Riksdag
1991-12-19

Invandrarverket har med en särskild skrivelse överlämnat ett antal ärenden som underlag för en enhetlig bedömning av de facto-flyktingbegreppet vid ett upphävande av 13 december-beslutet. Inom regeringskansliet har därefter en genomgång skett av ett antal länder för att man skall kunna bedöma nivån för de facto-flyktingskap. Med upphävandet av 13 december-beslutet är det den enskildes skyddsbehov som skall underställas en strikt tillämpning av utlänningslagens bestämmelser. Parallellt med tillämpningen av 13 decemberbeslutet har det från tid till annan använts tidsrelaterade schablonregler som underlag för beslut om uppehållstillstånd, dvs. den tid som den sökande har väntat på beslut har haft stor tyngd i bedömningen av rätten att få stanna i Sverige. Detta har skapat ett stort mått av oklarhet. Metoden har onekligen sina nackdelar, inte minst när det gäller möjligheten att göra en rimlig avvägning mellan motstridiga omständigheter. En tidsregel kan också lätt leda till orättvisa och vad som kan uppfattas som irrationella beslut. Till detta kommer att åtskilliga de facto-flyktingar, trots 13 december-beslutet har fått stanna i Sverige, men då med hänvisning till humanitära skäl.