Riksdag
2005-03-09

Några har valt att räkna upp att det handlar om att det i ganska hög grad handlar om en del av Regeringskansliets departement, och så borde inte vara fallet. Det andra konkreta fallet är att vi före jul gjorde en djupenkät på Regeringskansliet där det visade sig att mobbning är ett stort problem. Är det ett föredöme att ha det på det sättet? Är det en bra statlig arbetsgivarpolitik? Det tredje konkreta exemplet är att kvinnor ratas från toppjobben i de statliga myndigheterna och de statliga verken. Det visade sig att det i regeringens policy står att män och kvinnor ska ha lika mycket makt och inflytande. Regeringen har haft det målet i tio år, och ändå visade det sig i den undersökning som kom strax före jul att verkligheten är en helt annan. De flesta männen har fortfarande regeringens chefspositioner, och av dem som utsågs år 2003 och år 2004 var det fortfarande klart flest män som utsågs till chefspositioner. Likaså är Sveriges tio högst betalda myndighetschefer alla män. Är detta att vara ett föredöme?