LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: נגיעת יד בין בנים ובנות: כבודו, הייתי מעוניין לדעת מה הסיבה בגינה לא נהוג לגעת בין בנים לבנות? מה יכולה להיות הבעיה בלחיצת ידיים? בכבוד רב, אייל.
תשובה: א. לחיצת יד בין בנים ובנות אסורה, בשל ציווי התורה לא תקרבו לגלות ערווה. כך פסקו כל פוסקי ההלכה לאורך הדורות, וכך נהגו גם בפועל. באיסורי תורה, כיוון שאסרה אותם התורה אנו מקיימים אותם, עוד לפני הניסיון להבינם. יש שאמרו שכדאי לנסות להבין את איסורי התורה (רמב"ם) ויש שפסקו שלא נכון לעשות כך (מהר"ל) ויש שחלקו בין מצבים שונים (ריה"ל) אך כולם הורו לקיים את ההלכה. ב. מהטעמים שהסבירו את האיסור יש שניים מרכזיים. ראשון בהם הוא מידת הצניעות, שהיא עניין העומד לעצמו. הצניעות היא ערך מיוחד של חיים בין גברים לנשים, בהם לא נוצר שום סוג של מגע פיזי, ואף מוגבל מגע מסוג אחר, בין נשים וגברים, למעט בעל עם אשתו. בכך מוקנה ערך מיוחד ליצירה המופלאה של האדם, שהיא מקשרת גוף ונשמה ומפליאה לעשות, ואנו שומרים שמירה קפדנית להצניע את ענייני הגוף במקומם המיוחד. הסיבה השניה השמירה הקפדנית מפני המדרון החלקלק, המתחיל בנגיעת יד ואין אפוטרופוס לעריות. אני מבקש להדגיש כי זו סיבה שניה, שאף היא חשובה מאוד, אך לא העיקרית. ג. דווקא אנחנו, שאורח חיינו מקיים חברה מעורבת במידה מסוימת, חייבים ביתר שאת להקפיד על גדרי צניעות, כדי שלא לשמוט את הקרקע מתחת לרגלינו.
שאלה: גילוח בשלושת השבועות: כבודו, אני נוהג להתגלח כל יום שישי לכבוד שבת מלכה. האם הגילוח מותר בשלושת השבועות? בכבוד רב, אייל.
תשובה: גילוח לכבוד שבת בשלושת השבועות נתון במחלוקת מנהגים. ניתן לומר כי המנהג השכיח ביותר, וגם נראה מפשטי ההלכות הוא שאין להתגלח, גם לא לכבוד שבת בשלושת השבועות, אם-כי היו שכתבו שכיוון שדיניהם מקבילים לדיני שנת האבל אין לאסור. על כן, מי שמנהג אבותיו בידו רשאי להתגלח. המנהג הנראה יותר נכון הוא לא להתגלח, גם לא לכבוד שבת.
שאלה: שידוכים ואינטימיות עתידית: בקשר שידוכין המצוי בשלביו האחרונים ועומד לקראת סיומו קרי נישואין האם מותר וראוי לברר שאלות הקשורות ליחסי האישות העתידיים? אם לא מדוע? מדוע יגרע חלקו של נושא זה האם אינו חלק מספיק חשוב מחיי הנישואין כדי לברר דעות שני בני הזוג? וכוונתי בירור מילולי בלבד
תשובה: עניינים שבין אדם לאשתי נעים בין שני קטבים: מחד גיסא דרך הארץ הבסיסית שהיא הקיום של יעזוב איש את אביו ואת אמו ודבק באשתו. התורה מלמדת כי זהו אחד מיסודות החיים, ודרך ארץ קדמה לתורה. מאידך גיסא נמצאים שני מוקדים: הן תכונתם של ישראל שהם ביישנים והן העובדה כי במעשה הזווג מקופלם עולמות עליונים וטהורים, כמבואר באיגרת הקדש המיוחסת לרמב"ן. דברים אלה נכונים גם לאחר חיי הנישואין, והם מחייבים הליכה עדינה בין נורמליות החיים לבין הטוהר והקודש. זוהי אחת העבודות הקשות של חיי הנישואין, ואשרי אלה הממלאים את חייהם בשני המקומות גם יחד. מבחינה זו, כאשר נמצאים בשלבים האחרונים של החלטה לפני הקמת בית משותף וודאי הוא שיש לעסוק בעניינים אלה, אך כל זה בצניעות ובטהרה, בעדינות וברמז, שהם הכלים הנכונים לדבר בעניינים אלה. אף על פי כן, צריך לדעת שבירור היחס העקרוני לזה לוקח שנים, וזהו חלק מבניין הנישואין. לא זו בלבד שקשה לדבר על עולם חוויתי כה עשיר ללא לחיות אותו בפועל, גם החיים בפועל הולכים ומגלים לבניה זוג עם השנים עניינים רבים שהם לא ידעו לא על עצמם ולא על בני זוגם. על כן, נכון הוא לדבר מעט ולראות האם הכוון הכללי משותף, ולהותיר את בניין תחום זה לחיים ארוכים של בירור מתמיד ושל שותפות אמת ההולכת ומתגברת עם השנים.
שאלה: טיסה בט' באב לחו"ל לאזור זמן שונה: הרב, בעוד שברור לי שלכתחילה עדיף להישאר בבית במהלך תשעה באב, הרי שנוצר עבורי צורך דחוף לטוס לחול לרגל עבודתי. הטיסה יוצאת את הארץ במוצש"ק לאחר כניסת הצום (בשעות הלילה) ופני מועדות לקליפורניה. היות וקיים הבדל של 10 שעות בין איזור הזמן של ישראל לזה של קליפורניה, הרי שאנחת שם הרבה לאחר זמן סוף הצום בישראל אך בעיצומו של הצום לפי שעון קליפורניה. כיצד עלי לנהוג? האם מותר לי לשבור את הצום לפי זמן ישראל בעודי באוויר? נתן
תשובה: מי שנוסע ממזרח למערב ביום תשעה באב, ולהיפך. הכלל ההלכתי הוא שתמיד הוא מסיים את תעניתו בהתאם למקום בו הוא נמצא, בין להקל בין להחמיר. בשאלה כעין זו דן בשו"ת חבצלת השרון (ח"א סי' מג) וכתב גבי מי שנעשה בר מצוה ביום זה, נחשיב אותו כגדול לפי המקום בו הוא נמצא כעת, ולא בודקים האם עברו שלוש עשרה שנים שלמות מרגע לידתו, בהתאם למקום בו הוא היה בעת לידתו. מפני שאין למצוה אלא מקומה ושעתה.
שאלה: קורס צלילה: רב, בהמשך לשאלתי לגבי קורס הצלילה הנפרד רציתי להוסיף ולהבהיר כי החוף עצמו אינו נפרד וייתכן כי בתוך המים ניתקל בקבוצות נוספות של צוללנים.
תשובה: קשה מאוד למדוד מרחקים ולהגדיר הגדרות ברורות בלי לראות את המצב. כשאת אומרת "בחוף" השאלה היא היכן בחוף. אם קבוצת הבנות היא נפרדת, עסוקה בעצמה, אין הבנים חייבים להגיע למקום זה, טווח הראיה מחייב מאמץ מיוחד של הבנים ואינו דבר טבעי ופשוט ולא מתקיימת פעילות מעורבת - הדבר מותר. לגבי פגישה אקראית למטה מפני המים עם צוללים נוספים - עד כמה שאני מבין בצלילה אין בכך בעייה.
שאלה: קדושה - שלא עם הציבור: כבוד הרב, בזמן האחרון, אני נוטה לסיים את תפילת שמונה עשרה - זמן מה לאחר שהציבור כבר החל בחזרת הש"ץ. לפיכך, נוצרים מצבים בהם נאמרת קדושה, בזמן שאנוכי עדיין באמצע תפילת הלחש, כיצד עלי להתנהג, האם ניתן לענות לקדושה בקול??? ב מראש
תשובה: העומד בתפילה בלחש והציבור הגיע לקדושה אומר עימם רק את הפסוקים: "קדוש.  "ברוך שם." ימלוך." ולא את קטעי הקישור. על פי פסק המשנה ברורה אין לאומרם בקול, אלא להרהר בכוונת הלב בלבד.
שאלה: חתונה ב-3 השבועות: האם לאשכנזי מותר להשתתף בחתונה ספרדית שנערכת ב- 3 השבועות?האם יש משקל לצער שייגרם לבעל השמחה באם לא אבוא?
תשובה: לדעתי פשוט וברור שמותר. ראיה להיתר זה, מי שנישא יום לפני שבעה עשר בתמוז, האם מצאנו שיש מי שאוסר על חבריו לערוך לו שמחת שבע ברכות, במשך ימי הנישואין? אלא אנו אומרים שמכיוון שיש לפנינו חתן וכלה, מצוה עלינו לשמח אותם בכל דרך שהיא, כולל בשבע ברכות בשבוע החתונה, על אחת כמה וכמה לשמח אותם בחתונה עצמה. השולחן ערוך גם פסק (סי' תג ס"א) שמי שעבר ונשא אישה בימי ספירת העומר אין עונשים אותו. אם נאמר שאסור להשתתף בשמחתו, הרי זה עונש חמור מאד. אלא ודאי שמותר להשתתף בשמחתו ולשמחו. אאחל כי נזכה כולנו לא רק לשמח חתן וכלה ולבנות חורבה אחת מחרבות ירושלים, אלא נראה את ירושלים בבנינה ותפארתה.
שאלה: אבילות במקרי התאבדות לא עלינו: כיצד יש לנהוג מבחינת השבעה, הקדיש וכל שאר הנושאים ההלכתיים במצב שבו אדם לא עלינו מחזיר בעצמו את נשמתו לבורא העולם?
תשובה: ההגדרה ההלכתית היא שהמאבד עצמו לדעת אין מתאבלים עליו (שו"ע יור"ד סי' שמה), והמאבד עצמו לדעת מוגדר כרוצח לכל דבר ועניין. אך נשים לב שכתוב "לדעת", כלומר שהוא יודע מה הוא עושה, שהוא יודע שזו עבירה חמורה, והוא עשה את מעשהו בצלילות דעת גמורה. (שדי חמד אות קכג, ראה שו"ת חתם סופר יור"ד סי' שכו). כל זמן שלא ידוע לנו כן, נוהגים להתאבל על אותם אנשים, שחלקם עשו את מעשיהם תחת תחושות כאב, שאין ספק שמטות את הדעת מהכרעה מושלמת. ישנה דעה נוספת שאומרת שמותר להתאבל מפני כבוד המשפחה, שאם יתאבלו עליו יאמרו הבריות שכנראה לא עשה את מעשהו בדעת. לכן מקילים, במחשבה שעלינו לכבד את בני המשפחה שדי להם בכאב על מותו, ואינם ראויים לעגמת נפש נוספת. השולחן ערוך שם, והפוסקים שעליו מרחיבים בנושא מנין אנו יודעים שאכן הוא הרג את עצמו בדעת. לו נזכה, נראה כי יבולע המוות לנצח, וימחה ה' דמעה מעל כל פנים.
שאלה: שבת: לכבוד הרב בחנות וירטואלית ברשת כתוב שמרכז התמיכה שלהם פתוח גם בשבת האם לי מותר לדבר איתם ביום חול?
תשובה: אין ספק כי העובדה שמרכז התמיכה פתוח בשבת מצערת אותנו. למעלה מכך, כדי לעודד שומרי שבת מן הראוי להשתמש דווקא בשירותיהם כדי שלא יפסידו מקיום מצוות. ברם, מבחינה הלכתית אין איסור להיזדקק לסיוע של מחלל שבת ביום חול, ומותר להיעזר במרכזי התמיכה שלו אף אם הם פתוחים בשבת.
שאלה: הרחקות בימי הנידה: רציתי לשאול את הרב,כיצד ניתן לקרב את דיני ההרחקות כיון שיש לנו לא מעט" נפילות" והדבר קורה במיוחד לקראת הסוף.
תשובה: שאלה גדולה זו שאת םשואלים אינה נוגעת לימי ההרחקה בלבד. היא נוגעת למקומות רבים בהלכה, המטילים על האדם אתגרים של ממש. לא לחינם ח שבחו את אלה המסוגלים לעמוד ב"סוגה בשושנים", וראו בכך גבורה של ממש. אף הרב סולובייצי'ק דיבר רבות בשבחם של אלה. שאלת ההרחקה קשה יותר, הן בשל העובדה כי מדובר בקיום חיים רגילים בבית, ובדברים שיום אחד הם מצווה ויום אחד הם אסורים (להבדיל, לדוגמה, ממאכלות אסורות), הן בגלל שמדובר בקשר עמוק של חיבה ואהבה, והן בשל העובדה כי מדובר בהרחקות שהן ביסודן דיני דרבנן, המחייבים התמודדות רעיונית עמוקה יותר. גבורי כוח עושי דברו   אנחנו גיבורים ויכולים לעמוד בכך. זהו תנאי הכרחי לעבודה רוחנית. אם האדם מתייחס אל עצמו כחוטא ונכשל הוא לא יצליח לעשות שום דבר. יש אמנם מקום גם ליחס כזה, אולם הוא צריך להופיע בשוליים, ככוח מעורר להתמודדות. ברם, עיקר העיקרים שאתם צריכים לראות את עצמכם לאורו הוא הכרה כי מדובר בכם עצמכם   בעלי רצון טוב ויכולת, אמונה ודביקות, מלאים כוחות חיים טבעיים, העומדים בפני אתגר שצריך לעמוד בו. התייחסות חיובית זו היא תנאי הכרחי לכל מאמץ רוחני. לאורם כתב הראי"ה את הדרכותיו המידתיות ואת ספר אורות התשובה, והוא אף טען כי בלעדי מבט זה לא יוכל אדם לכוון שום דבר לאורה של תורת אמת. הדרך לעשות זאת עוברת דרך שלושה מסלולים. ראשון בהם הוא הבירור הרעיוני   אין ספק כי שמדובר בהבנה עמוקה של מגמת ח בגזירותיהם והיחס אל ההלכה בכלל והשמירה שלא לפגוע בה מוטמעת באדם הוא מסוגל יותר לעמוד בכך. ישנו ביאור נפלא של הראי"ה קוק בספר עין אי"ה על מסכת שבת (יג ע"א יג ע"ב) הדן בכך ואני מציע מאוד ללמוד אותו במשותף. לעולם יש להקדים בירור עמוק במישור הרעיוני לניסיונות להתמודד באופן מעשי. דרך שניה שחייבים ללכת בה היא הבירור הנפשי והחוויתי של ימי האיסור. האדם המתייחס לימי האיסור כחורבן בלבד, אינו יכול לעמוד במציאות זו. ברם, המברר את תפקידם בחיי הנישואין ומאמין בדברי ח כי ימים אלה נועדו לשיקום שחיקה ולהאדרת הכיסופים ההדדיים עד שדומה בעיניהם ככניסה לחופה, מסוגל לעמוד באתגרים קשים מתוך אמונה שלפום צערא אגרא. הדרך שלישית, שלעולם אין דרכים רוחניות בלעדיה היא ההתחזקות המעשית. כל הדברים כולן מובילות בסופו של דבר להלכה למעשה. צריך להתקדם לאט לאט. במקום לחשוב כל הזמן על החטא והעוון צריך לקבל על עצמכם חלק מהדברים ולשמור עליהם בקפדנות, ולאחר מכן לקבל עוד, קמעא קמעא. המבקש לקחת את הכל כאחד לא יצליח. הסבלן והעקשן, להתחיל בהגדלת מספר הימים בהם עומדים בניסיון ובתחומים הלכתיים נוספים בכל פעם ופעם - יוכל להם. בסופו של דבר מתבונן אדם על הפיסגה הגבוהה שטיפס עליה והוא שמח על הנוף הנפלא שנשקף לו, בזכות טיפוסו. אף אתפ תטפסו ותצליחו.
שאלה: נסיעה משותפת ברכב: אני יוצאת עם בחור מספר פעמים והוא טוען שאינו יכול להחזרני לביתי משום שזה נוגד את הלכות צניעות ף היינו שאסור לנו לנסוע יחד ברכב. עלי לציין כי מדובר בנסיעה באזור סואן (ת"א רמת גן) ולא בשדות חשוכים. רציתי לברר את ההלכה וכן את מקורותיה
תשובה: כפי שאת מתארת את המציאות, עמדתו של הבחור הינה בעייתית מאוד: א. אין איסור ליסוע באופן שאת מתארת. אני גם ראיתי גדולי ישראל מעניקים טרמפ גם לבת בודדת במקומות מעין אלו. איסור ייחוד אינו במקום פרוץ לכל עבר. ב. דרך ארץ - במציאות בו אדם מדבר נכבדות בבחורה הוא חייב לעשות כל שביכולתו כדי שלה יהיה נוח ונעים. איך ייתכן 'להשליך' אותך לאחר הפגישה ולהניח לך להסתדר לבד? מן העבר השני, זכית במישהו שההלכה חשובה בעיניו, והוא מבקש לבסס את הקשר ביניכם על יסודות התורה, האמונה והקדושה, שהוא עניין חשוב ביותר וראוי למאמץ. על כן עצתי לך היא לראות דווקא קשר זה כמשימה גדולה, ולהנחיל לו בעיקר את יסודות דרך הארץ הנדרשים. אם אכן תצליחו להעניק אחד לשני את התורה והאמונה ואת דרך הארץ וטבעיות החיים, הרי אתם בונים יחד בית בישראל. על כן, ראו את זה כמשימה הדדית ובעהי"ת נשמח בשמחתכם.
שאלה: נסיעה לחו"ל: ברצוני לנסוע לטיול בח"ול בעיקר למטרת התאווררות, התרחקות מענייני עבודה, פרנסה וכו', ובקיצור - הדבר נותן לי שקט נפשי וממלא את כוחותי לשנת העבודה הבאה. הנסיעה המשותפת עם בעלי וההתנתקות מכל המחוייבויות אף תורמת רבות לחיי הזוגיות שלנו. בנוסף לכך, במהלך חופשה מסוג כזה שעשירהבטיולי טבע ונוף, אני מרבה להתפעל מנפלאות הבורא ולהלל אותו בכל דבר בבחינת: "מה רבו מעשיך ה"'. ידוע לי שיש הגבלות הלכתיות על יציאה מן הארץ, אך נדמה לי שראיתי בכל זאת פסקי הלכה המתירים יציאה לחו"ל למטרות הנ"ל, מה דעת הרב?
תשובה: אכן, ישנן הגבלות על היציאה מהארץ, וישנן הגדרות מדויקות מהם התנאים המאפשרים יציאה מהארץ. הסיבות שהזכרת אינן כלולות בתנאים אלו. מסבי זצ"ל קיבלתי שבין התנאים המתירים מצוי גם התחום הרפואי ואין הכוונה דווקא לרפואה של פקוח נפש. יש מושג של בריאות הנפש ושלווה, שלפעמים הריחוק מהיום-יום, לזמן קצוב וקצר, תורם למנוחת הנפש. ישנה אפשרות גם לנפוש בארץ. אך לפעמים הנסיעה מאפשרת את הניתוק הדרוש לצורך זה. צריכים להזהר שלא להגזים בהיתר זה, ולא להפוך את ארץ ישראל לעראי. אך במידה הנכונה יכולה להיות בכך תועלת. וגם שם נתפלל ל"יהי בחילך, שלוה בארמנותיך".
שאלה: הבדלה במוצאי שבת בחודש אב: האם אפשר לעשות הבדלה על כוס קפה? הרי אסור לשתות יין בתשעת הימים.
תשובה: אכן, בתשעת הימים נוהגים בני אשכנז שלא לשתות יין, ולכן אי אפשר לעשות הבדלה על יין. ההצעה שהציעו הפוסקים, לתת לקטן לשתות, אינה ישימה, מפני שצריכים קטן שיודע לכוון לצאת ידי חובת ברכה, אך עדיין אינו מחונך לאבילות על החורבן. נדמה לי שילדים מודעים יותר לחורבן המקדש (ואנו מחנכים אותם לכך), יותר משהם יודעים להתכוון לצאת ידי חובה. לכן נהגו להבדיל על משקה, המוגדר כ"חמר מדינה". הקפה עיקרו מים, ולכן קשה להקל להבדיל עליו. פשוט יותר להבדיל על כוס בירה, או משקה פירות טבעי, שהם מוגדרים כמשקה, ואפשר להבדיל עליהם במוצאי בשבת הקרובה, ובמוצאי תשעה באב. (משקה פירות טבעי, לא מלאכותי, ברכתו "שהכל", לדעת החזון איש ברכתו "בורא פרי העץ"). בתפילה שכבר השבוע נבדיל על כוס יין מלא, כברכת ה'.
שאלה: הדלקת נרות שבת לאשה גרושה: האם אישה שמדליקה נרות שבת לפי מספר בני הבית יכולה לאחר גירושין להפחית נר אחד?
תשובה: אין דין מפורש על הדלקת נרות כמספר בני הבית. קשה אף לקרוא לזה מנהג מחייב, ועל כן על פי ההלכה מותר לשנות את מספר הנרות לאחר גירושין. יחד עם זאת, איני בטוח שזה רעיון טוב. אני מבין מהשאלה כי הגרושין היו מכאיבים לא רק בשל מהותם שהיא תמיד מכאיבה אלא בשל התהליך שהביא להם, ובשל כך הניסיון הוא לנתק מגע לחלוטין. יחד עם זאת, היו ימים יפים ביניכם, ואני מבין בין השורות שיש גם ילדים. אולי לא כדאי לוותר על קיומם וזכרונם, מעבר לענני החושך של הגירושין? מכל מקום, אם הדבר מפריע מאוד ו הבית הפנימי נפגע - אין ספק כי מותר להוריד נר, בתקווה שיצרף נר חדש בהמשך החיים.
שאלה: ברכת "הגומל" של החוזרים מטיול בחו"ל: כבכל השנים האחרונות, מתחיל גם השנה מצעד אומרי "הגומל". עולים לתורה, מברכים בשם ומלכות "הגומל לחייבים (בבנק?) טובות", כל "יורדי הים באניות עשי מלאכה במים רבים". אמנם הם לא "יחוגו וינועו כשכור וכל חכמתם תתבלע", וגם אולי לא כל-כך "ויצעקו אל ה' בצר להם וממצוקותיהם יוציאם", אבל מה יש לומר, הרי "עברו מעל הים". האם אין זו חוכא ואטלולא? האם אין זו ברכה שאינה צריכה? יהודי אחד חזר לבית הכנסת לאחר אישפוז של פיקוח נפש בעונת ה"גומל", וברדתו מהבימה נשאל: "מאיפה?". ענה: "מתל-השומר", ונענה: "מה? מתל-השומר עד רמת-גן, כבר צריך להגיד הגומל"?
תשובה: שאלה זו מטרידה גם אותי. העברתי את השאלה לרב ליאור. מתשובתו עולה כי שבח גדול הוא להודות לריבונו של עולם על הטובה שגמל אותנו. ברם, עולה מתשובתו כי עדיף שרק אחד יעלה לתורה ויברך בקול, ושאר המתפללים יצאו בברכתו בעניית אמן. נראה כי זהוה דבר הנכון לעשותו.
שאלה: "גיבוש" בעבודה: רוב העובדים בחברתנו הן בנות, ולאחרונה נוספו מספר בנים. ברצוננו לצאת ליום שבת גיבוש לעובדים ובני משפחותיהם. החברה היא חברה חרדית, אחת העובדות העלתה מספר נקודות הפוסלות את היציאה ביחד שכן כרגע היחסים בעבודה הן בעניני העבודה בלבד ואילו חופשה שכזו אמורה לגבש את העובדים ולהגביר את הנושאים המשותפים והחוויות המשותפות, וכן במהלך הנופש עצמו נשב בארוחה משותפת ו או נצא לטיול משותף. מצד שני ביטול הנופש לא יתבטא בתוספת כסף לעובדים, ואי יציאה יהיה הפסד חופשה לעובדים, וחבל. וכן כל עובד יהיה עם בן בת זוגו (רוב העובדים נשואים) בנופש והמפגשים בין העובדים יהיו ביחד עם המשפחה. מה דעת הרב על חופשה כזו?
תשובה: שאלה זו היא שאלה קשה מאוד ונוגעת להרבה מתחומי החיים. יש הסוברים כי אין לקיים קשרים בעבודה שהם מחוץ לתחומי העיסוק המעשי בענייני עבודה. לפי דרכם וודאי שאין לקייםש בת זו שכל מהותה הוא גיבוש חברתי. מאידך גיסא, ישנם הסוברים כי אין מציאות בה לא מתנהל קשר חברתי, שהרי לכל אדם חברים ומשפחות נוסעות זו אל זו ומתארחות יחד, ואם כן - מה ההבדל בין המקרים, ומדוע יגרע חלקם של עובדים מהזכות לנופש משותף. אני נוטה לחלק בין מקרים שונים. במקרה אותו את מתארת מדובר בהרבה סיבות מדוע כן ניתן לשקיים שבת זו. שתי העיקריות הן העובדה כי מדובר בזוגות נשואים והעובדה כי מדובר בהבאת ילדים ושיתוף בני משפחה. אם כן, איני מוצא סיבה הלכתית מובהקת לאסור. מובן כי צריך לדאוג לכך שהאוירה לא תגלוש לקלות ראש, כי אם תישאר ברמת הנופש המשפחתי. ברם, הדבר תלוי בתרבות החיים, וישנן חברות בהן הדבר אסור. על כן יש לברר - אם רוב העובדים נוהגים לקיים קשרים חברתיים והם מבקרים עם משפחתם אצל משפחות אחרות איני מוצא סיבה לאסור, ובלבד שישמרו הדרכות הצניעות ומניעת קלות ראש מובהקת בחברה של זוגות. אם רוב העובדים אינם נוהגים כך - לא ניתן לקיים שבת זו.
שאלה: חידוש בגדים בתשעת הימים: האם ניתן לחדש בגדים בשבת שהיא ר"ח אב על אף המנהג שלא לחדש בתשעת הימים?
תשובה: בהלכה מוזכר שנוהגים מנהגי שבת רגילים בשבתות אלו, והזכיר המשנה ברורה שאפילו בשבת שחל בו תשעה באב (ודוחים את הצום למחרת), לובשים בגדי שבת, כבכל שבת. (משנה ברורה סי' תקנא ס"ק ו, ערוך השולחן שם סעיף יא). לגבי בגדים חדשים כתב המשנה ברורה לאסור (ס"ק ט). יש שהקלו לחתן שמחליף את מגבעתו לשטריימל בשבת שקודם החתונה שיעשה זאת, מפני שאם לא יחליף תהא זו אבילות בפרהסיא, ואבילות זו אסורה בשבת. אבל כל אדם שילבש בגדי שבת רגילים, כבר אז אינו נוהג אבילות בפרהסיא, ולכן ראוי שלא לחדש בתשעת הימים. בתפילה שנזכה לחדש בגדים לכבוד חג תשעה באב שיבוא עלינו, בביאת הגואל.
שאלה: מעלית שבת המופעלת על ידי שכנים: מנגנון מעלית השבת מופעל מכניסת השבת, לשעות מסויימות, על פי שעון שבת. שכנים הנזקקים לשימוש במעלית (לפעמים לצורך חולה), מבטלים את מנגנון מעלית השבת ומשתמשים במעלית כביום חול, בגמר השימוש הם מפעילים שנית את מנגנון השבת, לשימוש שלך. שאלתך האם מותר לך להשתמש במעלית השבת, לאחר פעולתם.
תשובה: ההלכה אוסרת על הנאה ממלאכת שבת. לכן ישראל שהפעיל מעלית בשבת באיסור, אסור ליהנות מהמלאכה שהוא עושה, מפני שיש כאן הנאה ממלאכת היהודי שנעשית באיסור. (שמירת שבת כהלכתה פרק כג סעיף נא) על כן, מהרגע בו ניתק יהודי את מנגנון מעלית השבת (מכל סיבה שהיא), כשהוא מפעיל את המנגנון שנית, אין היתר להיכנס למעלית ולנסוע בה (גם לדעת המתירים שימוש במעלית שבת), מפני שאתה נהנה ממלאכת שבת. אקווה כי תימצא דרך בה יכולים יהודים לדור יחדיו, תוך התחשבות איש ברעהו.
שאלה: מאוורר בשבת: האם מותר להזיז מאוורר בשבת, והאם מותר למלא מים במאוור שמופעל על ידי מים.
תשובה: 1. הזזת מאוורר בשבת מותרת, הן לצורך הנאה מהרוח הנושבת, הן להרחיק את הרוח הנושבת. היות שהמאוורר הוא כלי שמלאכתו לאיסור, כלי כזה מותר לטלטלו לצורך גופו או לצורך מקומו, כלומר מותר לטלטל אותו כדי להשתמש בו שימוש המותר בשבת, או כשרוצה להשתמש במקום בו הכלי מונח. (שו"ע סי' שח ס"ג, שו"ת אגרות משה או"ח ח"ג סי' מט-נ). 2. למלא את המאוורר מים, כדי שיקרר יותר אין היתר, שהרי המים מתאיידים במכשיר, ואידוים אסור, אבל אם מוסיף מים כשהכלי אינו פועל (כגון, שכבה בשעון שבת) אפשר להתיר. (מכשיר אדים לצורך חולה, אפשר להקל, אך צריך לשאול רב לגבי הסוג המסוים של המכשיר).
שאלה: בשר וחלב: בין אבקת חלב לבשר צריך להפסיק? ומה הדין בין חלב לבשר.
תשובה: 1. הפסק בין בשר לחלב אסור גם בין אבקת חלב לבשר. 2. אחרי אכילת דברי חלב רגילים לא חייבים להמתין לצורך אכילת בשר, אלא אפשר להסתפק בשהות כלשהי ושטיפת הפה. אבל אחרי אכילת גבינות קשות (כגבינה צהובה) חייבים להמתין כמו אחרי אכילת בשר.
שאלה: פירסינג: לרב אני פונה בשאלה אל הרב בעקבות שאלה שהתעוררה באחד הפורומים(לא באתר זה), בנודע ליחס ההלכה לפירסינג ושאר מרעין בישין מסוג זה, מהם המקורות ההלכתיים האוסרים והסיבות לאסור- אם בכלל?!?
תשובה: "אף שאר דברים של קישוט הגוף שנהגו בהם הגויים נתרבו בכלל חוקות הגויים, וכן דרשו מן הכתוב ובחוקותיהם לא תלכו   שלא תנחור, היינו שרואה עצמו במראה לנאות את עצמו או שמושח בושם להצהיל פנים והוא דרך הגויים שמקשטים עצמם לזנות" (אינצקלופדיה תלמודית, כרך יז, עמ' שיא-שיב). דברים אלה מלמדים כי הציווי על בחוקותיהם לא תלכו אינו נוגע רק בעבודה זרה, אלא גם נוגעת לאורח חיים שעיקרם תרבותי. הפירסינג אינו קישוט סתם אלא בעל מסר תרבותי מובהק. בשל כך נראה לי שהדבר אסור לבנים ולבנות. כשהוא יהפוך לקישוט רגיל בלי מסר אזי מבחינה זו יהיה מותר, אלא שאז יש לבחון את דיני "לא ילבש" לגבי בנים. לבושם של ישראל והדרך שבהם הם מתקשטים הינם חלק בלתי נפרד ממהות האומה ושמירה על קדושתה וייחודה. זה המקור לאיסור הפירסניג.
שאלה: ברכת אשר יצר: האם מותר לי לברך תמיד ברכת אשר יצר למרות שעדין לא עברו 72 דקות? מהפעם האחרונה שברכתי?
תשובה: השיעור של שבעים ושתים דקות אינו קשור לברכת אשר יצר כי אם לברכת המזון בלבד. ברכת אשר יצר שייכת לברכות שהמחייב מחדש שלהם הוא הסח דעת. על כן, אם הסיח דעתו מהפעם הקודמת צריך לברך שוב.
שאלה: ילד בתשעה באב: האם ילד בן 11 חייב לצום את כל צום תשעה באב?
תשובה: כתב הרמ"ע מאפנו (סימן קיא) כך: חנוך התנוקות בענוי יום הכפורים ושאר הצומות.  להר' נתן אודירץ. שאלה, נהגו העם לחנך את התנוקות בד' צומות ולא ידענא בהא מלתא שעורא דלא שמיע לן לאחמורי בהו כוליה האי כמו ביום הכפורים, ואת"ל דט' באב כמוהו כיון ששוה לו בה' ענויין בשאר צומות מאי איכא למימר. תשובה, החנוך לתנוקות בד' צומות אם לשעות לבריאים בלבד מנהג יפה הוא וכן במעוט תענוג, אבל להשלמה אין חכמה ואין תבונה להביא התנוקות לידי סכנה, ובהא מלתא לא שני לן בין ת"ב לשאר צומות מידי, דהא קיימא לן כרבנן דר' יהודה בפ"ב דמגלה י"א ע"ב דסברי אין חנוך לקטן בדרבנן, לפיכך לא אמרינן בקריאת המגלה דאתי דרבנן ומפיק דרבנן כדאמרינן בברכת המזון, וכ"ש הכא דמן הדין אפי' גדולים בשאר צומות רצו מתענין לא רצו אין מתענין, ואף על גב דכבר רצו וקבלום אבותינו לחובה עליהם ועלינו דומיא דבני בישן בפרק מקום שנהגו נ' ע"ב דלא הוו אזלי מצור לצידן במעלי שבתא ואסר להו לבנייהו ר' יוחנן אע"ג דדחיקא להו שמעתא ומי שאינו מתענה פורץ גדר מ"מ ליכא חיובא לדרדקי כלל ואפי' סמוך לפרקן, ואי לאו דמסתפינא אמינא מצוה הבאה בעברה היא. אם כן, להלכה אין מצוות חינוך בילדים, ועל כן אין שום צורך להשלים את הצום.
שאלה: הפרדת גבות לבנים: לכבוד הרב רציתי לשאול האם מותר להפריד גבות לבן? (האם אין בזה משום "לא תלבש")?
תשובה: הפוסקים דנו באריכות באיסור צביעת שערות שחורות מתוך לבנות, האם יש בכך משום איסור "לא ילבש גבר שמלת אישה", כשכוונתו אינה לנוי דווקא, אלא או למצוא מקום עבודה (ששערותיו הלבנות מרחיקות אותו מעבודה, למרות שכוחו כצעיר), או משום שהדבר גורם לו צער, כבחור שחצי זקנו כהה וחצי בהיר. (1) מו"ר הגרש"ז אויערבך התיר לבחור לצבוע את שערות ראשו הלבנות, (בתנאי שיגלה זאת למשודכת שלו, שלא תהא הטעיה בהסכמתה להינשא), מפני ששערות לבנות בבחור צעיר מוגדרות כמום, ואין איסור להסיר מום. כך נראה גם לגבי בחור שצימחו שערות בין גבות עיניו, שמכיוון שלאנשים זה מוגדר מום, מותר להסירם.
שאלה: סידור גבות לבנים: לכבוד הרב רציתי לשאול האם מותר להפריד גבות לבן? (האם אין בזה משום "לא תלבש")?
תשובה: כתב השולחן ערוך (אורח חיים סימן שמ סעיף א): אסור ליטול שערו או צפרניו, בין ביד בין בכלי, בין לעצמו בין לאחרים, וחייב על שתי שערות  ומלקט לבנות מתוך שחורות, אפי' באחת, חייב, ודבר זה אפי' בחול אסור משום לא ילבש גבר שמלת אשה. מכאן שסידור גבות אסור, ונראה שהוא מדאורייתא. ברם, כתב השולחן ערוך (יורה דעה סימן קנו סעיף ב): "אסור לאיש להסתכל במראה, משום לא ילבש גבר (דברים כב, ה), אלא אם כן משום רפואה, כגון שחושש בעיניו, או שמספר עצמו, או אם מסתפר מן העובד כוכבים בינו לבינו. וכדי ליראות אדם חשוב, מותר לראות במראה". על כך העיר שם הרמ"א: "וי"א הא דאסור לראות במראה היינו דוקא במקום דאין דרך לראות במראה רק נשים, ואית ביה משום לא ילבש גבר (דברים כב, ה) אבל במקום שדרך האנשים לראות ג"כ במראה, מותר. (ר"ן פא"מ)". מכאן, שאם יששתנה המצב וזה יהיה דרך בנים ייתכן ויהיה מותר. ברם, לא נראה שזה המצב היום וזו פעולה מובהקת של עשייה נשית. בשל כך נראה לי כי הדבר אסור באיסור תורה.
שאלה: שאלות שונות: כמה שאלות: 1.אני קצת מבולבלת לגבי נטילת ידיים אחרי הנטילה יש לנגב את הידיים ולומר את התפילה או ליטול וישר לברך? 2.מתי מתחיל ומסתיים צום ט' באב השנה ומה הדינים לגבי: חשמל,מים,נטילות ושאר מנהגי האבלות בקיצור. 3.האם תוכל להמליץ לי על ספר שיעזור לי להבין יותר דברים ביהדות בצורה קלה כי לעיתים אני מרגישה שאני צריכה להתקדם עוד קצת אבל הספרים שאני נתקלת בהם כתובים ברמה גבוהה של הבנה. 4.יש לי שאלה שבה אני מנסה להבין מדוע אין בבית יהודי 3 כיורים ולא שניים כי הרי אם רוחצים כלי פרווה בכיור בשרי הכלי לא הופך להיות בשרי? 5.האם אפשר להטביל כלי מתכת כמו סירים וסכו"ם בים? ומהי הברכה. 6.האם טוסטר ופותחן צריך להטביל לפני השימוש? מראש תשובותיך עוזרות לי מאוד.
תשובה: א. אני מבין שאת מתכוונת לנטילת ידיים של הסעודה. יש לעשות אותה כך: לשפוך מים על הידיים, לברך על נטילת ידיים ולנגב. כך אנו מברכים כשידינו כבר נטולות מצד אחד, אך לפני שבצענו את כל פעולת הנטילה מצד שני. ב. הצום מתחיל במקומות שונים בשעות שונות. בכל הלוחות זה יפורסם, ועל כן תוכלי לראות בעיתון. כעיקרון הוא מתחיל ממש בצאת השבת, אך לא לפני כן. סעודה שלישית אוכלים כרגיל. ב2: בתשעה באב אנו אסורים רק באכילה ושתיה, סיכה, נעילת נעלים, רחיצה ותשמיש המיטה. אין איסור על חשמל, מזגן וכדו'. נטילת ידיים נוטלים בעדינות רק עד סוף האצבעות. ב3: מנהגי האבילות: אין יושבים על כסא גבוה או מיטה עד חצי היום  אין אומרים עד חצי היום. 3. אנא פרטי יותר לאיזה סוג של ספרים את מתכוונת. אם הכוונה היא להסברים על החגים, הצומות ודרכי ההתנהגות, הטוב ביותר הוא ספר התודעה שהוא ספר חשוב ביותר ומבהיר הכל בצורה פשוטה. אם הכוונה היא לספרי מחשבה ומוסר מדובר בסוג אחר של ספרים. כשתכתבי מה את בדיוק מעוניינת בו - יהיה קל יותר להשיב. 4. רחיצת כלי פרווה בכיור בשרי אינה הופכת אותו לבשרי, שכן טעם הבשר אינו מגיע באופן ישיר לכלי, שהרי לא מבשלים בכיור  הוא מגיע כבר פגום - שכן סבון מעורב בו וכו'. לכן אין צורך בכיור פרווה. 5. ניתן לטבול כלים בים. 6. פותחן אינו צריך טבילה. טוסטר צריך טבילה. ברם, מפני שלא ניתן לטובלו בלי להרוס אותו יש לפרק בו גוף משמעותי לחימומו ולהרכיב מחדש, ואז הכלי פטור מטבילה. משאלותייך ניכר כי אלו צעדים ראשונים ביהדות. אל תתביישי לברר ולשאול, כיוון שלא הבישן למד. זו הדרך להתקדם קמעא קמעא, ולדעת שלא ניתן לקפוץ לכל בבת אחת. ובהצלחה
שאלה: הפטרה בצום: מהו המקור של בני אשכנז לקרוא בכל תענית צבור את הפטרת "דרשו ה' בהמצאו" - (שהרי הספרדים אינם קוראים שום הפטרה)?
תשובה: המקור לקריאת הפטרה בתעניות במנחה הוא בגמרא בתענית יב,ב, האומרת ריבעא דיומא קרינן בספרי ואפטרתא, ורש"י שם מדגיש שמחצות ואילך מפטירים. בשחרית לא מפטירים משפני שבחציו הראשון של היום מעיינים בצרכי העיר, או מפני שבהפטרת התענית כתוב "שימרו משפט ועשו צדקה", ושכר התענית הוא צדקה, לכן נכון לאומרה אחר הצהריים, כשכבר עשו צדקה. (תוס' מגילה כא,א, ד"ה אין מפטירים). מקור נוסף הוא מסכת סופרים פרק יז ה"ז, ראה שם במפרשים. ההבדל במנהגים בין יוצאי אשכנז ליוצאי ספרד מודגש גם בשולחן ערוך סי' תקסו שלא ציין הפטרה, והרמ"א הוסיף הפטרה (וכן הטור סי' תקעה, על פי מסכת סופרים, ראה גם ביאור הגר"א סי' תקסו ס"ק ב).