Folketing
2004-01-30

Det er altså et godt udgangspunkt, hvis barnet skal videre i virkelighedens verden, at man så har gjort op med sin fortid og fået det erkendt, så man kan bearbejde det, man har gjort, og barnet skal jo netop vide, at når der er begået en lovovertrædelse, så skal der være nogle grænser, og at en aktion fra barnets side skal medføre en modreaktion fra samfundet. Når der derfor gives samme mulighed som over for voksne med hensyn til ransagelse, beslaglæggelse, konfiskation og indgreb i meddelelseshemmeligheden, er det af efterforskningsgrunde og ikke af strafferetlige grunde. I praksis tror jeg ikke, der overhovedet vil ske nogen indgreb i meddelelseshemmeligheden. Det, som små børn laver, er jo ikke så sindrigt, at der decideret skal efterforskes kraftigt. Jeg har ikke i mit praktiske liv gennem 25 år oplevet, at det har været nødvendigt at bryde meddelelseshemmeligheden for at få de unge mennesker til at erkende en forbrydelse. For det andet tror jeg også, at med det omfang mobiltelefonering har i dag, ville politiet få stress, hvis de skulle aflytte de unges mobiltelefonsamtaler.