Hillevi Larsson (S):
Jag fick sent veta att av de fyra interpellationer jag har skrivit är det i dag ett gemensamt svar på tre. Jag kan förstå att man vill diskutera förlossningsvården i ett sammanhang, även om jag tycker att det är synd eftersom det blir kortare debattid. Jag tycker att både rätten till lustgas och möjligheten att förebygga svåra förlossningsskador är viktiga frågor.
Men det jag reagerar allra starkast på är att kvinnosjukdomen endometrios behandlas som förlossningsvård. Denna fråga har över huvud taget ingenting med förlossningsvård att göra. Detta gör också att debattiden blir ännu kortare och att det blir svårt att hinna med detta viktiga ämne. Jag ska försöka i alla fall. 10-15 procent av alla kvinnor drabbas av endometrios.
Det dröjer ofta många år innan man får en diagnos. Detta avfärdas ofta som kraftig mensvärk. Nyligen har det kommit en rapport som visar vad detta innebär för de kvinnor som drabbas. I genomsnitt har kvinnor med endometrios 38 sjukdagar per år. Normalbefolkningen har 9 dagar.
31 procent har frikort inom sjukvården, vilket ska jämföras med 15 procent för den övriga befolkningen. 42 procent har frikort för läkemedel, vilket ska jämföras med 18 procent för den övriga befolkningen. Nu har det kommit ett nytt läkemedel som heter Visanne. Det ger hopp för många av de drabbade kvinnorna. Men Tandvårds- och läkemedelsverket har sagt nej till statlig subvention.
Det innebär att dessa kvinnor, som redan ofta har dålig ekonomi på grund av sin sjukdom, får betala nära 5 000 kronor per år och i vissa fall mer beroende på hur mycket Visanne de behöver ta. Jag tänkte återkomma till det här i kommande inlägg. Det är väldigt allvarligt att det riskerar att bli en klassfråga för dessa kvinnor om de inte har råd med Visanne, som skulle kunna ge hjälp.
Jag vill nu gå över till rätten till lustgas. Gävleborgs läns landsting drog plötsligt in rätten till lustgas för födande kvinnor. Nu har de tack och lov gett tillbaka denna möjlighet eftersom det blev folkstorm. Men principfrågan kvarstår att landsting plötsligt kan dra in den här rätten för födande kvinnor.
Det är därför jag har skrivit interpellationen, för jag tycker att det är viktigt att vi har rikstäckande rättigheter för alla kvinnor. Jag har själv fött barn. Självklart är det en individuell upplevelse, men jag kan säga att hade jag inte fått lustgas vid den första förlossningen hade det inte blivit fler barn. Jag tror att många som har haft nytta av lustgas har samma inställning, så det är viktigt att slå fast att alla ska ha rätt till det.
I svaret säger ministern att personal och patienter i samråd ska besluta om smärtlindring. Problemet är om ett landsting har dragit in denna rätt - då finns ju inte denna möjlighet. Nu vill jag gå in på svåra förlossningsskador, som är den tredje interpellationen som behandlas här.
I Sverige drabbas nära 3 000 kvinnor varje år av något som kallas sfinkterruptur, och det är den allvarligaste formen av förlossningsskador, där man har spruckit upp totalt. Många får men för livet av detta. Men det går att förebygga, vilket man har gjort framgångsrikt i Finland. I Norge har man infört nationella råd för att förebygga denna svåra skada, och det har lett till en halvering av antalet skador.
Därför tycker jag att regeringen borde ge direktiv så att vi har nationella riktlinjer för att bespara så många kvinnor som möjligt detta lidande.