Riksdag
1994-06-01

Sedan 1991 har sysselsättningen för de anställda i kommunerna sjunkit med 8 %. För första gången under detta sekel inträffar det att antalet anställda minskas. Det är ett klart trendbrott. Vad som är nödvändiga rationaliseringar och vad som gått ut över människors service och omvårdnadsbehov låter sig inte säkert sägas -- utom på en punkt: vi har i dag en vårdkris. Sjukvård och äldreomsorg måste fungera bättre i en välfärdsstat. Den nya kommunallagen, som vi i dag beslutar att revidera på några ganska perifera områden, innebar att den kommunala sektorn avreglerades till en del. Borgerligt styrda kommuner har med stor frenesi och glöd kastat sig in i nya styrmodeller, som skall likna privat företagande så mycket som möjligt. Kundvalssystem, skol-, barnomsorgs- och äldreomsorgspeng är företeelser på modet. Även om man når effektivitetsvinster på sina håll -- och det skall erkännas att den kommunala beslutsprocessen i vissa fall kan vara en seg historia -- så har man inte ökat den lokala demokratin. Snarare har möjligheterna till insyn och inflytande beskurits. Detta kommer Elvy Söderström att närmare belysa.