Pål Jonson (M):
Liksom infrastrukturministern är också jag en stor lokalpatriot. Därför konstaterar jag att tilldelningen i den nationella planen till mitt eget län inte har ökat mellan den förra och den här planen, och det beklagar jag. Vi har ett stort underhållsbehov, det vet ministern mycket väl, inte minst kopplat till Värmlandsbanan men också kopplat till stora investeringar i vårt vägnät, som vi debatterar i dag. Sedan har jag respekt för att ministern inte kan kommentera enskilda vägprojekt som E18.
Jag vill därför vidga debatten något genom att ta upp den andra delen i svaret kopplat till den bristande koordineringen mellan Sverige och Norge. Ministern säger att satsningarna på infrastruktur som är gränsöverskridande ska beslutas i nära dialog mellan Sverige och Norge. Jag vågar påstå att den dialogen hittills tyvärr inte har varit speciellt framgångsrik.
Symtomen på detta är att man inte färdigställer hela E18 över gränsen, som vi debatterar nu. Norge har gjort klar sin del av E18 från riksgränsen hela vägen till Osloområdet och sett till att vägen är mötesseparerad. Men vi drar inte vårt strå till stacken i och med att det inte finns mötesseparation på hela E18 genom Sverige. Tyvärr tenderar vi ibland att gå i otakt mellan Sverige och Norge på infrastrukturområdet. Jag är inte ensam om att tycka det.
Ministern känner mycket väl till att Trafikverket har presenterat två åtgärdsvalsstudier under det senaste året kopplade till stråket Stockholm-Oslo. Båda är tydliga med att riksgränsen utgör ett problem och att man inte har en tillräckligt effektiv dialog och ett effektivt samarbete mellan våra trafikmyndigheter. Detta utgör då ett stort problem när det gäller att stärka infrastrukturen mellan Sverige och Norge. Fru talman! Varför är detta då så viktigt? Det vet säkert infrastrukturministern men kanske inte alla åhörare.
Norge är Sveriges viktigaste exportmarknad. Handelsexporten uppgick till 120 miljarder i fjol. Vi har ökat handeln med Norge med nästan 30 procent under de senaste sex åren. Vi handlar faktiskt tre gånger så mycket med Norge som med Kina i dag. Gränspendlingen mellan Norge och Sverige är större än gränspendlingen mellan Sverige och Danmark.
Utvecklingen av den norska ekonomin och främjandet av en stark infrastruktur i alla delar borde vara ett starkt svenskt intresse för att binda ihop våra två länder bättre. Men tyvärr finns det ett antal olösta problem på infrastrukturområdet mellan Sverige och Norge. Vi har berört E18, men det finns även andra saker som påverkar framkomligheten på väg. Till exempel har Tullverket stängt tullstationen i Hån under nattetid, som ministern kanske känner till.
Det innebär att lastbilar inte kan korsa gränsen på kvällstid. På det sättet skär man alltså av kroppspulsådern i det största flödet mellan Sverige och Norge. Tullstationen är stängd under nattetid för att man ska spara pengar. I min värld framstår det som att sila mygg och svälja kameler, om ministern har överseende med det uttrycket.
När det gäller ministerns eget politikområde finns det stora problem i dialogen kopplad till järnväg. Vi vet att SJ har fått dra ned på sina X2000avgångar under det senaste året på grund av en ombyggnation mellan Lilleström och Kongsvinger som sker på dagtid. Vi har inte någon gemensam vision för hur man ska få ned restiden med tåg mellan Stockholm och Oslo, och det är ett dilemma.
Det tar fem timmar att åka tåg till Oslo och tre timmar till Göteborg, trots att det är lika långt. Fru talman! Min poäng är att om vi vill främja handel och tillväxt mellan Sverige och Norge - och det tror jag att vi alla i grunden vill göra - handlar det inte om fler exportstrategier, nya uppdrag till Business Sweden eller fler främjandeambassadörer, utan det handlar om att man måste få ihop infrastrukturen mellan Sverige och Norge.
Framför allt har vi inte råd att fortsätta att gå i otakt på det här området genom den bristande koordinering i investeringar som vi ser i dag på E18 och på järnvägen.