Riksdag
1995-11-24

Är Pierre Schori beredd att kraftigt ta avstånd från det mönster av repression som träder fram när det gäller människorättskämpar, oliktänkande och även på senare tid journalister som inte återfinns i den regeringsstyrda pressen? Är det Pierre Schoris uppfattning att allt förtryck av mänskliga rättigheter har någon relevans när det gäller att ge bistånd och att ha handelsförbindelser och kulturella förbindelser? Är det inte så att man måste klargöra för den kubanska regimen hur man ser på deras sätt att behandla människor? Vad är det för signaler vi ger till de människor som har sökt skydd i vårt land, när vi menar att de utan fara för förföljelse kan återvända till ett sådant Kuba? Var slutar trakasserier och var tar förföljelse vid? Är den marginalisering som innebär att det blir omöjligt få ett arbete acceptabel? Är hot, social isolering, utstötning, kollektiva avskydemonstrationer, konstant övervakning, ryktesspridning, husrazzior, psykisk och fysisk misshandel och anklagelser för att ha begått kriminella brott, fast man bara fredligt har velat utnyttja sina normala mänskliga rättigheter, nog för att man med rätta skall anse sig förföljd?