Riksdag
2013-05-31

Det vi sett är inget vi i Sverige är vana vid, även om det skett tidigare. Min första känsla är empati med de människor som vaknat till chocken av att se sin bil utbränd eller den egna butiken sönderslagen. Den andra känslan är upprördhet. Upprördhet över att människor förstör för sina medmänniskor, men också upprördhet över deras försvarare som tycker att allt är det offentligas fel. Det är viktigt att vi, samtidigt som vi frågar oss vad som är orsakerna, är helt tydliga med att människor har ansvar för sina gärningar. Hur frustrerad man än må vara har man alltid ansvar för sina egna handlingar. Dessutom måste jag vara tydlig med en sak. Vad frustrationen beror på har inte framgått, och bilden framgår inte tydligare för att fler bilar bränns. Det finns konstruktivare sätt att uttrycka sin mening på. Om personer inte upplever att denna möjlighet finns måste vi självklart ta det på allvar, men bilbränder gör inte dessa röster tydligare, snarare tvärtom. Det diskuteras nu vad som är anledningen till det vi sett.