Hrvatski sabor
20051201

Dopustite mi da budem malčice i osoban i da iznesem neka iskustva, prije svega recimo slavonsko-brodske bolnice za koju imam dosta spoznaja o njenom radu u ovoj oblasti, koja je bila jedna od vije najveće pozadinske bolnice, odnosno uz splitsku to je bila slavonsko-brodska bolnica, da su ti djelatnici prikupili negdje oko 13 tisuća doza krvi, obrađeno i to je u trošeno sve u liječenje bolesnika u slavonsko-brodskoj bolnici, prije svega ranjenih branitelja. Isto tako i ranjenih i neprijateljskih vojnika što treba također posebno naglasiti i civila. Uglavnom kažem bez nekih ekscesnih situacija. Kada se malo pobliže pogleda ovaj zakon vidimo zapravo da imamo dvije glavne komponente, da se on zasniva prije svega na samim dragovoljnim davaocima i s druge strane na struci koja to sve treba učiniti onako kako standardi medicinski zahtijevaju. Ovaj zakon je zapravo nemoguće zamisliti i on je zapravo nemoguć bez davaoca krvi. Stoga je prilika da sa ovoga mjesta zahvalimo svim davateljima koji su davali svoju krv kako bi se mogli spašavati životi hrvatskih branitelja i civila i drugih građana stradalih u Domovinskom ratu.