות את השנייה. צריך לשמוח בכל צעד וצעד שמקדם אותנו  כל צעד ראוי לכך שישמחו בו. כמו תחומים רבים בחיים, כשהמצב איננו רע במיוחד   לא נכון להיות קיצוניים. אם את לא מרגיש שיש לך תחום שאת זקוקה בו לשיפור באופן נואש (אנה ה  הושיע), אז טוב להסתכל על העבר מידי פעם ולהניח לתחושת הסיפוק להתפשט בגופך. מותר לעצור לכמה רגעים, להתרווח וליהנות מהמקום שהגענו אליו. צריך להרפות לרגע מהמרוץ קדימה, להסתכל סביב ולהתמוגג מהנוף היפה שנשקף   גם אם אנחנו עוד מתכננים להעפיל על ההר הבא. מקווה שתהני מהישגייך, ותמשיכי להגשים חלומות! חננאל Hananel8 gmail.com