Riksdag
1995-06-07

Genom starka nätverk har kvinnorna också på ett högljutt, ofta aggressivt, sätt försökt skynda på en alltför långsam utveckling för att åstadkomma jämställdhet. Tjänster som i dag är högre avlönade finns tillgängliga för båda könen att söka. Tyvärr väljer kvinnorna inte alltid de bäst betalda jobben utan föredrar de s.k. kvinnliga yrkena som är sämre betalda. Om både män och kvinnor verkligen valde de bäst betalda yrkena, skulle marknaden jämna ut de löneskillnader som består. Nu har det emellertid i de aktuella propositionerna rests krav på kvotering, och då hamnar man i en besvärlig situation. Vad är det som hindrar att man, när man kvoterar in ett antal kvinnliga professorer, i själva verket diskriminerar ett antal socialt rekryterade män från arbetarklassen eller ett antal invandrare, samer, handikappade eller andra som tillhör en annan minoritet? Vi blir så lätt fångade i fällor vi inte har avsett. Tyvärr innebär positiv särbehandling alltid att någon annan diskrimineras. Det finns en rad yrken som är dominerade av kvinnor - skall man tvinga in män där? Det är ju också ett sätt att uppnå jämställdhet.