Riksdag
2009-05-13

År 1999 föreslog Socialtjänstutredningen återigen att kommunerna skulle bli skyldiga att erbjuda stöd och avlastning, men Socialdemokraterna valde återigen att inte lagstifta trots att nästan 100 kommuner inte hade utvecklat några stödformer alls för anhöriga. I stället har man delat ut pengar i olika omgångar i förhoppningen att det skulle leda till förbättringar. Det gjorde det också på sina håll, men så fort pengarna tog slut tog också insatserna slut i många kommuner. Jag tycker att det är en nonchalant behandling av människor som på grund av kommunernas ovilja själva riskerar att drabbas av ohälsa. Det är därför med stor tillfredsställelse jag konstaterar att den anhörigproposition som alliansregeringen nu lägger fram inte bara ändrar ordet ”bör” till ”ska” utan också tydligt anger vad som ska känneteckna stödet till de personer som vårdar eller stöder närstående. Individualisering – för att den anhöriges behov är unika och ska utformas därefter. Flexibilitet – för att behov förändras över tid och att även stödet därför behöver förändras över tid. Kvalitet – för att all omsorg ska präglas av kvalitet i omhändertagande, kunskap och bemötande.