Riksdag
2002-12-17

Något har gått snett både i debatten och i regeringens problemanalys när all uppmärksamhet ges den del av livet då vi yrkesarbetar. Merparten av vår tid ägnar vi ju åt andra delar av livet. Var finns helhetssynen i dagens politik? Och var finns initiativkraften? I budgetpropositionen för 2003 passerar återigen de många utredningar och arbetsgrupper som har tillsatts sedan ohälsotalen började skena. Alla dessa grupper och utredningar görs till exempel på den egna handlingskraften. Men sanningen är en annan. Trots goda och genomarbetade förslag är regeringen ändå förvånansvärt passiv när det gäller åtgärder. Visst finns åtgärdsprogrammet med elva punkter, och även i många av dessa punkter återkommer utredningar och grupper. Trepartssamtalen om sjukfrånvaron har i dagarna blivit tvåpartssamtal. Frågan är hur mycket av verkliga partssamtal som det har handlat om. Har regeringen egentligen haft någon annan ambition än att flytta kostnaderna för sjukfrånvaron från statskassan till arbetsgivarna? Det är naturligtvis den enklaste lösningen att låta någon annan betala. Vi kristdemokrater vill göra en bredare analys av orsakerna till ohälsan än att ensidigt fokusera på arbetsplatsens miljö.