Riksdag
1997-12-15

Fru talman! För nästan exakt 40 år sedan utspelade sig här en familjepolitisk klassiker. Inte i plenisalens men väl i andrakammarsalens talarstol förklarade Jarl Hjalmarson varför ATP-systemet skulle bli precis så dåligt som de flesta i dag, om än motvilligt, inser och erkänner. "Det är inte solidaritet", sade Hjalmarson 1957, "att vi som i dag bestämmer skaffar oss favörer genom att göra dem betalningsskyldiga som ännu inte har sitt ord med i laget. Vi kan regera över våra egna arbetsförtjänster, men låt oss i anständighetens namn inte samtidigt tala om samhörighet mellan generationerna och lägga bördor på nästa generation, bördor som vi aldrig har frågat om den är beredd att bära." Han hade ju rätt, men han förlorade riksdagsomröstningen. Det är inte helt ovanligt. Däremot fick han aldrig veta att han också fick rätt, att vi nu påbörjar arbetet med att överge det ATP-system han misstrodde och bygga upp någonting som i varje fall liknar ett riktigt pensionssystem. Om detta nya kan i varje fall sägas tre saker.