שאלה: הפרדה בעזרא - המשך: א. הרב כתב שהגדר ההלכתי של ריבוי שיחה הוא שאין להרבות. א"כ, אסור להיות בישב"ץ מעורבות שכן אפשר להפחית הדיבור (ע"י ישב"ץ נפרד). ב. שאלתי היא מה הגדר ההלכתי של "יתרחק אדם מהנשים מאד מאד", ולא של "לא ירבה שיחה עם האשה" או "לא יקל ראשו כנגדה". ג. הרב כתב בתשובה אחרת שאין גדר הלכתי כמה להתרחק, ולכאורה מהאפי זוטא משמע שיש כמה שיותר. ד. מעבר ליד נשים מחוץ לביהכ"נ אינו דומה לישיבה איתן בהרצאה, משום שהמעבר לידן נמשך כמה רגעים, לעומת ישיבה בהרצאה שהיא ממושכת. וכן אדם לא יכול לומר שאם הוא מחליט לא להסתכל הוא לא יסתכל, כי "אל תאמין בעצמך עד יום מותך". ה. השו"ע לא אומר להתרחק מנשים מאד מאד כדי לשבר התאוה, אלא להתרחק כדי להתרחק. ולכן בכל התרחקות מקיימים את דרישת השו"ע. ואם כונת האפי זוטא היא לא לחפש היתרים ולנטות לכיוון החומרא, למה יש להתיר ישב"ץ מעורבות אם אפשר לעשותן נפרדות? ו. במחילה מהרב, הייתי רוצה לדעת על מה הוא נשען כשאומר שיש היתר בדיעבד לחברה מעורבת, וידוע שאין לפסוק הלכה בלי מקור וש"ס ופוסקים.
תשובה: : אין לי הרבה מה לחדש לך אולם אנסה שוב להסביר את דברי שנכתבו בתשובות הקודמות. באופן כללי אין הלכה מפורשת על חברה מעורבת. ידוע שהרוצה לאסור צריך להביא מקור לדבריו. חברה מעורבת זו מציאות לא מוגדרת וכפי שהסברתי בעבר גם לגור בבניין רב קומות כשיש בנות בדירה ממול יכולה להחשב כחברה מעורבת, או לחילופין אם נכנסים לקנות במכולת מוגדדר חברה מעורבת. לכן בגדר ההלכתי יש לדון על כל מקרה ומקרה האם הוא מותר לפי ההלכה או אסור. מעבר לכך צריך הדרכה כללית של תלמידי חכמים שהם יגדירו כיצד ראוי לבנות את החברה. האם לעשות אוטובוסים נפרדים, האם לשבת בחתונה נפרד,  כפי מה שהיה נהוג בליטא היו רגילים לשבת בחתונות משפחתיות בצורה מעורבת ורק בהונגריה הקפידו על הפרדה בישיבה בחתונה  האם לשבת בשולחן שבת כשמשפחה מתארחת אצל משפחה באותו שולחן או לעשות שולחן גברים ונשים  שמעתי על מקומות מסויימים בהם מקפידים במצב זה על הפרדה כשהנשים יושבות לא בשולחן המרכזי  האם לאפשר למלצריות להגיש בפני גברים וכ'. על כל המציאויות האלו שבודאי הם גם גורמים לאנשים מסויימים לעבור על הלכות יש לשקול כיצד להנהיג את הציבור. לא פשוט לא מבחינת המציאות וגם לא מבחינה רוחנית אמיתית להכריע תמיד בעד יתר הרחקה. לפי ידעתי למשל, לרוב הרבנים בציבור שלנו נוהגים שכשמשפחה מתארחת אחת אצל השניה יושבים באותו שולחן. זאת למרות שניתן במצב זה להגיע לאיסורים. אם כן עצם האפשרות לאיסור היא כשלעצמה עוד לא קובעת הנהגה והדרכה. על כך אני אומר שצריך שימוש תלמידי חכמים כיצד להנהיג את הציבור. המציאות של חברה מעורבת היא מציאות שהתחדשה בעיקר בדורות האחרונים. עד הדורות האחרונים היו גדלים יותר במסגרת המשפחתית והיו מתחתנים בגיל צעיר ולכן לא עלתה השאלה. אולם בדורות אחרונים יש מציאות חדשה של זמן ארוך בהם בני הנעורים הם מצד אחד לא ממשיכים לחיות במסגרת המשפחה ויש להם חיים חברתיים מפותחים ומצד שני עדיין לא מקימים משפחות. מצב זה מהווה אתגר מאד מסובך וקשה לכולנו. בתקופה זו לשמור על מציאות של קדושה וצניעות צריך סיעתא דשמיא גדולה. אם היה אפשר ליצור מציאות חיים בהם כל הנערים היו עסוקים כל היום בד' אמות של הלכה ובכל היו נהפכים להיות תלמידי חכמים בריאים חברתיים ובעלי נפש עשירה כך היה הדרך הטובה ביותר. אולם המציאות מורכבת יותר. במצאיות המורכבת ניסו לתת פתרונות שונים למציאויות שונות של חברה המתמודדת בהתמודדויות שונות. בדרך כלל אין כאן פתרון שעונה ממש על כל הבעיות. אתה לצערי חושב שהכל תלוי בקיום ה"אפי זוטא". אולם גם אתה מודה שצריך שימוש תלמידי חכמים כיצד ליישם את דבריו הקדושים של האפי זוטא. ומעבר לכך יש עוד שיקולים רבם ונושאים נוספים שאיתם צריכים להתמודד. הנושאים הנוספים אינם סיבה להתיר איסורים אולם יש לפעמים מצב מסובך שבו אם תוכיח ציבור על פרט אחד אתה אולי תצליח לתקן פרט אחד אולם זה יגרום להתדרדרות בנושאים אחרים. לע' על כך בספרו של הרב קוק מידות ראיה בערך תיקון. המציאות של חברה מעורבת עלתה על שולחנם של הרבנים במציאות של מערב אירופה בגרמניה שעל כך נשאל בעל השרידי אש. הוא ענה על כך מספר תשובות שבהם התיר בתנאים מסויימים את המציאות של תנועת העזרא. שאלה זו הולכת ומלווה אותנו גם בתקופתינו. ב"ה המציאות הולכת ונהיית מתוקנת יותר אולם גם עכשיו יש לפי דעתי לשקול בכובד ראש בכל חברה ובכל סניף את ההנהגה הרצויה ואת הדרך הטובה ביותר להביא לכלל תיקון במכלול הנושאים. אחד מן היסודות בפסיקה קשורות למציאות. כגון אדם ההולך בדרך אם אין דרך אחרת בהליכתו יכול להלך גם במקומות שהנשים אינם צנועות. אולם אם יש דרך אחרת אסור לו ללכת בדרך שיש שם נשים שאינם צנועות. ודאי שגם כשמתירים לאדם ללכת בדרך שיש נשים לא צנועות אין שום היתר להסתכל עליהם. אולם אם הוא הולך כי הוא צריך ללכת ולא משום שהוא הולך לחפש את הנשים שאינם צנועות אנו מניחם שיהיה לו את הסיעתא דשמיא שלא להסתכל על הנשים ואנו לא אומרים שאדם לא ילך. זאת למרות שעל גילוי עריות יהרג ואל יעבור. בכל אופן כאן אנו לא מתירים לו לעבור על איסור אלא מתירים להיכנס למצב שהוא עלול לבוא לכלל איסור. אנו מתירים לו ובטוחים בכוחו שהוא לא יכשל באיסור. כך גם בנוגע לחברה מעורבת אנו מתירים במקום שאדם הולך לא בשביל להקל ראש עם בנות. אם אתה הולך לישיבת צוות בצורה ענינית ולא בשביל להנות מהדיבור עם הנבות אזי יהיה לך סיעתא דשמיא שתשאר נקי בנפשך ודעתך. כך גם בנוגע להרצאה אם אתה בא בשביל לשמוע הרצאה אזי תשאר נקי בדעתך. האם ברמה הציבורית ניתן לקבוע כללים של עשיית מחיצה ועשיית אוטובוסים נפרדים הרצאות נפרדות וכ' זאת צריך לשקול לפי הענין. זה לא נכון לומר שמה אכפת לך תעשה בכל מצב מחיצות. החיים לא יכולים להיבנות בדרך שבכל מקום יש מחיצה. זה מוגדר כ"ליכא דרכא אחירנא". כאן חכמים אמרו חילוק בין דבר שבקדושה שאין לומר כנגד הערווה וחייבים לעשות מחיצה לבין מציאות של דברי הרשות. גם כאן צריך לזכור שאם נתחיל גם בעניני הרשות לעשות מחיצות כיצד יהיה תחושה מיוחדת ביחס לדבר שבקדושה. צריך לזכור שיש חילוקי מדרגות והנהגות בנוגע למצבים שונים בחיים. מי שכל העולם נראה לו כמישור ויאמר בכל מצב את אותה הנהגה הוא יאבד את היכול לבנות את החיים בצורה שיודעת לבנות יחס נכון למציאויות שונות של החיים. כפי שהזכרתי בעבר יש תנועת אריאל ששם רוצים לתקן דווקא בדרך של סניפים מופרדים. ויש את עזרא שמתקנת בהפרדה במידה אחרת. אי אפשר להחליט מי מתקן יותר. העיקר להתאים את המציאות הסניפית למציאות החברתית שבא אנו מצויים. גם החברה שהולכים לאריאל עדיין שייכים להרבה הנהגות שמצויות בציבור שלנו ציבור קדוש וטהור שבכל אופן מנסה לחפש את האיזון הנכון בין הקדושה למציאות החיים הטבעית. הקדושה כפי שהזכרנו בעבר היא בעיקר מצב נפשי של אי נטייה אל הדבר החיצוני אלא פנייה אל המהות אל הפנים אל הקודש. זה גם בא לידי ביטוי בהנהגות בפועל של הללכות צניעות. אולם העיקר לקנות את מידת הקדושה והטהרה. על כך צריך לעבוד. אני בתשובותי בעיקר מנסה לבחון את תשובתי בדרך שתחזק את מידת הטהרה ואי ההסתבכות בנטייה אחר הצדדים החיצוניים אלם זאת תוך הבנת המציאות של השואל. אני מקווה שהכלל שכתבתי לך יתן מענה גם לשאלות המקומיות. אם לא אזי אבקשך שוב לשאול. ישר כוחך על רצונך להתקדש ולהטהר.