Riksdag
2012-11-07

Herr talman! Jag börjar mitt anförande med att yrka bifall till förslaget i utrikesutskottets betänkande gällande PA-UfM. När jag deltog på mitt första möte kändes det faktiskt lite lustigt med delegationen. Jag förstod inte mycket av strukturen, och jag kände ingen på plats, förutom mina svenska kolleger. Jag tyckte också att det var lite småkaotiskt organiserat. Men när vi sedan satte oss för lunch ägde det, enligt mig, intressanta samtalet rum. Detta samtal ägde rum innan den arabiska våren startade. Då vill jag lova att samtalet var ett helt annat än vad det kom att bli efter revolutionen i Mellanöstern. Jag kunde bland annat samtala med mina marockanska kolleger om situationen i Västsahara. Det är ett rätt komplicerat och på många sätt känsligt ämne. Jag upplever det också som akut. Men genom unionens arena fick jag en möjlighet att framföra en åsikt och en syn på konflikten direkt till de folkvalda marockanska kollegerna. Det kanske inte ändrar på utgången av denna konflikt eller löser den. Det är jag mycket medveten om och ödmjuk inför.