Riksdag
2004-02-18

Kyrkogårdsvaktmästare och kyrkogårdsarbetare får utbildning i att bemöta företrädare för olika religioner, och de blir ofta, enligt min erfarenhet, någon att tala med när anhöriga besöker graven. Jag ser framför mig den mångkulturella och mångreligiösa kyrkogården. Där har vi buddhisternas kvarter, där släkten ibland firar högtider med den döde. Genom en måltid binds generationerna samman. Jag ser muslimernas gravplatser orienterade mot Mecka. Jag ser minneslunden, kistgravarna och urngravarna där kristna, tvivlare och ateister är begravda, med träden, gräsmattorna, bänkarna och vattenfontänerna. Jag tycker att allt smälter samman i en respekt för varje enskild individ. För den som inte skulle vilja begravas finns det möjlighet att få tillstånd att få askan spridd från en båt eller till och med från ett flygplan. Herr talman! Vilken huvudman skulle kunna sköta begravningsplatserna bättre än Svenska kyrkan? Kan man tänka sig små minikyrkogårdar här och där? Och vem ska sköta dem? Jag vågar påstå att skulle det bli så skulle inte begravningsavgiften ha den blygsamma nivå som den har i dag.