Riksdag
2002-02-06

Denna utredning säger klart och tydligt det har alltså gått nästan tre år - att all information inte nådde ut till de etniska grupper som var särskilt drabbade av branden. Kommunala myndigheter och andra myndigheter saknade med något undantag tillräcklig kännedom om och kontaktvägar till representanter för de drabbade och deras föreningsliv och trossamfund. Det fanns inga kommunikationskanaler. Inte ens när barnen hade brunnit upp kunde de svenska myndigheterna nå dit. På annat håll står det att segregation, diskriminering, negativ attityd hos stora delar av majoritetsbefolkningen och ouppfyllda förväntningar har lett till en negativ inställning till det svenska samhället hos många. En grogrund för misstro finns. Jag kan komma med ett direkt vittnesmål om detta. Jag har arbetat med arbetslösa under flera år. Jag vet att officiella papper åker rakt ned i papperskorgen. Jag vet att om jag vill nå dem, mina medmänniskor som jag vill jobba tillsammans med, som jag hoppas kunna bistå på något sätt med någon form av stöd, då skickar jag inte brev via socialförvaltningen.