שאלה: משחת שיניים שצובעת בשבת: האם מותר בשבת להשתמש במשחה נוזלית, כאשר ברגע שיש סוכר בשיניים משאריות אוכל, המשחה צובעת את השן, וכך אדם יודע איפה לנקות כמובן שרואה דרך ראי? כי מהחת"ס, מסכת כתובות דף ה: ד"ה יש לעיין, נראה שלומד שאין בזה צובע. השאלה נשאלה בהמשך לשאלה אישית
תשובה: לשואלים, לענ"ד מסתבר שהדבר אסור. השיקול שהעליתם להתיר בשם החתם סופר (כתובות ה,ב) אינו מספיק לענ"ד. החתם סופר מחדש שמלאכת צובע היא לצורך הדבר הנצבע, בניגוד לצביעה לשם ידיעה על דבר אחר. אין כוונתו שכל צביעה לשם סימן בלבד איננה "צובע", אלא דווקא כאשר הסימן הוא על דבר אחר (כגון השאלה שדן בה, צביעת הסדין המעידה על מצב האישה). ראיה לדבר מהסוגיה בשבת עה ע"ב שהוזכרה בדבריו, שם רב מחייב את השוחט גם משום צובע, מפני שנוח לשוחט שהדם ייראה על הבשר וידעו שהבשר טרי. הרי במקרה זה השוחט אינו צריך שהבשר יהיה בגוון מסוים, אלא שהצבע יהווה סימן מסוים, ובכל זאת הדבר אסור. כמו כן מצאנו בגמרא בבכורות נח ע"א, שאסור לעשר בהמה ביום טוב "משום סקרתא", דהיינו, משום הצביעה המסמנת את המעשר, הגם שאינה אלא לסימן. אם כן, במקרה שלנו שבו צביעת השן היא לתועלת השן עצמה גם החתם סופר יודה לאסור. מלבד זאת, סברת החת"ס איננה מוסכמת. ראו בשמירת שבת כהלכתה פל"ג סעיף כ, שהיקל מטעמו של החת"ס לגבי בדיקת שתן באמצעות צביעת קיסם (ובהערות שם, במהדורה החדשה, הובא החתם סופר), אך כתב שהגרש"ז אוירבך זצ"ל פקפק בהיתר זה. לגבי הגמרא בשבת שהביא החת"ס, שהשוחט חייב גם משום צובע מפני שהדם מעיד שהבשר טרי, יש ראשונים שפירשו שהכוונה שנוח לו בצביעת העור כדי שהבשר ייראה טרי, ראו ביאור הלכה סי' שכ סי"ט ד"ה ליתן. לפי פירושם זוהי צביעה של דבר אחד רק לשם ידיעה על דבר אחר וללא צורך בצבע עצמו ובכל זאת הדבר אסור. לכאורה היה מקום להתיר את הדבר מטעם אחר, שזוהי צביעה בגוף האדם, שאסורה רק מדרבנן (מ"ב שג סקע"ט, אם כי אין זה מוסכם לגמרי, יעויין יבי"א ח"ו או"ח סי' לז), ובצירוף השיקול שהצביעה אינה מתקיימת יש שהתירו לגמרי, כדלהלן. כמה פוסקים התירו להניח אבקת פודרה על הפנים (אגרות משה אורח חיים ח"א סי' קיד וח"ח סי' כז  יביע אומר שם  מנוחת אהבה פרק יג סעיף ז, והוסיף שהמחמירה תבוא עליה ברכה)  ויש מחמירים (שבט הלוי ח"ו סי' לג  וכך נוטה בשמירת שבת כהלכתה פרק יד סעיף נט). ביביע אומר ובמנוחת אהבה הנ"ל הסבירו את ההיתר כאמור, שצביעה בגוף האדם אסורה רק מדרבנן, ומלאכה שאינה מתקיימת אף היא אסורה רק מדרבנן, ובצירוף שניהם הדבר מותר. לעניין הגדרת הצביעה בנדון שלנו כ"אינה מתקיימת" יש להעיר: אינני מכיר את המשחה המדוברת, ואיני יודע האם הצבע יורד מאליו כעבור זמן או רק באמצעות שטיפת הפה. בגדר "מלאכה שאינה מתקיימת" מצינו מחלוקת האם זה דווקא במלאכה שמאליה אינה מחזיקה מעמד או אפילו במלאכה שמצד עצמה יכולה להתקיים אלא שאין דרך בני אדם להשאיר אותה: בשו"ת הרמ"א סי' קיט דן בספר שכתבו אותיות על הדפים כך שהכתב נראה כאשר סוגרים את הספר ו'נמחק' כאשר הוא נפתח, וכתב שזהו "כתב שאינו מתקיים". לעומתו הלבוש (סי' שמ ס"ד) כתב שמסתבר שזוהי מלאכה דאורייתא, וטעמו ש"אינו מתקיים" הוא דווקא ביצירה שמתבטלת מאליה (אבני נזר או"ח סי' רי אות יג). המחלוקת מובאת במשנ"ב סי' שמ סקי"ז, וכתב שהמנהג להקל, משום שהספר עשוי להיפתח ולהיסגר תמיד והרי זה כפתיחת דלת וסגירתה, וזהו טעם נפרד שאינו מהווה הכרעה במחלוקת הנ"ל. מכל מקום, באבני נזר בהמשך שם הביא ראיות לדעת הרמ"א שגם באינו מתקיים מחמת החלטת האדם הרי זה אינו מתקיים. ועיין שו"ת מגדנות אליהו ח"ב סי' קמא שהאריך בזה, וחילק בין מלאכה שדרך העולם לעשותה לזמן קצר לבין מלאכה שרק הוא החליט לעשותה לזמן קצר, כגון מי שכותב ומיד מוחק, או זורע ומיד מוציא את הזרעים מהאדמה (וכן חילק בשו"ת תפלה למשה ח"א סי' מו עמ' תצד). נמצא, אפוא, שעל פי סברת הרב עובדיה זצ"ל להתיר צביעה בגוף האדם שאינה מתקיימת יש לנו היתר גם בנדון שלנו. ברם, לענ"ד קשה לסמוך על סברה זו. גם מבין הפוסקים שהתירו את הפודרה, בקצות השולחן (ח"ח עמ' לג) ובמשפטי עוזיאל (ח"ח סי' לה) והרב חיים פנחס שיינברג (מובא ב'חק וזמן' ח"א עמ' רסז) התירו זאת רק מפני שהאבקה אינה נדבקת אלא מונחת, ולכן אין זו צביעה של הגוף אלא רק הנחת חומר צבע (גם ביחווה דעת ח"ד סי' כח טעם זה מופיע כעיקרי בהשוואה ליביע אומר). הסברה להתיר צביעה שאינה מתקיימת בגוף האדם מוקשית מהדין שאסור למרוח בצק על הפנים, מפני שכאשר נוטלים אותו הבשר מאדים (שו"ע או"ח סי' שג סכ"ה, על פי פירוש רש"י בשבת צד ע"ב ל"פוקסת" שנאסרה במשנה שם). נראה בבירור שההסמקה המדוברת חולפת כעבור זמן קצר, ובכל זאת נאסרה (בניסוי שערכתי, אחרי טיחת בצק במשך שעה, כעבור חצי שעה מאז הסרת הבצק היה קשה להבחין בסומק כלשהו  ומצאתי שהקשו כך הרב מיכאל פרץ, 'אהלי שם - שבת' עמ' ח, וכן הרב שמואל דוד, 'מראש צורים' סי' לא). לכן לענ"ד אין לסמוך על קולא זו כשלעצמה, אם כי ניתן לסמוך על היתר הפודרה מהטעם השני, שאינו נוגע לענייננו. יש להוסיף, שגם הרב עובדיה זצ"ל נזקק להיתרו בפודרה מפני הצורך של הנשים להתאפר בשבת, ראו דבריו בסוף תשובתו שם. אינני בטוח שהיה מתיר לצרכים שאינם משמעותיים כל כך. לכן, המסקנה לענ"ד שאסור למרוח את השיניים במשחה זו על מנת להקל על הצחצוח.