Riksdag
1993-02-23

Herr talman! Vi har ett alldeles speciellt ansvar för barnen på flyktingförläggningarna. Dessa barn far oerhört illa. Deras föräldrar känner väldigt stor oro. Barnen befinner sig i en mycket osäker och ovan situation. Precis som alla andra barn har barnen på flyktingförläggningarna rätt till en god skolgång. Det förs nu en diskussion om invandrarpolitiken och dess kostnader. Riksdagens revisorer har krävt en översyn av invandrarpolitiken. Men man blir väldigt bekymrad när den första besparingsinsatsen gäller barnen. Det glöms bort att det är de som är mest utsatta. Dessa barn måste ha samma rätt till stöd som andra barn har. I svaret säger kulturministern att kostnaderna skall nedbringas utan att det går ut över kvaliteten. Enligt tidningsuppgifter skall kostnaderna skäras ned emot 60 %. Det vore naturligtvis önskvärt om man kunde skapa denna tulipanaros. Men hur skall det gå till? De stora flyktingförläggningarna är ofta belägna i kommuner med svag ekonomi. Är det dessa kommuner som skall subventionera statens åtaganden på asylområdet? Invandrarministern talade om barn från stora språkgrupper. Men det är ändå fråga om barn som lever i en mer pressad situation än barn från den största språkgruppen i Sverige, nämligen de svenska barnen. Man talar om enkla lösningar. Måste barnen hela tiden vara kvar på förläggningarna med den press som det innebär? Det har ryktats om att barnen inte skall få ha gymnastik och slöjd. Är det den typen av besparingar som innebär en bibehållen kvalitet?