Riksdag
1998-11-26

Fru talman! Vi skall nu behandla storstadspropositionen. Om jag har förstått arbetsmetodiken rätt, har propositionen tillkommit på så sätt att statsrådet Messing, möjligen tillsammans med Thomas Östros, har rusat runt i Kanslihuset och letat i varje byrålåda efter varje budgetpost och varje politiskt förslag som kan tänkas ha någon, i varje fall avlägsen, koppling till storstäderna och storstädernas problem. Sedan har man häftat ihop detta, och simsalabim, fru talman, har man fått en storstadsproposition. Den arbetstekniken gör att propositionen, enligt min mening, innehåller ganska lite substans. Det djärvaste är att riksdagen nu skall fatta beslut om två mål för storstadspolitiken. Men de målen är i hög grad okontroversiella - jag tror att kammarens samtliga 349 ledamöter kan ställa upp bakom dem. De handlar om att ge storstäderna hyggliga förutsättningar för tillväxt och om att ge storstädernas invånare bra levnadsvillkor. Den intressanta frågan är i stället: Hur skall nu denna goda utveckling kunna nås? I den delen menar jag att propositionen ger få svar och framför allt att den politiska inriktning som skisseras i propositionen är förskräckande traditionell.