שאלה: לפצות קבלן על עיכוב פועלים לעבודה: אני שומר באתר בנייה שבו מועסקים פועלים ערבים. אני שומר עם עוד שומר אחר-והפועלים מורשים להיכנס לאתר בבוקר רק כאשר 2 השומרים נמצאים. יום אחד איחרתי לעבודה ובגללי הפועלים התעכבו-אני חושב-כ15 דקות בכניסה. האם אני צריך לפצות עכב כך-את הקבלן שלהם או מישהו אחר? (אציין-שלא קרה מקרה כזה -שבו שומר פיצה את המעסיק על עניין כזה - אע"פ שליפעמים יש עיכובים בכניסת הפועלים, אך אני חשבתי שאולי בכל זאת כדאי שאשאל על הדבר הזה).
תשובה: נראה שבמקרה הזה פטור מלפצות הקבלן על עיכוב העבודה, ואף לצאת ידי שמיים אין צורך, אך לא מגיע לשומר שכר על זמן האיחור- בו לא עבד, ויש להשיבו לקבלן אא"כ הלה ימחל. הרחבת התשובה: במבט ראשון נראה לדמות מקרה זה לחזרת פועל במלאכת דבר האבד (ב"מ עה:). נחלקו שם הראשונים אם יש לחייב פועל החוזר בו בדבר האבד וגורם עי"ז הפסד לבעה"ב, כגון ששכרו להעלות פשתנו מהמשרה, וע"י חזרת הפועל התקלקל הפשתן. הגהות אשר"י (על המשנה שם) כתב לחייב משום דהוי מזיק בגרמי (והעמיד את דין המשנה שרק שוכר עליהן או מטען במקרה מסויים, עי"ש), ולכן, אומר הג"א שאם נפסד הפשתן, חייב הפועל לשלם כל הנזק, ונפסק ברמ"א (סי' שלג' סוף סעיף ה') ובש"ך (ס"ק לט'). לעו"ז, רמב"ן, ריטב"א ונמוק"י כתבו בפרוש שאין לחייב על הפסד הפשתן עצמו, כיוון שכל החיוב הוא מדין ערב, שקבלו על עצמם שבעה"ב ימצא אחר תחתיהם, על חשבונם, אך לא קבלו ערבות על הפסד הדבר עצמו. בנדון שלפנינו, נראה שאיחור השומר לעבודה, דומה לחזרת פועל ( לזמן מסויים עליו דנים) וע"י האיחור נפסד כספו של בעה"ב  הקבלן במקרה זה- ששלם לפועלים בלי לקבל תמורה, וא"כ, לחולקים על הג"א: אלו שפטרו בפירוש, וכל אלו שלא הזכירו את חידושו של הג"א על אפשרות חיוב הפועל בהפסד הפשתן עצמו  שלא נזכר בגמ',יש לפטור- שלא קבל השומר ערבות על הפסד הדבר עצמו- שכר הפועלים בנד"ד. להג"א היה נראה לחייב, וכאמור- רמ"א וש"ך קבלוהו להלכה. למרות זאת, נראה לפטור פה מכמה סיבות.   ראשית, לרוב הראשונים אין לחייב על הפסד הדבר עצמו, ויכול השומר לומר קים לי כמותם.   נראה, שגם להג"א יש לפטור משום שמדובר פה על גרמי ולא על מזיק ממש, והרמב"ם ( תשובה לחכמי לוניל, הובא במגדל עז על נזקי ממון ד,א) כתב שחיוב גרמי זה רק כשמתכון להזיק (חילק בין לסטים שפרצו גדר בפני בהמה, שאם לא הוציאוה, והזיקה, פטורים מת כיוון שרק התכוונו לגנוב, לעומת פורץ גדר בפני בהמת חבירו שמתכוין שתצא ותזיק ויתחייב הבעלים לשלם, שדינו ככל מזיק ומתחייב במה שהזיקה הבהמה ) והמחבר ( שצו' ס"ד) פסק דין זה, שבפורץ גדר בפני בהמת חבירו חייב, ובלסטים פטור, ועי' סמ"ע שכתב לעיין בתשובת הרמב"ם הנ"ל, שמבארת החילוק בין הדינים. ובנד"ד וודאי לא הייתה לשומר המאחר כוונה להזיק לקבלן. אין צורך בכוונה ממשית להזיק, שהרי הג"א ורמ"א וש"ך דברו על פועל שחוזר בו מסיבותיו הוא, אלא נראה שצריך ידיעה שהולך להזיק- גם שלא בכוונה- ועל דעת כן עושה זאת, ולכן, אם השומר בנד"ד החליט, היום אני רוצה לישון עוד רבע שעה מתוך ידיעה שהקבלן יפסיד- מסתבר לחייב, אך אם המקרה הוא שהשומר ניסה להגיע בזמן ועשה כל המאמצים ואעפ"כ איחר בסוף - בזה נראה שיוגדר כאינו מתכוין להזיק. אמנם נראה שאין לדון פה כלל מדיני גרמי של מזיק ממש, מזיק חפץ בדבר האבד, משום שגרמי זה דווקא כשקרה נזק ממשי לחפץ, ופה בסה"כ מנע מהקבלן שימוש בפועליו הנתיבות (סי' ש"מ סק"ד בחידושים) כתב, שאם שכר בהמה מגוי ובא אחר והזיקה כך שאין השוכר יכול לעשות מלאכתו במשך זמן השכירות - חייב לשלם לשוכר את כל השכירות ששלם לבעלים. וזה דווקא באופן שהיה נזק ממשי לבהמה, אז מגלגלים על המזיק את כל הפסד השכירות שנאלץ השוכר לשלם בלי לקבל תמורה, אך אם היה זה רק נזק החוזר לקדמותו, אין לחייבו. ובנד"ד, השומר לא פגע בגוף הפועלים כלל ולכן נראה שאין לחייב מצד גרמי. וא"כ, הנדון הוא גרמי בשבת, לא הפסד כספו של הקבלן אלא מניעת יכולת הקבלן להשתמש בפועליו. ומצד זה יש לפטור מכמה סיבות:  שיטת רמ"ה ( הובא בטור שח', ובקצות שלג' סק"ב) שמזיק בגרמי חייב רק בנזק ולא בארבעה דברים, ששבת אחד מהם, וא"כ אין לחייב על שבת בגרמי.   מהר"ם בר ברוך (הובא שם בקצות) סובר שבכל מקום שאין הפסד ממוני אלא רק מניעת רווח, אין לחייב כלל בדיני שבת. וראייתו, שהמשנה כשהטעו זה את זה אין להם עליו אלא תרעומת, ולמד שזה גם באופן שהשוכר מצא אתמול מקום להשתכר, והיום לא, ואעפ"כ פטור בעה"ב מת משום שאין זו אלא מניעת רווח לפועל. ואמנם שיטתו היא יחידה, שהרי שאר ראשונים כן חילקו, ואם מצאו הפועלים עבודה אתמול - חייב להם בעה"ב, ואת הדימוי למבטל כיסו ג"כ ניתן לדחות (קצות שם) שזהו פטור דווקא בנזקי ממון, אך בחזרת פועלים הוי אדם באדם ושייך לחייב מדין שבת.  אך מ"מ נראה, שגם אם כן נדון מצד שבת בגרמי, ישנה סיבה לפטור מדין תוקף עבדו של חבירו ועשה בו מלאכה, שאם ביטלו ממלאכת בעה"ב, חייב (ב"ק צז', חו"מ שסג' ד). וכתב הב"ח שחייב דווקא אם עשה מלאכה בבהמה. וצ"ב לדבריו, מדוע לא יתחייב מדין שבת, גם בלי לעשות בו מלאכה, וצ"ל, שחיוב שבת הינו דווקא כשהנפגע הוא המושבת, משא"כ פה, שהמושבת הוא העבד והנפגע הוא האדון - שנמנע ממנו רווח של עבודת העבד-אין זה נחשב גרמי בשבת אלא גרמא בעלמא.וא"כ,ה"ה פה,שהמושבתים הם הפועלים,והקבלן הוא הנפגע, פטור.וא"כ, בנד"ד באמת אינו אלא כמבטל כיס חבירו, שמונע ממנו שימוש בממונו,שבירושלמי ( ב"מ, פרק חמישי ה"ג) פוטר, ונפסק ברמ"א ( רצב' ס"ז).  גם לחולקים על הב"ח בזה, ומחייבים בתוקף עבד חבירו אף בלי לעשות בו מלאכה, וממילא רואים שיש חיוב שבת אף שלא המושבת הוא הנפגע (קצות שסג' ס"ק ב'), מ"מ יש לעיין בנד"ד, אם הפועלים אינם יהודיים, שמצד עצמם אין כלפיהם חיוב שבת, מה הדין כשעובדים אצל יהודי והוא הנפגע, דיתכן לומר שדווקא כשלעבד מגיע מצד עצמו, נעביר הת לאדון הנפגע, אך זה עובר כביכול דרך העבד, משא"כ בפועל גוי -שלו עצמו לא מגיע, יתכן שגם הקצות יודה שאין חיוב כלל, ודומה למבטל בהמת חבירו שכיוון שאין בבהמה דין שבת, אין לבעליה כלפיו טענת גרמי בשבת. כל אלו סיבות לפטור בדיני אדם.לגבי החיוב לשלם ע"מ לצאת ידי שמיים, כתב האמרי בינה ( סי' א) שבמבטל כיסו ( שזהו הדין שנראה לדמות לנד"ד) פטור אף לצאת ידי שמיים, וראייתו מלשון הירושלמי :"המבטל כיס חבירו, אין לו עליו אלא תרעומת". אין שום חיוב ממוני. ויש גם לדייק כך מהמשנה הנ"ל בב"מ ( עה:) שבהטעו זא"ז אין להם זע"ז אלא תרעומת, ולפי מהר"ם בר ברוך הנ"ל (בקצות שלג, ב) מדובר כשבעה"ב הפסיד את הפועלים לגמרי - אתמול יכלו להישכר והיום לא,ומהר"מ דימה זאת למבטל כיס חבירו, ובכ"ז ישנה רק תרעומת. וה"ה לרמ"ה הנ"ל והקצות שפוסק כמותו. האמור לעיל מתייחס רק לגבי פיצוי הקבלן על הזמן בו הפועלים לא עבדו, שפטור לגמרי, אך וודאי שלא מגיע לשומר שכר על הזמן בו לא עבד- אותה רבע שעה, שהרי אפי' פועל שחוזר בו בדבר האבד באונס, שפטור, לא מקבל שכר על הזמן שלא עבד (סי' שלג), וכ"ש פה שאינו אונס, וצריך להחזיר שכר זה לקבלן, אא"כ הלה ימחל. מקורות: ב"מ עה: במשנה, ושם בהג"א רמב"ן ונמוק"י. שו"ע ונו"כ שלג' ס"ה.רמב"ם נזקי ממון ד,א ובמגדל עז שם. קצוה"ח שלג ס"ק ב'. ירושלמי ב"מ פ"ה ה"ג. חו"מ שסג' ס"ד, וב"ח וקצות שם, אמרי בינה סי' א'. הרב חזקי גנץ