Hrvatski sabor
20090130

Navodio sam te zakone, instituta Zakona o radu naprosto zato što je donesen upravo u mom mandatu. I htio sam reći, ako bi tko imao kakvih autorskih taština ili razloga da ga brani, to bih mogao biti ja. No, međutim, hoću reći život ide dalje. Život ide dalje. Kolegice su točno pobrojale u obrazloženju, u uvodnom dijelu zakona su obrazložile što to sa ovim institutima nije dovoljno dobro. Pa i taj podatak da nisu svi radnici u režimu kolektivnih ugovora, što mi nismo, da se zlostavlja i one koji imaju manje od 20, kod zaposlenika manje od 20. To su dobre primjedbe. To su dobre primjedbe da je netko upozorio u vrijeme dok smo donosili Zakon o radu, pa vjerojatno bi to ugradili. Nije riječ o tome da jednom zapisano za svagda treba braniti kao potpuno nepromjenjivo. A što se tiče okružja, znate to bi otvorilo sada veliku priču. Institut rada na određeno vrijeme oduvijek postoji. Mi smo ga upravo u Zakonu o radu ograničili, istina na nešto duže razdoblje. Prioriteti se mijenjaju. Tih godina 500 tisuća nezaposlenih ljudi nas je dočekalo, zemlja u recesiji. Najvažnija zadaća je bila uspostaviti veću zaštitu autsajdera, onih koji se nalaze izvan svijeta rada. Tu smo bili fokusirali, tu smo bili fokusirali kako ljude dobiti da rade bilo kako, pa i na određeno vrijeme, zašto ne. Ali smo, nemojte zaboraviti, osigurali za te ljude status kao da rade na neodređeno vrijeme, dakle i staž im je išao, i zdravstveno osiguranje. To je prava istina.