Riksdag
1991-05-30

Herr talman! Frågan om hur den psykiatriska tvångsvården skall lösas har varit föremål för två stora utredningar. Den första, Bexeliuskommittén, lämnade sitt förslag i slutet av 70-talet. Bexeliuskommittén föreslog att det s.k. jämställdhetsbegreppet från brottsbalkens undantagsregler om psykiskt störda lagöverträdare skulle tas bort. Den andra stora utredningen, den s.k. socialberedningen, kom med sitt förslag 1984. Förslaget gick ut på att en helt ny påföljdsform skulle införas. Den nya påföljden innebar att lagöverträdaren formellt dömdes till fängelse, men att han under verkställighetstiden bereddes psykiatrisk vård så länge han var i behov av sådan vård. Inte heller detta förslag ledde till någon ny lagstiftning. I stället lät regeringen utarbeta en internpromemoria, som inte ens ingick i departementsserien. Promemorian remissbehandlades aldrig, utan det arrangerades i stället en utfrågning. I regeringens proposition psykiatrisk tvångsvård, som vi nu behandlar, redovisas ett lagförslag som bygger på promemorian -- men inte själva promemorian -och de spridda synpunkter från den utfrågning som hölls. Vi i folkpartiet liberalerna anser att ett så känsligt och svårt område som behandlingen av psykiskt störda lagöverträdare borde ha hanterats på ett annat sätt.