Riksdag
2011-10-12

Nu ser vi inga sådana köer längre. Nu sitter människor hemma vid telefonen beredda att kallas in med kort varsel. De vågar inte gå långt från en tänkt arbetsplats. Risken finns att de då inte kommer att ringas in några fler gånger, och då får de inte heller möjligheten att tjäna några pengar den dagen. Otrygga jobb drabbar framför allt dem som redan står längst från arbetsmarknaden. Därigenom blir klasskillnaderna än tydligare. Det är inte alla som drabbas av otrygghet på arbetsmarknaden, och det är inte alla som behöver oroa sig. Men det är alldeles för många. Då kommer svaret från borgerligheten: Vi sänker ungdomslönerna. Vilken utmärkt idé! Vi låter de redan otrygga unga som sitter och väntar på att ringas in få ännu sämre betalt. Det är lysande! Vem tjänar på det? Egentligen ingen annan än de arbetsgivare som kan göra större vinster. Man säger: Vi luckrar upp lagen om anställningsskydd. Så kan vi nog hjälpa dem som har otrygga anställningar. Vi bekämpar otryggheten genom att öka den. Det låter väl inte heller riktigt logiskt, eller hur?