Riksdag
2001-06-12

Ett helt ton kvicksilver distribueras alltså på detta ganska vårdslösa sätt varje år i vårt land och sätts in i munnen på medborgarna. Först när amalgamet blivit avfall gäller ett annat regelverk. Det amalgam som blir över vid behandlingen och alltså inte får plats i tanden på patienten blir miljöfarligt avfall. Då gäller plötsligt miljölagstiftningen. I en broschyr från Miljöförvaltningen i Stockholm kan man läsa följande: Hämtning, transport och överlämnande till avfallshanteringsbolaget får endast ske av en transportör som har fått Länsstyrelsens tillstånd att transportera farligt avfall. Eget eller andras kvicksilverhaltiga avfall får således inte transporteras utan tillstånd av länsstyrelsen. Hur förklarar miljöministern och Carina Ohlsson detta för medborgarna och för oss här i kammaren? Kvicksilver som transporteras till en tandläkarmottagning hanteras som vilken vara som helst, medan kvicksilver som transporteras därifrån bara får hanteras av godkända transportörer. Var finns logiken i detta? Lika ologisk blir tillämpningen av exportförbudet. Allt överblivet kvicksilver omfattas av förbudet och lagras i landet för framtida bergförvar.