KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bosse Ringholm (S):
Det är naturligtvis på ett sätt positivt att arbetsmarknadsministern numera vinnlägger sig om att få till stånd så många olika aktiviteter för arbetslösa som möjligt. För fyra år sedan var det precis tvärtom: Då menade han att det var fel på allt som kunde tänkas göras för arbetslösa i form av programinsatser. Nu jagar arbetsmarknadsministern idéer och varianter för att få in dem i kolumner av olika slag.
Det är väl bra att ha en sådan ambition, men tyvärr är ambitionen inte i paritet med de kvalitetskrav som kan komma att ställas på de här platserna. Jag är dessutom rädd för att ambitionerna är ganska vidlyftiga, men det finns inte särskilt mycket kraft, resurser eller genomtänkta tankar om hur detta ska kunna åstadkommas.
Man presenterade en så stor insats som Lyft, som omfattar 40 000 personer, och drog i gång den 1 januari. Ett par månader efteråt kommer man sedan på att man måste ge ytterligare direktiv om hur det hela ska gå till. Det kanske hade varit bra om man hade tänkt igenom i förväg hur man skulle åstadkomma dessa 40 000 och inte lite efteråt. Men det är lite väl sent påkommet att när det har gått ett par månader försöka göra en omstyrning av verksamhet av något slag.
Jag fick ett svar på frågan om handledarpengarna. Man ska nu diskutera med landets kommuner och landsting om hur man ska utforma dem. Kan jag uppfatta svaret som en garanti för att alla kommuner som har personer i Lyft kommer att få ersättning för handledare, så att det inte bara blir de som har väldigt många platser?
Det var lite otydligt från arbetsmarknadsministerns sida på den punkten. Det är viktigt för dem som vill anstränga sig att de vet att de handledarkostnader de har också kan täckas av Arbetsförmedlingens anslag. Alla dessa insatser kan kombineras på lite olika sätt.
Det är bakgrunden till att Monica Green har ställt frågan om det kanske kan gå att kombinera Lyft med någon form av utbildning för den som är inne i det en kort period. Jag tycker att det är dumt att arbetsmarknadsministern låser sig på den punkten och utesluter den möjligheten. Där skulle han ha kunnat vara mer generös och sagt att myndigheten själv kan bedöma om det går att kombinera Lyft och utbildning i enstaka fall.
Det kanske inte uppstår så många sådana situationer. Där behövs ingen central reglering. För att summera vill jag säga att det hade varit enklare om man hade tänkt igenom de olika insatserna på förhand när man lanserade Lyft den 1 januari, i stället för att komma mitt i verksamheten och kasta ut propåer om att var tionde ska in i statliga myndigheter eller sådant.
Vi får väl återkomma framåt sommaren när det är dags att summera arbetsmarknadsministerns mandatperiod och be att få svaret på om det blev tillräckligt många i de statliga myndigheterna och om de runt 200 000 som är anställda plötsligt har blivit ytterligare 20 000 i Lyft. Jag lovar att vi kommer att återkomma i den frågan vid tillfälle, väl nära ministerns avgångsdag.
Bosse Ringholm (S):
Det är naturligtvis bra att arbetsmarknadsministern med sådan entusiasm försöker suga upp alla idéer om hur man kan få in fler personer i de arbetsmarknadspolitiska programmen. Jag håller med om att arbetsmarknadspolitik naturligtvis är konjunkturberoende, men samtidigt är det en fråga om vilken ambitionsnivå man har när det gäller arbetslösheten. När vi 2005 och 2006 hade en arbetslöshet som var hälften av den vi har i dag var vi i den socialdemokratiska regeringen ändå inte nöjda.
Vi tyckte att det var för högt med 4 eller 5 procents arbetslöshet och ville få ned den ytterligare. Det var ett skäl till att vi då exempelvis gjorde en stor satsning på arbetsmarknadsutbildning när det var en bra konjunktur.
Sedan lyckades arbetsmarknadsministern ganska snabbt trots våra varningar driva ned arbetsmarknadsutbildning och andra kvalificerade arbetsmarknadspolitiska program till mycket låga nivåer, så att man sedan stod helt handfallen när krisen kom för ett och ett halvt år sedan ungefär.
Jag tycker att det är bra att arbetsmarknadsministern har stora ambitioner att få med många i program när man från regeringens sida inte lyckas få ned arbetslösheten på något annat sätt eftersom den övriga ekonomiska politiken är miserabel, men tyvärr är innehållet ganska magert i det som arbetsmarknadsministern åstadkommer. Många av de här insatserna är mest av sådan karaktär att de flyttar människor från den ena kolumnen till den andra i statistiken. De har inte särskilt mycket innehåll.
Jag tror inte heller att det som kallas för Lyft är någon stor kvalitetsinsats. För egen del ser jag egentligen bara fram emot ett enda stort lyft, och det är arbetsmarknadsministerns lyft från taburetten den 19 september. Det ser jag fram emot.
Bosse Ringholm (S):
Bakgrunden till denna interpellationsdebatt är att jag, Carl Bildt och andra tidigare har haft en diskussion om Sveriges förhållande till Nato. Jag har konstaterat att regeringen är oenig i frågan, och plötsligt säger Carl Bildt under diskussionen att det inte finns något undantag för Sverige och andra alliansfria stater i Lissabonfördraget. Jag skriver då en ny interpellation och citerar exakt den text som finns i Lissabonfördraget. Jag konstaterar att det finns ett undantag, trots att Carl Bildt säger tvärtom.
Nu erkänner Carl Bildt att det finns ett sådant undantag. Han citerar exakt den text jag har haft i min interpellation. Han backar och gör en reträtt. Det är väl bra så långt, men i detta läge när alla har ställt upp bakom Lissabonfördraget kan man inte som Carl Bildt säga att Socialdemokraterna i en motion borde ha begärt ett nytt undantag. Det finns ju redan ett undantag.
Varför skulle Socialdemokraterna i en motion begära undantag en gång till? Det finns redan. Det enda som har hänt är möjligen att Carl Bildt har blivit varse detta undantag. Jag tror inte att det var så illa att han förra gången var okunnig. Det vore illa om en utrikesminister var så okunnig att han inte ens kände till undantaget. Jag tror att det mer hänger ihop med Carl Bildts debatteknik. Han vill gärna vilseleda om så behövs.
Han har lyckats i den bemärkelsen att när han i sitt svar skulle återge min fråga kunde han inte ens korrekt återge den. Det är klart att det blir en konstig diskussion om den som ska svara på frågan inte ens kan korrekt återge frågan. Men sådan är Carl Bildts debattmetod. Jag konstaterar till sist att det enda vi vet om Carl Bildt är att han är den svensk som har sett flest ubåtar, både synliga och osynliga.
Han kommer att fortsätta att se ubåtar, förmodligen även i den här debatten.
Bosse Ringholm (S):
Kulturministern tycker inte att det finns några större problem när det gäller mediekoncentrationen. Det enda exempel hon kunde komma på var att medieföretagen inte kan ta tillräckligt betalt för sina produkter. Ja, det kan vara ett problem, men det kanske inte är det största problemet. Framför allt är det inte det enda problemet i branschen, och det är inte det som är det avgörande när det gäller mediekoncentrationen.
Om man är svuren till marknadsekonomin, som kulturministern uppenbarligen är, och tror att den löser alla problem ser man inga problem eller mediekoncentrationen. Därför undviker kulturministern att över huvud taget diskutera de problem och svårigheter som finns med mediekoncentrationen. Man går tillbaka till 50-talet och säger att vi från 50-talet och framåt har haft en teknikutveckling.
Jag utgår från att kulturministern inte vill räkna sig det tillgodo för egen del i varje fall. Det kan ju inte vara en del i den politiska utvecklingen att säga att den tekniska delen får sköta det hela. Det är klart att vi har fått teknikutveckling som har varit till nytta för mångfalden under senare år och senare årtionden. Men det som efterfrågas handlar ju om en realitet.
Eftersom koncentrationen på mediemarknaden blir alltmer tydlig när det gäller vissa företag och vissa grupper av företag - och vissa är väldigt dominanta inom sina områden - borde ministern rimligen ställa frågan: Finns det ett problem med den här mediekoncentrationen? Ministern ser inget problem över huvud taget. Det är naturligtvis allvarligt. Men om det finns en övertygelse om att marknaden sköter det här på egen hand kan jag förstå ministern.
Men om det är marknaden som ska sköta allting undrar man varför vi har en kulturminister på medieområdet. För kulturministerns slutsats är uppenbarligen att marknaden sköter det här. Alla andra ser problem med mediekoncentrationen, men kulturministern ser bara marknaden som den stora problemlösaren.
Bosse Ringholm (S):
Jag har ställt ett antal frågor till Sveriges kulturminister som handlar om ifall hon kan tänka sig att stödja jazzen. Jag får svar av Sveriges utredningsminister. Hon säger att det ska göra skillnad. Det ska vara utredningar, utredningar och utredningar. Men jazzen, kulturen och musiken lever inte på utredningar. Det är inte sant som kulturministern säger att vi har ett större beting i dagsläget för musiken.
Tvärtom, med lönekostnader och hyreskostnadsutveckling och allt annat har de inte fått kompensation under den här perioden. Det är en realitet att kulturministern inte kan peka på ett enda initiativ för hur hon vill stärka jazzens ställning. I stället försöker hon skylla ifrån sig och säga att man inte ska ställa olika musikformer mot varandra. Det är inte det som det handlar om. Det handlar om att några musikformer, inte minst jazzen, får väldigt lite stöd i förhållande till andra.
Då plötsligt passar det utredningsministern att säga att vi inte ska jämföra olika genrer. Nej, det är klart att det är pinsamt, utredningsministern, att jämföra jazzen med andra musikformer eftersom jazzen får så oerhört lite stöd! Jag är glad över att kulturministern ska avsluta sin bana som kulturminister, eller utredningsminister, inom kort.
Förhoppningsvis kan en ny regering se till att jazzen får lite bättre förutsättningar i framtiden och att det finns ett stort intresse för att ge unga musiker chans att leva på sin musik. Även jazzmusiker måste kunna leva på sitt konstnärskap.
Bosse Ringholm (S):
För att vara korrekt: Jag har inget horn i sidan till Operan. Kulturministern ska inte hitta på saker och ting som inte är sanna. Men jag påpekar att Operan har 30 gånger större stöd än jazzen. Jag tycker att det är pinsamt att jazzen har så oerhört lite stöd, men kulturministern tycks inte ett dugg bekymrad. Kulturministern förde in valet.
Det hade väl varit en bra present till jazzen, när vi nu står inför några dagar med jazzfestival och jazzarrangemang här i Stockholm, att leverera ett initiativ från regeringen för att stödja jazzen. Men icke ett enda initiativ tas från kulturministerns sida. Det har varit noll under perioden, är noll nu och kommer uppenbarligen inte att vara någonting framöver. Det är också lite otillständigt att kulturministern säger att ni har gett folkbildningen 500 miljoner kronor mer. Kulturministern vet hur det är.
Det var ett förslag från den gamla, socialdemokratiska regeringen 2006 som beslutades och trädde i kraft den 1 januari 2007, den här mandatperioden. Inte ska man använda sig av lånta fjädrar. Det är väl fräckt att stå och säga att den föregående regeringens initiativ är det bästa ni har gjort. Sanningen är att ni inte har gjort någonting. Ni försöker ta åt er äran av det som den förra regeringen gjorde när det gäller folkbildningen. Det har säkert gynnat jazzen också.
Men det var inte ert initiativ, inte ert förslag, utan det var den tidigare, socialdemokratiska regeringen som drev igenom det. Jag konstaterar tyvärr att kulturministern inte har någonting annat än utredningar för jazzen. Det lever man inte på som jazzmusiker. Nej, vi behöver en ny regering även på det här området. Vi ska se till att vi får en sådan i höst - det kan vara bra för jazzen.
Bosse Ringholm (S):
Det är inte sant, Anders Borg, att efterfrågan var dålig i svensk ekonomi 2007. Anders Borg måste ha glömt att han stod i den här talarstolen 2007 och talade om vilken fantastisk ekonomisk utveckling vi hade 2007. Han redovisade fantastiska bnp-siffror och fantastiska efterfrågesiffror 2007. Två och ett halvt år efteråt har han plötsligt glömt alltihop.
Min fråga är fortfarande obesvarad, Anders Borg: Varför lyckades Sverige med konststycket att få en negativ produktivitetsutveckling redan under högkonjunkturåret 2007 som sedan fortsätter 2008 och 2009? Det är ganska unikt i svensk ekonomisk historia att vi tre år i rad har negativ produktivitetsutveckling. Anders Borg! Man kan inte bara ärva saker och ting. Man måste också förvalta och förädla det man har ärvt.
Det som har hänt är att ni har ärvt en svensk modell, inte minst på arbetsmarknaden, som ni har raserat på område efter område: a-kassan, arbetslöshetsförsäkringen, anställningstryggheten. Inte minst gäller det den diskussion som vi har haft i samband med det så kallade Vaxholmsmålet där regeringen inte har velat agera vare sig på hemmaplan eller i EU för att rätta till de konstigheter som finns i både svensk och europeisk lagstiftning på det området.
Jag kan bara konstatera att regeringen ärvde en rad goda egenskaper som borde ha gjort det möjligt att ha en bra produktivitetsutveckling i fortsättningen. Regeringen har förött många av de goda möjligheter man fick. Om jag ska sammanfatta, Anders Borg, måste jag sluta där jag började och säga: Det mesta Anders Borg har gjort har kommit för sent och varit för lite och för passivt. När det gäller arbetslivsforskningen däremot kan man säga att han var oerhört aktiv.
Där lyckades han riva ned all forskning och hela verksamheten på kort tid. Det kommer definitivt att ha långsiktiga konsekvenser för svensk arbetsmarknad och produktivitetsutveckling.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag har ägnat min interpellation åt en fråga som gäller trängselskatter på Essingeleden. Essingeleden är en statlig väg som utgör huvudförbindelse mellan länets norra och södra delar. Att införa trängselskatter på leden innebär att man monterar upp barriärer och klyver regioner på mitten.
Jag har frågat finansministern konkret: Vilka åtgärder ämnar statsrådet vidta för att säkerställa att Stockholms kommunfullmäktiges beslut om att inte införa tullar på Essingeleden efterlevs? Min andra fråga är: Har statsrådet gjort den bedömningen att trängselskatter på Essingeleden skulle utgöra ett problem för länets arbetsmarknad?
Jag kan konstatera att finansministern i sitt skrivna svar inte heller har besvarat mina konkreta frågor. Så jag nöjer mig med att fråga finansministern om jag kommer att få ett svar här i dag. I så fall ser jag fram emot det.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag tror inte, Michael, att det är några större skillnader i våra uppfattningar i de här frågorna, utan det kanske mer gäller formfrågorna. När det gäller inriktningen på miljösidan och på marksidan tycker jag att vi från alliansens sida har försök trycka på vikten av att man har en bra hantering av den mark som försvaret inte längre behöver.
Jag tycker inte om att titta bakåt, men jag har fått höra att under den förra regeringen lovades det i den här kammaren av den dåvarande försvarsministern att man skulle göra stora ansträngningar på att städa upp efter sådan verksamhet som militären har haft. Men det finns fortfarande mycket att göra.
Man gjorde kanske inte riktigt som försvarsministern lovade, till exempel i Falun. Men jag tror inte, Michael, att det är några större skillnader i vår uppfattning om vikten av att kommunerna får rådighet över den mark som försvaret inte längre behöver.
Jag förutsätter att vi på olika håll kan arbeta för att Försvarsmakten och kommunerna kommer överens om hur man ska kunna använda de områden som Försvarsmakten kan avyttra. När det gäller miljöfrågan tycker jag att Försvarsmakten har visat en väldigt stark vilja att förbättra sitt miljöarbete.
Vi får väl med gemensamma krafter, Michael Hagberg, försöka påverka, också kanske via de kanaler som vi i alliansen har, Försvarsdepartementet och Försvarsmakten att ytterligare förbättra detta arbete.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag tror att våra ambitioner i miljöfrågorna nog kan överensstämma i stor utsträckning. Jag ser på mig själv. Mitt miljömedvetande var kanske inte så där förskräckligt stort för ett antal år sedan, men det blir större och större för varje år som går. Jag tycker att jag ser samma utveckling bland annat i Försvarsmakten. Miljömedvetandet blir större.
Jag tror att också regeringen känner detta. Det finns goda krafter i regeringen som arbetar mycket ambitiöst med miljöfrågorna. Vi får ta med oss den här diskussionen i de överläggningar som vi har med Försvarsdepartementet. Jag ska gärna framföra detta.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag tror att vi är överens om ambitionerna. Sedan kanske vi får acceptera att olika verksamheter vid olika tillfällen fokuserar på olika saker. Det viktiga är väl att man går åt samma håll. Sedan får vi kanske acceptera att man går i något olika takt. Miljöpartiet har gjort en väldigt viktig insats, tycker jag, i miljöfrågan. Det respekterar och uppskattar jag.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag tror att man ska akta sig för att fastna i sifferexercis här och fastna vid en viss procentsats eller en fördubbling eller något sådant. Även här är det väl fråga om att arbeta för att göra Försvarsmakten attraktiv också för kvinnor.
Nu har jag inte själv sett de rekryteringsfilmer som Försvarsmakten tydligen kör över några kanaler, men jag har hört berättas att man där mycket fokuserar kanske inte på den fysiska styrkan som en viktig faktor i rekryteringen utan på hjärnan. Jag förutsätter att detta kan underlätta för kvinnor att komma in i Försvarsmakten och göra en väldigt viktig insats.
Jag delar Gunilla Wahléns uppfattning att kvinnor är viktiga i försvaret. Det är inte bara viktigt här i Sverige i det nationella försvaret. Kvinnor är också oerhört viktiga i internationella insatser. Vi vet hur betydelsefullt det är för lokalbefolkningen att ha tillgång till kvinnlig militär i de insatser som vi gör.
Information och uppmuntran är väldigt viktigt. Där vet jag att Försvarsmakten arbetar mycket aktivt inte minst i rekryteringssammanhang.
Vi får väl hoppas på att kanske inte antalet kvinnor i procent är det viktiga för Gunilla Wahlén eller mig utan att det är just att de totalt sett ökar i den frivilliga organisation som vi ser framför oss. Detta bygger också på frivillighet. Försvarsmakten måste göra det attraktivt för kvinnor att söka sig till försvaret.
Nils Oskar Nilsson (M):
Gunilla Wahlén har varit i riksdagen i tio år. Jag har varit här i snart två år. Vi har säkerligen samma målsättning du och jag, Gunilla, i den här frågan. Jag vet att också Försvarsmakten har detta mål. Det är ett mål som man kanske inte i dag har bestämt sig för att sätta upp i procent för att mäta. Det viktiga för mig är kanske inte om det är 3 eller 4 procent utan att det blir väsentligt mycket fler kvinnor i försvaret.
Jag vet att man på olika sätt försöker att underlätta för kvinnor att söka sig till försvaret. Det måste bli attraktivt. Vi måste uppmuntra kvinnor att söka sig till försvaret. Mycket mer kan jag i dag tyvärr inte ge dig som kött på benen. Låt oss ha en hög ambition och arbeta för det tillsammans.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag ber att få tacka justitieministern för hennes svar på min interpellation angående demonstrationsfrihetens konsekvenser för befolkningen i ett mindre samhälle. Bakgrunden till frågeställningen är årliga demonstrationer i min grannkommun Salem. Jag kommer själv från Botkyrka i Södertörn söder om Stockholm. Det har en gång varit en och samma kommun.
En decembernatt år 2000 mördades en 17-årig pojke i Salem av en annan jämnårig pojke. Olyckligtvis var den mördade svensk medan förövaren hade utländsk bakgrund.
Det har lett till årliga demonstrationer i Salem en lördag i början av december dels av främlingsfientliga grupper, dels av motdemonstranter med deltagare från olika antirasistiska vänstergrupper. Båda grupperna har någon form av dialog med polisen före demonstrationsdagen. De får också vederbörligt tillstånd.
Så långt stämmer förfarandet med gällande regler om yttrande- och demonstrationsfrihet. Dock leder dessa fri- och rättigheter till att stora delar av kommunen lamslås. Vägar spärras av, och invånares handlings- och rörelsefrihet begränsas i stor omfattning. Alltför ofta har stora oroligheter uppstått.
Salembornas trygghet och säkerhet riskeras, och deras fri- och rättigheter kränks. Det hör också till saken att 99 procent av deltagarna i demonstrationerna inte själva är Salembor. De kommer från andra kommuner i vår region, från övriga landet och till och med från utlandet.
Antalet i respektive grupp kan variera från år till år men det rör sig om 700-1 000 i respektive grupp eller totalt 1 500-2 000.
Den här årliga invasionen utifrån i en i normala fall lugn och trygg förortskommun i Stockholmsområdet sätter dels en stämpel på kommunen, dels innebär den stora problem för invånarna, som inte vågar eller kan ta sig till och från sina hem vare sig till fots, med bil eller med allmänna kommunikationer. En forskare har uttryckt att detta är det pris man får betala för demokratin.
Givetvis är yttrande- och demonstrationsfriheten grundläggande fri- och rättigheter i en fungerande demokrati som Sverige. Det ifrågasätter jag på inget sätt. Jag har velat ta upp frågan rent principiellt. I den ena vågskålen kan vi lägga yttrande- och demonstrationsfriheten för externa extremistgrupper som årligen invaderar ett mindre lokalsamhälle. I den andra vågskålen måste vi lägga det mindre lokalsamhällets egna invånares rörelsefrihet och trygghet.
Hur mycket ska dessa rättigheter kunna inskränkas och vilket pris ska invånarna tvingas betala? Jag delar helt justitieministerns syn på att en fri åsiktsbildning är fundamental i ett demokratiskt samhälle, detta oberoende av vad man själv tycker om de åsikter som förs fram. Det är också positivt att justitieministern har förståelse för de olägenheter för Salemborna som de årliga demonstrationerna innebär.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag respekterar givetvis justitieministerns ställningstagande till förmån för yttrandefriheten. Den är oerhört viktig för demokratin även när den utnyttjas av extremiströrelser. Men jag ser det också som viktigt att värna den vanliga människans, den fredliga kommuninvånarens, fri- och rättigheter. De årliga Salemdemonstrationerna kränker onekligen dessa fri- och rättigheter om än bara en gång om året.
Det borde finnas lagligt utrymme och en laglig möjlighet för polismyndigheten att också ta hänsyn till Salembornas intressen. Det är inte, eller borde inte vara, nödvändigt att ge tillstånd till demonstrationståg i den omfattning som hittills skett. Det är inte, eller borde inte vara, en absolut rättighet att demonstrera precis när, var och hur som helst.
Det är, eller borde vara, möjligt att hänvisa demonstranterna till en mindre central plats för stillastående demonstrationer eller att åtminstone förlägga demonstrationstågen till vägar som inte lamslår kommuninvånarnas rörelsefrihet i den orimliga omfattning som skett de gångna åren. Det ligger i extrema ytterlighetsgruppers intresse att skapa och underblåsa motsättningar i samhället. Jag tycker inte att vi förbehållslöst ska acceptera detta.
Människor har rätt att kräva att de ska kunna leva och röra sig tryggt och fritt i sitt samhälle varje dag på året. Polisstyrelsen i Stockholms län kommer inom kort att behandla denna fråga. Det är min förhoppning att dagens diskussion kan ge en viss vägledning också för polismyndigheten när det gäller årets demonstrationstillstånd.
Nils Oskar Nilsson (M):
Jag vet, liksom justitieministern, att kommunledningen i Salem gör ett mycket viktigt arbete just för att stärka demokratin och värna ungdomarnas bild av vad demokrati i realiteten är. Det är mycket bra att vi har lyft fram denna fråga i riksdagen i dag. Det är viktigt för invånarna i Salem att deras situation diskuteras och uppmärksammas och att vi ser dem och deras problem.
Vi är tydligen väldigt överens om den bild som vi har av Salem, både den negativa och den positiva. Nu är det kommunledningens sak att driva kommuninvånarnas intressen i polisstyrelsen och i samråd med polismyndigheten naturligtvis hitta bra lösningar när det blir dags för årets demonstrationer om några veckor i början av december.