Riksdag
1999-12-14

Herr talman! Det finns naturligtvis en risk för att det blir ett hålrum när man inte exakt kan säga vilka metoder som är de bästa. Då kan det bli ett hålrum. Men det innebär inte att det inte satsas på rehabilitering - det är det jag försöker säga - på lite olika vägar. Sjukersättningen är en rättighet. Det innebär att människor har rätt att få sjukersättning om de anmäler sig sjuka. Det är i alla fall det som är syftet med sjukförsäkringen. Regeringen har också tillfört ytterligare medel för att täcka den sjukfrånvaro som vi anser har ökat oroväckande. Det är därför vi har utsett en sjukförsäkringsutredare. Man får inte dra slutsatsen att det inte görs någonting på rehabiliteringsområdet därför att en utredare tillsätts som ska titta på vilken metod som är bäst och analysera arbetssätten och de insatser som görs. Får jag avslutningsvis, herr talman, säga något om Prioriteringsutredningen, som Desirée Pethrus Engström berörde. Hon sade att man gjorde något ordentligt när den tillsattes. Men det var ju också en utredning! Det ska vi komma ihåg. Den kom tack och lov fram till ett bra resultat som hela riksdagen har ställt sig bakom. Men utredningsbetänkandet får inte ställas i hyllan som en hyllvärmare, utan vi måste använda det. Det är det jag pekar på när jag talar om det svåra valet i samverkans- och samarbetsprojekten. Man ska se till att använda den utredningen, så att man faktiskt ger hälsa och sjukvård efter Prioriteringsutredningens slutsatser och lika för alla.