Edward Riedl (M):
Jag tänker i mitt inlägg uteslutande beröra de delar i betänkandet som handlar om fritidsbåtar och lämna de andra därhän. Dem har mina allianskolleger på ett föredömligt sätt redogjort för. I Sverige har vi en lång tradition av sjöfart. Vi har bemästrat både sjön och byggandet av båtar. I modern tid har intresset att nyttja båtar och vatten som en del av vår fritid dessutom vuxit enormt.
Vi har vackra skärgårdar, sjöar och kanaler som lockar. Inte minst allemansrätten har bidragit till att så många i just Sverige med ganska små medel kan ta del av det fantastiska som båtlivet har att ge. Varje sommar färdas en tredjedel av Sveriges vuxna befolkning minst en gång med en fritidsbåt. Det handlar om två och en halv miljon människor som varje år får se det fantastiska som båtlivet har att ge.
De flesta av båtarna har dessutom ett relativt lågt värde. Ungefär 200 000 av de båtar som finns i vårt båtbestånd understiger ett värde av 5 000 kronor. Den absoluta merparten av den svenska fritidsbåtsflottan har ett uppskattat värde som understiger 100 000 kronor. Det är alltså ganska billiga båtar som färdas på våra vatten.
Det är viktigt att vi som lagstiftande församling vet hur båtarna ser ut, hur de används, vad de kostar och mycket annat för att vi ska kunna fatta både kloka och relevanta beslut som rör fritidsbåtslivet. Att det skrivs många motioner om fritidsbåtar väljer jag att tolka på positivast tänkbara sätt. Det handlar rimligen om att det även hos oss riksdagsledamöter finns ett stort intresse för båtlivet.
Ibland kan dock tilltron till att nya lagar och regler ska lösa allt vara lite för stor här. Jag är absolut inte motståndare till lagar och regler, men vi måste se att det faktiskt ibland finns både andra och bättre vägar för att nå de mål som vi vill nå. Transportstyrelsen har fått regeringens uppdrag att ta fram en strategi för hur antalet döda och allvarligt skadade ska kunna minska i enlighet med regeringens mål för säkerhet inom fritidsbåtstrafiken.
Låt oss då först se hur det faktiskt ser ut i dag. Antalet döda har fallit konstant i Sverige sedan 1970-talet, då nästan 120 personer miste livet varje år i fritidsbåtsolyckor. De bästa åren under 2000-talet var 2000 och 2010. Då förolyckades endast 27 respektive 29 personer på sjön.
De två sämsta åren under 2000-talet var 2001 och 2008, då 43 respektive 41 personer miste livet. Det finns flera faktorer bakom denna fantastiska utveckling att allt färre förolyckas. Trots att vi hela tiden blir fler och fler som ger oss ut på sjön har antalet som omkommer hela tiden fortsatt att minska.
Det kan främst härledas till att vi har säkrare båtar genom CE-märkning. VHF-radio och numer mobiltelefon gör att vi allt enklare kan larma när vi är i nöd. Flytfästanvändandet är också en av de starkast bidragande orsakerna. Och med den utveckling som vi ser i dag med bättre, bekvämare och faktiskt också estetiskt snyggare flytvästar börjar det vara väldigt få som inte längre har flytväst på sjön.
Vi har gps-navigatorer som gör att vi på ett mycket enklare sätt vet var vi befinner oss på sjön. Sjöräddningens kapacitet har ökat, vilket gör att när vi väl larmar om hjälp är hjälpen närmare att få. Och den sista men kanske en av de allra viktigaste delarna: Sedan 1970-talet har alkoholbruket på sjön minskat dramatiskt, det vill säga allt färre dricker alkohol i samband med att man vistas på sjön.
Allt detta sammantaget är kanske den viktigaste förklaringen till att olycksfrekvensen har minskat på det sätt som den har gjort. Och värt att notera är att de allra flesta av de saker som har bidragit till att färre människor omkommer på fritidsbåtar har inte politiker beslutat. Det är inte politiker som har beslutat allt det som har gjort att allt färre förolyckas.
Vi har en lång tradition av samarbete med myndigheter, frivilligorganisationer och många andra för att göra båtlivet betydligt säkrare. I Sjösäkerhetsrådet, där det ingår 8 statliga myndigheter och 17 organisationer som på olika sätt är kopplade till fritidsbåtslivet, har man identifierat vad man på kort sikt kan göra för att ytterligare komma till rätta med de dödsfall som sker på sjön.
Det som man då har identifierat är vattentäta mobiltelefonfodral, förbättrad mobiltäckning vid kustområden, förbättrad hamnsäkerhet, det vill säga bättre belysning, räddningsstegar med mera, och förbättringar av sjökort och utmärkning. Dessutom är alla överens om att vi behöver bättre uppföljning av dem som förolyckas på sjön.
Med de få dödsfall vi har i dag i båtlivet blir det allt viktigare att identifiera exakt vad det är som har gått fel, så att vi kan lära oss hur vi i framtiden ska undvika att människor förolyckas. Socialdemokraterna lyfter i sin reservation fram Finland som ett gott exempel på sjösäkerhetsområdet.
Då kan det vara bra att veta att i Finland förolyckas ungefär sju personer varje år per 100 000 fritidsbåtar, att jämföra med ungefär fyra personer i Sverige. Trots det finns det givetvis mycket som vi kan lära av Finland. Finland ligger precis som Sverige väldigt långt framme på det här området, men de har inte kommit lika långt som Sverige. Herr talman!
Sverige är i dag ett av världens säkraste länder för den som färdas i fritidsbåt. Vi har kraftigt minskat antalet döda i båtlivet under en lång rad av år, även om vi sett en successiv utplaning de senaste åren. I Sverige finns det en god tradition av samarbete mellan myndigheter, frivilliga organisationer och båtlivet i stort för att just göra båtlivet ännu säkrare.
Det mesta av de goda resultat som vi har uppnått de senaste 40 åren är resultat som inte handlar om politiska beslut utan faktiskt om arbete av andra. Det innebär inte att vi alltid ska säga att lagstiftning är fel väg att gå. Många gånger kan lagstiftning vara befogad, men vi bör åtminstone varje gång ställa oss frågan om lagstiftning verkligen är det bästa sättet att uppnå ett säkrare fritidsbåtsliv.
Detta var det sista jag hade att säga i det här ärendet. Därmed yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut.