Riksdag
1994-10-21

Herr talman! Jag har roat mig med att göra vissa jämförelser under den allmänpolitiska debatten, som pågått i tre dagar. Nu när den lider mot sitt slut kan jag redovisa några av mina iakttagelser. Under den inledande debatten om EU i onsdags var det en kvinna som yttrade sig under debattens tre första timmar. I går, under den ekonomisk- och arbetsmarknadspolitiska debatten, var det nästan lika illa, dock med Anne Wibble som det lysande undantaget bland alla män. I dag är det däremot annorlunda. När riksdagen debatterar social- och jämställdhetspolitik är kvinnorna en överväldigande majoritet. Bara 6 av 20 anmälda talare är män - omvänt har en man yttrat sig under de två första timmarna av dagens debatt. Man skall naturligtvis inte dra för höga växlar på en så här ovetenskaplig iakttagelse. Men den ger ändå vid handen åtminstone följande. En rättvis representation är inte ett slutmål i sig, utan ett delmål. Än finns det otroligt mycket att göra i kampen mot förlegade attityder och ingrodda fördomar. I världens mest jämställda parlament består alltså traditionella mönster.