Riksdag
2016-01-13

Statsministern talar gärna om civilsamhället –i alla fall när dethjälper till att täcka hål i regeringens politik. Men det är bara tomma ord. Han säger att han uppskattar civilsamhällets krafter, men i verkligheten beskattar han dem genom slopade gåvoskatteavdrag. En parallell kan dras till regeringens behandling av familjen, det viktigaste vi har, där våra värderingar byggs och tillit växer fram. Familjen motarbetas av regeringen genom kvoterad föräldraförsäkring och avskaffat vårdnadsbidrag. Regeringen borde även börja om från början när det gäller försvarspolitiken. Det som den ena ministern säger ena dagen dementerar den andra ministern dagen efter. I detta tuffa säkerhetspolitiska läge är uppenbarligen inte utrikesministern och försvarsministern överens om hur Sveriges försvar ska rekryteras. Om de inte är överens om något så grundläggande undrar jag: Är de oense i andra frågor också? Är det på grund av interna oenigheter som Stefan Löfvenduckar för ett svenskt Natomedlemskap? Inte är det bättre inom migrationspolitiken. Där fördömer det ena partiet i regeringen sin egen politik. Man kan få uppfattningen att Miljöpartiet leker opposition samtidigt som de sitter på kabinettsposter i regeringen.