Riksdag
2014-01-14

Fru talman! Sedan delbetänkandena om vattenkraftsverksamheten färdigställdes i slutet av förra året har det förts en oerhörd debatt och diskussion om dessa frågor i alla former i alla medier. De väcker känslor; det inser man. Just den här frågan, som handlar om 4 kap. 6 § tredje stycket miljöbalken, är däremot en mycket liten del av utredningsförslaget och kan mycket väl lösas vid sidan om. Frågan om skrivningarna i miljöbalkens 4 kap., som ett enigt civilutskott ville se över, hänger som ett svart moln över våra lagskyddade älvar. Ska regeringen koppla ihop denna fråga med det delbetänkande som levereras senare kommer inte frågan att lösas under det här året, och vi vet inte när den kommer att lösas över huvud taget. Mot bakgrund av det relativt begränsade antalet tillståndsansökningar sedan 1999 anser varken utredaren eller Lena Ek att det finns fog för att ändra lagen. Men som vi har hört Jan Lindholm säga är detta fel utgångspunkt. Samma formuleringar som nu finns i 4 kap. 6 § har funnits i tidigare lagstiftning ända sedan 1977. De processer som drivits under den tidsperioden och kostnaderna för dessa har inneburit en ansenlig belastning på rättsapparaten. Det är slöseri med skattepengar, som Jan Lindholm sade. Frågan vi måste ställa oss är: Vem är regeln bra för? Detta skulle jag hemskt gärna vilja ha besked av ministern om.