Hrvatski sabor
20050331

Kako bi se čovjek mogao razvijati kao osoba, kako bi mogao razmišljati o vlastitom životu i prema njemu se određivati, kako bi se mogao razvijati u svojoj više dimenzionalnosti i zauzimati se za ljudskije društvo potrebno je osigurati prostor i vrijeme slobode. Sloboda je duhovna potreba čovjeka koja se može uvjetovati i ograničiti raznim čimbenicima kao primjerice umom, tjelesnom i duhovnom iscrpljenošću. Potrebno je voditi računa i o važnosti biološke potrebe za odmor. Društvena suglasnost o toj ljudskoj potrebi sadržana je u radnom zakonodavstvu kojim se uređuje maksimalan broj dnevnih i tjednih sati, te pravo na dnevni, tjedni i godišnji odmor. Čovjek nije samo biološko, nego i kulturalno biće. Kao takav ima potrebu da svoj odmor ne koristi samo za obnovu tjelesnih, već i duhovnih snaga, jer su one nerazdvojne u svakoj stvaralačkoj aktivnosti. Odmorom se oslobađa prostor za život i onoj drugoj dimenziji čovjeka koja nadilazi interes i korisnost. Čovjek je i biće zajednice. On nije samo jedinka, već je po svojoj biti upućen na druge, na među odnose u različitim oblicima zajednice.