Riksdag
2002-05-28

Fru talman! Det är riktigt, socialministern, att jag har ställt den här interpellationen ett flertal gånger, även innan socialministern kom till den här kammaren. Och det beror inte på att jag är tjatig - eller det kan man kanske också säga att jag är, men jag har inte fått det svar jag anser är nödvändigt för att bromsa den här väldigt skadliga utvecklingen. Här är jag helt enig med Riksföreningen Osteoporotiker, som också beklagar att inte mer har hänt under en ganska lång tid. Det är ju faktiskt så att WHO redan 1998 var ute och ville ha en global strategi för att sätta stopp för den här olyckliga utvecklingen. Av någon anledning är ju vi i Sverige, framför allt kvinnorna, särskilt utsatta. Varannan kvinna och var fjärde man kan riskera en osteoporosfraktur, eller benskörhetsfraktur. Vi har den högsta frekvensen av höftfrakturer i hela världen och den högsta frekvensen av kotfrakturer i Europa. Vi har bentäthetsmätt ganska många, men inte tillräckligt många som jag ser det.