Riksdag
2000-12-13

Aktivitetsgarantin kan vara en bra åtgärd om den används rätt, men handläggningsrutinerna kring åtgärden är otroligt krångliga. Ana Maria Narti har tydligt beskrivit det tidigare här i dag. Det blir ett varvlopp som medför mängder av papper. Bara ett ärende med samverkanspart och AF-pool ger ett dussintal blanketter. Om fel görs i ett sådant ärende blir det dubbelt så många blanketter att skicka, uppemot ett 25-tal. Då vill det till att förmedlare och andra håller ordning på allt. Ett annat exempel där förenklingen havererat är anställningsstöden, som växt i antal. I dag finns det fyra olika sådana anställningsstöd med varierande procentsatser, tidsomfattning samt krav för att omfattas av stödet. Det gör det inte speciellt lätt för handläggarna, och risken för att det blir fel är stor. Det här har jag nämnt som besvärande exempel på "förenklingen". Den har blivit komplicerad och ligger bakom blankettraseriet och regelverken som gett åtgärdsfrossa. De nya reglerna kom att gälla från den 1 januari i år, men förändringarna hann knappt komma i gång förrän regeringen på nytt föreslog ytterligare förändring vad gäller anställningsstödet, dvs.