Riksdag
1999-01-20

Vi har snärjt in oss i tron att allt kan värderas i pengar och att ett ständigt ökat konsumerande är eftersträvansvärt när det i stället på lite längre sikt är förödande för överlevandet, även för oss själva. Hushållningen av våra gemensamma resurser har exploderat, naturens gränser ignorerats och obalansen i världen är i det närmaste total när det gäller tillgång och efterfrågan på livsmedel och livsviktiga förnödenheter. Vi är helt enkelt tvingade att återfinna balansen. En ständig ekonomisk tillväxt är inte möjlig. Inte ens en grön tillväxt, som vi i Miljöpartiet förordar, är gränslös. De förnybara resurserna kräver stram hushållning för att räcka till för alla, och det gäller de ändliga resurserna i än högre grad. Vad vi borde eftersträva är en dynamisk balans mellan oss och alla organismer på jorden där vi varsamt kan nyttja de förnybara resurserna och skapa en rättvis fördelning, så att alla ges möjlighet till ett värdigt liv. Livet är ju till för allt levande, det är inte bara till för oss människor. 1,3 miljarder av jordens befolkning lever i dag i extrem fattigdom.