שאלה: אבני החושן וסממני הקטורת לשימוש עצמי: שבוע טוב ומבורך, רציתי לשאול האם מותר לרכוש את האבנים המיוחסות לחושן ולשבצן בטס זהב או באותו סדר כפי שהופיעו בחושן? האם יש לכך סגולה כלשהיא? וכן לגבי סממני הקטורת האם מותר להשתמש בהם להריחם בהבדלה (כאשר הם נמצאים בצורתם הגולמית) והאם יש לכך סגולה? ישר כח
תשובה: לשואל, מותר לעשות זאת, ואינני יודע על סגולה כלשהי בדבר. הרחבה: 1. מפורש בתורה שאסור לעשות קטורת לשימוש פרטי, ככתוב: "והקטרת אשר תעשה במתכנתה לא תעשו לכם, קדש תהיה לך לה'. איש אשר יעשה כמוה להריח בה - ונכרת מעמיו" (שמות ל,לז-לח). 2. כמו כן קיים איסור לעשות העתק מהמקדש וכליו לשימוש פרטי, כפי שנאמר בגמרא (ראש השנה כד ע"א): "לא יעשה אדם  לשימושו הפרטי  בית תבנית היכל, אכסדרה תבנית אולם, חצר כנגד עזרה, שלחן כנגד שלחן, מנורה כנגד מנורה. אבל עושה של  מנורה של  חמישה  קנים  ושל ששה ושל שמונה. ושל שבעה - לא יעשה, אפילו של שאר מיני מתכות". הגמרא שם אומרת שהדבר נלמד מהפסוק שנאמר אחרי עשרת הדברות: "לא תעשון אתי, אלהי כסף ואלהי זהב לא תעשו לכם", ומפרשת הגמרא: "לא תעשון כדמות שמשי המשמשים לפני". מהקשר הפסוק ניתן להבין שהאיסור הוא מחשש שתעתיק המקדש וכליו ישמש לעבודה זרה, ואכן, השולחן ערוך הביא את הדין במסגרת דיני עבודה זרה (יורה דעה סימן קמא סעיף ח). לעומת זאת הרמב"ם הביא את הדין בהלכות בית הבחירה פרק שביעי (הלכה י), הפרק העוסק בהלכות היראה מן המקדש, ונראה שהבין שטעמו של הדין הוא לשמר את יחודיותם של המקדש וכליו, וכך פירש הרדב"ז שם. 3. שני האיסורים הללו נאמרו רק על העתק מדויק הכשר לפי ההלכה לשמש במקדש, כפי שנאמר בגמרא (עבודה זרה מג ע"א) שמותר לעשות מנורה מעץ, משום שמנורת עץ פסולה במקדש. וכך אומר רש"י שם ד"ה בית תבנית היכל: "בארכו ורחבו ורומו ושיעור מדת פתחיו, אבל אם נשתנה במקצת - מותר". ובריטב"א: "שאינו אסור אלא כשעושה כמותו ממש, כתבנית בנין ממש, ושלא יחסר כלום משיעוריו והלכותיו" (ואמנם אסור לעשות מנורה אפילו ממתכת שאינה מזהב, אך זאת משום שגם מנורה כזו כשרה במקדש). לגבי הקטורת כתב הרמב"ם (הלכות כלי המקדש פרק ב הלכה ט): "העושה קטורת מאחד עשר סממנין אלו לפי משקלות אלו כדי להריח בה, אע"פ שלא הריח - חייב כרת על עשייתה. אע"פ שלא עשה המשקל כולו אלא חציו או שלישו, הואיל ועשה לפי משקלות אלו חייב כרת, שנאמר במתכונתה לא תעשו לכם". כלומר, רק אם עשה את כל אחד הסממנים ועל פי משקלם היחסי זה לזה - הדבר אסור (אפילו אם הכמות המוחלטת שונה, שהרי "פטמה לחצאין - כשרה"), מה שאין כשהיחס שונה או כשחסרים חלק מהסממנים. 4. לגבי החושן קיים נימוק נוסף להתיר, שמסתבר שהאיסור מעיקרו לא נאמר כלל על בגדי הכהונה. הגמרא, הרמב"ם והשולחן ערוך פירטו את הדברים האסורים: צורת המקדש עצמו, השולחן והמנורה, ולא הזכירו את בגדי הכהונה. מכאן למדו בעל 'משך חכמה' (שמות לט,א) ובעל 'ערוך השולחן העתיד' (הל' בית הבחירה יד,טז) שבבגדי כהונה הדבר מותר (אלא שערוך השולחן שם מוציא מכלל זה את הציץ, שאסור לעשות ציץ לשימוש פרטי עם הכיתוב "קדש לה'"). מדוע יש חילוק בין המקדש וכליו לבין בגדי הכהונה? בערוך השלחן מסביר שהסיבה להיתר היא שלבגדי הכהונה אין מימדים מדויקים הקבועים בהלכה, בניגוד לדברים שהוזכרו בגמרא. אך נימוק זה צריך עיון: נאמר בתורה על החושן ש"זרת ארכו וזרת רחבו" (זרת   חצי אמה), וגם על המצנפת והאבנט הוזכרו בדברי ח ומדרשים שונים מידות מדויקות. מאידך, במנורה, שהגודל שלה אינו מפורש בתורה, נאמר בשולחן ערוך (שם) שאפילו מנורה קטנה יותר מזו שהייתה במקדש אסור לעשות. מסתבר, אפוא, שהחילוק בין הדברים הוא שונה: המקדש וכלי השרת הם משמשיו של הקב"ה, בניגוד לבגדי הכהונה, שהם דבר הנצרך לעבודה אבל אינו כלי שרת ממש (רמב"ן קידושין נד,א). 5. דעת ערוך השלחן והמשך חכמה איננה מוסכמת. רבי חיים פאלאג'י, בספרו 'תנופה חיים' על התנ"ך (דברי הימים, סימן יט), מקשה על הפסוק בדברי הימים (א, טו,כז): "ודויד מכורבל במעיל בוץ. ועל דויד אפוד בד", כיצד היה מותר לדוד ללבוש בגד הדומה לבגד של כהן גדול? ותירץ שהבגד היה שונה משל הכהן הגדול ולכן הדבר היה מותר. מכאן שלדעתו האיסור שנאמר על המקדש וכליו נאמר גם על בגדי הכהונה. וראיתי שאחד מחכמי דורנו, הרב יעקב סופר שליט"א (בספרו 'תורת יעקב' על התורה, סימן רמד) תמה על ר' חיים פאלאג'י, מניין לו שגם בבגדים הדבר אסור? יש להוסיף: הכתונת של הכהנים ובפרט המכנסיים הם בגד שגרתי למדי, ומן התורה ניתן להבין שמבגדי הכהן ההדיוט רק המגבעות הן בגד ייחודי "לכבוד ולתפארת", ולא שאר הבגדים (עיין שמות כח,מ ברשב"ם). אם כן, קשה לומר שהתורה אוסרת על עם ישראל באופן כללי הכנת בגד אישי הדומה לבגד כהונה  ואם על כלל הבגדים לא יתכן לאסור - הרי לא הוזכר בהלכה חילוק בין הבגדים המפוארים יותר לבין הפשוטים. אציין גם שראיתי בספר 'לכבוד ולתפארת' (עמ' קיא) ששאל פוסקים שונים בדורנו על עשיית בגדי כהונה: הרב אלישיב זצ"ל והרב חיים קנייבסקי שליט"א אסרו זאת, כאשר עושים את הבגדים באופן זהה לגמרי לכתוב בתורה, ואילו הרב שטיינמן שליט"א התיר, כי: "אם לא מצאנו מקור לאסור - מהיכי תיתי שיהיה אסור?". המחבר מספר שלאחר מכן הראה לרב קנייבסקי את המשך חכמה וערוך השלחן הנ"ל, וחזר בו (וכנראה לא הזדמן לו לשאול שוב את הרב אלישיב). 6. מקור קדום יותר לסברת ר"ח פאלאג'י מצוי בפירושו של אחד הראשונים, רבי יוסף בכור שור, על התורה (שמות ל,לח): לדעתו הסיבה לאיסור שעטנז היא שלא יחקו זרים את בגדי הכהונה המפוארים שיש בהם שעטנז (אבנט, חושן ואפוד), "ואין ראוי לזרים שילבשו מעין שלובשים משרתי הקב"ה". אך כידוע אין איסור להכין בגדי שעטנז, אלא רק ללבוש אותם, ונראה שגם לדעתו אין איסור להכין בגדים כאלו, ובא רק להסביר מדוע התורה אסרה את לבישתם. מכל מקום, ניתן ללמוד ממנו עיקרון שלא ראוי להכין לשימוש פרטי בגד שהתורה ייחדה לכהנים, למרות שאין זה איסור ממש. אלא שאם לא מדובר על איסור, אלא על "ראוי", נראה שכאשר עושים זאת כדי לחזק את תודעת המקדש יש לכך מקום (וגם בדברים שנאסרו ממש מותר לעשות בשביל "להתלמד", להראות לתלמידים את צורת הכלים או להתאמן על העשייה לשם מצוה, כמבואר בגמרא בראש השנה שם). 7. לשאלה על סגולת הסממנים והאבנים אינני יודע להשיב. רבנו בחיי (שמות כח,טו) מאריך לתאר את השפעת אבני החושן, וניכר מדבריו שהוא מתבסס על ידע רפואי נפוץ בזמנו, כולל ציטוטים מחכמי אומות העולם. לפי הידוע כיום אין לדברים בסיס מדעי כלשהו.