KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunvor G Ericson (MP):
Enligt hälso- och sjukvårdslagen har alla personer som vistas i Sverige rätt till akut och omedelbar vård som inte kan anstå. Men som reglerna fungerar ska man också betala vården med egna pengar. Det betyder ofta att gömda flyktingar inte får någon vård alls, eftersom som de i regel inte känner sig trygga med att söka vård.
De kan inte vara säkra på att hälso- och sjukvårdspersonalen ens tar emot dem i luckan. Men det betyder också någonting annat. Vi får ett samhälle där plånboken avgör vem som får sjukvård. En sådan ordning tar Miljöpartiet kraftigt avstånd från. Vi vill därför att det fattas beslut som i Skåne att ge subventionerad vård även till gömda flyktingar.
Ingen flykting ska behöva leva gömd och dessutom plågas av smärtor och sjukdom. Som Ulf Nilsson tidigare var inne på här handlar det inte om några stora kostnader. I Skåne har man räknat med ca 2 miljoner kronor per år. I Stockholm räknade man med ungefär 5 miljoner kronor per år. Det är totalt inte speciellt stora kostnader.
Som vi har varit inne på har Sverige ett av de striktaste regelverken över huvud taget i Europa. Gömda barn har rätt att få hälso- och sjukvård som svenska barn. Men det är också en tolkningsfråga.
Det kan bli så att barn vilkas föräldrar inte har sökt asyl inte självklart har rätt till hälso- och sjukvård, vilket försätter dem i en fruktansvärd situation. Begreppet omedelbar vård kan tolkas olika beroende på om ens föräldrar har sökt asyl eller inte. Det är inte acceptabelt.
I Italien finns det en heltäckande lagstiftning för hälso- och sjukvård, och staten betalar. Alla barn har rätt till fullständig hälso- och sjukvård. I Belgien har gömda rätt till omedelbar vård enligt lag sedan 1996. Där bedömer den enskilda läkaren vad som innefattas i begreppet omedelbar vård.
Alla har rätt till akutvård, och alla barn har rätt till hälso- och sjukvård. I Frankrike har gömda rätt till akutvård, och staten betalar. Så det finns många andra exempel. Jag vill också visa på att det finns två olika grupper. Den första gruppen är de som har fått avslag på asylansökan och gömmer sig för att undgå att avvisas.
I den andra gruppen finns det människor som har kommit hit för att söka jobb, besöka familj eller vänner och stannat efter att deras visum har gått ut. Många har befunnit sig i Sverige länge och försörjer sig på jobb i den informella sektorn som nästan är en värld för sig. I den gruppen finns också kvinnor som sålts eller lurats till Sverige på falska premisser.
Läkare utan gränser har tagit fram en rapport där de tar upp ett exempel med en flicka på åtta år och hennes pappa som följde med till barnakuten. I receptionen visade pappan flickans utgångna LMA-kort för att bevisa att flickan var gömd. Han ombads då att betala 2 000 kronor, trots att den normala avgiften på barnakuten är 140 kronor. Så ser det ut.
Den frustration jag känner gör att jag tycker att det är angeläget att hitta en lösning även för de barnen. Jag har förståelse för att det finns ett beredningstvång, men i den här situationen tror jag ändå att det skulle vara värdefullt att göra ytterligare en insats för de här barnen.
Gunvor G Ericson (MP):
Jag tackar Göran Hägglund för att ambitionen finns att få till en bättre lagstiftning. Men jag vill rätta Göran Hägglund på en punkt. Vi samarbetade inte i tolv år med Socialdemokraterna i regeringsställning. Det var faktiskt Centern de första fyra åren. Miljöpartiet samarbetade med Socialdemokraterna i åtta år.
Under den perioden lyckades vi få igenom en viss regularisering, alltså att människor fick stanna i Sverige, med en ny utlänningslagstiftning också som jag tycker var väldigt bra. Men den här frågan orkade vi inte ända fram med. Det beklagar jag naturligtvis. Jag tror att socialminister Göran Hägglund har en ärlig ambition i det här.
Men jag har inte fått svar på frågan vad det är som kärvar, varför direktiven inte är klara. När vi diskuterade det här i våras var det både kristdemokratiska och folkpartistiska representanter i debatten som sade att det här är färdigt inom kort. Det var i våras. Nu har snart hela höstterminen också gått. Även om man skrev det i budgeten visste man det i september.
Vad är det i det här arbetet som kärvar? Jag skulle vilja avsluta med att överlämna en tröja till Göran Hägglund som gör att han inte glömmer rätten till sjukvård.
Gunvor G Ericson (MP):
Att skapa förutsättningar som främjar hälsa är av stort värde inom alla politikområden, där man också har ett ansvar för det här. Jag har därför lyft fram dagens fråga om att uppvärdera friluftslivets potential. Självklart är utepedagogik och andra insatser viktiga som till exempel natur i vården.
Sveriges lantbruksuniversitet har varit drivande i att uppmärksamma skolors uterum som pedagogisk resurs. Forskare vid Alnarp har i projektet Ute på dagis studerat förskolors utemiljöer och jämfört ett stadsdagis gård med ett ur-och-skur-dagis.
Det visade sig att barnen på ur-och-skur-daghemmet hade lägre sjukfrånvaro, var starkare i kroppen, hade bättre balansförmåga och bättre koncentrationsförmåga. I debatten kommer jag fortsättningsvis att fokusera på folkrörelsernas, det vill säga friluftsrörelsens, roll i detta. Vi vet att för lite motion kostar samhället ca 6 miljarder om året.
Korrekt siffra är 6 miljarder och inte miljoner som felaktigt hade smugit sig in i min interpellationstext. Kan vi underlätta för människor att själva påverka sin hälsa i positiv riktning är det bra inte bara för den enskilde medborgaren utan innebär också en besparing av skattemedel. Att skapa de samhälleliga förutsättningarna för hälsa är en viktig del och grund i folkhälsovetenskapen.
Investering i friluftsliv är en investering i folkhälsan. Studier visar att äldre personer med en livsstil med friluftsliv och trädgård har bättre hälsa och lägre vårdkonsumtion. Människor blir friskare av friluftsliv.
Min fråga var vilka åtgärder ministern är beredd att vidta för att stärka friluftslivet och på så sätt förbättra folkhälsan, skapa kunskap om naturen, öka välfärden och stärka demokratin. Jag tackar för svaret. Men svaret berättar mest om vad som hittills är gjort. Betyder svaret att ministern anser att insatserna räcker?
Det är väldigt bra att ministern tydligt uttrycker att vi delar uppfattning om vikten av friluftslivets värden. Men vilka åtgärder leder den delade synen till? Hur ska de värdena främjas annat än i det forskningsprogram som pågår? Det är bra att regeringen betonar de ideella organisationernas engagemang.
Frågan är dock om regeringens politik bidrar till att ta vara på det engagemanget eller möjligtvis sätter upp hinder för det. Samtidigt pågår en diskussion om strandskyddsregler, vilket kan riskera att motverka främjandet av friluftsliv. Attraktiva bostadslägen är normalt också attraktiva ströv- och friluftslägen.
Där några enstaka får privatisera stränder inskränks andras möjligheter till tillträde. Frågan är vilket regeringen sätter främst, friluftsliv eller att få bygga på attraktiva stränder. Frågan kvarstår: Vilka visioner har ministern för framtidens friluftsliv?
Gunvor G Ericson (MP):
Detta är verkligen glädjande. Vi delar nog alla den här brinnande känslan att det är viktigt att värna det engagemang som finns i friluftsrörelsen. Jag tror att det är väldigt många människor som någon gång i sitt liv har varit aktiva i någon av dessa organisationer samtidigt som man kanske också har varit aktiv i idrottsrörelsen.
Det är inte två miljoner på ena sidan och tre miljoner på den andra, utan i mångt och mycket är det samma människor som är aktiva i flera olika organisationer. Jag tror också, precis som ministern beskriver, att det är viktigt att se detta som en helhet. Vi brukar också värna om att organisationer ska ha en ökad autonomi för att kunna driva det här engagemanget på ett bra sätt.
Det finns en annan skillnad mot idrottsrörelsen, om vi jämför med den, och det är att Riksidrottsförbundet självt fördelar medlen i myndighets ställe, vilket inte Svenskt Friluftsliv gör. Finns det någon diskussion inom regeringen att se över hur den organisationen ser ut? Jag skulle gärna vilja höra om det finns något sådant resonemang i regeringen.
Jag välkomnar naturligtvis att regeringen återkommer med ytterligare förslag och åtgärder inom det här området. Jag värnar det kommunala självstyret. Vi i Miljöpartiet lyfter detta på kommunal nivå. Jag tror inte att vi i riksdagen ska sätta upp kriterier för hur man fördelar stödet på kommunal nivå, även om jag inser att det är jätteviktigt vilka signaler vi sänder härifrån.
Jag förväntar mig att man på kommunal och landstingskommunal nivå fortsätter att bidra till de här organisationerna. Jag vet att hemma i Sörmlands läns landsting har man gett stöd till dessa organisationer.
Gunvor G Ericson (MP):
Sverige har i dag en klimatkris, en jobbkris och en otrygghetskris. Anledningen till att jag ställde interpellationen var att jag ville ta reda på vad ministern vill göra för att se till att människor ska få ränta vid försenade utbetalningar. Hur avser ministern att komma till rätta med det stora ekonomiska underskottet?
Jag är övertygad om att servicenivån påverkas av hur ekonomin för Försäkringskassan ser ut. Vi har under debatten pratat mycket om det som har varit och vems fel det är. Jag är ganska trött på den typen av debatt. Vi är här och nu. De människor som inte får hjälp är inte hjälpta av att vi säger att det minsann var värre förr. Vi måste ta ställning till hur det är nu.
Om vi ser på statistiken började sjuktalen minska 2003. Sedan har det blivit lägre och lägre sjuktal. Det är bra, och det är vi överens om. I regleringsbrevet från regeringen till Försäkringskassan står det att det ska lämnas en ekonomisk rapport den 19 januari 2009. Jag hoppas att Cristina Husmark Pehrsson har fått rapporten och tar del av den på ett bra sätt.
Jag hörde en viss antydan från både Solveig Zander och Lars-Arne Staxäng om att man skulle kunna tänka sig att betala ränta. Låt oss här i dag komma överens om att ministern också svarar på min fråga om räntan, det vill säga ja till att tillsätta en utredning. Vi hade ett sådant förslag i en motion 2007.
Jag hoppas att ministern ändå skulle vilja säga att en utredning ska tillsättas så att det blir åtminstone någon kompensation för de människor som inte får sina pengar i tid.
Gunvor G Ericson (MP):
Jag tackar för svaret, även om det tydligt visar att jordbruksministern inte tar frågan på fullt allvar utan tror att varningsmärkning ska få bort de hälsovådliga ämnena, trots att nyare studier visat hälsorisker. Jag har ställt frågorna och ställer dem igen på grund av den utveckling vi har haft av antalet produkter.
Jag har som nämndes i svaret ställt frågor till ministern tidigare. Nu visar det sig, trots uppmaning till försiktighet, att det finns azofärgämnen i allt fler produkter i dag. EU-parlamentet ville stoppa azofärgämnena. Men i förhandlingarna med ministrarna från medlemsländerna bidde det en tummetott: en varningsmärkning.
Visst, det är bättre än ingenting, men när ministern påstår i sitt svar att det skulle leda till önskvärda förändringar är det en naiv förhoppning. Varför röstade inte ens Sverige, som tidigare haft förbud, för ett stopp? Vill inte jordbruksministern få bort azofärgämnena? För mig är det oacceptabelt att azofärger finns kvar.
Förra året kom en uppmärksammad brittisk studie, publicerad i den vetenskapliga tidskriften The Lancet, som visade att azofärger kan bidra till att göra barn hyperaktiva. Svenska Kemikalieinspektionen skrev 2004 i en rapport: Azofärgämnen anses vara lätta att använda och förhållandevis billiga och ge starka, klara färger.
Flertalet är vattenlösliga och anses därför vara lätta för kroppen att ta upp. Färgämnena kan också vara giftiga för levande mikroorganismer och orsaka skadliga långtidseffekter i vattenmiljön. Jag kan inte förstå varför jordbruksministern tycker att dessa färgämnen behövs. Det stämmer inte med lanseringen av Sverige som ett bra matland.
Jag tycker att det är viktigt med god och bra mat, men att azofärgämnena skulle platsa där har jag svårt att förstå. Det finns andra alternativ som är mindre riskfyllda. När jag senast debatterade med ministern om det här lät det på ministern som att livsmedelsindustrin självmant skulle ta bort de här färgerna. Så har det inte blivit.
Minister Eskil Erlandsson, er politik fungerar uppenbarligen inte, eftersom det finns fler sådana ämnen på svenska butikshyllor i dag. Jag undrar vilka prioriteringar Sverige har gjort. Varför stödde inte Sverige EU-parlamentets krav på totalstopp? Håller inte ministern med om att det behövs ett totalförbud mot azofärgämnen?
Parlamentet tog fram sitt förslag om stopp i samband med en bred översyn av reglerna för tillsatser i livsmedel. Sverige medverkade till att det inte blev något sådant beslut, utan i stället ett krav på märkning.
Men EU har redan i dag ett förbud mot azofärgämnen, dock inte i mat, utan i vissa textilvaror och läderprodukter, eftersom azofärgämnen kan avge cancerframkallande arylaminer. Jag tycker ändå att det vore intressant att höra vilket resonemang ministern har bakom sig, eftersom han inte röstade för EU-parlamentets förslag.
Gunvor G Ericson (MP):
Ministern lovade så sent som i förra veckan företrädare för matupproret att han skulle lyssna på kraven om mindre tillsatser i maten. Men i dag låter det inte så. Vi behöver inte rösta för stopp för azofärgämnena, utan det här förslaget har bättre förutsättningar att gå igenom, sade ministern. Jag delar inte den uppfattningen.
Jag tror att politiken måste ta ansvar i stället för att lägga hela ansvaret i knät på konsumenterna. Det är vad som sker nu. Varningstexter hjälper inte alla att förstå innebörden när det gäller de här färgerna. Det läggs ett för stort ansvar på konsumenterna. De här färgämnena finns inte minst i godis, lösgodis, där barn är målgruppen. Vad hjälper då varningstexter?
Nej, jag anser att det behövs ett politiskt ansvar. Omprövningen av tillsatsämnena sker just nu. Det är nu Sverige kan påverka EU. Det är nu Sverige kan se till att det blir en förändring. Tillsatsdirektiven för aromämnen, tillsatser, sötningsmedel och färgämnen håller på att ses över. Det har skett en process under ett antal månader i EU, mer än ett år.
Man är nu inne på spurten för att fatta beslut. Därför är det väldigt tråkigt att vi från svensk sida inte har stött kravet på ett totalstopp för azofärgämnen. I England gör man en annan bedömning.
Den engelska motsvarigheten till Livsmedelsverket gör en sådan lista som jag frågade ministern om och varom ministern svarade att det inte är aktuellt för Sverige. Engelska motsvarigheten till Livsmedelsverket tycker tydligen att det behövs bättre upplysning än varningstexter och mer för att konsumenten ska slippa få i sig den här typen av produkter.
Det är ett politiskt ansvar att se till att vi ska ha sunda och säkra produkter. Därför är det förvånande att ministern i sitt svar till mig blandar ihop målområden när det gäller folkhälsopolitiken. Det är jättebra att Folkhälsoinstitutet och Livsmedelsverket initierar samverkansprojekt för området matvanor och fysisk aktivitet. Men det handlar inte om säkra produkter.
Det ligger under målområde 5 och handlar om vilka tillsatser som finns i maten. Det handlar inte om de goda matvanorna som sådana utan vilka ämnen vi tillåter i maten. Jag håller med dem som gjorde matupproret här för någon vecka sedan. Vi behöver ha bra mat. Vi behöver inte ha onödiga tillsatser. Azofärgämnen är en sådan onödig tillsats som vi kan vara utan.
Folkhälsoinstitutet jobbar också med de här frågorna för att vi har ett miljömål som heter En giftfri miljö. Det är ett av de miljömål som Sverige kommer att ha svårast att nå upp till. Det har en betydelse för vilken mat vi får. Vi kanske inte alltid tänker på kemikalier i maten. En del produkter är bra, men en del tillsatser behövs faktiskt inte.
När det gäller de azofärgämnen som vi debatterar och diskuterar här i dag finns det andra ämnen som man kan använda som färg. Man kan som ett exempel ta rödbetsextrakt. Vore det inte dags att vi kan enas om att vi ska försöka hjälpas åt att få bort azofärgämnena?
Gunvor G Ericson (MP):
Jag noterar att jordbruksministern ändå är ärlig nog att säga att man röstade på det näst bästa. Det visar ändå att det finns en hållning från Sverige att få bort detta. Min förhoppning är det. Men det verkar inte som att Sverige direkt står på barrikaderna för att få bort azofärgämnen, vilket jag beklagar.
Ministern får ena dagen ta emot ett antal namnunderskrifter för att få bort tillsatser men tar här i dag ändå inte tydligt avstånd. Jag hoppas att ministern kan svara ärligt och tydligt på att han kommer att medverka till att få bort azofärgämnen. Visst har producenter och vi konsumenter ett ansvar.
Men för att vi ska kunna ta det ansvaret har vi som politiker ett ansvar att se till att det finns sjysta spelregler. Det tycker inte jag att det är i dag. Det är inte så lätt för alla att läsa varningstexter och innehållsförteckningar. Där finns det en skillnad mellan Miljöpartiet och Centerpartiet i hur man ser på folkhälsofrågor.
Vi ser att politiken har ett ansvar för att utforma reglerna så att människor kan göra goda val. Det jag hörde ministern säga var att det är konsumenterna som har ett ansvar. Jag hörde ingenting om politikens ansvar. Jag tycker att politiken måste ta ett ansvar. Men det verkar inte som att jordbruksministern anser att det finns ett sådant ansvar. Jag ställer frågan igen.
Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att skapa sunda och säkra produkter? Det som är målområde 5 handlar inte främst om matvanor utan det som är i maten.
Gunvor G Ericson (MP):
Tack för svaret, statsrådet! Det är bra att jämställdhetsministern är tydlig med att ni inte vill ta till verkningsfulla metoder, även om jag beklagar att ni inte ännu vågar det. I svaret säger ni att "kvotering av kvinnor och män till bolagsstyrelser inte är en lämplig metod". Men jag säger som så många andra: Jag skulle inte vilja ha kvotering, men kvotering är en fungerande, effektiv metod.
Det är inget mål, men det är en metod som fungerar. Vänta-och-se-politik ger inte resultat - tvärtom. I dag har Andra AP-fondens index över kvinnorepresentation kommit. Vi ser tydligt att andelen kvinnor gick upp 2002-2004, sedan började plana ut 2006 och 2007 för att till och med gå ned 2008.
Det är nu en liten ökning så att vi kommer upp i 19,1 procent. Det innebär fortfarande 80 procent män. Den dolda kvoteringen fortsätter. I mer än tio år har vi diskuterat det här. När det politiska trycket försvann stannade utvecklingen av. Regeringen har skjutit till pengar för att utbilda kvinnor. Javisst, det är jättebra. Men är det verkligen kvinnorna som behöver utbildas?
Är det inte valberedningarna som behöver utbildas för att lära sig att rekrytera med genusglasögonen på? Staten nådde målet om minst 40 procent kvinnor i sina bolag 1998. Det var tio år sedan, så det är inte nuvarande regerings förtjänst. Men hur ser det då ut i de kommunala bolagen? Ja, där är det 21 procent kvinnor.
Landstingen har färre bolag men bättre kvinnorepresentation med sina 35 procent. I de politiska organisationerna ser det bättre ut. Men det räcker inte. Bara var femte styrelseledamot i kommunala bolag är kvinna. Det visar tydligt att mer behöver göras.
Flera partier har tagit efter Miljöpartiets modell med kvoterade listor, och det har gjort att vi har nått framgång i våra kommunfullmäktige och landstingsfullmäktige och även här i riksdagen. Jag har ställt frågor, och den första handlar om kommun- och landstingsägda bolag. I svaret hänvisas till ägarna och en peng till Sveriges Kommuner och Landsting, men ägarna är politiska församlingar.
Om ni vill kan staten gå in och fastställa spelregler, till exempel som staten har gjort att varje kommun ska ha ett dagis, ett bibliotek, en skola eller att kommunfullmäktige ska ha minst 31 ledamöter. Så om jämställdhetsministern ville skulle ni i regeringen kunna sätta press på företagen och de kommunala bolagen. Frågan är: Vad vill ni?
I Finland har man valt en tydligare väg och lagstiftat om spelregler, lika självklart som att kommuner ska erbjuda dagis. Norges lag om kvotering i de börsnoterade bolagen har inneburit en klart bättre utveckling än den i Sverige. Där har andelen kvinnor i styrelserna gått från 7 procent år 2003 till 40 procent i dag.
I våras lät det som om regeringen ändå skulle kunna överväga att pröva verkningsfulla metoder. Var det bara ett spel för galleriet? Fler och fler inser att kvotering skulle kunna vara en metod - Advokatsamfundets generalsekreterare Anne Ramberg och entreprenörernas Sven Hagströmer, för att nämna två. Lyssnar inte ministern på dem?
Gunvor G Ericson (MP):
Kvotering är inget mål men ett effektivt medel. När andra metoder inte fungerar kan man inte ta till mer av det gamla utan måste våga pröva nytt. Det är min ingång i denna debatt. Jag välkomnar ändå att Nyamko säger att man inte kan utesluta att det kommer att ske genom krav från andra partier.
Det är dock ni som är regering nu, och jag orkar inte vänta. Jag kommer att fortsätta jobba för detta om vi i det rödgröna alternativet får möjlighet 2010. Jag önskar att det inte behövdes, men jag tror faktiskt att vi måste ha en lagstiftning. Uppenbarligen fungerar det i Norge och Finland. Handlar det inte om en politisk vilja? Var går gränsen för det kommunala självstyret?
Var går gränsen för spelreglerna för börsbolagen? Det är en politisk fråga. Det handlar om att sätta upp spelregler på den politiska nivån. Vill man använda det politiska instrumentet? Är det en tillräckligt viktig fråga? Nyamko tycker att man ska försöka med frivillighet ett tag till. Vi har hållit på med frivilliga metoder i mer än tio år. Är det inte dags att inse att det måste till något mer?
Jämställdhetsfrågan är vår tids stora demokratifråga. Att kvinnor generellt sett har sämre ekonomisk makt och är sämre representerade bland chefer, bolagsstyrelser och ledningsgrupper är inte enbart en fråga för en handfull människor som äger företag och inte heller för vissa i de politiska ledningarna. Sverige borde lära av Norge och Finland och se över hur man ska kunna få till en effektiv jämställdhetslagstiftning.
Det är ett politiskt ansvar. Tittar man på hur utvecklingen har sett ut i de länder som har använt denna metod har det lett till större framgång än vi har fått i Sverige.
Frågan är om det, som både jag och Eva-Lena uppfattade, finns en öppning från regeringens och framför allt ministerns sida för att pröva kvotering som metod. Finns den uppfattningen inte hos regeringen? Eller ska jag tolka dagens diskussion som att det finns en öppning hos regeringen för att pröva kvotering?
Om det skulle visa sig att valberedningarna säger att de inte kan hitta kompetens och att den inte finns kan de vända sig till Veckans Affärer Kvinna som på två dagar kunde sammanställa en lista på 500 kompetenta kvinnor. Problemet kan alltså inte ligga i att kvinnor inte har utbildning.
Om svaret från valberedningarna skulle vara att man inte vet, är ministern då beredd att ompröva sin inställning och ta till sig faktumet att kvotering är en metod som fungerar? SIS Ägarservice har gått igenom och konstaterat att nettoskillnaden jämfört med i fjol är en enda ytterligare kvinna i bolagsstyrelserna.
Det är inte acceptabelt att det ska ta så otroligt lång tid. Jag frågar igen: Är ministern beredd att ta till sig faktumet att kvotering fungerar?