Poslanecká sněmovna
2010-02-26

Poslanec Petr Nečas Děkuji Systém nemocenského pojištění tedy nebude obecně zajišťovat plnění poskytované formou náhrady mzdy ani finančně ale ani formou vrchnostenského dozoru to znamená kontrolu správnosti postupu zaměstnavatelů rozhodování ve sporných případech apod či záruky např v případě insolvence zaměstnavatele Vzhledem k tomu že zabezpečení po prvních 14 dnů dočasné pracovní neschopnosti budou zajišťovat soukromé subjekty nebo zajišťují tedy zaměstnavatelé zcela ze svých prostředků je datum nového systému možností kdy by tedy mělo být sníženo toto pojistné na nemocenské což také bylo učiněno Co se týče dámy a pánové snížení pojistného a náhrady mzdy obecně tak tady je nezbytné poukázat že vzhledem k tomu že po prvních 14 dnů dočasné pracovní neschopnosti je podle zákoníku práce poskytována náhrada mzdy nebo platu a karenční doba je přesunuta do oblasti pracovněprávní budou mít ze zavedení karenční doby finanční prospěch i zaměstnavatelé neboť snížení pojistného na sociální zabezpečení placeného zaměstnavateli ke kterému došlo od 1 ledna 2009 bylo kalkulováno s ohledem na to že zaměstnavatelé budou platit náhradu mzdy při dočasné pracovní neschopnosti již od prvého pracovního dne přičemž v souvislosti se zavedením karenční doby se jim pojistné na sociální zabezpečení nezvýší Naproti tomu kompenzace provedená zaměstnanci snížením pojistného placeného jednomu systému za to že od jiného nezávislého subjektu obdrží nižší zabezpečení v nemoci může mít jak již bylo uvedeno výše z hlediska systémového rozměr spíše psychologický může však otevřít otázku která nebyla při přijímání nového systému položena a sice proč v situaci kdy se značná část zabezpečení v nemoci ocitla zcela mimo dosah systému nemocenského pojištění podle údajů v důvodové zprávě k zákonu o nemocenském pojištění bylo do 14 dnů ukončeno přes 60 případů pracovní neschopnosti nebylo adekvátně sníženo pojistné placené zaměstnanci tj proč dostávají za stejně peněz muziku od jiného Jinými slovy je to opět další důvod který opravňuje k tomu že bylo velmi razantně sníženo sociální pojištění placené zaměstnancem a to tak že ponechá v kapsách daňových poplatníků téměř 16 mld korun ročně Dámy a pánové já jsem tady mluvil o vlivu zavedení karenční doby na vývoj jednotlivých parametrů nemocenského pojištění Chtěl bych tady ještě upřít pozornost k tomu že má jistý vliv velmi silný vliv začátek uznání pracovní neschopnosti na počátečním dnu pracovní neschopnosti a samozřejmě také na výši celkového příjmu pojištěnce Podle údajů statistiky bylo rozložení počtu případů pracovní neschopnosti podle dne začátku následující V pondělí 33 Myslím si že to je velmi signifikantní Pondělí jedna třetina všech pracovních neschopností počíná Úterý 20 středa 17 čtvrtek 14 pátek 12 sobota již jenom 3 a neděle 2 Pak přichází půlnoc mezi nedělí a pondělím a počet pracovních neschopností zahájených skáče z 2 na 33 Myslím si že opět tato statistická data jsou jasná Pátek jako den počátku pracovní neschopnosti vykazoval u všech případů nejnižší podíl ze všech pracovních dnů Chci připomenout 12 U případů s délkou trvání do tří kalendářních dnů byl podíl obdobný a pátek byl den s druhou nejnižší četností z pracovních dnů Tady bych chtěl připomenout že právě u případů pracovní neschopnosti do tří dnů je jedna třetina opět spojena překvapivě s pondělím takže opět je vidět jaký vliv ta karenční lhůta pozitivní musela mít Aby dávka nemocenského za první tři dny pracovní neschopnosti byla ve všech případech nižší než čistá mzda za jeden den neměla by sazba pro denní nemocenské přesáhnout 35 Jednotlivé případy se liší nejen podle výše mzdy ale i podle počtu pracovních dnů v měsíci Tady bych chtěl připomenout že je evidentní jak se velmi výrazným způsobem v průběhu roku 2008 změnila výše nemocenského placeného za první tři dny právě v závislosti na rozhodnutí Ústavního soudu Co je ale nesmírně důležité je podíl nemocenského za tři dny pracovní neschopnosti k čisté denní mzdě za jeden den Tady musím říci že pokud se tedy jednalo o nemocenské za tři dny ve výši 25 denního vyměřovacího základu což byl systém platný do 31 prosince 2007 tak z hlediska měsíční hrubé mzdy byl zhruba u 10tisícové hrubé mzdy na úrovni 53 denního vyměřovacího základu pak zhruba u 14 tisíc vzrostl na 69 až 70 aby pak s rostoucí mzdou klesal tak že u mzdy zhruba 34 tisíc už dosahoval pouze 44 a u mzdy 50 tisíc již pouze 30 Tady musím říci že například v roce 2007 bylo zhruba 8 případů pracovní neschopnosti kdy bylo nemocenské vypočtené z příjmů vyšších než je maximální částka zohledněná ve výši dávek přitom bylo zhruba 14 pojištěnců plátců pojistného kteří měli příjem nad uvedenou částkou PČR PS 2006 2010 74 schůze část 14 26 2 2010 To že jsou pojištěnci s nižšími příjmy častěji nemocní než pojištěnci s vyššími příjmy lze dokázat jednoznačně na grafech které vycházejí z údajů České správy sociálního zabezpečení o nemocnosti zaměstnanců malých organizací v letech 2003 až 2008 tedy s dostatečným časovým rozsahem období které je statisticky signifikantní Tady bych uvedl údaje například za poslední rok 2007 a sice počet případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců za rok v závislosti na výši příjmů Pokud je pásmo měsíční hrubé mzdy zhruba tedy v roce 2007 mezi 7 až 16 tis korun tak se počet případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců pohybuje zhruba na úrovni 65 plus minus 4 nahoru nebo 4 dolů Pak ale s nárůstem mzdy zhruba od 16 tis korun již v pásmu mzdy 19 až 22 tis korun najednou klesá nemocnost a počet případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců je již pouze 51 čili pokles z průměru 65 66 69 pro platy do 16 tis tak najednou je pokles již na 51 Pokud už se dostaneme do platového pásma nad 25 tisíc zhruba 25 až 30 tisíc tak již najednou počet případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců poklesne jenom na 30 a pokud se pohybujeme v platovém pásmu nad 31 tis tak již ze 100 pojištěnců s těmito platy je počet případů pracovní neschopnosti pouze 21 To znamená že je to 69 případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců u platů do 10 tisíc 69 případů tak poklesne u platů nad 31 tisíc na pouhých 21 případů pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců Tady ta přímá závislost mezi mírou pracovní neschopnosti tedy nepřímá úměra mezi mírou pracovní neschopnosti a výší platu je prostě evidentní Pokud nepřijmeme opět bizarní hypotézu že lidé s nižšími platy do 16 tisíc jsou z nějakých objektivních medicínských důvodů více churaví tak opět je tady vidět že ten důvod je úplně jiný a že zavedení třídenní karenční lhůty z tohoto pohledu bylo naprosto správným krokem A opět nám právě tyto údaje České správy sociálního zabezpečení za roky 2003 až 2007 umožňují definovat onu přirozenou míru pracovní neschopnosti o které jsem mluvil Protože ten markantní rozdíl mezi 69 případy pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců při platech do 10 tisíc za pouhými 21 případy pracovní neschopnosti na 100 pojištěnců při platech nad 30 tisíc korun je rozdíl je naprosto dramatický Já bych dámy a pánové přece jenom na závěr v rámci určité mezinárodní komparace uvedl ještě stručně údaje které se týkají právě onoho systému zapojení zaměstnavatelů a délky karenční doby v jednotlivých státech Já jsem tady některé státy zmínil ale myslím si že je dobré se podívat jak to vypadá v rámci Evropy Belgie jak jsem řekl ta má zapojení zaměstnavatelů v systému kde 14 dní je placena mzda zaměstnavatelem Dále do 30 dne existuje takzvaná forma dorovnání má tedy zavedenou jednodenní karenční lhůtu Dánsko má zapojení zaměstnavatelů do platby systému v rámci především kolektivních smluv a nemá karenční lhůtu Naopak Finsko má zapojení zaměstnavatelů sedm dní minimálně déle lze na základě kolektivní dohody a má jak jsem již uvedl devět dnů karenční lhůty Ale pozor k tomu ještě den vzniku nemoci Čili ve skutečnosti sociální Finsko má desetidenní karenční lhůtu Francie má zapojení zaměstnavatele do systému náhrady mzdy při pracovní neschopnosti a má třídenní karenční lhůtu Irsko nemá zapojení zaměstnavatele ale opět má třídenní karenční lhůtu Itálie má zapojení zaměstnavatele a má třídenní karenční lhůtu Německo má zapojení zaměstnavatele a to po dobu až šest týdnů platby náhrady mzdy v případě pracovní neschopnosti a má třídenní karenční lhůtu Nizozemsko má platbu zaměstnavatelů jako náhrady mzdy v době pracovní neschopnosti až 52 týdnů a patří mezi ty výjimky které nemají karenční lhůtu obecně Ale pozor dva dny je možné v rámci kolektivního vyjednávání a v kolektivních smlouvách je toto ustanovení velmi často uvedeno Portugalsko Opět zapojení zaměstnavatelů do systému je a má třídenní karenční lhůtu Rakousko má zapojení zaměstnavatelů na 6 až 12 týdnů a má třídenní karenční lhůtu Řecko má tři dny až jeden měsíc zapojení zaměstnavatelů třídenní karenční lhůtu Španělsko nemá zapojení zaměstnavatelů a má třídenní karenční lhůtu Švédsko má zapojení zaměstnavatelů a má jednodenní karenční lhůtu Velká Británie má zapojení zaměstnavatelů má třídenní karenční lhůtu Malta má zapojení zaměstnavatelů a má třídenní karenční lhůtu Polsko má zapojení zaměstnavatelů nemá karenční lhůtu ale pokud se opět vrátíme ke starým členským zemím Evropské unie tak zjistíme že opravdu třídenní karenční lhůta je naprostým standardem Dámy a pánové já se domnívám že argumenty které zde zazněly jsou jednoznačně argumenty které jsou ve prospěch zachování karenční lhůty Jsou to jednoznačně argumenty které jsou v neprospěch navrhovaného návrhu zákona Já pevně doufám že na základě tvrdých faktů tvrdých dat se tato Sněmovna zachová velmi zodpovědně a návrh který je zde předložen ve třetím čtení neschválí Dámy a pánové pro tuto chvíli bych vám poděkoval za vaši pozornost Věřím že mé vystoupení splnilo moji ambici že to má být svým způsobem i edukativní mise a já jsem samozřejmě připraven kdykoliv se k této debatě vrátit a pokračovat v ní podle toho jak bude potřeba než vás přesvědčím abyste pro boha živého tento špatný návrh zákona neschválili Dámy a pánové pro tuto chvíli nebo chvilku vám děkuji za pozornost Děkuji Bouřlivý potlesk poslanců ODS