Riksdag
1992-05-11

G7-gruppen, där de rikaste länderna är med. Det är den enda gruppering som tydligen kunde få något att hända, men det kom inget. Till slut gick de andra länderna nyligen med på en uppgörelse. Men ''det bidde en tumme'' -- de s.k. utvidgade Torontovillkoren. De nya villkoren räcker inte. Alla vet det, och ändå står vi där och stampar, medan tiden går. Det är ingen överdrift att hävda att skuldbördan dagligen orsakar mänskligt lidande och skördar offer. Om regeringen nu är överens om detta, vilka är då de konkreta avsikterna när det gäller att göra någonting? Om det sade inte finansministern något. Jag ställde också frågor om de multilaterala skulderna. Om Parisklubbsskulden i dag är den mest betungande, kan det mycket väl bli så att det i morgon är den multilaterala skulden, alltså den som härrör främst från Internationella valutafonden och Världsbanken, och som inte eller kan omförhandlas, som blir den mest svårhanterliga. Här ger finansministern standardsvaret och ingenting annat. Man säger att det skadar institutionerna att skriva av en sådan skuld, och det hjälper inte u-länderna i längden.