Hrvatski sabor
20161207

uspostavit će se primjereni broj javno dostupnih mjesta za punjenje električnom energijom itd., a ne odgovara se na pitanje tko će ih postaviti, koji je to primjereni broj, tko će to financirati, koji su financijski modeli, tko će to platiti i zapravo se postavlja temeljno pitanje koja je svrha onda ovog zakona ukoliko je on toliko neodređen. Takve formulacije se protežu i kroz članke 6., 7., i 8. donose se minimalni tehnički uvjeti koji su prepisani iz direktive što je dobro. I ono što je zanimljivo u članku 6. stavku 10. je sljedeće: cijene koje naplaćuju operatori iz stavka 7. ovog članka moraju biti opravdane, lako i jasno usporedive, pregledane i ne diskriminirajuće. I to je sjajno isto tako prepisano iz direktive, ali direktiva daje okvir. Ali Hrvatska i ovaj prijedlog zakona je trebao sadržavati detaljnije provedbene odredbe. Dakle trebao je ovaj prijedlog zakona odgovoriti na pitanje, što znači opravdano i ne diskriminirajuće. Da li će se donijeti neka metodologija za određivanje cijena? Tko će to kontrolirati i hoće li uopće i kako će se ova odredba u praksi provoditi?