Riksdag
1996-04-16

Fru talman! Återigen: Det handlar om hur man ser på förhandlingar och om huruvida man tror att man i en förhandling med bibehållet anseende kan driva ståndpunkter som enbart är till gagn för en själv och inte sedan vara beredd på att det kommer förslag från andra som vill driva ståndpunkter som är förknippade med den man själv har intagit. Det är en bedömningsfråga. Vi har självklart ingenting emot att vi skärper koldioxidbeskattningen. Vi ligger ju längst fram där och tar på oss en utomordentligt stor nationell uppgift i sammanhanget. Vore det så enkelt som Bo Könberg säger skulle vi självklart snabbt inta den ståndpunkten, men vi har noga vägt av det här, och tills vi är övertygade om att den risk inte föreligger som jag förut pekade på håller vi fast vid ståndpunkten. Skulle man kunna uppnå det lyckorike som Bo Könberg pekar på, där man får allt och inte riskerar något, då är det klart att det är en annan situation, men vi gör en kanske något mer realistisk bedömning av förhandlingsläget.