Hrvatski sabor
20100324

Zatim činjenici da su mladi u većini država na rubu društva i da postaju prognanici života, osobe koje se teško zapošljavaju i teško nalaze svoje mjesto u društvu. Jednako tako i zaboravu da je analiza nasilništva zapravo i borba protiv društvenih predrasuda o mladima, prenatrpanost škola kao i opširnost nastavnog programa, te nedovoljnog školskog pluralizma. Zabrana programskih sadržaja za mlađe od 18 godina neće zaustaviti porast nasilja među mladima, jer osobno smatram nije bitno ono što dijete gleda već kakav stav ima prema tome, odnosno ima li nekoga kraj sebe tko će mu pomoći da formira stav. Ako djeca to nemaju to je problem roditelja, problem obrazovnog sustava. I na kraju zašto više ne uspijevamo postaviti granice dozvoljenog, prihvatljivog i neprihvatljivog i onog strogo zabranjenog? Mnogi bi na to pitanje ponudili vrlo jednostavan odgovor. Ne postoji društvena volje da se napravi nešto bolje. Sve dok smo zadovoljni i hvalimo ono što je postojeće i ne trudimo se biti bolji, situacija će biti ovakva i možda još teža. Hvala.