Riksdag
1991-05-29

Herr talman! Jag tror, Leif Marklund, att de flesta människor har en känsla för och en klar uppfattning om vad som är fackföreningarnas centrala uppgift. Det är att sköta relationerna mellan arbetsgivare och arbetstagare. Där krävs solidaritet, det är allmänt accepterat. Vid sidan om denna verksamhet kan fackföreningarna naturligtvis såsom fria föreningar syssla med andra saker, om medlemmarna så önskar. Då kan de t.ex. i medlemmarnas tjänst anskaffa sakförsäkringar, men detta kan inte betraktas som deras centrala verksamhet. Om en fackförening på en ort kan få en rabatt på bensin från en viss firma, är det sannolikt att många medlemmar är intresserade av att få denna rabatt. Men att alla skulle tvingas att handla bensin från samma bensinbolag vore enligt min uppfattning en orimlighet. Påståendet att om man skulle ha individuell anslutning så skulle de kollektiva försäkringarna plötsligt upphöra verkar helt orimligt. Jag vet att i det fackförbund som jag har tillhört hade man kollektiva s.k. grupplivförsäkringar med individuell anslutning. Där hade man god anslutning, trots att det byggde på att varje individ skulle tala om ifall vederbörande ville vara med om en grupplivförsäkring eller inte. Tron att denna möjligheten på något vis skulle dö ut om vi införde det som de flesta tycker är rimligt, nämligen att var och en själv skall få ta ställning till vilka försäkringar man tecknar, har jag svårt att förstå. Å andra sidan har jag också svårt att acceptera en lagstiftning som reglerar vad fackföreningarna får syssla med vid sidan av sin centrala verksamhet.