Riksdag
2005-04-14

De livsöden som jag har följt – och speciellt en äldre herres livssituation – visar hur viktigt det är att sätta den enskildes önskemål i fokus. Statsrådet svarar: ”Om det finns plats ledig utgår jag dock ifrån att kommunerna gärna tillmötesgår den enskildes önskemål.” Jag kan tyvärr konstatera att så inte alltid är fallet, och också i de fall där de ekonomiska argumenten inte är aktuella, när önskemålet inte var dyrare. Även om det inte fanns platsbrist – att det skulle finnas en köproblematik – eller att det fanns många lediga platser i hemkommunen kan jag konstatera verkligheten ibland inte ter sig så som man skulle önska. Därför har jag ställt frågan: Vad ser statsrådet för möjligheter att öka de äldres valfrihet? Jag tycker att detta är en oerhört väsentlig fråga, och det handlar inte bara om den äldre personen i sig, utan också om de anhöriga som upplever att de får stånga pannan blodig och kämpa. Ändå når de inte ända fram i olika avseenden. Frågan är alltså: Hur kan man öka de äldres valfrihet?