Riksdag
1995-05-12

Att sexåringar sparkar sönder varandra, att allt fler unga tonåringar ser grovt våld som en naturlig del i umgänget med varandra, att de aggressiva barnen blir ett allt större problem, att mer än 1 000 barn under 15 år i vårt land förra året anmäldes för misshandel, att 12 % av högstadiets pojkar i en svensk mellanstor stad dagligen bär vapen i skolan, att tonåringar iskallt, utan ånger, slår ihjäl, sparkar ihjäl eller knivhugger jämnåriga till döds är för mig - och jag hoppas för alla - inte bara grova tecken på ett tillstånd som inte är bra. Det bör också vara entydiga signaler till en bred och seriös diskussion om våldsproblematiken. Det bör framför allt vara en signal till oss i vuxenvärlden om att vi också i handling tar upp kampen mot våldet och våldsutbudet. Som föräldrar, men också som vuxna och som samhälle, har vi ett ansvar gentemot barnen - ett ansvar för trygghet, men också ett ansvar för att markera de gränser som vi kan och skall tolerera.