Riksdag
1992-03-25

Fru talman! I Canada ägs inte mindre än 95 % av skogsarealen av samhället, i USA ungefär 28 %. I västra Tyskland äger förbundsrepubliken 30 % av skogsmarken och motsvarande siffra för Storbritannien är hela 50 %. Det måste ha inneburit avsevärda skador på marknadsekonomin i de här länderna, om det resonemang som man för i Sverige också gäller där. Är det inte så, Olle Lindström? Eller är det kanske bra att staten äger produktiv skogsmark i de här länderna? Försäljningen av SSAB sker i sämsta tänkbara situation, när man är inne i en lågkonjunktur och stålproduktionen sjunker. De stora företagen dras med överkapacitet. Det skulle nu också behövas avsevärda miljöinvesteringar och framtidsinvesteringar i SSAB Luleå. Nu värderas SSAB Luleå till ungefär 400 milj.kr., vilket är betydligt mindre än det värderades till i början av 80-talet, när SSAB skapades. Om enskilda ägare, anställda och hushållen i Sverige, inte köper de här aktierna, återstår med säkerhet större utländska kapitalinvesterare. Vad vore mer logiskt än att SSAB köptes upp för den här billiga penningen, och att man sålde den utrustning som finns där -- förmodligen med en god vinst, för man kan nog sälja till litet mer än skrotvärdet -- för att sedan ta över en marknad på 1,5 miljoner ton ämnen vid en befintlig anläggning, kanske någonstans i Europa eller någon annanstans. Det är en sådan utveckling som Olle Lindström vill vara med och ta risken för.