Anders Borg (M):
Vi får väl konstatera att det här har blivit lite av en otursdag för Patrik Björck. Han har en interpellationsdebatt med mig samma dag som EU presenterar sin förtroendebarometer där det visar sig att Sverige är det land av alla länderna i hela Europa där flest tror att de närmaste tolv månaderna kommer att bli bättre än i dag. 42 procent av svenskarna tror det.
Det kan jämföras med Grekland där det är 38 procent, Danmark där det är 35 procent, Finland där det är 29, Cypern där det är 23 och Tjeckien där det är 21 eller Ungern, där man råkar vara mest pessimistisk och bara 15 procent tror på en bättre utveckling de kommande tolv månaderna.
Vi ska naturligtvis inte göra någon stor sak av en enskild mätning, men det framgår av praktiskt taget alla jämförbara förtroendebarometrar, även de som har gjorts av andra, att det som är utmärkande för Sverige, svenskt näringsliv och svenska hushåll just nu är att vi har en högre grad av optimism än man har i många andra länder. Den har avtagit, men den avtar från en mycket hög nivå till en förhållandevis hög nivå.
Det faktum att denna rapport från EU-kommissionen, som återges på Dagens Industris hemsida i dag, såvitt jag kan bedöma publiceras samma dag som Patrik Björck i Sveriges riksdag vill göra en poäng av att det är något unikt pessimistiskt över Sverige måste jag säga gör att det blir lite uppförsbacke i debatten. Man kan naturligtvis fråga sig hur det kommer sig att svenskarna är något mer optimistiska än vad andra européer är. Jag tror att det sammanhänger med tre förklaringar.
Den första är att vi har mycket starka offentliga finanser. Vi kan se i ESV:s och Riksgäldens rapporter att vi nu genomför en unik, stark amortering på vår skuldsättning. Den kan i kronor jämföras med det vi såg i slutet av 90-talet. Men då handlade det också om överföringar från AP-fonderna, och de underliggande saldona var inte alls lika starka. Vi för en unikt ansvarsfull finanspolitik.
I en period av stark tillväxt har vi vidtagit åtgärder för att förstärka den strukturella tillväxten, men också hållit igen på utgifterna. Den andra förklaringen är naturligtvis jobben. En ökning i november jämfört med november förra året med 143 000 personer, alltså en unik ökning av sysselsättning som i allt väsentligt handlar om fasta anställningar, där vi ser att arbetade timmar nu exploderar inte minst för kvinnorna.
Vi ser att utrikes födda är en av de grupper som svarar för den starkaste utvecklingen på arbetsmarknaden. Vi ser att det är en hög sysselsättningstillväxt bland ungdomar. Vi ser att äldre nu kommer tillbaka i en takt som vi inte har sett på lång tid. Vi ser att vår politik har effekter för just de grupper som det var avsett. Det tredje skälet till att vi trots allt har en optimistisk stämning är ju att vi har god välfärd i Sverige.
Starka offentliga finanser och bra jobbtillväxt gör att det nu sker rekordinvesteringar i välfärden. I kommuner och landsting finns det nu möjligheter att ta på sig investeringar för att förbättra och för att bygga för framtiden. Här tror jag att vi ska göra mer. Vi ska återkomma till välfärden. Vi ska satsa mer på barnomsorg, sjukvård och äldreomsorg. Det kan vi göra därför att vi tar ansvar för de offentliga finanserna och för att vi har en stark arbetsmarknadsutveckling. Då klarar vi välfärden.
När människor ser tryggheten i att vi amorterar på skulder, att vi har en stark arbetsmarknad och att vi kan trygga en god välfärd också för framtiden blir det inte så att den internationella pessimismen biter sig fast.
Låt mig bara påpeka att det här är kärnan i vår politik, en sysselsättningspolitik som ökar välfärden därför att det frigörs skatteresurser, en sysselsättningspolitik som ökar människors frihet därför att fler får arbete och får en möjlighet att bestämma över sitt liv, en sysselsättningspolitik som ökar rättvisan därför att högre sysselsättning och lägre arbetslöshet alltid minskar klyftorna i samhället.