Poslanecká sněmovna
1997-06-11

Poslanec Josef Ullmann Vážený pane předsedající kolegyně a kolegové dovolte mi abych trochu osvětlil problém který zde ve svých tézích nastínil pan poslanec Štrait Kdybych je jen volně parafrázoval omlouvám se za to že je budu jen volně parafrázovat v podstatě sdělil že by se stát měl starat jen o ty památky které vlastní Takto zjednodušeně si vykládám postuláty Vzhledem k tomu že moje profese mě předurčila k tomu že se poněkud blíže dotýkám problematiky ochrany památek musím upozornit na jednu velmi zásadní nelogičnost tohoto názoru To že je některý objekt prohlášen za památkově chráněný není tak učiněno z vůle vlastníka je tak učiněno z vůle státu který reprezentuje v této představě společnost tedy z tzv veřejného zájmu Takto je to definováno Je samozřejmé že by měla být přijata zásada a obecný úzus že každý si své zájmy a jejich naplňování musí nějakým způsobem hradit Osobně v této věci nepovažuji za nějaké specifikum zda se jedná o památku církevní nebo o památku zcela jiného charakteru Je to obecný problém ochrany památek Jestliže něco je v zájmu veřejnosti uvedeno do stavu který má zvláštní režim a který obvykle znamená vyšší náklady na provoz tak si myslím že je poctivé aby se na tom veřejnost potažmo stát podílela Není dost dobře možné aby jedna strana přikázala režim který je finančně nákladný někomu jinému Kdybych přijat téze pana poslance Štraita a chtěl je uvést do logiky tak bychom museli říci že za památkově chráněné objekty mohou být prohlášeny pouze stavby které vlastní stát To je samozřejmě absurdní Ale bylo by to v logice věci Jestliže přijmeme tézi že za památkově chráněné objekty mohly být prohlášeny pouze objekty vlastněné státem pak se musíme nutně zabývat otázkou že se veřejnost na realizaci veřejného zájmu prostě musí podílet Myslím že to je v duchu naší ústavy a že opačný názor z ducha této ústavy vybočuje Děkuji vám