Riksdag
1997-11-27

Fru talman! Detta är vi överens om. Det har vi just klarat ut på frågestunden. Men det här är större än så. Det är inte bara fråga om dem som finns som anställda. Det är också en fråga om vilket ansvar jag har som individ och medborgare. Vilket ansvar Marianne Samuelsson har. Vilket ansvar vi har som föräldrar. Vilket ansvar vi har som kamrater. Vilket ansvar vi har som förebilder. Det är det förhållningssättet som skall genomsyra det här arbetet. Om det skjuts i bakgrunden för att vi har problem med exempelvis bemanningen i våra skolor eller för att vi har problem med hur många anställda vi kan ha i vården, tror jag att vi missar en uppgift och en skyldighet som vi har oavsett hur det ser ut i dessa verksamheter. Vi har den som medborgare i en demokrati. Det blir lättare och mer framgångsrikt om samhället kan utformas på ett sådant sätt att detta också upplevs som en plats där alla får vara med och tas på allvar och känner gemenskap. Det är det vi i dag upplever att vi inte är riktigt framgångsrika i. Förhoppningsvis har det också i den meningen vänt för Sverige.