Riksdag
2011-05-18

Att vi behöver arbeta allt färre timmar för att producera det vi behöver är ur vår synvinkel en möjlighet, inte ett problem. Att åter börja ta ut produktivitetsökningar i sänkt arbetstid snarare än i höjd lön och högre vinster är fullt möjligt. Fram till 1970-talet kortades arbetstiden stegvis, senast 1973 då 40-timmarsveckan infördes. Och det finns folkligt stöd för en sådan linje. De flesta svenskar vill nämligen ha mer fri tid än höjd lön, enligt flertalet opinionsundersökningar. Det ger en signal om att man prioriterar andra värden än ständigt ökad konsumtion och materiell standard. Samtidigt önskar många deltidsanställda, ofta lågavlönade, heltid. Ofta handlar det om att man helt enkelt inte kan försörja sig på en deltidslön i ett låglöneyrke. En heltidslön som går att leva på är en nödvändighet och borde vara en självklarhet. Med lägre heltidsnorm och en fördelningspolitik som syftar till att minska inkomstskillnader i stället för att öka dem, som nu, kan fler försörja sig på sitt arbete. Den lagstadgade normalarbetstiden är viktig. Den kan inte fullt ut ersättas med individuella eller branschvisa avtal.