Riksdag
1992-04-07

Herr talman! Låt mig först få säga att Annika Åhnberg och jag är rörande överens om att all tänkbar opinionsbildning och alla tänkbara konkreta insatser måste göras för att utplåna denna skamfläck, och man kunde gott hitta starkare ord och uttryck för det. Jag tror inte det finns några skiljelinjer i kammaren i denna fråga. När vi ser bilder i tidningar, bl.a. ganska nyligen i en artikel i Dagens Nyheter, upprörs vi i vårt inre över att barn som saknar husrum, mat och det mest elementära för sin överlevnad skjuts därför att de oroar affärslivet och har hamnat i en kriminalitet som de drivs in i. Nu görs det vissa saker. Man har inrättat en anmälningscentral, för att ta ett exempel. Den har säte intill vice guvernörens kontor. Hit kan man ringa anonymt eller komma på besök och meddela sin misstankar. Anmälan registreras med nummer och följs upp av polisen, som övervakas av ansvarigt departement. Under det år som snart förflutit sedan centralen bildades, har 200 anmälningar kommit in. Det har resulterat i 48 gripna personer, varav 34 är poliser. Hittills har dock endast 2 fällts. Rättsväsendet är långsamt, men den viktigaste effekten är kanske att flera av dessa mördarpatruller har upplösts.