שאלה: האם צריך לחזור על ברכת התורה שוב?: הקורא בתורה סימן בטעות מקום לא נכון ואז המברך ברך "ברכו" ו"אשר בחר" והתברר שהמקום לא היה נכון ועל הקורא היה לחפש שוב (מדובר על טעות בשוגג כי 2 המילים הראשונות היו זהות). ארכו מספר דקות עד שמצא הקורא את המקום הנכון (שהתברר בסופו של דבר שקרוב למקום הראשוני). האם יש לברך שוב? ומה המקור? ישר כח ותזכו למצוות
תשובה: יש בכך מחלוקת בין הפוסקים האם לחזור ולברך, או לא, או תלוי אם המקום הנכון גלוי לפניו בעת הברכה  ט''ז  משנ''ב  או אם ברך על חובת היום  המבי''ט. לכן לא צריך לברך שוב מדין ספק ברכות להקל  ילקו''י  או כי העולה יודע  ברוב המקרים  מהי הפרשיה של היום ודעתו בעת הברכה על הפרשיה הנכונה  פמ''ג  אג''מ  מנח''י. הרחבה ומקורות לכאורה יש כאן שתי בעיות: הפסק של מס' דקות בין הברכה לקריאה, וברכה על מיקום לא נכון. א. לגבי בעיה ראשונה של הפסק- באבודרהם  יובא בהמשך  צויינו שתי דעות חלוקות בעניין-האם הפסק בשתיקה חשוב הפסק המצריך ברכה נוספת או שמא אינו מהווה הפסק אף ששתק למשך זמן רב. הגינת ורדים פסק שאין זה הפסק המחייב ברכה חדשה שכן א. שהיה ללא שיחה אינה מהווה הפסק. ב. זה הפסק לצורך הקריאה. וזה לשון שו"ת גינת ורדים חלק אורח חיים כלל א סימן כ '.ולע"ד אין לחוש להפסקה דשהיה דבסי' תקפ"ה דין ג' כתב ו ואפי' אם בירך ולא יכול לתקוע כלל השני תוקע בלא ברכה ולא הויא ברכה לבטלה עכ"ל ומסתמא דיש שם שהיה מרובה בעוד שיעלה התוקע לבימה ויכין עצמו לתקוע לכן נראה דשהיה בלי שיחה חיצונית אינה מפסקת ומפסדת הברכה ותו נראה דשהיה זו דגלילת ס"ת אינה מפסקת כיון שהוא לצורך הקריאה ודמי לגביל לתורי.'. ב. לגבי בעיה שניה של ברכה על מיקום לא נכון- כתב הבית יוסף אורח חיים סימן קמ 'כתב ה"ר דוד אבודרהם בהלכות ברכות (עמ' שיז) שכתב ה"ר גרשום ב"ר שלמה על מעשה שאירע בראש חודש טבת שמוציאים שני ספרים וטעה שליח ציבור ופתח של חנוכה ובירך הקורא עליו והזכירוהו הציבור שטעה ובשל ראש חודש יש לו לקרות ראשונה והפסיק וגלל ס"ת עד שהגיע לפרשת החודש ויש מאנשי הדור שמוכיחין שצריך לחזור ולברך שנית על פרשת ראש חודש מדגרסינן בירושלמי פרק כיצד מברכין (ה"א) הדין דנסיב פוגלא ומברך עליה והוא לא אתא לידיה צריך לברוכי עליה זמן תנינות רצה לומר כיון שהפסיק אחר ברכתו שנטלו מן הקרקע חוזר ומברך אף על פי שלא הפסיק אלא בשתיקה וג"כ בכאן כיון שהפסיק זמן גדול בשתיקה בעת שגלל ס"ת הוי ליה הפסקה כגון אם הפסיק בדיבור ועוד דגרסינן תו בירושלמי (שם) רבי זירא בעי האי מאן דנסיב תורמוסא ונפל מידיה מהו לברוכי עליה זמן תנינות פירוש היו תורמוסין לפניו ונטל אחת מהן ונפלה מידו ומיבעיא ליה אם צריך לברך פעם שניה על האחרים ומקשי ומה בינו לאמת המים ומתרץ אמרין תמן לכך כיון דעתו מתחלה ברם הכא לא לכך כיון דעתו מתחלה והכא נמי כיון דלא נתכוין בברכתו על זאת הפרשה צריך לחזור ולברך ולפי דעתו טעו כי הטעם הראשון בטל שהרי הירושלמי ההוא אינו עיקר דהלכה כרבא (ברכות לט:) מברך ואח"כ בוצע דלא חשבינן שתיקה להפסקה לא שנא מרובה לא שנא מועטת והטעם השני בטל ג"כ לדעת הראב"ד דפסק לקולא והביא ראיה לדבריו דכל דמנח קמיה חיילא ברכה עליה הכי נמי הא ס"ת קמיה ודעתיה עליה לכל הפרשיות הכתובות בו גם אם לא גלל אותו ס"ת עצמו שבירך עליו תחלה אלא פתח ס"ת אחר יש פנים להיתר כי אחר שהוציאו אותם שני ס"ת יחד לקרות אותם שתי פרשיות שהם ענין היום יש לומר דמנחי קמיה הוו ודעתיה עילוויהו וכן יצאה הוראה בחבורה בעירנו עכ"ל: והפוסקים פסקו כההיא דהדין דנסיב תורמוסא לחומרא וכמו שיתבאר בסימן ר"ו (ד"ה ו שבה"ל) בסייעתא דשמיא ולפי דבריהם בההוא עובדא דס"ת צריך לחזור ולברך כמו שהורו אנשי הדור ההוא ודלא כה"ר גרשום ב"ר שלמה'. וכך פסק השולחן ערוך אורח חיים הלכות קריאת ספר תורה סימן קמ 'והעולה לקרות בתורה והראו לו מקום שצריך לקרות, וברך על התורה והתחיל לקרות, או לא התחיל, והזכירוהו שפרשה אחרת צריך לקרות וגלל הספר תורה למקום שצריך לקרות בו, י"א שאינו צריך לחזור ולברך, וי"א שצריך'. כלומר- מהירושלמי מוכח שיש לחזור ולברך. ר' גרשום ב''ר שלמה סבר שלא צריך לחזור ולברך כיון שהס''ת מונח לפניו ודעתו על כל הפרשיות הכתובות בו. וכך הורו חבורה בעירו. אמנם יש מאנשי דורו שהורו על פי הירושלמי כן לחזור ולברך מאחר שלא התכוון בברכתו על פרשה זו. הב''י כתב בשם הפוסקים שצריך לחזור ולברך כפי הירושלמי וכפי אנשי הדור ההוא. וכך נראה גם מהשו''ע שהביא דעת יש אומרים ויש אומרים, וידוע שהלכה כי''א האחרון שהצריכו לברך. אמנם דעת הרדב''ז  חלק א סימן רמח  והגינת ורדים היא שלא צריך לחזור ולברך. יש הבדל בין ברכת הנהנין כשלא נהנה בפועל מהמאכל שברך עליו,לבין ברכות התורה שהיא ברכת המצוות ובכל קריאה בתורה מקיים מצווה. מה גם שדעת המברך היא על הקריאה הנכונה ולא דווקא על מה שהראה לו הש''ץ. וזו לשונו הזהב של שו"ת גינת ורדים חלק אורח חיים כלל א סימן כ '.והרדב"ז בתשו' סי' אלף תרכ"א ורמזה הרב מהריק"ש בס"ס ק"מ קיים דברי האומרים שלא לברך ודחה דברי הרב ב"י וכתב ו ובשלמא התם איכא לאסתפוקי כיון שבא לברך על האחרים והראשונה הלכה לה אבל הכא ס"ת להיכן הלך הא ס"ת קמיה ודעתיה עליה לכל הפרשיות הכתובות בו עכ"ל. ולע"ד קשה שהרי אין דעתו של קורא רק על פרשה דענינא דיומא בלבד והרי לא עלתה בידו ונראה ליישב דבריו בדוחק קצת שדעתו של קורא כשמברך הו' על קריאה ההוגנת לענינא דיומא תהיה איזו שתהיה אם היא זאת שהראה לו הש"צ מוטב ואם אינה פרשה זו הרי ס"ת קמיה מונח ויחפש ויטרח לקרות בענין חובת היום כיון דס"ת קמיה ואיזו פרשה שתהיה הלא היא כתובה בספר התורה הזה ודברים אלו קרובין להיות בשטתינו שכתבנו למעלה שדעת המברך אינה סומכת על הש"ץ ולא על הצבור שטועין רק לקרות חובת היום כהלכתה כדין אפיקומין שכתבוהו התוס'. עוד כתב הרדב"ז ו דבשלמא ברכת נהנין כיון דנסיב תורמוסא ונפל ולא מתהני מיניה איכא למיטעי אי מברך זימנא אחריתי אבל ברכת התורה ברכת המצוה ובכל קריאה באיזה מקום שיהיה איכא מצוה א"כ שפיר מיקרי ברכת המצוה וא"צ לחזור ולברך עכ"ל ודברים אלו מסכימין למ"ש לעיל שקריאה זו דשלא כדרכה לא חשיבא הפסקה בין הברכה לקריאה ההוגנת.'. ובשו"ת מבי"ט חלק א סימן רכד חילק שאם הראו לו פסוקים שהם מחובת היום, לא צריך לחזור ולברך. וזו לשונו הזהב: '.ואם כן אין כאן טעות כי כל הפרשה היא חובת היום ואפילו לכתחילה יכול לחזור ולקרות מה שקרא הא' ואם כן על כל הפרשה כולה הוא מברך באי זה מקום שירצה לקרות הוא או מקום שיראה אותו המקר' וכן אם הראו לו למטה יכול לקרות למעלה ולקרות גם כן מה שהראו לו וא"צ לחזור ולברך שהכל חובת היום ועל הכל מברך ולא דמי לאותו שנפל מידו דצריך לחזור ולברך כמו שכתב הרמב"ם פ"ד דהתם מה שברך עליו ליתיה ומה שהוא חוזר ואוכל אינו חובה עליו ולהכי צריך לחזור ולברך והכא הרי הוא קורא גם כן מה שהראו לו ואפילו לא יקרא אלא למעלה ולא מה שהראו לו אינו חייב לחזור ולברך כדא' דהכל חובת היום והוי כמי שהיו לפניו סל תפוחים ונתן עיניו באחת לאכלה וברך ואחר כך נראה לו האחרת יותר טובה ולקחה דנראה דא"צ לחזור ולברך לא שנא דהכל לפניו ועדיפא מינה דהכל חובת היום מה שאין כן בסל תפוחים ולהכי נראה דאם הראו לו בפר' שאינה חובת היום שחייב לחזור ולברך בפר' שהיא חובה מפני שהיתה הברכה בטעות.'. ופסקו למעשה הט''ז קמ,ד והמשנה ברורה סימן קמ,ט שיש לחזור לברך כשבעקבות טעותו צריך לגלול, שכן ודאי לא היה בדעתו לברך על מה שאינו מגולה לפניו. אמנם לא צריך לברך שוב אם המקום הנכון היה פתוח ומגולה לפניו. וזה לשונו הזהב של המשנ''ב: '.וכתבו האחרונים דנוהגין למעשה כהיש אומרים הזה. ואין נ"מ בין אם המקום שהראו לו מתחלה היה פרשה אחרת לגמרי או אפילו באותו סדר אלא שצריך לגלול ממקום ראשון למקום זה בכל זה צריך לחזור ולברך דבודאי לא היה דעתו בברכתו על מה שאינו מגולה לפניו  ח"א ושארי אחרונים והמקיל שלא לחזור ולברך באם היה המקום שהראו לו באותו סדר של שבוע זו אף שצריך לגלול ממקום למקום אין מוחין בידו דיש לו על מי לסמוך  ואם פרשה זו הראויה לו לקרות היה ג"כ מגולה לפניו בעת שהראו לו המקום הראשון בזה הסכים הט"ז וש"א דא"צ לחזור ולברך דדעתו היה על כל מה שמגולה לפניו ואפילו אם המקום שהראו לו מתחלה היה מסדר שבוע העבר כיון שגם מסדר של שבוע זו מגולה לפניו דעתו על כל מה שמגולה ואין לחלק בין אם הפרשה הראויה היה בעמוד זה או בעמוד השני דמסתמא דעתו על כל מה שפתוח לפניו גם אין חילוק בין אם המקום שהראו לו היה למעלה והמקום הראוי לקרות הוא למטה או שהראו לו למטה והמקום הראוי לקרות היה למעלה בכל ענין א"צ לחזור ולברך כיון שא"צ לגלול אלא שאם הראו לו למטה והמקום הראוי הוא למעלה והוא חוזר למקום הראוי טוב שיקרא עד המקום שהראו לו בתחלה ועוד איזה פסוקים להלן'. אמנם כבר כתב הפרי מגדים  משבצות זהב סימן קמ,ד  שאין לברך כי מסתמא דעתו על חובת היום ולא על מה שהראה לו הש''ץ: '.ולדינא צ"ע טובא, כי בכאן המחבר לא הכריע, ואפשר חזר מספרו הארוך, והיינו טעמא דיודע דצריך לקרות פרשת היום דעתיה עליה ומאי שנא זה מספר תורה פסולה בלא קראו ג' פסוקים שמוציא אחרת ואין מברך לפניה. והחילוק שכתב הט"ז אינני מבין. ועיין מ"א  סימן  קמ"ג אות ד' עמד בזה. א"כ לפסק המחבר והר"ב בסימן קמ"ג  סעיף ד, כל שכן בספר תורה אחת ואמרו לו שזו הפרשה היא חובת היום, ואפילו בסתמא דעתו אחובת היום, ספק ברכות לקולא.'. וכך סבר המנח''י ח''ז,ז '.והנה כמו ששכיח שברוב פעמים יודעים איזה פרשה צריכין לקרות אלא הטעות הוא שסוברים במה שהראו לו שהוא אותו הפרשה, דבכה"ג ס"ל להפמ"ג דא"צ לברך עוד הפעם לכ"ע, אף שהדה"ח חולק, מ"מ בודאי חזי לאצטרופי דברי הפמ"ג להקל ולא יברך עוד הפעם כנלענ"ד.'. וכך פסק גם שו"ת אגרות משה אורח חיים חלק א סימן לו '.וכן יש להורות בכל שבת כשאומר שידע איזה פרשה צריך לקרא שאין לו לברך פעם ב' דדוקא בחשב שצריך לקרות כאן במקום שהיה פתוח צריך לברך פעם ב'.'. וכך כתב בפסקי תשובות קמ, ג  עיין הערה שם. גם הילקוט יוסף סימן קמ,ד לא מצריך לחזור ולברך אף שהיו צריכים לגלול את העמוד לצורך הקריאה מדין ספק ברכות להקל שאמרינן כך אף נגד מרן השו''ע  ובהערות כתב שכך סובר אביו הגרע''י. כך פסק גם בהלכה ברורה קמ,ח. עיין שם בהערות שמביא עוד דעות הסוברות שלא צריך לחזור ולברך. ה' יצלינו מכל סוגי הטעויות. גמר חתימה טובה לך ולכל עמ''י.