Riksdag
2011-04-26

Många remissvar inför den nya lagen påtalar just det som föräldrar runt om i landet nu upptäcker, att dessa barn kommer att hamna i ett ingenmansland och att ingen verkar ta ansvar för det. Jag måste därför fråga ministern varför det inte blir några övergångsregler. Varför ska allting gå så förtvivlat fort? Är det inte viktigare att vi tar hand om våra barn och ungdomar och ger dem de bästa möjliga chanserna i livet än att vi rusar på som skenande tåg och därmed tappar bort några barn på vägen? Sedan jag skrev interpellationen har jag haft kontakt med många förtvivlade föräldrar runt om i Sverige. Många har ringt, och jag tänkte därför dela med mig av ytterligare en mammas berättelse. Det är Kristin i Essunga som har en son som är 16 ½ år. Från andra till åttonde klass gick han i särskola, och från och med åttonde klass fick han en klasstillhörighet i en så kallad vanlig klass. Där har han utvecklats bra, och det är jättebra.