Hrvatski sabor
20121205

Dakle, temelj zakona odnsono samog probacijskog sistema osim one socijalne komponente u svakom slučaju formalno pravna komponenta a ona počiva na ugovoru. U ugovoru što osuđena osoba mora a što ne smije činiti što je naravno osnov nekakve korelacije u tom odnosu, a sve je naravno u interesu te osuđene osobe i prevencije njezinog ponovnog neprihvatljivog ponašanja. Tu se pojavljuje stručna osoba koja treba čovjeku da pomogne da se odupre brojnim štetnim iskušenjima te da se uspješno nosi sa svim životnim poteškoćama koje se u toj fazi resocijalizacije dešavaju. Bez ovakve pomoći mislimo da uvjetna se sloboda uglavnom svodi na pasivni policijski nadzor i da tako kažem sačekivanje potencijalnih recidivista tj. prekršitelja uvjetne osude. Taj svojevrsni cinizam koji se dešavao u praksi na način da se čeka iza krivine je ustvari rezultiralo da se ustroji jedan ovakav institut koji se zove probacija o kojem danas razgovaramo, a naravno da je on svoje prvo ishodište našao u SAD početkom prve polovine 19.stoljeća.