Riksdag
2005-10-12

Herr talman! Jag är tacksam att herr talman stannar kvar i kammaren eftersom jag annars hade varit ensam här. Vad ska vi göra i framtiden? Var ska vi avgöra våra nationella angelägenheter? Här eller i Bryssel? Sverige är ett land med enorma naturtillgångar och utvecklad infrastruktur men har knappt 2 % av EU:s befolkning. Det är i nästa val vi avgör om kommande generationer ska äga samma nationella självbestämmande över Sveriges skogar och vatten, jakt och fiske, som vi en gång ärvde, eller om vi i stället ska överlåta 98 % till EU – och i så fall varför? Även de mest entusiastiska förespråkarna för EU tycks numera inse att EU befinner sig i djupaste kris, en kris som utan ledarskap innebär ett EU i upplösning. Varför påtvingar vi våra barn detta EU? Stabilitetspakten, som ansågs absolut nödvändig för att inte euron skulle kollapsa, har själv kollapsat. EU:s nödvändiga långtidsbudget har ännu inte sett dagens ljus. Lissabonprocessen skulle på tio år göra EU till världens mest framstående ekonomi. I stället har det blivit fem år av tillbakagång.