Riksdag
2012-11-22

Vi ser med oro hur länder på grund av sitt ekonomiska underläge i förhandlingssituationen har tvingats på en ekonomisk politik som leder till att samhällen kommer att slitas isär av ökade sociala klyftor. Grekland är återigen ett bra exempel på den processen. Vi anser att IMF:s lånevillkor, konditionaliteten, måste ändras i grunden. Den ekonomiska krisen möts inte genom ensidiga nedskärningar och genom att löntagarnas rättigheter pressas tillbaka. Det finns i stället stora behov av att öka fokus på investeringar och regleringar av finansiella marknader för att möta krisen. IMF:s program behöver ta betydligt större social hänsyn, och större fokus måste också läggas på jämställdhet mellan män och kvinnor. Fackliga rättigheter och avtal måste respekteras. Ländernas skuldnedskrivningar bör i första hand bekostas av fordringsägarna och inte av skattebetalarna. Villkoren måste alltså utgå ifrån att varje suverän stat själv ska bestämma inriktningen på sin ekonomiska politik och hur man ska stärka sina offentliga finanser. Om Sverige hade drivit en sådan linje i IMF hade Vänsterpartiet kunnat ställa sig bakom Riksbankens begäran, men så är tyvärr inte fallet.