Hrvatski sabor
20090728

Kolegice i kolege, rekao bih da možda, koliko ja pamtim, u Hrvatskom saboru nismo imali tužniji zakon od ovoga o kojem danas raspravljamo. Namjerno upotrebljavam jedan emotivni izraz, jer mislim da oni koji nas gledaju, koji nas prate i slušaju što ćemo mi ovdje izgovoriti povodom ovoga zakona, nisu lišeni emocija, najvjerojatnije ljutnje, bijesa, zgražanja. I ono što mene malo čudi, očekivao sam da će svi u ovom Saboru, bez obzira na svoje stranačko opredjeljenje, sa stanovitom nelagodom, ako već ne mogu napast ovaj zakon, da će ga manje strasno branit. Ovaj tužni zakon je u isto vrijeme i zakon istine i mislim da nema nikakve potrebe da govorimo u rukavicama ili da skrivamo tu istinu. Ona je znana, nju osjećaju oni koji nemaju veze sa ekonomijom, koji nisu završili fakultete, ali koji svakoga dana moraju prehranjivat svoje obitelji. Zavući ruku, zavući šapu debele, masne, premasne države, u džepove umirovljenika i radnika koji imaju 3000 kuna i pri tome tvrditi da se oporezuju oni koji imaju je vrhunski cinizam.