Riksdag
1995-04-26

Herr talman! Marianne Andersson sade tidigare att man i Uppsala har så mycket att göra med att hjälpa patienter att man inte hunnit publicera sig. Eftersom jag är kliniker själv är jag den siste att ringakta den kliniska erfarenheten och dess betydelse. Men man får ändå inte låta tanken leda vill på det här området. Om vi inte bedriver reproducerbar forskning vet vi faktiskt inte om vi hjälper patienterna. Då arbetar man i blindo, tror sig hjälpa utan att ha belägg för att man gör det. Det är inte acceptabelt, menar jag. Har vi vid ett akademiskt centrum avdelat personer för forskning inom ett mycket svårgripbart område - där det finns bristande resurser, som framhålls här - kan vi inte säga att vi från början är så övertygade om att vi hjälper patienter med det vi gör att vi inte bryr oss om att lägga upp en forskning som är reproducerbar och som kan publiceras. Det kan vi inte göra. Det kravet måste vi ha.