Riksdag
2000-05-25

På fritiden följde han sin morbror på en byggarbetsplats. Problemet för Anders var att han bodde två mil från sin gymnasieskola, och det blev många resor till de korta tillfällen när han hade lärarledd undervisning i engelska. Kommunen hade inte resurser att ge Anders meningsfull sysselsättning resten av tiden, och Anders tröttnade. Hellre var han hela tiden på byggarbetsplatsen. En fråga som jag som politiker, nu riksdagsledamot, mycket brottats med är varför gymnasieskolan inte direkt kan erbjuda elever som så önskar en lärlingsutbildning. Som läget nu är tar vi ifrån vissa ungdomar hela år av den mest effektiva tiden för inlärning och utveckling. Anders kom aldrig in i gymnasieskolan. Han gick kvar, och när morbrodern hastigt avled var Anders 20 år. Kommunens ansvar hade upphört. Hoppet för Anders är nu vuxenutbildningen. Vi måste väl ändå gemensamt konstatera att skolan är till för eleven och att eleven inte är till för ett system som vi envist biter oss fast vid.