Riksdag
1994-03-02

Men det har visat sig att kommunerna kan sköta dem på ett mycket förtjänstfullt sätt. Anita Persson nämnde några remissinstanser som var emot förslaget. Jag kan nämna något som hon inte sade, nämligen att av 65 remissinstanser var det bara 9 som hade något att invända mot förslaget. Bland dem som tillstyrkte förslaget var Kommunförbundet och Socialstyrelsen, vilket bör väga ganska tungt i sammanhanget. En instans som var emot förslaget var Kriminalvårdssstyrelsen. Där pekade man på att man under den senare tiden hade sett att kommunerna i vissa fall inte alls ansökte om LVMvård beroende på den ekonomiska situationen. Detta visar att det är något som sker redan med de förhållanden som råder i dag. Det har alltså väldigt litet med ansvarsfördelningen att göra. Det är inget att sticka under stol med, och det vet ju alla vi som har sysslat med socialtjänstfrågor, att i dåliga tider när kommunerna har sämre ekonomi tillhör inte missbruksfrågor och liknande de mest högprioriterade frågorna. Men här är det framför allt viktigt att hävda rättssäkerheten, vilket både Anita Persson och Berith Eriksson gjorde.