Narodna skupština
20090427

godine i povezan je sa pokušajem njenog uključivanja u proces regulisanja krize na teritoriji bivše Jugoslavije u svojstvu ravnopravnog partnera zapadnih država. Rusija se potpuno saglasila s njihovim izborom putem regulisanja. Osnovna karakteristika tog perioda postala je potpuna nesamostalnost spoljne politike Rusije, diplomatija Rusije ostvarivala je političku aktivnost u granicama koje su joj bile dozvoljene. Moskva je još pokušavala da iskoristi svoj istorijski uticaj na Balkanu, ali je sve više i više gubila lik pravedne i snažne države koja se stara o ravnoteži i odmerenosti u evropskim međunarodnim odnosima. Četvrti period, period između 1996. i 1999. godine spoljne politike Rusije mogao bi se nazvati periodom razočarenja u brzu integraciju i zapadni sistem evropskih vrednosti. Rusija je prestala da bude faktor koji određuje tok događaja u balkanskom regionu. Svi smo, kako piše dr Guskova, s nadom očekivali nagli zaokret u spoljnoj politici, povezujući ga sa novim ministrom inostranih poslova gospodinom Primakovim. Primakov je naznačio nove parametre spoljne politike Rusije, govoreći o njima nenametljivo. To je stvaralo utisak opreznosti. Već u martu 1996.