Hrvatski sabor
20131119

Istina je da bi naknade kojima se pomaže osobama sa invaliditetom u društvu trebale biti neovisne o imovinskom cenzusu, da bi se postiglo izjednačavanje osoba sa invaliditetom i ostalih građana što u stvari i jest intencija socijalne skrbi ali je to nemoguće kroz propise kojima se cilj ostvaruje kroz sada djelomično suzbijanje siromaštva. Sam invaliditet po sebi ne bi trebao biti osnova za stjecanje prava nego potrebe koje proizlaze iz invaliditeta, no to sve ne smije biti vezano uz koncept suzbijanja siromaštva nego bi svi morali poći od toga da nisu siromašni i da su jednaki sa drugima i to ne po novčanoj vrijednosti nego po kvaliteti društvenog života, a to se ne rješava samo novčanim naknadama u sustavu socijalne skrbi nego i razvojem ukupne socijalne politike.