Riksdag
2000-04-12

Man har en inkomstgräns, och sedan är det slut. Det är inte bara en inkomstgräns, utan det är också en kostnadsram, vilket redan det är ett stort äventyr, eftersom man på förhand aldrig riktigt kan överblicka hur omfattande en rättegång kommer att bli. När man nu har det här begränsade omfånget, eftersom det är accepterat i försäkringssystemet, skulle man kunna vara något generösare i de undantagsfall, som det då blir, där det är berättigat med allmän rättshjälp. Vi menar att man ska kunna överlämna till domstolarna att efter vissa generella principer i det enskilda fallet fastställa om vederbörande har ett behov av allmän rättshjälp. Det är inte bara inkomstförhållandena som kan vara avgörande, utan det är även processföremålet, arten, och också värdet och betydelsen av processen för den enskilde. Det borde rimligtvis domstolen kunna göra efter ganska generella principer. Nu har det blivit ett väldigt komplicerat system, med stora inslag av kamerala element. Det är inte lyckosamt när hanteringen av rättshjälpen blir svårare och mera omfattande än att handlägga själva tvisten.