Narodna skupština
20030220

Preko toga su građani Srbije putem svoje skupštine apsolutno obavezali Vladu, koja god da je, da mora i te kako da vodi računa da koncesija garantuje racionalno korišćenje prirodnog bogatstva, da znači tehnološko unapređenje, da štiti i unapređuje životnu sredinu. Još kada se uzme ono što piše u članu 2, a nema članova da detaljno govore o minimalnim odredbama koje ugovor između koncedenta i koncesionara mora da ima. Potpuno je prepušteno na slobodnu volju zastupniku, odnosno Vladi i koncesionaru da pišu sami ugovor. I onda, dolazimo u poziciju da zaista zaključimo da je član 2. nepotreban. On je deklarativan. Jednostavno, on pokušava da nas predstavi lepim, poštenim, a zašto to da činimo ako već takvi jesmo.