Riksdag
1999-11-24

De vill att sekretessen ska utformas så att sekretess råder för enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående skulle lida men eller skada om uppgiften röjs. Det innebär ett svagare skydd för den enskilde än den lösning som regeringen föreslår och som utskottet också ställer sig bakom. Denna innebär att sekretess ska råda för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller honom närstående lider skada eller men. Det är alltså ett starkare skydd än vad reservanterna förordar. Givetvis är det lätt att i förstone anse att det är bra med så lite sekretess som möjligt. Majoritetens uppfattning är emellertid att den av Torstensson och Bargholtz förordade lösningen på sekretessfrågan direkt skulle motverka sitt syfte. Man kan säga att det bästa skulle bli det godas fiende. Vem vill under straffansvar vittna om personligt känsliga förhållanden inför kommissionen när det finns risk att sekretesskyddet är för svagt?