Riksdag
1997-02-05

Herr talman! Sonja Fransson säger en hel del som jag tycker visar förståelse för sakfrågan. Jag kan också hålla med om att mycket har blivit överspelat genom ett flertal studier som har gjorts på ett tidsförhållande som ligger efter revisorernas och inte minst genom den arbetsmarknadspolitiska kommittén. Jag har emellertid några frågor. Det är som Sonja Fransson säger att utskottet efter vår motion säger att det är viktigt att både belysa volym och kostnad när det gäller jämställdhetsperspektivet. Men vi säger också att man bör ha en positiv särbehandling i syfte att uppnå det som faktiskt är ett av målen, nämligen att bryta den könsreglerade arbetsmarknaden. De brytprojekt som AMS disponerar medel för är ju som en droppe i havet i förhållande till den massiva volym insatser som ändå kan sättas in i form av arbetsmarknadsutbildning. Min första fråga är: Varför inte nappa på det som vi har fört fram i vår reservation när det gäller könsperspektivet? Min andra fråga är: Vi har när det gäller synpunkter på hur arbetsmarknadsutbildningen skall planeras satt fokus på individen och den individuella handlingsplanen - inträdet i arbetsmarknadsutbildning och utträde med praktik, jobbsökeri, osv. Varför ställer sig majoriteten inte bakom ett tillkännagivande av den typen och biträder dessa synpunkter?