KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrika Heie (C):
Det är sällan populärt att i debatten hänvisa till sitt tidigare yrke eller till sin lärarroll, men jag måste ändå få göra det. Jag har faktiskt jobbat ett antal år i den så kallade statliga skolan innan det skedde en kommunalisering, och jag skulle inte säga att kvaliteten var så mycket bättre då. Jag var ju fortfarande anställd av kommunen. Jag förstår inte vad Stefan Jakobsson är ute efter. Det låter som att man genom att förstatliga skolan skulle lösa en massa problem. Som centerpartist ser jag dock inte alls detta som lösningen.
Beslut fattas nära verksamheten, absolut med tydliga ramar. Men de bästa besluten för att utveckla den lokala verksamheten fattar man så nära som möjligt den verksamhet som finns. Detta kan, som Stefan Jakobsson nämnde, röra sig om fristående skolhuvudmän och olika pedagogiska inriktningar, men att man har tillräckliga resurser och att dessa fördelas på ett sådant sätt att man förmår skapa en likvärdighet ser jag som oerhört viktigt.
Ett antal ledamöter i denna kammare - dock inte alla - minns väl hur det kunde se ut på många högstadieskolor på 70-talet, med oerhört många elever som drev omkring och sällan var på några lektioner. Jag blir förvånad när man lyfter denna del från den svenska skolan och säger att den statliga skolan skulle ha varit så oerhört bra på det sättet.
Jag tror att den svenska skolan i dag förmår att se elever på ett betydligt bättre sätt än vad man gjorde långt tillbaka i tiden samt att man ser hela eleven. Jag kan hålla med om det som Stefan Jakobsson sa om behovet av elevhälsopersonal - man skulle behöva stärka denna del - men att tala om att man skulle återanställa de som har försvunnit tycker jag låter som en väldigt märklig retorik. Tala snarare om hur man framåt förstärker med dessa kompetenser!
Vi har från Centerpartiet och den övriga Alliansen lyft fram behovet av fler yrkeskategorier, så att lärare får vara just lärare, för att kunna satsa på en riktigt bra kvalitet.
Ulrika Heie (C):
Det här förslaget innehåller ju ett par olika delar. Jag tänkte inte blanda ihop dem utan uppehålla mig vid varje del för sig. Betänkandet heter Fler nyanlända elever ska uppnå behörighet till gymnasieskolan och kvaliteten i förskola och fritidshem ska stärkas . Det är jätteviktigt att ge fler nyanlända möjlighet att uppnå behörighet till gymnasieskolan, och jag tycker att regeringen föreslår ett antal mycket bra punkter.
När det gäller möjligheten till individuell studieplan håller jag inte alls med Sverigedemokraternas Stefan Jakobsson om att man ska dra ned på kraven och låta det ta längre tid. De här barnen behöver få detta så snabbt som möjligt. Att säga att man ska göra det "i mån av möjlighet" innebär att man kan dra ut på det hela på ett sätt som inte sätter individens möjligheter och rättigheter i centrum.
Jag tycker att det är jätteviktigt att poängtera dessa barns rättigheter att få det stöd de behöver. När man talar om anpassad studiegång handlar det om att prioritera vissa ämnen och utöka tiden för de ämnena. Det är jätteviktigt att detta fungerar på ett bra sätt.
När det gäller den andra delen, lagförslaget i fråga om förskolechef och befattningsutbildning, skulle jag, herr talman, vilja yrka bifall till reservation 1. Det är såklart viktigt att det finns ett gott ledarskap i förskola, fritidshem, grundskola och gymnasieskola. Här finns ett förslag om att ändra namnet på förskolans chefer till rektor i stället för förskolechef.
Man menar att detta på olika sätt skulle skapa bättre förutsättningar. Jag tror inte det. Här handlar det om ett väl inarbetat namn. Man är förskolechef, oavsett om det är en stor eller en ganska liten förskola. Det finns ju enavdelningsförskolor.
Att då säga att man måste heta rektor och dessutom måste ha den här befattningsutbildningen ser vi inte som ett bra förslag, och vi yrkar därför avslag på det. Vi skriver mer om detta i det särskilda yttrande som finns att läsa i betänkandet. För dig som lyssnar på denna debatt och vill veta lite mer om detta finns det att läsa på hemsidan.
Ulrika Heie (C):
När det gäller riktade statsbidrag till skolan vill jag som centerpartist, även om vi inte har skrivit någon reservation, ändå påtala de stora problemen för inte minst de mindre kommunerna. Det finns ju kommuner som det ena året får ett statsbidrag för elevhälsan på 600 000 kronor och som när de nästa år söker samma bidrag får 60 000 kronor. Det är klart att det blir en ryckighet som inte är försvarbar när det handlar om riktade statsbidrag.
Jag tycker att det är bra att Riksrevisionens rapport har kommit. Vi har inte skrivit något annat än att vi från utskottets sida tar del av den information som regeringen har gett oss kopplat till Riksrevisionens rapport. De har ju fått chansen att yttra sig över denna. Jag är dock förvånad över att man inte har kunnat göra mer från regeringens sida.
Jag har lyssnat till ministern och de övriga statsråden som under de år som den här regeringen har funnits har framhållit att de inte tänker utöka de riktade statsbidragen utan snarare ser problem med alltför många olika. De skulle återkomma och göra någonting. Nu står det återigen att de ska återkomma och tala om på vilket sätt de kommer att jobba med detta.
Jag hade kanske önskat något mer information om ordförandens egen syn på kritiken mot de så kallade jojosatsningarna och ett besked om vad regeringen tänker sig att göra. Jag är förvånad över att man inte går från ord till handling.
Som centerpartist är man bekymrad över att det är hundratals miljoner kronor som inte används, för varenda del av de här statsbidragen borde ju få göra skillnad i den svenska skolan.
I stället för ett antal hundra miljoner på den ena delen och ett antal hundra miljoner i andra delar vore det betydligt bättre att ha mycket få generella statsbidrag och att ge möjlighet till skolhuvudmännen själva att bedriva det utvecklingsarbete som de bör göra.
Låt oss efter höstens val återkomma med en annan regering och göra vad vi kan för att göra om bidragssystemet så att det inte ser ut som det gör nu. För att gå in i det önskemood som en del har varit inne i redan i debatten vill jag först beklaga att vi inte fick möjligheten att lyssna till Michael Svenssons vackra basstämma.
Han kunde gott ha sjungit så att vi hade fått höra hans vackra röst, som har varit till glädje för riksdagskören under åren. Jag vill också passa på att önska talmannen, mina kollegor i utskottet och givetvis alla som arbetar i den svenska skolan, alla elever och så vidare ett riktigt skönt sommarlov.
Jag hoppas dock att det inte blir regnfritt, för med tanke på vårt behov av vatten hoppas jag att det blir en bra balans av sol, regn, värme och vad som kan behövas för att vi ska få möjlighet att hämta kraft för att gå in i valrörelsen. Jag önskar alla Sveriges elever och lärare ett skönt sommarlov.
Ulrika Heie (C):
Jag tackar Roza Güclü Hedin för en del klargöranden kopplade till den proposition som nu ligger på riksdagens bord. Jag skulle ändå vilja ställa några frågor som faktiskt gnager i mig och som jag verkligen funderar över. Det är viktigt att vi inte har alltför svepande och generaliserande formuleringar. Roza Güclü Hedin säger att vi från de borgerliga partierna skulle döma ut förskoleklassen.
Men vi har alla i våra olika anföranden betonat att vi ser att det finns en fantastiskt bra verksamhet på många ställen men att den i alltför låg grad ger den viktiga skolstart som vi skulle vilja se genom att man börjar skolan vid sex års ålder. Vi kunde i går i Svenska Dagbladet läsa en artikel som en professor och två docenter i specialpedagogik hade skrivit.
Där lyfter de fram att de precis har granskat det som Roza Güclü Hedin lyfter fram om det som hon kallar bryggan mellan förskola och grundskola. De påpekar ett antal mycket problematiska delar kopplade till att det nu införs en skolform som är ettårig. Det förvånar mig mycket att man ser detta som ett ideal. Först har man en förskola som man kan säga är femårig.
Sedan har man en egen skolform som är ettårig. Sedan kommer nioårig grundskola. Sedan kanske man ska ha en ettårig skolform som förberedelse för att eleverna ska klara gymnasiet på bästa sätt. Det handlar om att träna sig på att gå i skolan. Det är för mycket av väntakultur i förskoleklassen. Det bekymrar mig mycket.
Jag blev nyfiken när Roza Güclü Hedin i det tidigare replikskiftet med Maria Stockhaus lyfte fram att det finns väldigt mycket forskning som visar på vikten av att ha just en förskoleklass och just denna ettåriga skolform. Jag skulle gärna ta del av vid vilka lärosäten som denna forskning har genomförts.
Ulrika Heie (C):
Jag tackar Roza Güclü Hedin för frågan. Framför allt åtgärdsgarantin kommer vi att debattera vid ett senare tillfälle. Den största delen av frågan vill jag därför lämna därhän. Men där kan vi återigen se ett exempel på att man inte har en tilltro till lärares profession. Lärares profession är nämligen en mycket viktig del i att också kunna avgöra vilka elever som har särskilda behov. Därför blir jag orolig när docenter i specialpedagogik faktiskt kritiserar förskoleklassens upplägg och att det inte skulle gynna barns lärande.
Då har jag svårt att se att ytterligare en politisk reform skulle vara en lösning för dessa barn och för att göra förskoleklassen likvärdig. Vad exakt är det som är förskoleklasspedagogik, annat än att man under ett år skulle träna för att sedan börja den vanliga skolan? Jag vet att det finns fantastiskt mycket bra verksamhet ute i olika förskoleklasser. Men det finns också alltför mycket bristande kvalitet i denna del.
Därför skulle man kunna genomföra en reform som faktiskt är ganska stor, som skolstart vid sex års ålder, och ge alla de elever som kommer att börja skolan så småningom chansen att få en riktigt bra skolstart. Att vi skulle anse att förskollärarna blir helt obehöriga är inte heller helt sant. Det finns nämligen lärarutbildning som faktiskt ger kompetens kopplad till förskoleklass och de första åren.
Det är alltså inte alls så att alla som arbetar i förskoleklass skulle vara outbildade eller icke kompetenta att kunna arbeta vidare i en tioårig grundskola. Dessutom är validering en viktig del och att man också ser de olika professionsutvecklingssatsningar som jag antar att vi kommer att vara ganska eniga om framöver. Dessa delar ser jag som mycket viktiga för att stärka kompetensen när det gäller barns tidiga lärande.
Något som vi vet är att man till exempel erövrar språkets olika nycklar till fortsatt lärande redan tidigt. Där är kompetensen oerhört viktig. Det är det som vi menar med möjligheten till tidigt stöd när man börjar grundskolan vid sex års ålder, alltså att man också får rätt till det specialpedagogiska stöd som man i vissa fall kan behöva.
Ulrika Heie (C):
Tack, Elisabet Knutsson, för anförandet! Jag måste säga att jag blev väldigt provocerad på olika sätt, kopplat till det som framfördes. Formaliserat lärande är en viktig del.
Det är min första fråga, som slog mig när jag funderade över stimulerande lärmiljöer för barn. Vi vet alla att barn är olika; det har betonats av många i debatten att vi är på olika nivåer. Förskoleklassen, som ändå är ett alldeles eget år, kan ses som något slags brygga eller förberedelse, och även där är barn oerhört olika.
Det är detta jag har sett som vitsen med att man börjar i årskurs 1 i den tioåriga grundskolan: att man får chansen att börja skolan och står på startlinjen gemensamt. Sedan är barn olika och har behov av olika verksamheter. Det finns ju också barn som längtar efter det som Elisabet Knutsson kallar för formaliserat lärande och som beskrivs som något som skulle hämma kreativiteten på olika sätt.
Jag kan inte se varför det som beskrivs som ett stort steg framåt, när det blir obligatoriskt med skolstart för 2 000 barn, ska kallas för en mjuk övergång till skolan. Skolan utmålas som väldigt besvärlig på olika sätt, så jag skulle gärna vilja att Elisabet Knutsson utvecklar de olika bilderna något.
Ulrika Heie (C):
En del forskare menar ju att förskoleklassen inte har något egenvärde.
Anders Garpelin, Tina Hellblom-Thibblin och Gunilla Sandberg - professorer i pedagogik, docenter i specialpedagogik - lyfter upp problemet med att förskoleklassen egentligen inte har något berättigande när det gäller barns lärande och de avbrott som alltför många skolstarter skulle ge. Vi vet ju att byte av skola inte gynnar elevers lärande speciellt mycket, om de först börjar skolan en gång och sedan börjar skolan ytterligare en gång.
Vi diskuterar nu den bästa av världar där alla jobbar tillsammans och använder varandras olika kompetenser. Men om vi ska säkerställa en likvärdighet handlar det också om det grundläggande systemet kopplat till barns lärande som det finns förutsättningar för i en tioårig grundskola.
Det finns ju F-3-lärarutbildning där det som jag antar att Elisabet Knutsson kopplar till ingår i det kreativa arbetssättet. Det ska ju inte sluta vid sju års ålder. På många ställen är dessutom fritidspedagogerna en oerhört viktig resurs kopplat till barns hela lärande.
Vi inom allianspartierna lyfter fram det fyraåriga lågstadiet och att man ska bygga upp en verksamhet som verkligen stärker barns lärande. Det låter lite grann på Elisabet Knutsson som att det är lite farligt att börja skolan och att det behövs en mjuk övergång.
Samtidigt är det oerhört viktigt att barn får ett tidigt stöd, utmaningar och chansen att utvecklas och lära sig så mycket som möjligt.
Ulrika Heie (C):
Magnus Manhammar blandar och ger. Han jämför Karolinska med stall för hästar, kor eller grisar. Men det är ju inte alls samma form av högteknologi som det handlar om när det gäller Karolinska, så den jämförelsen tycker jag är lite märklig. Det vi talar om är att avskaffa förprövning av djurstallar. Det finns ju ingen lantbrukare som skulle bygga ett stall utan att se över de mått som man behöver ha.
Jag förstår inte varför man misstänkliggör en hel yrkeskår på det här sättet genom att säga att lantbrukarna förmodligen inte skulle förstå att de skulle behöva bygga på ett visst sätt. Det är väl självklart att varenda lantbrukare ser över på vilket sätt man behöver bygga för att kunna uppfylla djurskyddsregler av olika slag? Det är fullständigt självklart att man vill ha minsta möjliga antibiotikaanvändning i sina djurstallar, av många olika skäl men inte minst för djurens välfärds skull.
Att man målar upp en bild av att just en obligatorisk förprövning av djurstallar skulle vara grundbulten i det svenska djurskyddet är ganska märkligt, om jag uttrycker mig försiktigt. I den här frågan tycker jag att man ska ha respekt för dem som talar om att regelbördan är alldeles för stor.
Om man då inte kan ändra någon regel utan att gå ut och skrika att det är fara å färde av den ena eller andra anledningen kommer vi aldrig att kunna ändra några regler för det svenska lantbruket. Stå upp för att det behövs en regelförenklingskommission och en regelförenkling på riktigt! Då måste man våga ta bort olika delar av de obligatoriska prövningarna för att nå ett bättre resultat.
Man måste bygga in det som jag trodde att regeringen lyfte in, nämligen en mer tillitsbaserad styrning, också i de här frågorna.
Ulrika Heie (C):
Tack, Magnus Manhammar, för möjligheten att korrigera, om det nu var någon som uppfattade att jag blandade ihop de olika byggloven i mitt anförande. Jag nämnde bygglov för djurstallar och jämförde vad som gäller för en maskinhall respektive ett ridhus, men det handlade inte om förprövning, utan det var en annan bygglovshantering jag menade där. Men tack för att jag fick möjligheten att rätta till det!
Magnus Manhammar nämner Karolinska och säger att det uppenbarligen blev väldigt fel. Men sedan var det väl mycket som blev väldigt rätt också. Det är ju ett högteknologiskt sjukhus som bedriver en fantastisk vård varje dag. Men det tillhör en annan debatt, och det är kanske ett annat utskott som ska ta hand om de delarna.
Jag tycker nog att man också där ska hyfsa debatten lite och se på de fördelar som det har inneburit att man har kunnat bygga den typen av sjukhus. I januariavtalet har man lyft in delar där man på olika sätt vill förenkla för djurhållare. Jag nämnde hästnäringen som en del som man vill titta på.
Där förutsätter jag att regeringspartierna tillsammans med Centerpartiet och Liberalerna kommer att fortsätta att i det arbetet också lyfta in förenklingar för djurhållare. Jag har väldigt svårt att se att just obligatorisk förprövning av djurstallar skulle vara det allena saliggörande eller grundbulten när det gäller antibiotikaanvändningen. Jag vill vända mig mot det synsättet.
Jag säger absolut inte att man ska ta bort djurskyddsregler när jag talar om tillit, men jag nämnde de olika branschspecifika programmen i mitt anförande. Fjäderfäbranschen har till exempel gått i bräschen för de frågorna i vårt land. Där finns det möjligheter att skapa ännu större kunskap tillsammans med de professioner som finns runt lantbruket. Också de veterinärer som Magnus Manhammar nämnde är viktiga att ta med i det arbetet.
Ulrika Heie (C):
Jag kunde inte låta bli att begära replik, för jag tyckte att ledamot Utbult vevade alltför friskt och med ett målande språk beskrev delar av januariavtalet på ett slarvigt sätt kopplat till lösryckta citat av tidigare ministrars svar på frågor i den här kammaren.
Jag vill påpeka att våra utskott gör utvärderingar på olika sätt, och MJU gjorde för några år sedan en utvärdering av det pelagiska fisket där man faktiskt skrev under på att införa kameraövervakning på försök. Det är precis det som står i överenskommelsen.
Yrkesfiskare såg det som en möjlighet att kameraövervakning på försök skulle kunna vara ett sätt på vilket man också skulle kunna komma till rätta med det illegala fisket. Frågan blir ändå tillbaka till ledamot Utbult vad KD har för förslag rörande det illegala fisket. Vad finns det för verksamma åtgärder?
Vi vill ju främja alla de yrkesfiskare som ser det hållbara fisket som sin absoluta verksamhet. För Centerpartiets del ser vi det som en oerhört viktig del att fisket bedrivs hållbart men också att det finns möjlighet att öka fisket kopplat till att det är en gynnsammare förutsättning för olika arter och så vidare.
Att påstå att man inte skulle lyfta fram de frågor som är viktiga för yrkesfiskarnas del tycker jag var magstarkt av ledamoten. I den här kammaren är vi från många partier noga med att titta på evidensbaserad vetenskap men också på den praktiska erfarenhet som finns för att kunna lösa det här tillsammans, precis som man har gjort i Norge och som ledamoten nämnde.
Ulrika Heie (C):
Jag förstår att Roland Utbult har läst januariavtalet. Han läser ju också ur det. Men jag beklagar att han inte läser hela de delarna. Precis som ledamoten Utbult säger handlar det om att stoppa det i känsliga områden. Men det står också i nästa mening i januariavtalet: "Möjlighet till begränsade undantag kan ges i förvaltningsplanen."
Det är ändå en nyckelmening, kopplat till att vi ser att det finns yrkesfiskare som på olika sätt har en verksamhet där man utvecklar nya, alltmer skonsamma fiskeredskap, precis som ledamoten Utbult sa. Vi ser med stor tillförsikt på den forskning och utveckling som kan ske och på det praktiska utvecklingsarbetet, där man också kan delta i det hållbara fisket.
Låt mig få återgå till Eskil Erlandssons svar. Svaret på en fråga, även en som ställs i kammaren i Sveriges riksdag, är sällan en halv mening. Jag känner Eskil Erlandsson väl. Han jobbade som landsbygdsminister i åtta år och drev under de åtta åren förhandlingar om EU:s fiskepolitik. Han har givetvis med yrkesfiskarnas erfarenheter som viktiga delar i underlaget.
Jag skulle önska att vi, när vi i fortsättningen lyfter ut olika delar, får möjlighet att höra hela stycket. När Roland Utbult talar låter det nämligen som att det enbart handlar om ett generellt stopp och att man inte visar på att undantag kan ges i förvaltningsplanen. Jag har stort förtroende för den samförvaltning som sker i olika delar, precis som jag nämnde när det gäller till exempel Kosterhavet.
Men man måste också se att det finns vissa problem och hitta lösningar på dem. Det bör man göra tillsammans, både myndigheter och fiskare. Och det vet jag att man gör.
Ulrika Heie (C):
Man kan ibland fundera på debatter om Riksrevisionens olika rapporter. Jag vill tacka utskottskollegan Lund Kopparklint för genomgången av det som ärendet handlar om: de fyra myndigheter som har granskats och vilken tillsynsvägledning de bidrar med för att upprätthålla en god tillsyn över hela landet. Men jag skulle vilja börja i en annan ände.
Den tillsyn som ska ske både drabbar och hjälper många av våra små och medelstora företag. Jag skulle vilja lyfta fram en mindre kommun i mellersta Sverige, Rättvik, och den så kallade för Rättviksmodellen, som handlar om det man kallar för tillsyn och tillväxt. När dessa två perspektiv kombineras blir tillsynsvägledningen från de olika myndigheterna oerhört central.
Vi utgår nämligen från att det hos aktörer inom olika områden - det kan gälla livsmedelsbranschen, de olika former av tillsynsvägledning som Naturvårdsverket ger eller de andra myndigheter som nämndes - finns en vilja och en ambition att göra rätt och att göra rätt val. Då är det otroligt viktigt att den vägledning som sker bidrar till detta.
Rättviksmodellen utgår från det perspektivet, det vill säga både tillsyn och tillväxt. Man vill minska regelbördan och fokusera på att stärka entreprenörerna i deras vilja att välja rätt. Det blir inte bättre för att det blir krångligare, och just därför är det viktigt att Riksrevisionen har gjort denna tillsynsvägledning för att på olika sätt lyfta fram och peka på de brister som finns i dag.
Man vill också peka på de styrkor som finns hos några av myndigheterna - här fungerar det bra, och man har organiserat verksamheten på ett sådant sätt att man kan se att vägledningen fungerar. På andra områden kommer Riksrevisionen med viss kritik. När det gäller hur regeringen har svarat på kritiken från Riksrevisionen tycker jag att man har tagit till sig kritiken på ett nästan mer positivt sätt än vad som varit fallet i samband med ett antal andra rapporter från Riksrevisionen som jag har sett genom åren.
Därför skulle jag också vilja lyfta fram det svaret. Man har gett tydliga besked om att man ser den kritik som kommit och avser att verkligen göra förändringar. Sedan blir det upp till oss att granska den ambitionen och se till att detta blir verklighet.
Jag vill därför med detta relativt korta inlägg lyfta betydelsen av en god tillsynsvägledning. Detta drabbar eller stärker ute i det yttersta ledet, där många av våra länsstyrelser eller kommuner ska genomföra en tillsyn som ska vara rättssäker, likvärdig och effektiv. Detta är viktiga ord att lyfta fram.
Tillsynen ska vara enhetlig, likvärdig och effektiv så att både tillsyn och tillväxt gynnas. Det är viktiga perspektiv, inte minst mot bakgrund av en lagstiftning som handlar om att säkerställa detta inom livsmedelsområdet, naturvårdsområdet och ett antal andra områden. Därför vill jag yrka bifall till betänkandet.
Ulrika Heie (C):
Jag skulle vilja ställa min fråga till Matilda Ernkrans. Det är ju så att det kommer en forsknings- och innovationsproposition senare i år. En fråga som både riksdag och regering har jobbat väldigt hårt med i flera år handlar om den livsmedelsstrategi som har antagits. Strategin har också följts upp med handlingsplaner av olika slag.
I denna strategi lyfter man upp vikten av strategiskt betydelsefulla satsningar där det är viktigt att forskning med koppling till akademi respektive näringsliv samverkar på olika sätt. Livsmedelsbranschen har ju en extremt låg andel som går till forskning, och detta är ett problem i sig. En så strategiskt viktig fråga brukar ju tas om hand i stora propositioner, vilket en forsknings- och innovationsproposition är.
På vilket sätt kommer livsmedelsforskningsfrågorna att bli synliga i den stora proposition som kommer senare i år?