Riksdag
2007-05-09

Men valfrihet i allianstappning handlar inte om det utan om att jag som lidande ska gå runt i ett vårdvaruhus och avgöra vilka produkter som jag behöver och av vilket företag. Och Gud förbjude att jag skulle ha behov som innebär att omsorgerna måste samordnas mellan flera olika aktörer eller att det jag behöver inte finns med i avtalet. Kraven på patienten eller den lidandes eget ansvar drivs in absurdum. Föreställ dig att du en morgon vaknar med en förtärande psykisk smärta. Du tar till alla knep som kan ge lindring men till slut räcker inte din förmåga. Det som då krävs i en redan utsatt situation är att ringa till rätt instans och välja rätt. Och blir det fel är alliansens lösning att jag som ”kund” ska lösa det genom ett byte av vårdgivare – allt i valfrihetens namn. Men lidande saknar valfrihet. Jag väljer inte mitt lidande, och möjligheten att välja vård är inte förenat med den förtjusning det innebär att kunna välja en ny soffa.