Riksdag
1991-05-30

Herr talman! Som flera talare har sagt här, är det efter ett mycket långt utredningsarbete som riksdagen nu har att ta ställning till ett nytt förslag om psykiatrisk tvångslagstiftning, vilket har diskuterats före den här debatten, och en ny lagstiftning avseende behandling av psykiskt störda lagöverträdare. Utredningsarbetet har bedrivits under en tjugoårsperiod. Det har bedrivits av två stora statliga utredningar. Jag konstaterar att företrädare för de borgerliga partierna har krävt ytterligare en statlig utredning i dag. Då skulle vi få gå ytterligare tio år framåt i tiden innan vi fick tillfälle att modernisera lagstiftningen om vi skulle följa det förslaget. Det är inte så märkligt att utredningsarbetet har tagit lång tid. Frågan rymmer nämligen några av de absolut svåraste frågorna och avvägningarna inom kriminalpolitiken. Det gäller att finna en ordning som tillgodoser många krav och intressen samtidigt. Det är krav på rättvisa, likvärdig behandling, humanitet, samhällsskydd och en rad andra hänsyn. Den straffrättsliga regleringen av psykiskt störda lagöverträdare kan sägas fylla två syften.