Riksdag
1996-12-17

Fru talman! Näringsministerns anförande innehöll särskilt i den första delen många kloka synpunkter om energipolitikens betydelse för jobben, för regional balans, för basindustrins framtid. Jag gladde mig också över den tydliga ambitionen att leva upp till folkomröstningens krav på att efter kärnkraften föra in förnybar elproduktion i det svenska elsystemet, dvs. att undvika en återgång till användning av fossila bränslen. Men slutsatsen av alla dessa kloka ståndpunkter var inte fullt lika självklara. Näringsministern försökte måla upp en bild av hur bekymrade industrialister sitter i våra basindustrier och drar sig för att investera i nytt smältverk eller i ny pappersmaskin, därför att man så orolig för att bli beroende av kärnkraften och för att den plötsligt skall stängas av. Anders Sundström vet ju att detta inte är en korrekt bild av verkligheten. Han träffar tillräckligt många företrädare för LO-folket och för industrin för att veta att så inte är fallet. Industrins och investerarnas oro är liksom deras anställdas oro i dag förknippad med de faror som ligger i att det politiska systemet går in och fattar årtalsbestämda stängningsbeslut.