Riksdag
2002-12-04

Bevisbördan för beskattning tycks i Sverige inte ligga på den som tar ut skatten. I stället tycks det ligga något slags omvänd bevisbörda på skattesubjekten när det gäller varför man ska behålla pengar. När då dessa människor inte kan argumentera för sin sak blir de överkörda. Starka argument mot vissa skatter har inte saknats. Men de drabbades röst har tydligen inte varit tillräckligt stark och är ofta inte det i det svenska samhället. Jag tänker bland annat på arvsskatten, människor som ser sig tvungna att sälja det hem som de under decennier har sparat till och änkor eller änklingar som med de nya taxeringsvärdena inte längre har råd att ärva sin makes eller sin makas del av bostaden. Fru talman! Regeringen tycks inte heller göra någon utvärdering av skatterna utifrån någon skadlighetsprincip. Enligt denna måste beskattning ske så att samhällsekonomin skadas så lite som möjligt. Enligt regeringens egna prognoser kommer förmögenhetsskatten, arvs- och gåvoskatten totalt att ge staten intäkter som uppgår till 8 miljarder kronor.