Folketing
2003-12-03

Vi har jo allerede været inde på selve sagens substans, og der er jo slet ikke noget at være i tvivl om. Jeg vil sige, at jeg kan næsten unde kirkeministeren at modtage støtte fra hr. Keld Albrechtsen, og det siger jo meget om sagens substans. Men dens egentlige substans er jo, at det er lykkedes et autonomt propagandabureau, en propagandacentral, eller hvad man nu skal kalde det, at tilsværte en hæderlig magister i filosofi, der havde fået den stilling at være pressetalsmand for kirkeministeren. Kirkeministeren havde lært ham at kende som et virkelig lødigt menneske - det var naturligvis også derfor, hun ansatte ham - og jeg har også kendt ham i over 20 år. Han er en højt begavet, lødig, selvstændigt tænkende person, der netop har haft format og mod til at turde sige kritiske ting i den offentlige debat her i landet. Han er efter min mening en højst fortjent medarbejder, og derfor må jeg altså sige, at det kan kun forbløffe en, at han falder så let. Det er jo et moralsk spørgsmål, så selv om jeg har været inde på lidt af det samme tidligere, synes jeg, jeg vil spørge ministeren: Finder ministeren ikke, at i den situation har man en moralsk forpligtelse til at stå last og brast med en sådan medarbejder, som man selv har ansat, selv har kendt fra begyndelsen og overhovedet intet som helst har at indvende imod?