Folketing
2006-01-11

Jeg tror, at der er dele af det her, som det ikke giver meget mening at diskutere videre; nogle uenigheder, som nok er for basale til, at vi kan komme videre. Ministeren mener, at der er en lille gruppe forældre, som ikke er motiveret for at gøre det bedste for deres børn. Det mener jeg sådan set ikke. Jeg tror, at de fleste, faktisk alle forældre, som udgangspunkt vil deres børn det godt, men nogle magter det ikke. Ministeren mener, det er kedeligt, hvis den her straffebestemmelse overhovedet bliver udmøntet, men insisterer alligevel på at gennemføre den, på trods af at alle faglige anbefalinger siger det stik modsatte. Så kan man jo ikke stille så meget op som opposition andet end at kalde det symbolpolitik. Hvis ikke der er nogen faglig begrundelse for det, er det jo ren politisk symbolpolitik, og det er fair nok. Men hvad med retssikkerheden? Hvordan sikrer vi, at den enkelte forælder ikke kommer i klemme? Hvis man mister grebet om sin 15-årige dreng og ikke kan garantere det, men drengen påstår noget andet over for sagsbehandleren, hvordan vil ministeren så håndtere alt det med retssikkerheden i forhold til den enkelte sagsbehandler, der pludselig får tildelt magt til at skalte og valte med borgernes liv? (Kort bemærkning).