Riksdag
1991-12-16

Fru talman! Jag får tacka statsrådet för svaret på min interpellation. Samtidigt måste jag avslöja att jag kände mig som den lille förväntansfulle gossen, som då tomtens sista klapp utdelats inte kunde hålla tillbaka sin reaktion och lät undslippa sig: ''Var det allt?'' Jag känner igen siffrorna från postverket. Jag ifrågasätter inte heller ett stort rationaliseringsbehov. Det jag med min interpellation främst vill lyfta fram är frågan som berör tillvägagångssättet vid nedläggningar av poststationer. Dessutom är det så att en del nedläggningar av många upplevs som självförvållade. Genom ändringar i öppethållande omöjliggörs för kunderna att använda sig av kontoret. Den därpå följande nedgången tas sedan till intäkt för en nedläggning. Det är på samma sätt som när en av statsrådets f.d. kolleger vid en uppvaktning av posten sade: ''Det påminner om SJs taktik med tidtabellerna under 60-talet.'' De som drabbas och som är beroende är de äldre, de icke bilburna. Som jag påpekat i interpellationen är det ju också ofta så att olika institutioner på mindre orter stöttar varandra genom närhet. Det gäller även separat belägna stadsdelar på större orter.