Riksdag
1992-02-26

Bakgrunden var att kolonierna höll på att skaka av sig sina europeiska herrar, och då ställde Sverige beredvilligt upp med stöd till de nya regimerna. Olof Palme reste runt och skakade hand med de kommunistiska ledarna och ville skapa bilden av socialdemokratin som ett bålverk mot imperialismen. Nu äntligen börjar det gå upp för oss vilken enfald detta var. Hur många skattemiljarder har till ingen nytta försvunnit i alla dessa diktaturer? Hur många sovjetiska stridsvagnar och stridsflygplan har vi svenskar bekostat i u-länderna? Vad gör nu den nya borgerliga regeringen? Gör man upp räkningen med diktaturerna i den tredje världen? Nej, man fortsätter i stort sett som om ingenting hänt. Man plockar bort merparten av biståndet till Cuba, och man gör några små markeringar mot bl.a. Tanzania, Moçambique och Vietnam. Man kan undra om den borgerliga regeringen håller sig med i stort sett samma rådgivare som den socialdemokratiska regeringen. SIDA:s idéer om biståndets mål, utformning och inriktning bärs vidare av den borgerliga regeringen. Tycker man att biståndet har fungerat så bra att ingen ändring behövs?