Hrvatski sabor
20051206

Ono na što bi posebno trebalo upozoriti, dakle, da je uz tih 10% našeg stanovništva itekako tangirano i njihovi članovi obitelji. Nažalost, možemo konstatirati da umjesto da država preuzme veći dio obaveze, pogotovo one materijalne prema tim osobama, to sve više pada na temelje, na pleća njihovih obitelji. I što se tiče obaveza i što se tiče troškova. Kao jedan od primjera mogu navesti, dakle, i novi Zakon o zdravstvenom osiguranju koji je uvelike otežao tretman invalidne djece u toplicama. Naime, po prijašnjem zakonu je bilo moguće povrat sredstava za putne troškove ukoliko to mjesto za tretman nije udaljeno više od 50 kilometara. Novim Zakonom o zdravstvenom osiguranju ta granica je pomaknuta na 100 kilometara tako da mnogi roditelji invalidne djece koji su odlazili na rehabilitaciju, primjer je evo i Međimurska županija gdje je mnogo roditelja hodalo na rehabilitaciju u Varaždinske toplice moraju sada plaćati putne troškove u Varaždinske toplice, što je više od 50 kilometara, a do sad to nisu morali raditi. To je veliki trošak na njih, trošak koji do sada nisu imali.