Riksdag
1996-06-11

Det kan visserligen sägas att endast en mindre del av brotten utgör ett allvarligt ingripande i människors integritet och trygghet, men även många av de mindre grova brotten kan av den enskilde uppfattas som mycket kränkande och dessutom ibland vara ekonomiskt belastande. Själva upplevelsen av att ha blivit utsatt för brott kan skapa en känsla av otrygghet, vilket är nog så allvarligt som den faktiska skadan av brottet. Att brottsligheten ökar och att uppklaringen minskar har både i Sverige och i de flesta jämförbara länder lett till insikten att polisen och andra delar av rättsväsendet inte ensamma kan klara av att bemästra brottsligheten. Det måste göras tillsammans med andra berörda samhällssektorer, och insatserna måste för att minska brottsligheten på lång sikt styras över från att nästan enbart bekämpa redan begångna brott till att även förebygga brott. Trots denna insikt har det, när kriminalpolitikens tillkortakommanden diskuteras i den offentliga debatten, ofta handlat nästan uteslutande om straffsystemets utformning och brister i de rättsvårdande myndigheternas effektivitet. Detta är förvisso viktiga frågor i sig, men samtidigt bara en sida av kriminalpolitiken.