Narodna skupština
20101019

Postavlja se pitanje da li se ta neagilnost direktora zdravstvenih ustanova odnosi samo na jedan segment, pitanje uređivanja dopunskog rada ili je to jedna opšta neagilnost? Naravno, postavlja se i pitanje šta ostaje mladim lekarima koji su bez angažmana i koje su njihove mogućnosti? Umesto da su u prilici da se kroz rad i praksu usavršavaju, mnogi od njih će se uputiti u pravcu Slovenije, gde će se mučiti sa nostrifikacijom diplome, neki će ići u Nemačku itd. I pored same činjenice da postoji jedna vrsta hiperprodukcije medicinskih kadrova sa univerziteta, bojim se da ćemo se pre ili kasnije suočiti sa deficitom stručnjaka jer mladi neće imati mogućnosti da rade kako bi se dodatno usavršavali. Takođe, jedno od legitimnih pitanja koje se postavlja je da li će se ovim smanjiti liste čekanja i poboljšati kvalitet državnog zdravstva? Teoretski, pojedini lekari koji rade u državnoj ustanovi su u mogućnosti da kažu pacijentu da su liste čekanja predugačke, da on nema vremena da se posebno bavi njegovim slučajem i da ga zbog toga upućuje kod sebe samog u privatnu praksu.