Riksdag
2011-02-04

Problemet har varit att rättssystemet har varit ovilligt att bevilja resning i det här fallet. Man kan kanske fundera på varför. Det är en styrka för oss som rättsstat om vi vågar se tillbaka och rätta till det som blev fel. Det skulle vara ett bevis på att regeringen bryr sig om också Sveriges historia när rättsstaten har fallerat om man är beredd att visa att man vill göra det. Regeringen avvisar tanken på en sanningskommission och hänvisar till prövningen av en resningsansökan i Högsta domstolen. Även det kan jag ha förståelse för. Men det är lite mer komplicerat än så. Det är bara i ett av fallen som det föreligger en resningsansökan, och om Fingal Larsson-Lennelind, som resningsansökan avser, frikänns i Högsta domstolen, finns det kanske anledning att se över hela fallet i en sanningskommission. I så fall tyder det ju på att detta var ett rättsövergrepp. Om Högsta domstolen inte beviljar resning – vilket jag inte hoppas – ligger frågan kvar, och behovet av en sanningskommission kvarstår i så fall.