Riksdag
1991-12-12

Det bör också påpekas att biståndet har utsatts för många utredningar. Jag kan ta några exempel: översynen av det bilaterala utvecklingssamarbetets organisation 1984, översynen av de biståndspolitiska målen 1987, översyn av organisation och arbetsformer i det bilaterala biståndet 1990, översynen av effektivitetsfrågor i biståndet 1990, riksrevisionsverkets rapport ''Lär sig SIDA?'' 1986, studien av biståndsmyndigheternas arbetssätt 1988, osv. Det är klart att ur de utredningarna och undersökningarna har man dragit lärdom. Det är dock framför allt två påpekanden från revisorernas sida som jag ställer mig något frågande inför. Det ena rör biståndets storlek, det s.k. enprocentsmålet. Det andra är revisorernas resonemang kring ackumulerade reserver. Revisorerna anser sig ha påvisat en obalans mellan förmågan att avsätta 1 % av BNI till u-hjälp och svårigheterna att omvandla dessa medel till konkreta biståndsinsatser. Och denna obalans skulle i sin tur vara orsaken till att stora reservationer byggts upp främst inom det multilaterala biståndet.