Riksdag
1996-11-22

Herr talman! Jag tror att skillnaden mellan målet om snabb fattigdomsavveckling och ett utgiftsmål för biståndet blir helt tydlig. Tvärtemot vad många har sagt här, är det så att biståndet till Afrika ökar - söder om Sahara, om vi skall vara noggranna. Det ökar dessutom ganska kraftigt mätt i förhållande till ländernas egna ekonomier. Det ligger på 20-25 %, om vi räknar bort två länder, Sydafrika och Nigeria. Vad vi har sett och ser är att vi på ett helt annat sätt måste se till att biståndet används för vad det skall användas för, nämligen just för att snabbt minska fattigdomen. Det får inte vara så att bistånd kommer att gynna eller stärka de utvecklingsfientliga krafterna, dem som hindrar utvecklingen. Därför kan vårt förslag om en särskild, snabb fattigdomsavvecklingsenhet i Afrika vara ett intressant sätt att gå förbi de strukturer som ökar fattigdomen. Bekymret med Afrika är att där ökar fattigdomen, medan den på åtskilliga andra håll minskar, i vissa delar kraftigt. Jag vill också erinra om Sydafrikas mål att inte skaffa ett stort biståndsberoende. De ansåg att 0,5 % av BNP var ett lämpligt tak för att ta emot bistånd till sin statsmakt, därför att utvecklingen måste i allt väsentligt ske på de egna villkoren.