LidanRubinov/Halacha-QA huggingface dataset:
שאלה: גזל בית מלון: בביתנו מס מגבות קולבים של בתי מלון שונים שכנראה שכחנו ברכב, אולי אפילו לפני מס שנים. אני משתדל לא להשתמש בהם, איך יצא מקרה שהייתי במקווה ואחרי שהתקלחתי ראיתי שהמגבת היא של מלון מסוים - א. האם היה מותר לי להתנגב בה? או שמא לחכות עירום במקוה עד שאתייבש? ב. האם אסור להשתמש בהם אופן כללי למרות שאני מאמין שאחרי כ"כ הרבה זמן התיאישו הבעלים? ג. איך אפשר להחזיר דברים כאלו לבתי מלון שלא חושב שאגיע אליהם.? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לקיחת מוצרים מתכלים מחדר במלון?"
תשובה: ישנו איסור לגזול או לגנוב חפץ מבעליו, אך ישנו איסור גם להשתמש בחפץ גזול אף שאינו מתכווין לזכות בו ולהכניסו לרשותו (לדוגמא- שולחן ערוך חושן משפט שס"ו ג'). איסור זה נקרא בתלמוד: "שואל שלא מדעת" וח הגדירו אותו כגזלן. לכן אף שלא אתה לקחת את החפץ מן הבעלים שלו, הרי שיש איסור להשתמש בו. כמו כן - ישנה חובה להחזיר ממון לבעליו, אמנם שונה החובה של הגזלן מחובתו של המוצא חפץ שאבד לבעליו. בעוד שהגזלן חל עליו חיוב של "והשיב את הגזילה" הרי שהמוצא חפץ שלא הוא גזל חייב מדין "השבת אבידה". אשר על כן: א.אסור להשתמש במגבת ב.גם אם התייאשו כיוון שזה הגיע באיסור (אתי לידיה באיסורא) ולא היה כאן שינוי רשות הרי שהחפץ נשאר מוגדר כחפץ גזול ג.אם ידוע מאיזה בית מלון זה נלקח ניתן גם להעביר לו כסף במקום להחזיר את המגבת, ואולי זה גם עיקר הדין שהרי יש להחזיר את הגזילה "כעין שגזל" בערך שהייתה כשנגזילה, ובוודאי ירד ערכה מאז.
שאלה: ברכה על טלית קטן אחרי שנת צהרים: אדם שהסיר את הט"ק לפני שנת צהריים ע"מ להחזירה מיד כשיקום: א. האם צריך לברך כשחוזר ולובשה? (שהסתפק בכך המשנ"ב) ב. האם זה משנה כמה זמן ישן (יותר או פחות מג שעות)? ג. האם יש הבדל במקרה בו הלך לישון בלי כוונה לזמן מסוים אלא התכוון שמסיר טליתו עד שיקום?
תשובה: לשואל, מי שפשט את טליתו לשנת צהריים שהיא "שנת קבע" על מטתו, למשך כשעה או יותר - מסתבר שצריך לחזור ולברך עליה לאחר מכן, ואין זה משנה כמה שעות בדיוק ישן או התכוון לישון. אך אם התכוון רק לנוח קצת ונרדם לזמן ממושך מזה שתכנן - לא יברך שוב. הרחבה: כפי שציינת, המשנה ברורה (סי' ח סקמ"ב) הביא מחלוקת בעניין זה (בשער הציון ציין שמקורה בשיירי כנסת הגדולה בשם הר"מ מינץ, אך הוא בכנסת הגדולה, הגהות הטור סי' ח אות ו. זו לשון המהר"ם מינץ סי' עח, שהוא מקור הדברים: "גם שמעתי מחשוב אחד שאמר שמה"ר איסרלן  ה'תרומת הדשן'  גם כן לאחר שינת צהרים מברך שנית על טלית קטן. וזה נראה לי ברכה יתירתה, הגם נהי דסבר דשינה הוי היסח הדעת, מכל מקום היה יכול לכסות בו בשעת שינה. וכן מנהגי, כשאני ישן שינת צהרים אני מכסה עלי הטלית קטן כדי שאיני צריך לברך, לסלק נפשי מכל הספיקות". מן הדברים משתמע שגם לדעת המהר"ם מינץ יש מקום לומר שהשינה בצהרים היא היסח הדעת, אלא שלדעתו עדיף מחמת הספק להתכסות בו כשמיכה בשעת השינה כדי להמנע מן הספק. אם כן, במקרה שלא עשה כך אלא פשט את הטלית קטן, נראה שגם הוא יודה שיש לברך, ועל כל פנים אין ספקו של המהר"ם מינץ מוציא מידי ודאו של התרומת הדשן. כמו כן משמע בשו"ע הרב (סי' ח סעיף ל): "הישן ביום, טוב שלא יסיר מעליו הטלית קטן לגמרי, רק שיתכסה בו בעת השינה, וכשלובשו אח"כ אין צריך ברכה כיון שלא הסיר ממנו לגמרי", שאם לא עשה כך - צריך לברך (אם כי מלשון המשנ"ב משמע שגם באופן זה עדיין הוא ספק). ומצאתי שכך דקדק במהר"ם מינץ ובשו"ע הרב בספר 'שבות יצחק' (חלק ח עמ' רנד) ופסק בשם הרב אלישיב שמי שלא מתכסה בטלית קטן בשנת הצהריים יברך עליו בשנית. חיזוק לכך מדברי המשנ"ב בסי' קעח ס"ק מח, ששינת קבע על מטתו נחשבת כהיסח הדעת לעניין סעודה. אמנם לגבי ברכת התורה נהוג שלא לברך שוב אחרי שנת צהריים (אם כי דעת רוב הפוסקים שצריך לברך, עיין סי' מז סי"א ומשנ"ב ס"ק כה), אך הדבר נובע (כפי שמבואר בבית יוסף שם) מסברת רבנו תם שאפילו שנת לילה אינה הפסק, וכנראה זהו דין מיוחד כעין ברכות השחר, שמועילות לכל היום, ולא כמו ברכת המצוות רגילה שתלויה בהיסח הדעת (ועיין יביע אומר ח"ה או"ח סי' ו אות א, שמטעם זה כתב שמי שלמד תורה כל הלילה צריך לברך שוב בבוקר, ולדעתו אפילו החולקים על רבנו תם מודים בזה). לשאלותיך האחרונות, נראה ממקור הדברים במהר"ם מינץ שהדיון מתייחס לשינת קבע, וכפי שהוכיח בפסקי תשובות סי' ח הערה 214, ושינת עראי (לזמן קצר או בצורה לא מקובלת) אינה נחשבת היסח הדעת להצריך ברכה חדשה.
שאלה: הצהרה על שעות לרישיון: ברישיון החדש צריך להצהיר על נסיעה עם מלווה למשך 50 שעות (שמתוכם 15 שעות בדרך שאינה עירונית). מכיוון שאין באפשרותי לעשות זאת, האם מותר לי לחתום שנסעתי עם מלווה 50 שעות למרות שלא נסעתי את השעות שצריך בדרך שאינה עירונית?
תשובה: אסור להצהיר דבר כזה, וזה שיש כאלה שמשקרים זה לא מתיר לשקר.
שאלה: ניכוי זכויות: האם כשאני משתתף בהגרלה על פרס (למשל, בחידות בעלוני שבת) יש חשש שינכו לי מזכויותי (במקרה וזכיתי)?
תשובה: לא ינקו מזכויותיך, אך כדאי שתעשה גמילות חסדים עם חברים במה שתזכה.
שאלה: מזלג במדיח כלים בשרי: לרב הכנסתי בטעות מזלג קטן חלבי עם כלים בשריים למדיח הכלים האם יש עם זה בעייה? (אולי בטל בשישים?) אם יש עם זה בעיה מה ואיך צריך לעשות עם זה? אביעד
תשובה: בדיעבד ניתן להשתמש בכלים. להידור ניתן לערות על המזלג מים חמים. להידור יש להפעיל את המדיח על ריק (עם מים וסבון). יום טוב
שאלה: תפילה בישיבה או אחרי חצות: האם עדיף להתפלל ערבית בישיבה לפני חצות או בעמידה אחרי חצות?
תשובה: כיון שבתפילה יש קריאת שמע שחיובה דאורייתא יש להקדים לפני חצות אפילו בישיבה.
שאלה: ניתוב התאווה: אם יש לאדם את תאוות האכילה שמצד אחד יכול להיות דבר רע ומצד שני יכול להיות דבר טוב? לדוגמה אם אדם אוכל כמו חזיר זה הצד השלילי אבל אם אדם אוכל בשביל שיוכל לעבוד את ה בשמחה אז הוא ניתב את התאווה למקום טוב. למי שיש את תאווה לפגום בברית, יש דרך לנתב אותה לצד טוב?
תשובה: ניסוח מדוייק יותר של התאווה הוא הכוח להפיץ חיים ליצור ולקדם. לאדם שיש כוח זה פעמים (אפילו פעמים רבות) יוצא שלא במקומו בהוצאת ש. יש ללמוד את הדרכים להתגברות ולמניעה של מעשים אלו אך מנגד שורש התופעה הוא חיובי שכן הגדילה והצמיחה של האדם מלמדת על כוחותיו ועל יכולת השפעתו על הסביבה בצורה כשרה וראויה, כמו כן בעתיד יוכל להקים בית בקדושה שישכנו בו חיים שמחה וקדושה ביחד. כדאי לשים לב לנתון מעניין - פעמים רבות אנשים מלאי שמחת חיים נופלים בפגם הברית. קשר זה מחזק את אשר אמרנו, אנשים תוססים מלאי חיים שברצונם להפיץ את החיים החוצה ולהשפיע לזולת נופלים ומפספסים את דרך ההשפעה הראויה. בכל אופן חשוב לדעת שניתן להתגבר על תאווה זו, אם כי לא ברגע אחד, אבל כל ניצחון נותן כוח להמשך, ואף מחזק את יכולות ההשפעה החיובית. בהצלחה יום טוב
שאלה: יהושע וישוב הארץ: אלה כמה ציטוטים (עם שינויים קטנים) מהרב אליעזר מלמד: "אנו שמחים ביום העצמאות על כך שאנו מקיימים את מצוות יישוב ארץ ישראל בחלקים גדולים של ארץ ישראל. מיום ה באייר תש"ח כשהשתחררנו מעול הגויים וזכינו להיות הבעלים על חלקי ארץ ישראל אנו מקיימים את המצווה הזאת.בכל אופן חלק גדול בידיים שלנו ועל כך אנו צריכים להודות לריבונו של עולם" "כתוצאה מכך, נפתחו שערי הארץ והייתה עלייה גדולה של יהודים מקצוות תבל, קיבוץ הגלויות שהתפללנו עליו כל כך הרבה מתקיים בדורנו. הגלויות הולכות ומתקבצות והארץ הולכת ומתיישבת, מתרחבת ומתבססת, הכל זה מכוח אותו היום"(-ה באייר). "עלינו לתקן את חטא המרגלים ולדבר בשבחה של הארץ, ולהודות לה על המתנה הטובה שהנחיל לאבותינו. ובפרט בדורינו, שמליוני יהודים זכו לעלות לארץ וליישבה, להקים בה משפחות, מה שלא זכו דורות רבים של צדיקים וקדושים לפנינו." אם כן, למה כשיהושע כבש את הארץ, לא ראיתי שחוגגים "יום העצמאות"?
תשובה: עיקר הסיבה ההלכתית היא שניצלנו ממוות, וזה קרה באופן מיידי במלחמת השחרור ומצטרפת לכך העובדה שבאופן כללי עצם הקמת המדינה מהווה גורם הצלה לעם היהודי. שמחה זו לובשת עומק ותוכן מיוחדים מכך שזכינו לחזור לארצנו האהובה והקדושה ולכן השמחה גדלה פי כמה וכמה. אך בכל אופן יסוד השמחה מתחיל מנס ההצלה ממוות. ביציאת מצרים נס ההצלה היה כבר ביציאה ממצרים ואכן אנו חוגגים על כך את חג הפסח.
שאלה: שם לתינוק: לכבוד הרב, אני בעז"ה צפויה ללדת בחודש הבא בן ויש לנו התלבטות לגבי שמות כאשר השם השני יהיה יוסף: אסף, איתי, אופיר, איתן, רביד, שי, שקד, זיו אנא עזרתך מראש
תשובה: אסף מתאים יותר כי רחל אימנו כשקראה לבנה יוסף אמרה אסף ד' את חרפתי. אחריו טוב השם איתן שזהו כינויו של אברהם אבינו ע"ה, ואחריו איתי. שאר השמות פחות מומלצים.
שאלה: קילוח הורים: ואם ההורים מעדיפים שרק ילדם יקלח אותם? השאלה נשאלה בהמשך לשאלה "לקלח הורים חולים"
תשובה: אומנם רצונם זהו כבודם אך בכל זאת לענ"ד יש בך ביזוי להורים
שאלה: קיום חלקי של מצוות : ו האם לשומר ת מצוות באופן חלקי זה עדיף מכלום? לדוגמא - אם אדם לא נוסע בשום אופן בשבת אך בביתו משתמש בחשמל או מחשב או טלויזיה בשבת, ואותו אדם צנוע חיצונית אך אינו שומר נגיעה נניח מפנוי ה, שומר כשרות של בשר וחלב וכשרות כללית אך יקנה לימונדה או פיתה מערבים אך לא מנוצרים, מברך לפי המצב רוח וכאלה אבל יש לו קווים אדומים שהוא לא עובר כמו נסיעה או אש בשבת, וכשרות וצניעות, האם זה עדיף מכלום? או שלא רואים אותו בעין יפה - כי הוא מקל לעצמו על דעת עצמו? המון
תשובה: אני מאוד מבין את שאלתך. פעמים רבות אנו פוגשים אנשים שזו הגישה שלהם, והתחושה הראשונית יכולה להיות, או שאתה מקבל את מרות ה' או שלא, ושאין ערך לכך. אך גישה זו לא נכונה. חשוב מאוד לדעת שכל מצווה שאדם עושה, כל מעשה טוב יש בו אוצר גדול מאוד. אכן, כואב מאוד על הדברים שהאדם לא עושה, אך אסור שהדברים הלא טוב יאפילו על הדברים הטובים. חשוב מאוד לדון את האדם לכף זכות, לראות את החיוב ולתמוך בו. פעמים רבות אנשים אלו לא שומרים על חלק מהדברים כי אין להם כח נפשי לעשות זאת, או מסיבות שונות ואז יש מצווה גדולה לחזק אותם, לא מתוך ביקורת אלא מתוך חיזוק, תמיכה, עידוד וגישה חיובית לעזור להם להתקדם. שתהיה לך המון הצלחה הרב יצחק גרינבלט.
שאלה: הנהר בדרך לעקידת יצחק: אברהם בדרכו לארץ ישראל היה צריך לחצות נהר מה היה שמו של אותו נהר
תשובה: לשואל לפי המדרש השטן נהפך לנהר, ואין מדובר בנהר שניתן לזהותו עם אחד הנהרות הקיימים. מקורם של דברים הוא מדרש תנחומא לפרשת וירא (כב), וכך נאמר שם: "ביום השלישי - וכי מאחר שהדרך קרובה למה נתעכב שלשת ימים? כיון שראה  השטן  שלא קבלו ממנו הלך ונעשה לפניהם נהר גדול, מיד ירד אברהם לתוך המים והגיעו עד ברכיו, אמר לנעריו בואו אחרי ירדו אחריו, כיון שהגיע עד חצי הנהר הגיע המים עד צוארו באותה שעה תלה אברהם עיניו לשמים אמר לפניו רבש"ע בחרתני הודרתני ונגלית לי ואמרת לי אני יחיד ואתה יחיד על ידך יודע שמי בעולמי והעלה יצחק בנך לפני לעולה ולא עכבתי והריני עוסק בצוויך ועכשיו באו מים עד נפש אם אני או יצחק בני טובע מי יקיים מאמרך על מי יתייחד שמך, א"ל הקדוש ברוך הוא חייך שעל ידך יתיחד שמי בעולם, מיד גער הקדוש ברוך הוא את המעין ויבש הנהר ועמדו ביבשה.". נאמנה
שאלה: בריכה שפתוחה בשבת: היישוב שלנו הוא יישוב מעורב דתיים חילוניים. הבריכה פתוחה גם בשבת במתכונת של כרטיסיות מראש. האם מותר לשחות בבריכה בימי החול על אף שהיא פתוחה בשבת?
תשובה: אין איסור להשתמש בבריכה הזאת ביום חול. אם כציבור יחליטו להדיר את המקום הזה כדי שלא יעבוד בשבת זה משהו אחר, אבל לאדם פרטי אין איסור.
שאלה: מה הפרוש למילה "אחד": מדוע בשמע אנו אומרים בקריאת שמע ה אלוקינו ה אחד - ולא אחד ויחיד?
תשובה: אשמח אם תסביר יותר את שאלתך - מדוע המילה "יחיד" עדיפה מהמילה אחד? כמו כן, המילה 'יחיד' אינה כתובה בכל התורה ואין זה לשון המקרא.
שאלה: האם מותר לגשת לטסט בספירת העומר: המורה שלי רוצה להגיש אותי חודש הבא לטסט אין עדיין תאריך ואני לא יודעת האם מותר לגשת לטסט בספירת העומר כי בימים אלה אסור לשמוח, צריך לבקש תאריך לטסט אחרי ספירת העומר?
תשובה: אין שום בעיה לגשת בספירת העומר למבחן, ואין איסור לשמוח, יש רק מנהג לצמצם את השמחה, ואחרי ל"ג בעומר גם מנהג כזה אין לספרדים. וגם אם את ממוצא אשכנזי אין צורך להחמיר.
שאלה: שמירת נגיעה במקרה של בקשת עזרה : קרה לי את המקרה הבא: הלכתי ברחוב ומשהי מבוגרת שלקחה אוטיסטית(או ליתר דיוק מישהי שמוגבלת בתנועתה כולל ידים רגלים) על כסא גלגלים בקשה ממני עזרה. היא בקשה שאני ירים את האשה(האוטיסטית) שבכסא הגלגלים מהידיים שלה בשביל להצמיד אותה לכסא כי היא קצת "החליקה" מהכסא. לא ראיתי נשים באזור שיכולתי לבקש מהן לעשות את המעשה במקומי באותו הזמן. באותה סיטואציה חשבתי שבעצם היא לא תוכל להמשיך ללכת בדרך עם האוטיסטית שבכסא הגלגלים כי היא לאט לאט "תחליק" מהכסא. עזרתי להן כי חשבתי שהדבר מותר(לא ראיתי מישהי בסביבה בשביל לבקש שתעזור להן במקומי) כי הרי במחשבתי אמרתי מה ההבדל בין זה לבין טיפול רפואי שאומנם צריך שיהיה רופא לבן ורופאה לבת אבל אם אין אפשרות אחרת ואין הדבר גורם להרהור אז מותר - כך גם המקרה חשבתי. אחרי שעזרתי והמשכתי בדרכי בעצם הבנתי שכנראה זה היה בעצם רק בשביל שיהיה לאישה שעל כסא הגלגלים יותר נוח.ולכן זה היה כנראה אסור? אם זה היה לנוחות זה מותר? ואם זה היה בשביל שהן יוכלו להמשיך ללכת בדרכן? לא לגמרי הבנתי מתי כן מותר לעזור (ואני מדבר על פנויים פנויות ולא על אשתו של האדם שאז אם אני לא טועה האיסור יותר חמור)? לדוגמא: במד"א לבדוק חולה ללא סכנה? אם אשה מבוגרת מבקשת עזרה לחצות את הכביש ומחזיקה לך יד? לעזור לאשה מבוגרת לקום מהמכסא שבלעדי עזרה לא ברור אם תצליח? אז ברור שבסכנת נפשות אין שאלה בכלל. המקרה בעצם נתן לי להבין שהגבול ממש לא ברור לי. איפה הגבול? (אני משער שגם ספק פיקוח נפש מותר בלי שאלה אפילו - אני צודק?, במקרה שאי עזרה עלולה לגרום לפציעה כמו לדוגמא מעידה רצינית של מישהי שאפשר להחזיק אותה שאין כאן חשש פיקוח נפש?) האם הייתי צריך לחכות אפילו כמה דקות שמישהי תעבור ולהגיד לה שתעזור להן במקומי? הייתי צריך להגיד שאני לא יכול לעזור והן היו מחכות למישהי שתעבור.? מה הגבול של עניין שמירת הנגיעה? איפה כן צריך ומותר לעזור? בבקשה תשובה מפורטת עם מקורות שתענה על כל השאלות והספקות שכתבתי. ממש ממש
תשובה: יש איסור תורה של 'לא תקרב', ואיסור נגיעה נחלקו הפוסקים אם איסורו מהתורה או מדרבנן. ומקובל לומר שנגיעה שלא דרך חיבה אסורה מדרבנן ולכן לצורך סיוע מותר גם כשאין פיקוח נפש אם אין מישהי שתעזור. שאלו את הרב הרשל"צ הרב מרדכי אליהו זצ"ל אם חייל יכול להיות חובש בצבא שהוא מטפל גם בחיילות הוא אמר: הדבר מותר ומי שהדבר קשה לו אז יוותר על תפקיד כזה. מקורות: רמב"ם הלכות איסורי ביאה כא,א רמב"ם ספר המצוות לא תעשה שנג רמב"ן שם. שו"ע אבהע"ז סימן כ.
שאלה: הליכה לפני המתפלל בפסיעות שלפני תפילת העמידה: אדם שצעד ג צעדים אחורה לפני תפילת עמידה כדי לפסוע קדימה, אך לפני שהתחיל לפסוע קדימה התחיל המתפלל מאחוריו את תפילתו. האם יכול לצעוד קדימה? (האם זה בגדר של מצווה גמורה שכתב ב"הליכות שלמה", ח, לג שיש היתר לעבור לפני המתפלל, שהרי כבר צעד אחורה?)
תשובה: לשואל, מותר לפסוע קדימה את ג' הפסיעות שלפני שמונה עשרה גם כאשר אתה לפני המתפלל, אך לא את הפסיעות אחורה. ואם אתה קרוב לקיר, כך שבלי הפסיעות אחורה לא תוכל לפסוע קדימה, ניתן לוותר על הפסיעות לגמרי. הרחבה: אני קצת תמה על שאלתך, כי בהליכות שלמה שציינת כתב במפורש את התשובה לשאלתך, שהפסיעות לפני שמונה עשרה אינן בגדר "מצווה גמורה" לעניין זה. בגמרא (יומא נג ע"ב) הוזכרו רק הפסיעות שאחרי התפילה, כעין פרידה מלפני המלך, וכך נפסק להלכה ברמב"ם (הלכות תפילה פ"ט הלכה ב-ג) ובשולחן ערוך (סי' צה וקכג). לפי מה שראיתי זהו מנהג תימן, שלא לפסוע כלל לפני התפילה (הרב דוד משרקי, תכלאל עם ביאור 'באר מרים', עמ' עב). הפסיעות לפני התפילה הוזכרו ברמ"א (סי' צה ס"א) בשם הרוקח, שיש לפסוע גם לפני התפילה שלוש פסיעות קדימה, בתור הכנה לתפילה. באליה רבה (סי' צה סק"ג) כתב שיתכן שהעניין לפסוע שלוש פסיעות לפניו נועד עבור מי שלא הלך במיוחד לתפילה, כגון שהתפלל בביתו, ולכן עליו לעשות מעשה של התקרבות, אבל כאשר הולכים לבית הכנסת לתפילה אין צורך במעשה נוסף של התקרבות. אך יש להעיר, שבאשל אברהם מבוצ'ץ' (סוף סי' קב) כתב שהאיסור לעבור לפני המתפלל הוא כאשר נכנסים אל ד' אמותיו או נעמדים לפניו, ואילו מי שממילא עומד בדיוק לפניו וכעת רק מתרחק ממנו הרי זה מותר, ואינו בגדר "עובר לפני המתפלל". וכך נראה מסברה פשוטה, עיין משנ"ב סי' קב סקט"ו על טעמי האיסור לעבור לפני המתפלל, שמבטל כוונתו או שהוא כמפסיק בין המתפלל לשכינה, ושני הטעמים לא שייכים באופן זה. ומה שכתב בהליכות שלמה שם שאסור לעבור כנגד המתפלל כדי לפסוע את הפסיעות שלפני שמונה עשרה, כוונתו כנראה לפסיעות אחורה כהקדמה לפסיעות קדימה, והפסיעות קדימה עצמן מותרות (ובשבט הקהתי ח"ב סי' מט התלבט בזה, וכתב כאמור שהפסיעות קדימה בוודאי מותרות ועל הפסיעות אחורה דעתו נוטה להתיר וסיים שצריך עיון למעשה).
שאלה: אכילה לפני מנחה או ערבית כשיש מניין קבוע: אדם שיש לו באזור ביתו מספר מניינים של מנחה או ערבית ואין לו קביעות באחד מהם, אלא מתפלל בכל יום לפי הנסיבות. האם הם בגדר של מניין קבוע שיכול לאכול וכד לפני התפילה אם מתכוון להתפלל באחד מהם, כמו שכתב ב"הליכות שלמה" ב, יא? (האם גדר מניין קבוע זה מניין שאדם מתפלל בו באופן קבוע או שהמניין קבוע ואין צריך לאסוף אותו כל יום?)
תשובה: לשואל, ההיתר הוא כשיש מניין קבוע וגם זמן קבוע שבו אתה מתפלל, ורק אז יש לסמוך שלא תשכח את התפילה (אלא אם כן הכנת תזכורת מיוחדת, כגון צלצול בשעון). המקור: שמירת שבת כהלכתה פרק נו הערה יב, ופסקי תשובות סי' רלב הערה 21.
שאלה: 'עשה לך רב' בעידן האינטרנט: אנו נמצאים בדור גאולה, שאנשים נהיים בעלי ידע ומאגרי המידע פתוחים לכול. רציתי לדעת האם כיום שהרבה אנשים בעלי יראת שמיים לומדים ויודעים הלכה היטב, ויודעים גם לחפש באינטרנט חומר בנושא האם הם יכולים לפסוק לעצמם הלכות? דבר נוסף האם בן עדה מסויימת יהיה מחוייב רק לרב מהעדה שלו? או שאפשר ללמוד גם מפסיקת של עדות אחרות לדוג תימני יכול ללמוד הלכות של הרב וואזנר וליטאי אשכנזי יכול ללמוד הלכות מרב חסידי מזרחי?
תשובה: לשואל, לימוד תורה מהאינטרנט יש בו אמנם ברכה רבה בהפצת תורה, אבל יש בו גם סכנה של רדידות. כדי להגיע לרמה הנדרשת לפסוק הלכה, אין שום תחליף ללימוד יסודי בישיבה במשך שנים ארוכות, לרכישת בקיאות כללית בתורה והדרכה כיצד מעיינים בסוגיה. כמובן, נחוץ גם להתרכז בלימוד באווירה של קדושה וטהרה וללא מסיחי דעת. למעשה, אם הגעת לאתר ובו פסק הלכה מאת רב מוסמך, ולא ידוע לך שפסק זה שנוי במחלוקת, ניתן לסמוך עליו. אם הוא שנוי במחלוקת, יש לנהוג לפי דעת רוב הרבנים וגדולי התורה שבהם, אלא אם כן אותו פוסק הוא מורך ורבך (עיין רמ"א בחושן משפט סי' כה ס"ב). אם לא מצאת פסק הלכה ברור הזהה באופן מוחלט למקרה שלך, אלא הגעת לחומר רקע ואתה רוצה לפסוק הלכה על פיו, או שמצאת פסק הלכה שמתייחס למקרה אחר שנראה לך דומה, זה לא מספיק כדי לפסוק הלכה בכוחות עצמך. רק רב מוסמך להוראת הלכה (על ידי רבותיו, או שעבר מבחני הסמכה של הרבנות הראשית) יכול לעשות כך. מי שאינו רב מוסמך, והתחדשו לו פסקי הלכה בכוחות עצמו מתוך לימודו, יכול להציע אותם בפני רב מוסמך ולקבל את חוות דעתו. אגב, גם רב מוסמך, אם באה לפניו שאלה שאיננה דחופה, והתשובה עליה אינה מפורשת בספרים אלא נלמדת מהיסק, ויש לו פנאי להתייעץ עם גדול בתורה - חובה עליו לעשות זאת. כך כתב בשולחן ערוך (חו"מ סי' י ס"ב): "כל מי שבא לידו דין ומדמהו לדין אחר שבא לידו כבר ופסקו, ויש עמו בעיר גדול ממנו בחכמה ואינו נמלך בו, הרי זה בכלל הרשעים שלבם גס בהוראה" (ומקורו ברמב"ם הל' סנהדרין פ"כ ה"ח, על פי יבמות קט ע"ב, ועיין במאירי שם, ובברכי יוסף בחו"מ שם סק"ג, ובהרחבה במשפטי עוזיאל ח"ד, חו"מ סי' א, אות ג: "במהות חובת המלכה"). לעניין זה, נראה שכיום "יש עמו בעיר" הוא כל רב שעונה בעצמו לטלפון. לגבי המחויבות לרב מהעדה שלך, באופן כללי בוודאי פסקי כל רב נוגעים לכל העדות, ואדם יכול ללמוד הלכות מכל רב שהוא. למרבה הצער, רבים חושבים שפסק של רב ספרדי נאמר רק לספרדים ולהיפך, וראה נא את מכתבו של מו"ר הגר"א שפירא זצ"ל (הרב הראשי לישראל וראש ישיבת מרכז הרב) בספר 'מקראי קודש - חנוכה' (מאת הרב משה הררי) עמ' קנה, שהתריע כנגד תפיסה משובשת זו. אלא שאם במקרה מסוים הפסק נובע מסעיף בשולחן ערוך שיש בו מחלוקת בין השולחן ערוך לרמ"א, אז עדות המזרח צריכים לנהוג כשולחן ערוך והאשכנזים כרמ"א, וכן במקרה שבו ידוע וברור שיש חילוקי מנהגים בין העדות. בדרך כלל, כשקוראים תשובה הלכתית מפורטת ניתן להבין ממנה האם היא מתאימה לכל עדות ישראל.
שאלה: לשון הרע על משה רבנו: מצינו שמרים דיברה על משה ונענשה, וכן אהרון ג"כ, אלא שהתורה כיסתה עליו, והשאלה היא הרי אמרו ח שלשון הרע פוגעת בשלושה, דהיינו המדבר השומע וזה שדברו עליו, ואילו כאן רק שנים נענשו, ולא זו בלבד אלא התורה עוד משבחת את משה בענווה! המצפה לתשובה ב
תשובה: לשואל בעל "כנסת הגדולה" (מובא בספר הלקוטים ברמב"ם פרנקל) מעיר: בפרק "יש" בערכין, לא מצאתי שאמרו לשון זה 'שלושה לשון הרע הורגת', אלא כך אמרו שם: 'לישנא תליתאי קטיל תלתא: למספרו ולמקבלו ולמי שנאמר עליו', ולשון זה מתפרש יפה ברכילות", כלומר דברי ח נאמרו על הולך רכיל שדינו חמור יותר ולא על אומר לשון הרע. לפי זה מובן מדוע משה רבנו לא נענש. נאמנה
שאלה: חלוקת החזר חוב ישן בין יורשים: לפני כ50 שנה לוויתי מאמא שלי ע"ה 5 לירות. לאחר בירור סכום זה שווה ערך היום ל50 ש"ח. אימי נפטרה ואני רוצה לדעת כיצד להחזיר לה. לאימי היו 4 ילדים בן בכור ו 3 בנות. אם צריך לחלק את זה בין היורשים אז כיצד עושים את זה? שווה בשווה? כפול לאח הבכור? או בכלל לתרום את הסכום.
תשובה: : אתה פטור מלשלם חוב זה משלושה טעמים. א) אתה חישבת את הסכום ע"פ הצמדה למדד (כח הקניה של הכסף, כמה יכולתי לקנות עם 5 לירות אז וכמה עולה היום כמות כזו), אבל ערכו האמיתי של הלירה ביחס לשקל אינו שווה כך, ובהלכות מלוה כך צריך להשיב. (צריך לבדוק ע"פ זמן ההחלפה כמה לירות היה צריך לשלם כדי לקבל שקל) עפ"ז 5 לירות אינם שוים פרוטה ואין ע"ז חובת השבה. ב) ע"פ השאלה אתה הבן היחיד וא"כ מדיני ירושה אתה היורש. ג) מאז שלוית עברו הרבה שמיטות ובסוף השמיטה יש שמיטת כספים ולכן בטל החוב אא"כ אמך ויורשיה עשו פרוזבול. הרב משה מאיר אבינר.
שאלה: קוועטר לזוג בהריון: האם נהוג להיות קוועטר כשהזוג בהריון, או שלא מקפידים על זה?
תשובה: מעדיפים זג חשוך ילדים לברכה
שאלה: מהי שיטת הגר"א שפירא בענין אוצר בי"ד?: בתורה שבע"פ חלק כח הוא מנמק גבי היתר המכירה, אך דעתו בשאר העניינים גבי אוצר הארץ ואוצר בי"ד עלומה ולא מפורטת כלל, לפחות לא מצאתי כזאת. אשמח לדעת מה היתה שיטתו ומה ההסברים שנימק, אשמח להפניות למקורות ששם הוא מפרט אודות כך.
תשובה: וברכת ד' מצו"ב מכתבם של הרבנים הגאונים הגר"א שפירא זצ"ל והגר"מ אליהו זצ"ל ויבלחט"א הגר"י אריאל שליט"א.     כסלו תשס"ז לעם מקדשי שביעית בימינו אלו חובה מיוחדת לחזק את החקלאים היהודים מיישבי ארץ הקודש שמקפידים לשמור דיני שביעית כהלכתם. ועלינו לבוא לעזרת "גיבורי הכח" שומרי שביעית. חברי מכון "התורה והארץ" שגורשו מכפר דרום - גוש קטיף וכעת הנם באופן זמני באשקלון, רחש לבם דבר טוב לדאוג שבשנת השמיטה תשס"ח יוכלו בני ישראל לקבל תוצרת שעיקרה מגידולי ישראל, ובכך יחוזקו החקלאים אנשי ההתיישבות - שומרי שביעית, ומאידך הצרכנים יקבלו תוצרת מהודרת. התוצרת המשווקת על ידי "אוצר הארץ" היא על פי הנחיית רבני מכון "התורה והארץ" שעושים ופועלים על פי הדרכתנו והוראותינו. על כולנו, מוסדות ויחידים, לחזק ולהתחזק באכילת תוצרת מהודרת זו, שיש בה מקדושת ארץ ישראל והלכותיה. יהי רצון שבשנת השמיטה הנוכחית ישבו ישראל על אדמתם שקטים ושלווים באין מחריד, וידעו כל עמי הארץ כי שם ד' נקרא על ישראל ועל נחלתו. הרב אברהם אלקנה שפירא הראשון לציון, הרב מרדכי אליהו הרב יעקב אריאל     כדברים אלו פרסמו הרבנים הראשיים הגר"א שפירא והגר"מ אליהו זצ"ל גם במודעה שהוציאו בג ' תמוז תשמ"ז. הננו מודיעים לצבור שזכינו כי רבים מהחקלאים בישובים, בכפרים בקבוצים ובערים נענעו לקריאתנו באשר לפירות האילן שבהם ניתן לקיים את המשק גם בלי להזדקק להיתר המכירה, ע"י שווק תוצרת בתור שלוחי בית דין וע"י הקמת אוצר בית דין, לכן על הצבור להזהר ולשמור קדושת שביעית בפירות אלו, אי לזאת סודר ע"י המוסדות המשווקים אפשרות שווק התוצרת שתסומן כמשווקת מטעם אוצר בית דין. אנו ממליצים להעדיף פירות אלו שיש בהם גם מצוות אכילת פירות שביעית לדעת הרמב"ן, וגם מצוות החזקתם של משקים אלו שהם בבחינת "גבורי כח עושי דברו". חתימת הרבנים.     כל השמועות והספורים לא היו ולא נבראו, מו"ר הגר"א שפירא זצ"ל תמך בכל תוקף באוצר הארץ. הוא היה מהיוזמים ומהמקימים את המיזם הזה, הכל נעשה בהתייעצות עמו ובהכוונה. אם הגר"א שפירא או הגר"מ אליהו זצ"ל היו מתנגדים המיזם לא היה מוקם. גם אני שמעתי ספורים של אנשים שלא היו ולא התעסקו במצוות שביעית, לא חזקו חקלאי אחד ולא פעלו דבר להיתר המכירה או אוצר בית דין. כשכתבנו את שבת הארץ השלם, הגר"א שפירא זצ"ל אמר לנו שלא נביא בספר כל מקור שלא כתוב בספר, שמועות אפשר לומר כל מי שרוצה אבל המכתבים הברורים הללו אין בהם ספק שהם חתמו עליהם. ב"ה האמת מורה דרכה, וב"ה השנה,אוצר הארץ" הרחיב את פעולתו יותר מפי שניים משנת תשס"ח, וב"ה גם הצבא עובד עם "אוצר הארץ" והדברים חודרים לצבוריות הישראלית, וברור שלשני הגאונים זצ"ל יש הרבה נחת רוח מהמהלך שמוסיף קדושת ארץ ישראל וקדושת פירותיה של ארץ ישראל. בברכת התורה והארץ יהודה הלוי עמיחי מכון התורה והארץ
שאלה: ".רובן בגזל.": בגמרא כתוב "רובן בגזל מיעוטן בעריות וכולן בלשון הרע" ובישעיהו הנביא כתוב "בתוך עם טמא שפתיים אנוכי יושב" ישעיהו הנביא, נענש על כך שאמר כביכול לשון הרע על ישראל. וכי לתנא, במשפט הנ"ל מהגמרא, מותר לומר לשון הרע על עם ישראל?
תשובה: לשואל דברי הגמרא נועדו לזרז את האדם להתחזק בדברים אלה שהם מועדים לפורענות, ולא כדי לדבר רע על ישראל חלילה, וכדברי הרמ"ה על המימרא שלפני כן בגמרא: "ללמדך שצריך אדם להזהר מהן יתר מדאי, שאם לא נזהר, אי אפשר שלא יבא בהן לידי מכשול". נאמנה