שאלה: החניכים צוחקים על המדריך: מה עושים?: יש לי בעיה: אני מדריך כבר שנה בסניף, והחניכים אף פעם לא מעריכים אותי, תמיד מזלזלים בי, צוחקים עליי, למרות שאני רק עושה להם רק טוב. אני ממש בא לסניף ברוח של התלהבות עד שאני פוגש את החניכים, ויורד לי כל החשק להדריך אחרי כל הצחוקים עליי. ניסיתי להפסיק את זה, ודיברתי איתם על זה, אבל הם חושבים שאני אומר את זה בצחוק ופשוט ממשיכים וזה מקשה עליי. אשמח אם תעזור לי, כדי שאבוא לפעולות בחיוך ולא בבאסה. והמשך יום טוב!
תשובה: מדריך יקר, "לבוא לפעולות בחיוך" זה בהחלט יעד חשוב מאוד, והשאלה שלך ממחישה עד כמה ההווי הכללי בקבוצה והיחסים ה"לא רשמיים" כביכול בין החניכים לבין עצמם, וגם בינם לבין המדריך, מהווים גורם משמעותי ביציבות של הקבוצה, בבניין המנהיגות של המדריך, וביכולת להשיג יעדים חינוכיים. הווי ו"משחקי תפקידים": מעגל קסם שמחזק את עצמו תיארת בשאלה באופן מאוד מוחשי חלק מהתרבות הפנימית ומההווי החברתי שיש אצלך בקבוצה. אולי תשמח לדעת שהדפוסים הספציפיים שאתה מתאר אינם מאוד נדירים, ולמעשה מאפיינים במידה מסוימת "דווקא" מדריכים מסורים ולהוטים שעושים כל מאמץ להצליח במשימתם. מדוע זה כך? במקרים מסוימים חניכים נוטים לפרש מסירות והשקעה של מדריכים כסוג של "חולשה", כאילו המדריך בעצם "מחזר" אחר החניכים ומנסה למצוא חן בעיניהם כדי שיחבבו אותו ויקשיבו לו. וכך נוצר מעין מעגל קסם: ככל שהמדריך משתדל יותר, הוא זוכה לפחות תוצאות. אז איך פורצים את מעגל הקסם? 1. גבולות אין ספק שתפקיד מאוד מרכזי של המדריך הוא ליצור מערכת יחסים טובה בקבוצה. לצד המשימה הזאת ישנה משימה חשובה לא פחות: ליצור מסגרת קבוצתית ברורה, לקבוע גבולות להתנהגות של החניכים בסניף, ולפתח "דמות" מנהיגותית שיכולה בעת הצורך גם להגיד "לא". אז נכון שבטווח הקצר המשימה הזאת הרבה פחות פופולארית וכיפית, אבל בטווח הארוך היא מאפשרת להתמודד עם מצבים ותרחישים שכל מדריך מוצא את עצמו בתוכם ברגע כזה או אחר. מה זה אומר "להציב גבולות"? ניקח את המקרה שאתה מציג בשאלה כדוגמא ספציפית. זיהית התנהגות של החניכים שמבחינתך היא לא נעימה ולא מקובלת. למרות שהגדרת להם יותר מפעם אחת שזה לא מקובל עליך, ההתנהגות ממשיכה. חלק מהותי במשימת הצבת הגבולות הוא לפתח שפה שמתאימה לך ולחניכים, שפה שתצליח להעביר באופן אפקטיבי מסרים "פחות נעימים". למשל, ברגע שצוחקים עליך אתה יכול לומר משהו כמו: "הלגלוג הזה לא מתאים לי ולא נעים לי, אז חאלס". כמובן שהאמירה הזאת לא מלווה ביותר מדי חיוכים והתנצלויות אלא בהבעה רצינית (אבל לא כעוסה). במידת הצורך בהחלט אפשר בהמשך להעביר את האמירה הזאת גם ברמת "אחד על אחד" מול חניכים שמובילים את הקו הזה. לא צריך ממש לקרוא אותם לשיחה רשמית אלא לנצל איזו הזדמנות שבה אתם נמצאים יחד בסניף, לתפוס אותם שנייה בצד בפרטיות ולהעביר את המסר באופן ברור ומאופק. כמו כן חשוב לא להפוך את האמירה שלך לדיון מקיף בסוגיה. אמרת   והמשכת בפעולה במשחק. אתה לא מאפשר תגובות, הערות או שיחה בנושא. אם מישהו מעוניין להשמיע משהו, הוא יכול לגשת אליך אחר כך. גם העמדה הזאת מבוטאת בטון רציני, מאופק ולא רגשני. אבל אחרי שאמרת   חזרה לשגרה, כאילו לא קרה כלום. 2. שינוי דפוסי פעולה בקבוצה: מפסיביות של החניכים   לאקטיביות ומעורבות אמנם מבחינתך הבעיה היא שהחניכים צוחקים עליך, אבל אני מציע לנסות ולאתר גורמים עמוקים יותר למצב הזה. כפי שציינתי בתחילת התשובה, המצב הזה בהחלט יכול לשקף "פינוק" של החניכים, שרגילים לראות את המדריך שלהם מתרוצץ ומשקיע בשבילם, כשכל מה שנדרש מהם זה לחבב אותו, להעניק לפעולה ציון מ 1 עד 10 ולמחוא לו כפיים (אני כמובן מגזים בכוונה.). במילים אחרות, עלולה להתגלות כאן בעיה מאוד אופיינית בתנועות נוער: הדרכה אקטיבית לעומת חניכים פסיביים. כאשר החניכים אינם מעורבים מספיק בפעילות, משמשים בעיקר צופים מן הצד ואינם נדרשים לקחת אחריות על חלקים מסוימים מהפעילות הקבוצתית שלהם, יכולים בהחלט להיווצר ריפיון ותחושה של ניתוק בין המדריך לבין החניכים. ולכן מומלץ מאוד לשבור דפוסים מוכרים ולהתחיל לגלגל את הכדור אל החניכים ולאפשר להם לעבוד קצת. כמובן   לא בבת אחת אלא בהדרגה. מתוך ההיכרות שלך עם החניכים, תחומי העניין שלהם, האופן שבו הם רואים את הקבוצה וכו, אתה יכול להביא ליותר ויותר מעורבות פעילה שלהם בניהול הקבוצה. זה יכול להתחיל מקבוצת חניכים שאחראית לארגן ערב קומזיץ, או מקבוצה אחרת שמארגנת ערב סרט, ועד פעילויות מורכבות יותר עם תוכן מהותי יותר. כמובן שאתה כמדריך מלווה אותם בתהליך, מייעץ, מסייע ובעיקר מאפשר להם להתנסות בלקיחת אחריות ובעשייה שבסופו של דבר "נשפטת" על ידי אחרים, החברים שלהם. זה תהליך בריא מאוד בהתפתחות של קבוצה ובעל פוטנציאל משמעותי לגיבוש החניכים ולהקניה של כלים שיסייעו להם במהלך ההתבגרות. לסיכום: בהחלט לא קל למדריך לחטוף הערות מלגלגות ופוגעות מהחניכים שלו, במיוחד כשמדובר במדריך שמשתדל ומשקיע. לצד הצבת גבולות ותרגול היכולת לומר: "עד כאן, לזה אני לא מסכים", חשוב גם לפעול לזיהוי שורשי הבעיה. במקרה הזה דרך פעולה שניתן לבחון היא הגברת המעורבות של החניכים בפעילות, כך שלא יהיה מצב שבו המדריך הוא היחיד שמשקיע והחניכים הם ה"לקוחות" שלו. כאשר החניכים מתנסים בעמדה של "זה שעושה" ולא רק "זה שעושים עבורו", הם מקבלים זווית רחבה יותר על המציאות בקבוצה (ובכלל) ויכולים להעריך באופן אמיתי יותר את המאמצים שלך להשקיע בהם. הרבה הצלחה! אוהד ohadspt2 gmail.com