Riksdag
1992-06-10

När det påstods -- det kan jag, herr talman, inte låta bli att nämna -- för några dagar eller kanske för någon vecka sedan att man enbart skulle spara 1,7 miljarder kronor på karensdagarna, hördes det från flera håll kommentarer om att det var en futtig besparing. Det finns nog anledning att fråga sig hur förblindad man får vara vid handhavandet av rikets affärer. 1 700 milj.kr. presenteras som en bagatell. Hur skall man någonsin få styrning på landets ekonomi med så vårdslösa bedömningar? I själva verket kan vi räkna med att besparingseffekten blir 5 à 6 miljarder kronor. Man kan naturligtvis alltid hävda att det finns andra, klokare sätt att spara på. Men låt oss då få dem presenterade! Att kritisera alla förslag utan att komma med alternativ är inte särskilt kreativt. Jag skulle vilja säga att det är otillständigt, ja, helt enkelt ett sätt att smita. Det finns också en annan grupp, herr talman, som smiter, men på ett helt annat sätt. Jag tänker på den grova ekonomiska brottsligheten.