Riksdag
1994-12-16

Herr talman! Jag kan konstatera att 1968 inte var en så dum jämförelse, för det var länge sedan jag hörde talas om arbetskraft som produktionsmedel. Men det stämmer väl med den gamla typen av ideologisk renlärighet att tala på det viset. Det har faktiskt anställts fler ungdomar - det har undersökningar visat - efter provanställning på tolv månader. Vi skall väl lyssna på de människor som nyanställer. Det är vitsen med det hela, det skall ges möjlighet att prova människor och därefter anställa. Det var ingen mening med en provanställningsperiod på sex månader som sedan inte ger anställning. Tolv månader anser man från företagare vara en bra period. Därmed ges de möjligheter att anställa fler. Det är den verklighet som vi lever i. När vi talar om företag och företagare ligger där faktiskt att det är företag som skapar arbetstillfällen och därmed ger människor möjlighet att få anställning. Det är för oss ingen motsatsställning. Det är möjligt att det är det för Ingrid Burman som bara ser en del i detta. Vi ser företag och dess anställda som en helhet. Ingrid Burman ser företagarna som elaka och bedrövliga människor som enbart vill försämra för sina anställda. Vilka företag skulle överleva om man inte hade bra anställningsvillkor för sina anställda? Det faller på sin egen orimlighet. Nej, Ingrid Burman, koppla ihop företag och anställda så får ni en bra harmoni. Se inte detta i en ideologi som innebär motsatsförhållanden.