Riksdag
1997-02-11

Fru talman! Som medlem i IK Sleipner kan jag bekräfta att det finns idrottsklubbar som inte alls berörs av den här kommersialiseringen. Jag håller alltså med på den punkten. Jag delar också uppfattningen att det handlar om idrottsrörelsens val. Men som medlem i en idrottsklubb, kanske inte som riksdagsman, måste jag säga att det här med bolag känns väldigt främmande. Man kan aldrig komma ifrån att det finns mycket pengar i idrotten, och att det finns människor som är duktiga och som har en strävan att försörja sig på idrotten. Men för mig finns det någonting oförenligt i att investera, placera pengar, och samtidigt bedriva idrottslig verksamhet. Om man tippar kan man leva med att bollen studsar ut eller in. Antingen lyckas man pricka rätt eller inte. Däremot skall rimligen inte affärsverksamhet - placeringar av pengar, aktier avgöras av om bollen går innanför eller utanför stolpen. Leken är ändå idrottens själ. Om man skall behålla den tror jag att man skall vara oerhört försiktig med kommersialisering.