Riksdag
1993-12-09

Den ena var att man hade tillgång till merparten av de avskedade löntagarfondsdirektörerna, som man under ett antal år också bestridde lönerna för, enligt gällande avtal, men att man inte brydde sig om att använda deras kunskaper, gällande den företagsmassa som man hade blivit satt att förvalta och delvis realisera. Det anges i betänkandet att det gällde särskilt de företag vars aktier inte var noterade. Där hade man tillgång till en betydande kunskap hos dessa människor, men man gick i stället ut och köpte konsulttjänster för att utreda det som i så fall redam var utrett. Den andra saken, som jag tycker är viktigast i sammanhanget, är fondens ordförandes agerande vid ett antal tillfällen efter det att riksdagen hade fattat beslutet om att utdela dessa 6,5 miljarder till riskkapitalbolag. Detta bestämdes den 3 juni 1992 i kammaren, men så sent som i september 1992 går ordföranden ut i en stort uppslagen artikel i Dagens Industri och, enligt min mening, obstruerar emot ett beslut fattat i Sveriges riksdag.