Riksdag
1996-11-21

Från socialliberal utgångspunkt finns det flera krav som bör vara uppfyllda för att vi skall kunna tala om goda socialförsäkringar. Några av dessa krav är: Alla skall vara med. Poängen är inte bara att alla skall vara med utan också att det är den genomsnittliga risken och inte den individuella som är utgångspunkten för avgiften till sjukpennning och ålderdomsförsäkrning. De bör utformas som en andel av den försäkrade inkomsten. Det bör finnas samma tak för avgifter som för förmåner, och det bör förstås råda balans i de olika försäkringarna över tiden. Det bör också vara rimliga nivåer och goda incitament. Socialförsäkringarna ansågs ju länge vara en av socialdemokraternas bästa grenar, åtminstone av socialdemokraterna själva. Slutet av 80-talet uppvisade en sjukförsäkring som uppgick till 100 % av inkomsten och ibland mer, en sjukförsäkring utan karensdagar, en arbetsskadeförsäkring där kostnaderna galopperade, ett förtidpensionssystem där villkoren vara sådana att antalet förtidspensionerade ständigt ökade. Det fanns också en motvilja mot reformförslag av typen att slussa över kassapengar till sjukvården, från passiv sjukskrivning till aktiv verksamhet.