Folketing
1999-04-20

maj 1996. Jeg kan især nævne, at nogle statsretlige forfattere mente, at grundlovens § 3 slet ikke sætter grænser for adgangen til singulær lovgivning. Andre forfattere, som Justitsministeriet tilsluttede sig, mente, at § 3 sætter visse grænser, og nævnte som eksempler tilfælde, hvor lovgivningsmagten omgør en afsagt dom, eller hvor en lov bestemmer en privat parts erstatningspligt over for en anden, efter at en skadevoldende handling er foretaget. Justitsministeriet fandt ikke, at Tvindlovforslagets regulering kunne sidestilles med de nævnte eksempler på utilladelige lovindgreb, og Justitsministeriet lagde her vægt på, at lovforslaget ikke berørte tilskud, som skolerne havde retskrav på, men alene fastlagde, hvad der fremover skulle være gældende ret med hensyn til skolernes tilskudsberettigelse. Det var derfor Justitsministeriets konklusion, at lovforslaget ikke indebar udøvelse af en kompetence, der efter grundlovens § 3, 3. punktum, henhører under domstolene. Jeg vil i den forbindelse gerne fremhæve, at Justitsministeriet på ingen måde anså Tvindforslaget for problemfrit. Det blev tværtimod, bl.a. i notat af 13.