Riksdag
2002-04-04

Inte minst bör den försvarsmaktsgemensamma grundläggande officersutbildning som infördes 1999 omprövas. En utbredd oro vad gäller den nyligen införda utbildningsgången handlar om de unga officerarnas begränsade förmåga att föra befäl över och inom sina typförband i insatsorganisationen. En officers kärnkompetens, oavsett nivå, gäller förmågan att leda väpnad strid. Alla försök och förslag som i praktiken urholkar den kompetensen måste avvisas och motarbetas. Helt avgörande är dessutom att övningstillfällen ges i en helt annan omfattning än i dag och under de senaste åren. Om nuvarande utveckling fortsätter kommer det mycket snart att saknas erfarna befäl på kompani-, bataljons- och brigadnivå. Om ingen kan den väpnade stridens hantverk finns det heller ingen möjlighet att ta tillbaka förlorad förmåga. Det man inte kan kan man nämligen inte återta. Jag vill dessutom redan nu höja ett varningens finger för en treårig grundläggande officersutbildning som kan riskera att urvattna det kanske bästa exemplet på livslångt lärande, en återkommande växling mellan praktisk tjänstgöring och teoretiska studier som präglar officersutbildningen i de allra flesta länder.