Riksdag
2005-06-15

Fru talman! I måndags deltog jag i ett sammanträde med landstingsfullmäktige i mitt län, ett landsting som styrs av Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Där är det samma låsta och, påstår jag, föråldrade synsätt som regeringen nu visar i detta förslag till stopplag inom sjukvårdspolitiken. Det är samma låsning i ett perspektiv som jag menar inte är individens och patientens utan systemets perspektiv. Det är samma låsningar som försvårar ett nytänkande och en förnyelse. Det finns en bred enighet – det har visats bland annat i den här debatten – om att vården ska vara solidariskt finansierad och också demokratiskt styrd. Politiken och styrningen ska koncentreras på att stifta lagar som bidrar till utveckling, göra beställningar som innebär att i avtalsform uttrycka krav på kvalitet och kvantitet och reglera den ekonomiska ersättningen och, minst lika viktigt, kontrollera och utkräva ansvar. Och detta är politikens huvuduppgifter. Detta kompakta motstånd mot att låta andra än landsting driva sjukhus tycks vila på en misstro. Man vet ju inte vad de tar sig till, tycks inställningen vara. Men det är samtidigt en misstro mot landstingspolitikerna.