Riksdag
1993-12-16

Genom att organisera sig, genom att bilda fackföreningar kan man ernå någorlunda styrka för att upprätthålla någon balans. Därför har frågorna om föreningsfriheten, förhandlingsrätten och konflikträtten varit och är grundläggande på den svenska arbetsmarknaden och för att hävda demokratin. Högern och SAF har alltid bekämpat den här utvecklingen. Man har alltid bekämpat det organiserade arbetarintresset och fackföreningsrörelsen. 70-talet innebar att man genomförde vissa reformer, vilka egentligen inte var särskilt långtgående, som gav vissa grundläggande rättigheter, visst inflytande och någon trygghet för löntagare och deras fackliga organisationer. Under 80-talet prövades det arbetsrättsliga systemet -- lagen om anställningsskydd, medbestämmandelagen, förtroendemannalagen. Från facklig sida och löntagarsida fann man att förhoppningarna egentligen hade varit för högt ställda. När marknadskrafterna blev dominerande, när den internationella konkurrensen slog igenom blev det utomordentligt stora problem att hävda löntagarrätten och löntagarinflytandet. Under 90talet har dessa tendenser förstärkts. Marknadskrafterna är oerhört starka, internationaliseringen har brutit upp många av de villkor som tidigare rådde. Inom den offentliga sektorn har marknadstänkandet på samma sätt lett till minskat inflytande för avtal och ökad makt för marknadskrafter.