Riksdag
1993-03-23

Fru talman! Jag har den bestämda övertygelsen att det bästa sättet som Sverige kan försöka att verka för fred och försoning i Somalia på är via FNsystemet. Det är trots allt inom ramen för nästa fas av operationen, UNOSOM II, under ledning av FN:s säkerhetsråd, som man måste försöka nå målen att avväpna de grupper som har vapen och att försöka hindra tillförsel av vapen. Sedan måste man få till stånd en försoningsprocess. En mer direkt bilateral medverkan från svensk sida sker i de fredsdiskussioner som äger rum mellan parterna. Liv- och fredsinstitutet i Uppsala gör en mycket värdefull insats, som även uppskattas internationellt. Jag ser kanske inte direkt svenska isolerade åtgärder som ett sätt att komma åt vapensmuggling till Somalia. Vi vet att vissa beslag har gjorts, bl.a. beslagtogs ett fartyg som var på väg från Serbien. Vissa åtgärder lyckas man ändå genomföra. Sverige verkar däremot inom ramen för vår ickespridningspolitik, dvs. vi verkar för att över huvud taget få en större transparens när det gäller krigsmateriel. Vi har varit mycket aktiva för att få till stånd FN:s register över krigsmaterielen. Sverige lämnar upplysningar vad gäller vår egen export. Vi verkar även inom ramen för ESK i Wien för att där få en regim som ökar insynen i krigsmaterielhandeln. Men detta är initiativ som vi tar för att över huvud taget försöka verka för ickespridning vad gäller krigsmateriel.