Riksdag
2003-05-07

Ökade satsningar på barn med särskilda behov betecknas i dag regelmässigt som kostnader och problem. Barnen ses inte som människor som har särskilt goda möjligheter att utvecklas, bara betingelserna är de rätta. Det är ett stort problem. Det här ställer krav på ökat föräldraansvar. Men sist och slutligen är det upp till varje ung människa hur man förvaltar skoltiden och därmed vad man lär sig. Ingen kan mot sin vilja tvingas på kunskap. Ingen kan bli mer klok än vad han eller hon själv önskar. Poängen är att så många fler svenska barn i dag skulle kunna lära sig så mycket mer och klara skolans kunskapsmål - om de bara gavs chansen och de rätta stödinsatserna i skolan. För att allt det jag har pratat om ska kunna åstadkommas måste skolans styrsystem ändras, inte minst vad gäller lagar och regler. Skolpolitiken är inte barnoch kunskapsfokuserad i dag. Den är genombyråkratiserad, toppstyrd och alldeles för uppgiven. Tror landets skolpolitiker längre att alla barn kan nå kunskapsmålen? Om de betvivlar detta, varför finns målen om inte alla ges förutsättningarna att nå dem?