Riksdag
1999-09-20

Med tre barn i kommunalt finansierad barnomsorg innebär det här många tusenlappar i månaden för mig, medan mina kompisar hemma som kanske jobbar deltid som hårfrisörskor eller sjuksköterskor knappt får se röken av ett enda öre. De sitter i stället kvar i sina marginalfällor som kombinationen av bostadsbidrag, skatter och dagistaxor på låg nivå ger dem. Detta är en viktig jämställdhetsfråga därför att jämställdhet handlar mycket om makt. Det handlar inte om att staten ska bestämma hur kvinnor ska göra, utan det handlar om att kvinnor ska kunna bestämma själva hur de ska göra. Därför skulle jag vilja fråga varför man inte i stället satsar på minskade marginaleffekter och ett större svängrum för dem som verkligen skulle behöva det genom ett höjt generellt barnstöd och minskade selektiva och inkomstprövade konsumtionsstyrande stöd. Det ger kvinnor mera makt och är dessutom fördelningspolitiskt mycket bättre. Regeringens egna prognoser visar att konjunkturen faktiskt toppar i år. Sedan går det nedåt, enligt regeringens egna prognoser. Varför har man en expansiv finanspolitik när tillväxten står på topp och börjar strama åt när nedgången kommer?