Narodna skupština
20090718

Te preporuke, kao što sama reč kaže, nisu obavezujuće i baš u oblasti obrazovanja one se i najmanje praktikuju, koriste i usvajaju od strane država članica. Izgleda da smo mi tu bili jako prilježni i da smo ih u velikoj meri prihvatili i koncentrisali, plasirali u ovaj prvi deo zakona o načelima. Ilustrovaću to samo jednom stvari, samo jednim načelom, da bih pokazao koliko je to u ovom slučaju bilo besmisleno i krajnje nepotrebno. To je načelo nediskriminacije. Ono se u ovom predlogu zakona pominje ili se obrazlaže, ili se čak normira u nekoliko članova. Ako nisam neki preskočio, u svakom slučaju, u članu3 stav 1, u članu 4. tačka 15), u članu 6. stav 1, čitav član 44, koji ima četiri ili pet stavova, posvećen je zabrani diskriminacije ili načelu nediskriminacije. Nesreća primene ovog načela je baš zato što se ono ovako štedro postavljau zakonu o obrazovanju. Obrazovni sistem tradicionalno u ovoj zemlji, uzimamo u obzir neku stariju istoriju, i Kraljevinu Jugoslaviju, socijalističku Jugoslaviju, Miloševićev režim 90-ih, postoktobarski režim, tradicionalno ima jedan vrlo egalitarnivrednosti stav.