Hrvatski sabor
20051116

Nije mi jasno samo zašto to nije univerzalni princip, zašto su suci u ovom stegovnom postupku u drugačijom poziciji nego hrvatski građani? Sudac donese odluku i tu odluku građanin dobije nakon mjesec, dva, tri, godinu, dvije, tri i od tuda ovi milijuni, odnosno stotine tisuća postupaka koji dobrim dijelom su u zakašnjenju i zbog otpreme. Ako se ovakav rok kratki, pošten i dobar može primijeniti na suce, zašto se ne bi mogao primijeniti i za sve drugo? U članku 16. kojim se mijenja članak 31. u zadnjem retku stavka 2. govori se da će sudac biti privremeno udaljen sa dužnosti onog časa kad ovlašteni predlagatelj to zahtijeva. Dakle, čim ovlašteni predlagatelj zahtijeva sudac se udaljava sa mjesta. Mislim da bi ingerencija predsjednika suda tu trebala, da bi predsjednik suda zapravo tu trebao imati ingerencije da i sam donese odluku da li je ovlašteni predlagatelj barem okvirno u pravu ili ne. U članku 17. mijenja se članak 31.