Riksdag
1990-12-05

Praxis har varit alldeles för stelbent, och man har haft en schabloniserad tillämpning som varit nästan lika i alla fall och som utgått från att alla familjer är likadana. Man har nästan aldrig uteslutit umgängesrätten, och inte ens vid sexuella övergrepp mot barnen har pappan, vilket borde vara självklart, förlorat sin umgängesrätt. Det finns därför, precis som justitieministern säger, behov av nya signaler för att få en annorlunda och mer nyanserad praxis. Lagstiftarens grundläggande tanke är att barnets bästa entydigt -- jag vill betona detta -- skall stå i centrum. Men detta hade framgått mycket tydligare med folkpartiets förslag till lagtext i föräldrabalken 6:15, där vi vill att umgängesrätten skall tillgodoses efter vad som är bäst för barnet -inte som i dag och som propositionen förordar: ''så långt som möjligt''. Detta är ett alldeles för neutralt, könlöst och okänsligt uttryck för att det skall tillgodose barnets bästa. Dessutom borde begreppet preciseras i lagen. Enligt folkpartiet bör umgängesrätten bestämmas ''med utgångspunkt från barnets ålder och mognadsgrad, känslomässig anknytning mellan barnet och umgängesrättshavaren, barnets egen inställning samt föräldrarnas inbördes förhållanden''.