Riksdag
1995-06-14

Fru talman! Den som saknar möjligheten till egen försörjning är inte fri. I kompletteringspropositionen förutser Göran Persson att ungefär en halv miljon människor skall sakna arbete år 2000. Den tillväxtprognos som anges i kompletteringspropositionen och konvergensprogrammet är sannolikt överskattad men ändå för låg. Varför skall vi inte kunna växa på ett sådant sätt att vi återskapar trygghetskänslan och får fram de jobb som behövs? Det ena problemet som har berörts här i debatten är omfattningen av åtgärderna. Det andra och i dag kanske viktigare är inriktningen på åtgärderna. Seminariet i måndags visade just att det måste vara en rejäl och trovärdig omfattning samt korrekta åtgärder. Det går inte att varaktigt få ner arbetslösheten till rimliga nivåer med skattehöjningar på arbete och investeringar på det sätt som regeringen föreslår. Det går inte heller att långsiktigt ha kvar den stora andel som den offentliga sektorn tar av svensk ekonomi. Det ger den instabilitet som Göran Persson själv talade om. Avtalet på handelns område visar att vi också vad gäller avtalen håller på att återfalla till det gamla. Det är inte bara regeringens återgång utan också arbetsmarknadens. Det krävs reformeringar av arbetsmarknadens sätt att fungera för att bidra till att nya jobb skapas och att gamla inte slås ut. Den avgörande frågan är - tyvärr måste jag vara litet pessimist: Är den nuvarande regeringen beredd att ändra ekonomins struktur, så att vi kan växa ur massarbetslösheten? Om inte, dömer man hundratusentals människor till ofrihet.