Riksdag
2010-05-26

Den känslomässiga biten skärs av i jakten på att alla andra delar i pusslet ska passa. Allt detta har en mängd förklaringar, och det är inget man löser med ett penndrag. Men en bra devis att jobba efter är: Det viktigaste först. Det kan tyckas självklart att vi ser ansvaret för våra barn som det viktigaste. Så är det säkert i tanken, men när vardagen kommer går en mängd andra saker före. Reaktionen på hur våra barn mår eller vad de gör försvinner i bruset av vardagsstressen. Om vi nu konstaterar att det är ett problem att ungdomar är överrepresenterade i brottsstatistiken har vi en skyldighet att försöka göra det som vi som politiker kan för att råda bot på det. Vi ska inte lägga oss i uppfostran, vem av föräldrarna som är hemma när eller hur prioriteringar ser ut inom familjen. Fru talman! Mycket görs redan. Arbete med ungdomsbrottsligheten bedrivs genom insatser i skola och socialtjänst. Det är bra och viktigt, men vi behöver fler verktyg. Det räcker inte med enbart förebyggande åtgärder.