Riksdag
2000-01-19

EU säger nu i princip ja till ytterligare liberalisering av handeln med jordbruksprodukter men vill samtidigt trygga möjligheterna att bedriva jordbruk inom hela EU-området, och det förutsätter konkurrensbegränsningar eller subventioner. För att åtminstone skenbart få denna omöjliga ekvation att gå ihop kräver EU att man också beaktar sådant som livsmedelssäkerhet och konsumentinflytande. Detta är naturligtvis en svag förhandlingsposition för den som vill verka för frihandel på bred front. För att hålla liv i jordbruksbygder med svag konkurrenskraft bör man rimligen använda regionalpolitiska och inte protektionistiska metoder. En snabbare avveckling av regleringar och subventioner på jordbruksområdet blir dessutom nödvändig inom EU med hänsyn till den förestående utvidgningen till nya medlemsländer, där stödnivåerna i dagsläget är betydligt lägre. Striden inom EU om jordbrukspolitiken belyser motsättningen mellan frihandelsländer i norr och mer regleringsivriga regeringar i söder. Sveriges inträde som medlem har i princip stärkt frihandelsvännerna men vårt renommé som motsträviga européer försvagar möjligheterna att utnyttja detta. Den nuvarande regeringen hämmas också av hänsyn till fackföreningsrörelsen och stödpartier till vänster. När det gäller t.ex.