Riksdag
1994-03-23

Jag vill hävda, att lika väl som det är vår självklara skyldighet att lära alla barn läsa är det vår skyldighet att ge alla barn möjlighet att uttrycka sig på alla de andra ''språken''. Men vi gör inte det, och därför består de kulturella klasskillnaderna. Kulturkonsumtionsmönstret är sig ganska likt över decennierna. Teater är fortfarande inte ett självklart inslag i skolan. Barns och ungdomars möjligheter att lyssna på musik är nästintill obegränsade, men fortfarande är det få som spelar själva. Konstmusik lyssnar endast en kulturell överklass på. Exemplen kan mångfaldigas. Starka intressen strävar nu efter att mönstra ut de kulturpolitiska mål som Vänstern vill stärka. Mer än tidigare måste därför riksdagen ägna uppmärksamhet åt att stärka de mål som betonar allas rätt och möjlighet att delta i skapande aktiviteter, som främjar kontakten mellan människor, ökar förståelsen över kulturgränser och skapar identitet genom att ta till vara och levandegöra kulturarvet. Vi kan inte vänta på Kulturutredningen och på vad den eventuellt kommer fram till innan vi tar ställning.