Riksdag
1999-11-26

Är det en omöjlighet för oss att använda något annat än minskade biståndsmedel som bestraffning av ett land som rustar upp och som faktiskt äventyrar säkerheten i hela världen? Är det så att följdleveranserna är viktigare än att markera Sveriges hårda inställning till kärnvapenupprustningen och till det pågående kriget mellan Indien och Pakistan? Eller är det kanske så att vi i dag ser en harmonisering till regler som är mer vanliga ute i Europa, nämligen regler som är ganska långt ifrån den svenska restriktiva hållningen? Är det kanske så att vi ser en början på det som kommer att bli resultatet av det pågående sexnationsarbetet om gemensamma regler för försvarsmaterielindustrin? Är det kanske så att vi inte ska förvänta oss en skärpning utan en uppmjukning av de regler som finns om både vapenexport och följdleveranser? Jag tycker att det är rimligt att ifrågasätta följdleveranserna också av det skälet att det inte offentligt har redovisats ett enda argument för att detta skulle vara en följd av det avtal som en gång slöts.