Riksdag
2005-12-06

Fru talman! Trots denna animerade debatt om hundkurser och liknande måste jag ställa en fråga baserad på en liten fras där Gunilla Carlsson uttrycker sig genom att tala om en vanlig dag. Sedan flödade orden i all oändlighet med stora och generösa svep om folkbildningsvärlden. Nu är jag själv gammal folkbildare, så jag har ingenting emot det i princip. Men en vanlig dag har jag också erfarenheter av, precis som säkerligen Gunilla Carlsson har. Då läser jag på s. 80 om nedskärningarna till trossamfunden och inte minst till Sjukhuskyrkan. Där kan man minska anslagen med 518 000 kr. Det är en spottstyver egentligen. Det är lite pengar, men för den här verksamheten är det absolut inte lite pengar. Hur kan man motivera att man behåller samma nivå till hundkurserna men skär ned, visserligen blygsamma, 518 000 kr som går till människor som kanske är i nöd och som är i stort behov av en medmänniska? Där saknar jag lite grann av det engagemang som Gunilla Carlsson visade här alldeles nyss för folkbildningsfrågor. Man kanske kan raljera lite grann om ämnena, men jag vill inte göra det. Jag vill faktiskt vara lite seriös.