Riksdag
1991-05-28

Herr talman! Jag kan i mångt och mycket hålla med Bengt Lindqvist om behovet av medling och samarbetssamtal. Jag har själv varit tillskyndare av det när det gäller skilsmässor. Men dessa frågor ligger litet grand utanför detta. Jag tror att många av de kvinnor som har drabbats av nitiska socialarbetare när det handlar om dödliga hot kanske inte riktigt förstår vad vi talar om. Jag vill ta upp ett annat exempel. Det är det ekonomiska biståndet som Bengt Lindqvist talade om. En kvinna fick sitt barn bortrövat till Indien. Barnet vistades hos mannens familj. Mannen fortsatte att leva i Sverige. Men familjen i Indien accepterade att kvinnan besökte barnet, men hon hade inte några ekonomiska medel för detta. Hon fick inte heller ekonomisk hjälp till att besöka pojken. Förmodligen finns inte heller den här typen av frågor med i exempelsamlingar och liknande. Allt är ju ekonomiskt behovsprövat per person. Jag tror att man kan ta initiativ, därför att om en svensk domstol dömer att mamman skall ha vårdnaden, och det sedan sker ett brott. Då är ju hon ett brottsoffer. Därför menar jag att man kan ta ett initiativ. Jag hoppas att vi får se det.