Riksdag
2003-06-03

Men regeringen måste ständigt kunna förbehålla sig rätten att utifrån sin helhet göra en värdering av de förslag som ligger. Vi vet ju alla att i vårt parlamentariska system ryms också möjligheten att till slut fälla regeringen. Det vi håller på med nu är någon sorts allmän nålsticksverksamhet. Därför dristar jag mig till att kalla det för en baksätesparlamentarism. Regeringen är inte riksdagens transportkompani, utan det är ganska tydliga, distinkta, skilda roller. Parlamentarismen byggs upp av att detta fungerar. Därför är vi kritiska till hur regeringen har återkommit med rapporter. Balanserna är inte rimliga. Men jag tycker att det är rimligt att kunna försvara de principiella förhållandena. Regeringen har ett unikt ansvar och hämtar sina mandat från den här kammaren. Det är förhållandet. Det kan vi inte ändra genom att plötsligt rycka åt oss regeringsmakten här i riksdagen. Då blir det inte lätt för svenska folket, Kerstin Lundgren, att utkräva ansvar. Vem vet då vem det är som har fattat besluten? Överläggningen var härmed avslutad.