Riksdag
1997-11-25

När inte regeringen lyckades fanns ytterligare en möjlighet, nämligen att Riksbanken i det läget skulle ha valt att utnyttja penningpolitiken för att strama åt. Men dåvarande ordförande i riksbanksfullmäktige, Erik Åsbrink, tog inte den möjligheten till vara. Han var också statssekreterare i Finansdepartementet. Detta ledde till att vi 1989, när spekulationsbubblan blåstes upp efter 1985 års avregleringar, fick en våldsam konsolidering av hushållens och företagens balansräkningar. Det privata sparandet som var minus 5 % av den samlade ekonomin 1990 ökade till plus 15 % 1993. Det innebär en våldsam försämring av inhemsk efterfrågan. Det innebär att 80-talets skuldbörda betalas av till priset av en mycket kraftigt ökande arbetslöshet och ett svällande budgetunderskott som den dåvarande borgerliga regering som jag tillhörde fick det tvivelaktiga nöjet att hantera - med bankkris och mycket annat. Jag tycker att det vore klädsamt om dagens regeringsledamöter, i likhet med Kjell-Olof Feldt, Klas Eklund och andra som var verksamma i Finansdepartementet under 80-talet, var beredda att ta sitt ansvar. Det påminner nästan om statsministerns syn på hur resorna skall bestämmas i Statsrådsberedningen.