Riksdag
1992-11-19

Herr talman! Subsidiaritetsprincipen, som Birger Hagård varit inne på tidigare, är en mycket betydande maktfördelningsprincip; den handlar om rätt makt på rätt plats. Men -- det är viktigt att betona -- principen är ett arbetsverktyg, en analysmodell. Den utför inte själva arbetet att fördela makten och kompetensen. Som Birger Hagård också framhållit är tanken bakom denna svårstavade subsidiaritetsprincip mycket gammal inom katolsk socialetik; Thomas av Aquino har nämnts tidigare. I sin moderna tappning härstammar den från en påvlig encyklika, Quadragesimo anno från 1931, och har sedan fått genomslagskraft i stora delar av Västeuropa efter andra världskriget. I encyklikan heter det följande om principen: ''Det är en orättvisa och samtidigt en allvarlig nackdel och störning av den rätta ordningen att förlägga till en större och högre sammanslutning sådana uppgifter som mindre och underordnade organisationer kan fullgöra. Ty varje social aktivitet borde som en självklarhet ge hjälp till medlemmarna av den sociala gruppen och aldrig förstöra och absorbera den.'' Dessa ord avsåg hela samhället men gäller i samma mån på de olika nivåerna inom en organisation.