Poslanecká sněmovna
1998-08-18

Předseda vlády ČR Miloš Zeman Vážená paní předsedající vážený pane předsedo Poslanecké sněmovny vážené kolegyně poslankyně vážení kolegové poslanci jsem si vědom že ústava neukládá vládě aby Poslanecké sněmovně předložila před hlasováním o důvěře své programové prohlášení ale jsem si rovněž vědom toho že zde existuje jistá a vcelku samozřejmá uzance podle níž v minulosti nově nastupující vlády postupovaly kdy předkládaly Poslanecké sněmovně své programové prohlášení Tuto uzanci samozřejmě i tato vláda dodržela Dovolili jsme si pouze prolomit dvě uzance jiné Za prvé bylo zvykem že s tímto programovým prohlášením byli poslanci seznámeni až v době kdy je předseda vlády četl v Poslanecké sněmovně Vláda považovala za rozumnější rozeslat poslancům toto programové prohlášení zhruba s desetidenním předstihem protože se domníváme že je svatým právem každého poslance mít jakýkoli dokument který dostává v takovém předstihu aby si ho mohl prostudovat a aby mohl případně tento dokument konzultovat se svými experty Druhou uzancí kterou bych rád porušil je právě to že předseda vlády programové prohlášení čte Opravdu vás nechci připravovat o čas čtením 45stránkového textu Proto prosím abyste mi dovolili soustředit se především na to na co nebudeme mít čas až budeme v této sněmovně projednávat jednotlivé návrhy zákonů neboť v podrobnějších částech tohoto programového prohlášení je v podstatě právě výčet několika desítek zákonů které vláda hodlá sněmovně předložit a záleží jen na této sněmovně které z nich budou a které nebudou přijaty Vláda si velmi dobře uvědomuje že je vládou menšinovou že bude muset Poslaneckou sněmovnu žádat o souhlas s každým dílčím zákonem Vláda by si přála pouze jediné aby jakýkoli zákon nebyl posuzován podle toho kdo je jeho autorem ale podle toho co tento návrh zákona obsahuje a aby spolu s kritikou navrženého zákona byla pokud možno předkládána i pozitivní alternativa PČR PS 1998 2002 3 schůze část 4 18 8 1998 Právě v tomto smyslu v podmínkách menšinové vlády podle našeho názoru bude těmito parlamentními diskusemi posílena a nikoliv utlumena parlamentní demokracie Jak jsem již řekl při posuzování jednotlivých dílčích zákonů se někdy ztrácí vědomí celku kontext souvislosti A dovolte mi proto abych se ve třech bodech odpovídajících úvodním stránkám programového prohlášení právě na tento kontext soustředil Těmito třemi body jsou 1 cíle které si vláda před sebe klade 2 situace z níž vychází a konečně 3 nejdůležitějších nejpalčivějších pět problémů k nimž by vláda ráda přispěla návrhy konkrétních řešení Cíle které si vláda klade lze formulovat na nejrůznějších rozlišovacích úrovních Jistě všichni souhlasíme s tím že chceme svobodnou a prosperující společnost Ale hledáme li cesty jak této společnosti dosáhnout můžeme se samozřejmě lišit ve svých názorech Vláda ve svém programovém prohlášení považuje za svou povinnost formulovat jakousi vizi chcete li jakýsi sen s vědomím že existoval a existuje spor o to zda vize má v programovém prohlášení vlády vůbec co dělat Plně si uvědomuji že jsou vize manipulativní vize vnucující občanům vůli mocenského centra vize které spoutávají společnost do svěrací kazajky či ji natahují na Prokrustovo lože Pouze bych chtěl říci že to nejsou vize jediné Jsou i vize které naopak otevírají prostor ke svobodné iniciativě občanů a občanskou společnost právě vyslovením onoho snu který rovněž patří do politiky stimulují Takovou vizí byl například Rooseveltův Nový úděl takovou vizí byla Kennedyho Nová hranice A protože se vláda domnívá že i v těchto našich podmínkách je účelné byť s vědomím všech omezení takovou vizi formulovat pokusila se ji v programovém prohlášení Poslanecké sněmovně předložit Tato vize je založena na třech pilířích které by se snad daly shrnout pod jednoho společného jmenovatele a tím je určitá realokace investic pokud je samozřejmě v omezené míře vláda může ovlivnit z investic do fyzického kapitálu do investic do lidského kapitálu tedy do sociálních investic přičemž za nejdůležitější formu sociální investice považuje vláda ve svém programovém prohlášení investice do vzdělávání Aby to nezůstalo jen prázdnou deklarací chtěl bych upozornit na to že tato teze nabývá i konkrétní podobu rozpočtové priority že vláda byť byla střídmá v kvantifikacích v programovém prohlášení vyslovuje úmysl usilovat o to aby podíl výdajů na vzdělání z dnešních 4 2 hrubého domácího produktu vzrostl alespoň na 6 hrubého domácího produktu na konci jejího funkčního období tedy v roce 2002 Proč klademe takový důraz na tuto prioritu třebaže si uvědomujeme že jí nelze získat politické body neboť investice vkládané do vzdělání se projeví časově zpožděným efektem přesahujícím čtyřleté funkční období Je tomu tak proto že společnost 21 století bude zřejmě společností založenou především na kvalifikaci občanů vzdělanostní či znalostní společností kdy nejdůležitější surovinou bude informace a nejdůležitějším strojem bude počítač Potřebujeme systém celoživotního vzdělávání a potřebujeme ho právě proto abychom do 21 století vstoupili jako společnost s vysokou produktivitou práce schopnou konkurence v globalizované ekonomice a globalizované společnosti Toto je tedy první jasně vyjádřená vládní priorita Druhým pilířem naší vize je spoluúčast protože pouze možnost participace svobodných občanů při řízení věcí veřejných umožňuje využívat potenciál vytvořený kvalifikací Tato vláda je možná první která se po listopadové revoluci ve svém programovém prohlášení explicitně hlásí k baťovským tradicím Protože právě Baťa byl jeden z těch kdo dokázal stimulovat na základě principu spoluúčasti své zaměstnance Domníváme se že chceme li obnovit hrdost na tento stát musíme obnovit i hrdost na podniky v nichž zaměstnanci pracují že musíme na základě decentralizovaných struktur občanské společnosti umožnit i participaci na správě věcí veřejných že musíme na základě principu subsidiarity hlásaného Evropskou unií dosáhnout vytvoření regionální samosprávy tak aby stále více občanů rozhodovalo nikoliv z pražských ministerských pracoven ale blíže místu svého rozhodování a na základě kvalitnějších informací To je tedy druhý princip této vize A konečně třetí princip je princip solidarity Chtěl bych jasně říci že solidaristický stát není státem paternalistickým Paternalistický stát se snaží pomáhat někdy i proti jejich vůli všem Solidaristický stát se snaží pomáhat pouze těm kdo to skutečně potřebují Vzpomínám si na film režiséra Juraje Jakubiska s názvem Je lepší být zdravý a bohatý než chudý a nemocný Je to jistě pravda Ale v naší společnosti existují jak chudí tak nemocní A domnívám se že stačí opakovat to co je napsáno na toto téma v úvodní části programového prohlášení PČR PS 1998 2002 3 schůze část 5 18 8 1998