Folketing
2009-04-15

Jeg kan forstå, at det er vigtigt for regeringens sygedagpengepolitik, at der er en kant, en bagkant, som folk kan falde ud over. Det er ikke vigtigt at blive rask; det er regeringen fuldstændig, komplet ligeglad med. Det, det må dreje sig om, er, at der er 4.000-5.000 mennesker, der er i den her situation, og som ikke er blevet afklaret i forhold til de regler, som ministeren gerne vil have. Der er det sådan, at man populært sagt falder ned mellem to stole. Der er nogle situationer, hvor folk ikke kan få kontanthjælp på grund af ægtefælleforsørgelse. Og lægen siger stadig væk, at de er for syge til at kunne gå på arbejde - der er i øvrigt heller ingen arbejdsgiver, der vil have dem - så de er stadig væk sygemeldte. Hvad skal de gøre i den situation? Nu siger ministeren, det er vigtigt, at der er en kant, at der er en afgrund, de kan falde ud over. Det synes jeg bare ikke er tilstrækkeligt. Det var derfor, jeg spurgte, om det er et velfærdssamfund værdigt, at man fratager dem forsørgelsen. For kontanthjælpen - det står jo i grundloven - er den sidste forsørgelse, man kan få. Den er der heller ikke mulighed for at få for mange mennesker.