Riksdag
1997-11-19

Det manifesteras nu i sysselsättningssiffror som väl ingen trodde att vi skulle behöva uppleva i början av en högkonjunktur. När regeringen anser sig vara den regering som allra mest slår vakt om det som ligger människorna närmast, nämligen vården av sjuka och gamla, talar regeringen mot bättre vetande. Ingen tvivlar på att regeringen vill slå vakt om villkoren för gamla och sjuka. Men man gör det inte när man samtidigt för en politik som gör att människor inte får arbete. I ett tidigare replikskifte rök en freudiansk felsägning genom salen från en socialdemokratisk talare, som talade om vad det kostade att ha människor i arbete. Sug på formuleringen: kostnaden för arbete. Arbete kostar inte. Arbete skapar välstånd. Arbetslöshet däremot kostar, och de som får betala är de som har de minsta resurserna och som är allra mest utsatta. Fru talman! Det dystra facit av regeringens arbetsmarknadspolitik de gångna tre åren är alltså att jobben nu är färre än tidigare - färre än för ett år sedan, färre än i somras.