KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Mitt svar på framställd fråga är ja. Jag är beredd att driva att vi ytterligare ska använda oss av, speciellt i andra delar av Europa, de pengar som finns och kommer att finnas i landsbygdsprogrammen i Europeiska unionen. Jag är beredd att även fortsättningsvis driva arbetet vidare inom ramen för Matlandet Sverige.
Det är viktigt att vi inom offentliga sektorn, förskolor och skolverksamhet, och den mat som serveras i de sammanhangen, lär speciellt yngre att vidta några enkla åtgärder som man kan använda sig av som barn och sedan som vuxen.
Det gäller till exempel att tänka på hur man transporterar hem sina varor från butiken. Det är mycket mer klimatsmart att gå eller cykla i stället för att använda bilen för att transportera hem den ringa mängden mat som köps in till hushållet.
Man ska tänka på att använda sig av produkter som är i säsong, i stället för att använda produkter som inte är i säsong. Återigen vill jag säga att vi i första hand ska lära oss att bättre använda den mat som produceras så att vi minskar på svinnet i olika led, både i hushållen och i de led som förekommer före hushållet.
Hushållet kan vara stort eller litet. Hushållet är stort om vi pratar om den offentliga sektorn, och det är viktigt där såväl som i det mindre hushållet som de flesta av oss bor i. Jag är också beredd att driva frågorna i andra program, till exempel i europeiska sammanhang.
Fiskeprogrammet är ett annat program som håller på att omarbetas. Det är alldeles förfärligt att dessa utkast av mat sker från våra fiskefartyg. Fullt användbar mat kastas tillbaka i havet i stället för att nyttjas för humankonsumtion.
Fisken kan stanna kvar i haven så att den växer till sig så att den kan användas kommande säsong i stället för humankonsumtion. Jag är beredd att svara ja på den framställda frågan. Vi måste göra något åt detta, inte minst beroende på att det blir fler och fler människor på planeten som jag tycker ska kunna äta sig mätta alla årets dagar.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig återigen tacka för interpellationen. Det är en angelägen fråga att diskutera. Samtidigt säger jag nej på den sist framställda frågan. Jag är inte beredd att arbeta för en kilometerskatt eller liknande straffbeskattning av verksamheter som bedrivs på de stora ytorna.
Det är inte möjligt att dra fram järnväg till exempelvis mjölkgårdar som är väl spridda över vårt land, som håller landskapet öppet och som ger jobb till människor lokalt.
Jag vill inte straffbeskatta den typen av aktivitet som gör att verksamheten kommer att försvinna, lika lite som jag vill straffbeskatta den viktiga skogsverksamheten som finns i alla delar av vårt land och som betyder så oerhört mycket för att liv, rörelse och andra verksamheter ska finnas över hela vårt land.
Det leder inte till ett miljösmartare samhälle och en bättre miljökonsumtion av mat och matprodukter vare sig här eller någon annanstans. Snarare tvärtom. Tack, fru talman, för debatten!
Eskil Erlandsson (C):
Roland Utbult har frågat mig om jag är beredd att medverka till att ålfiskarna på västkusten omgående får återuppta sitt ålfiske tills ersättningsmöjligheter föreligger. Som svar på Roland Utbults fråga, herr talman, vill jag kort beskriva min syn på fiskeripolitiken i allmänhet och ålfisket i synnerhet. Min vision är att vi ska bruka utan att förbruka, det vill säga att vi ska kunna fiska och äta fisk men inte på ett sätt som förbrukar resursen.
Jag vill se en levande skärgård och ett lönsamt yrkesfiske, både nu och i framtiden. Förutsättningen för att i framtiden ha ett fiske är att vi anpassar fisket till resursen. All forskning visar otvetydigt att ålfiskebeståndet på västkusten är allvarligt hotat, och om inga åtgärder vidtas för att möjliggöra ålens långa vandring från sina uppväxtområden i Europas sötvatten till lekområdena i Sargassohavet riskerar ålen att utrotas.
Miljögifter och dammbyggen för vattenkraftverk har påverkat ålens reproduktionsmöjligheter, men den främsta orsaken till det minskade ålbeståndet är fisket efter ål. Ålfisket måste därför anpassas till den situation vi har nu, så att vi kan ge ålbeståndet en chans att återhämta sig och därmed på sikt återigen bli en resurs att nyttja hållbart.
Det beslut om ålfiskestopp som Roland Utbult refererar till är en del av EU:s fiskeripolitik, och det ska påpekas att det i många medlemsländer i EU genomförs åtgärder för att säkra ålfiskebeståndet i EU:s vatten.
Med detta sagt vill jag säga att jag har förståelse för de personer som förlorat delar av sina försörjningsmöjligheter till följd av ålfiskestoppet och önskar ersättning för detta. Fiskeripolitiken är utformad för att främja ett hållbart fiske och en ökad lönsamhet för fiskerisektorn.
Min ambition är alltså att åstadkomma ett hållbart fiske, och ett fortsatt alltför stort fiske efter en hotad art som ål ingår inte i detta. I Sverige är det myndigheterna som ansvarar för förvaltningen av våra fiskebestånd, men jag följer frågan noga.
Det är viktigt att vi kan vidta åtgärder för att vi ska få hållbara bestånd och kunna föra en ansvarsfull politik på det här området - en politik som innebär att kommande generationer kan bruka de naturresurser som vi alltför länge tagit för givna.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först tacka för interpellationen. Jag tycker att detta är synnerligen intressanta frågeställningar att diskutera av skälet att jag är intresserad av utveckling vad gäller vår svenska landsbygd. Den inkluderar ju i all synnerhet skärgården med den kultur, den tradition och så vidare som finns i dessa områden.
Låt mig, herr talman, ytterligare en gång påtala och påpeka att enligt alla de vetenskapliga undersökningar som görs och den vetenskap som finns på området är ålen en akut hotad art. Det är skälet till att ålen numera finns på den nationella Artdatabankens röda lista.
Detta kräver, som jag ser det, att vi vidtar åtgärder för att förhindra att arten rent av utrotas. Vi ska i stället inrikta oss på att vidta åtgärder så att vi kan få bort den rödlistning som i dag gäller för arten ål.
Kan jag då som statsråd, herr talman, bygga mina ställningstaganden på någonting annat än vad vetenskapen säger? Nej, enligt min uppfattning måste jag i allra högsta grad förlita mig på det vetenskapliga underlag som presenteras - i det här fallet från Artdatabanken.
Jag vet att mycken kunskap finns hos till exempel yrkesfiskarna och deras organisation SFR. Men i de ställningstaganden som görs måste jag förlita mig på den vetenskapliga grund som finns tillgänglig vid beslutstillfället. Så är gjort i detta fall.
Är det då så att vi i Sverige är ensamma om att vidta åtgärder för att få tillbaka ålen i de europeiska vattnen? Nej, det är vi inte.
I stort alla medlemsländer i Europeiska unionen har vidtagit eller kommer att vidta åtgärder för att få tillbaka beståndet i den storlek som vi vill ha det så att vi kan nyttja det på det sätt som vi traditionellt har nyttjat denna fiskart. Är det då möjligt att lämna något löfte om ersättning till de fiskare som nu momentant blir utan ersättning?
Jag använder ordet momentant därför att målet är att vi ska få tillbaka arten på de nivåer som möjliggör ett uthålligt fiske av arten i framtiden, som jag har sagt flera gånger.
Jag vet, som jag också tidigare har sagt, att man på Fiskeriverket har tittat noga på möjligheten att ge kompensation till drabbade fiskare, i det här fallet västkustfiskare. Vad detta ställningstagande utmynnade i kan jag inte referera, och det är inte heller min uppgift.
Däremot kan jag tillägga något som gäller den möjlighet som också har nämnts i sammanhanget, men ännu så länge inte i den här debatten, nämligen att utnyttja den så kallade Europeiska fiskerifonden. Den enda möjligheten för ålfiskare att få ett avgångsvederlag från denna fond är att deras fartyg skrotas.
I Sverige har fonden använts för att vi ska få ett mindre fångsttryck på torsken. Det innebär att vi har använt fondens medel för att skrota ut torskfiskefartyg. Denna möjlighet har så här långt inte varit möjlig att utnyttja för ålfiskefartygen.
Det innebär att det så här långt inte är möjligt att utnyttja Europeiska fiskerifonden.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig återigen konstatera att det är komplicerat att beskriva ålens alla livsstadier.
Om det ska göras är det dessutom en myndighetsuppgift, och i det här fallet åvilar den uppgiften den nyinrättade Havs- och vattenmyndigheten.
Det är myndigheterna som, utifrån sin kunskap, har bedömt att vi måste vidta de åtgärder som nu är vidtagna. Skälet till det är att vi vill rädda och bygga upp beståndet av den utrotningshotade ålen i våra vatten så att vi kan ha ett hållbart fiske på vårt ålbestånd.
Den här uppgiften fullgör man på lite olika sätt. Ett sätt är att vidta habitatförbättringar, till exempel bygga bort vandringshinder som kan finnas i samband med utbyggnad av vattenkraftverk. Är alla medlemsstater skyldiga att ha en ålförvaltningsplan? Svaret på den frågan är ja.
Jag hade gärna sett att den ålförvaltningsplan som alla i Europeiska unionen är skyldiga att ha hade varit gemensam, men nu är den inte det.
Av det skälet skiljer sig saker och ting åt lite grann, men min inställning, och den gäller i det här fallet och generellt, är att det alltid är bäst om vi har gemensamma mål och ramar för vad som ska göras eller inte göras om förhållandena är likartade i Europeiska unionen, annars uppstår sådana situationer som den Roland Utbult beskrev i sitt tidigare inlägg.
Låt mig gå över till det som egentligen är huvudfrågan, nämligen ersättning för uteblivna fiskemöjligheter. Den enda möjligheten för en ålfiskare att få vederlag från den europeiska fiskerifonden för en utebliven fångstmöjlighet är, som det är utformat i dag, att fartyg skrotas.
Den här möjligheten som jag nämnde i mitt tidigare inlägg har utnyttjats i Sverige för att minska trycket på torskfisket. Regeringen har alltså inte prioriterat sådana åtgärder för ålfisket. Det beror på att vi har bedömt att överkapaciteten i ålfiskeflottan har varit betydligt större och ett större och allvarligare problem i sammanhanget.
Det är alltså skälet till att ålfiskarna inte har kunnat erbjudas skrotningsbidrag tillsammans med ett avgångsvederlag i samband med att man, som i torskfallet, har tvingats upphöra med sitt fångstarbete. Är det möjligt att erbjuda ersättningar på något annat sätt? Min bedömning är att svaret på den frågan är nej eftersom det då blir en statsstödsfråga.
I Europeiska unionen är vi mycket noga med att undvika att ha speciella, nationella statsstöd. De prövas utomordentligt noggrant. I övrigt måste jag upprepa vad jag sade tidigare, nämligen att jag vet att Fiskeriverket har tittat på möjligheten att kompensera fiskarna i den här frågan.
Vad utfallet av den diskussionen har blivit har jag ingen kännedom om.
Eskil Erlandsson (C):
Det internationella havsforskningsrådets, med förkortningen Ices, bedömning är att beståndet av den europeiska ålen befinner sig utanför vad man i sammanhanget kallar för säkra biologiska gränser och att det nuvarande fisket inte är hållbart.
Ices har så sent som i fjol rekommenderat att det utan dröjsmål utarbetas en återhämtningsplan för hela beståndet av den europeiska ålen och att exploatering och annan mänsklig verksamhet som kan påverka fisket eller beståndet minskar så mycket som möjligt så att beståndet kan återhämta sig. Jag måste instämma i denna bedömning och rekommendation från Ices.
Jag vill nämligen att vi ska bruka naturens resurser utan att förbruka dem så att vi kan ha den fisk på våra bord som vi traditionellt har haft här i landet och i andra delar av Europa. Då måste vi vidta åtgärder som gör att bestånden kan återuppbyggas.
Parallellt med detta hoppas jag att drabbade yrkesutövare kan hitta en övergångslösning till dess att beståndet är fiskbart igen.
Eskil Erlandsson (C):
Gunnar Sandberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att även statliga myndigheter omfattas av regeringens strategi för att främja småskalig matproduktion och därmed landsbygdsutveckling. Som Gunnar Sandberg mycket riktigt påpekar i sin fråga stöder regeringen redan i dag småskalig livsmedelsproduktion inom ramen för landsbygdsprogrammet.
Det handlar till exempel om stöd till investeringar, utbildningar för gårdstillverkning av ost och charkuterier, studieresor för att se och lära av andra i syfte att utveckla det egna företaget och projekt som knyter samman mat och turism på det lokala planet, exempelvis genom att bygga upp och utveckla nätverk mellan företagare.
Sådana insatser är viktiga delar i regeringens arbete för att främja småskalig livsmedelsproduktion, landsbygdens utveckling och visionen om Sverige - det nya matlandet. Landsbygdsprogrammet omfattar totalt 36 miljarder kronor under perioden 2007-2013. Jordbruksverket, Skogsstyrelsen, Sametinget och samtliga länsstyrelser är viktiga aktörer för förvaltningen och genomförandet av programmet.
Sverige har ett regionalt genomförande av programmet där länsstyrelserna har en central roll. Redan i dag satsas det på småskalig livsmedelsproduktion både inom landsbygdsprogrammet och på andra sätt. Sammanlagt har stöd på 131 miljoner kronor gått till mikroföretag, och 195 miljoner kronor har gått till livsmedelsförädling med koppling till satsningen Matlandet Sverige.
Tillsammans är det nästan 700 projekt som har genomförts eller pågår runt om i landet. Våra statliga myndigheter omfattas i hög grad av regeringens satsningar för att främja småskalig livsmedelsproduktion och därmed landsbygdsutveckling. Jag följer dock utvecklingen för den småskaliga livsmedelsproduktionen noga.
Eskil Erlandsson (C):
Som jag sade i mitt första inlägg som alltså var svaret på interpellationen gör regeringen långsiktiga satsningar på småskalig livsmedelsproduktion.
Vi gör det genom att regeringen har fattat beslut om finansiering av ett nationellt resurscentrum för mathantverk under perioden 2012-2014, och vi gör det genom landsbygdsprogrammet som ger stora mjäligheter till satsningar på bland annat mathantverk. Landsbygdsprogrammet är, som jag hoppas att interpellanten väl känner till, ett sjuårigt program.
Det omfattar tiden från 2007 till 2013. Just nu pågår det förberedelser för det program som jag hoppas att vi kan genomföra under perioden efter 2013.
Det är min förhoppning att oppositionen stöder införandet av ett sådant program så att vi även där får möjlighet att utveckla verksamheter, små såväl som större, i alla delar av vårt land. De satsningar som är gjorda inom ramen för Matlandet Sverige och landsbygdsprogrammet ser jag som utomordentligt stora.
De är också viktiga för att vi ska få aktivitet när det gäller mat och matkultur - både småskalig och större verksamhet - i alla delar av vårt land. Jag vill än en gång påpeka att regeringens satsningar i det här sammanhanget är långsiktiga. Det är få verksamheter som har finansieringen löst för flera år framåt.
Vad är det då för pengar vi talar om när det gäller Eldrimner? Vi har fattat beslut om att stödja basverksamheten med 3 miljoner kronor per år. Dessutom utgår det under perioden 2009-2013 7 miljoner kronor som kommer från landsbygdsprogrammet.
Det är alltså mer pengar än vad som fanns tidigare för att verksamheten ska finnas och få möjlighet att utvecklas.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig än en gång repetera att landsbygdsprogrammet har stora resurser till sitt förfogande. En omfattande verksamhet pågår i skilda delar av vårt land för att genomföra programmets olika delar.
Så här långt har stöd utgått med sammanlagt 131 miljoner kronor till mikroföretag och med 195 miljoner kronor till företag som satsar på livsmedelsförädling med nära koppling till satsningen Matlandet Sverige.
Totalt är det nästan 700 projekt som har genomförts eller pågår runt om i landet. Jag tycker att det är en oerhört omfattande verksamhet i jämförelse med hur det har varit tidigare. Fru talman! Jag kan också nämna några andra exempel.
I dag har vi, vad jag känner till, 41 småskaliga slakterier i vårt land. Det är verksamheter som har utvecklats mycket beroende på att vi har anslagit pengar för att få ned kostnaden för den besiktning som ska ske före slakt och avlivning av djur.
Vi har 132 godkända vilthanteringsanläggningar och renslakterier i vårt land. Det är verksamheter som har uppstått och utvecklats och som ger liv och rörelse i byar och bygder. De möjliggör också en utveckling av lokalt hantverk kring mat.
Jag hoppas och förutsätter att vi tillsammans kan utveckla den här verksamheten i alla delar av vårt land. Det betyder så oerhört mycket för att alla delar ska ha förutsättningar att fortsätta att växa och bidra till olika saker i vårt land.
Men det förutsätter en sak, fru talman, och det är att vi har en grundproduktion, att vi har bönder som producerar en råvara. Jag tycker att det är förmätet att stå i den här talarstolen och tala om att insatser gjordes av det som nu är oppositionen. Då införde man till exempel en handelsgödselskatt.
Det är en ren straffskatt på den produktion som är en förutsättning för att man ska ha någonting att förädla i de företag som vi är angelägna om ska finnas och växa i skilda delar av vårt land.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig först tacka för interpellationen. Jag tycker att det är en angelägen fråga vi har diskuterat i dag. Jag är, precis som mina meddebattörer här i dag, angelägen om att bondeproduktionen ökar i vårt land och att vi därmed ges förutsättningar att få växande förädlingsföretag, stora såväl som mindre sådana. För att detta ska ske krävs det lönsamhet i företagandet.
Det krävs också en konkurrenskraft gentemot vår omgivning. Vi måste också fortsätta att förenkla de regler, föreskrifter och lagar som finns runt jordbruket och matproduktionen i vårt land.
Jag har nämnt exempel på sådana saker som är genomförda eller under genomförande. En sak som vi har gjort är borttagandet av den straffskatt som fanns på matproduktionen i vårt land och som vi kallade för handelsgödselavgift. Ett annat sätt att stödja är att minska kostnaden för besiktningen av de djur som går till slakt.
Detta är gjort för att stärka lönsamheten och konkurrenskraften för den svenska bondeföretagaren. Jag hoppas att få ytterligare bistånd för att dra ned än mer på den regelbörda som finns i det här sammanhanget. Vad händer 2013 och därefter? Det finns inget svar på den frågan. De överläggningarna pågår just nu i Europeiska unionen.
Jag hoppas att vi även i det sammanhanget ska kunna enas i den här kammaren så att vi får ett bra beslut som gynnar produktion och därmed sysselsättning och företagande i alla delar av vårt land.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig inleda med att tacka för interpellationen. Jag gör det av det skälet att skog och skogsjobb betyder så mycket för olika delar av det svenska samhället. Därtill betyder skogen mycket för alla svenskar. Det är därför på sin plats att diskutera denna viktiga fråga i Sveriges riksdag.
Men, Jens Holm, låt mig också vara tydlig med att vi aldrig har haft så mycket skog i Sverige som i dag. Vi har det av olika skäl. Ett av skälen är att vi har ett skogsbruk som har värnat om tillväxten och jobben - och numera också om den biologiska mångfalden.
Jag påstår det utifrån att det frivilligt har avståtts i storleksordningen 1,2 miljoner hektar för att värna den biologiska mångfalden.
Detta förstärks nu ytterligare av alliansregeringens initiativ att införa det som vi har döpt till Komet eller Min naturvård.
Markägaren kan på eget initiativ anmäla till myndighet natur- eller kulturfenomen som markägaren, brukaren, är intresserad av att avsätta eller bruka på något speciellt sätt.
Man är som enskild markägare inte skyldig att tåla några inskränkningar från det allmänna. De har särskilda intressen. Man har alltså en brukarrätt och en förfoganderätt över den mark man har.
En markägare som har investerat i sitt skogsbruk på sin mark har självklart och i enlighet med grundlagen ett utrymme att bruka marken och skogen på ett rimligt sätt utan att staten ingriper i alltför stor utsträckning.
Gör vi då inget för att utveckla andra verksamheter och näringar och därmed jobb i den svenska skogen? Jo, vi har dragit i gång visionen Skogsriket - med värden för världen. En av de grenar som står i fokus handlar om upplevelse och rekreation.
Jag har gjort detta av olika skäl, men ett av skälen är att jag vill ha fler jobb och mer företagande i alla delar av landet som kan utnyttja de många värden som finns i den svenska skogen.
Eskil Erlandsson (C):
Miljömålet Levande skogar hade fyra delmål. Det var för det första ett långsiktigt skydd av skogsmark, för det andra ökad andel löv, ökad mängd död ved och ökad andel gammal skog, för det tredje åtgärdsprogram för hotade arter och för det fjärde värnande av kulturmiljöer.
Av dessa delmål är de tre första nådda eller har förutsättningar att nås. Det fjärde har inte uppnåtts så det måste vi arbeta vidare med.
Jag tycker att det bevisar att skogsbruket, staten, Myndighetssverige och den här regeringen har gjort betydande insatser för att vi ska leva upp till de miljömål som vi har enats om i riksdagen.
Vi har gjort det bland annat genom att avsätta en betydande summa pengar varje år - senaste året 700 miljoner kronor - för att vi ska kunna köpa in mark och på så sätt långsiktigt skydda marken.
Genom det nya Kometprogrammet är det möjligt för markägare att föreslå områden som är av sådant värde att man långsiktigt ska avstå från att bruka dem på traditionellt sätt.
Jag tycker att detta bevisar att vi har en lagstiftning och en tillämpning av den som väl uppfyller de krav som vi kan ha från samhällets sida.
En annan sak som jag vill nämna i sammanhanget är att jag av myndigheten har fått uppgiften att av de drygt 60 000 anmälningar som årligen görs när det gäller avverkningar besöks ungefär 5 000 på plats. Det görs en genomgång av hur avverkningen är tänkt att ske. I samband med det lämnas ungefär tusen råd varje år.
Det är råd som skogsbruket uppenbarligen följer; det inte är så många åtalsanmälningar.
För mig bevisar det att vår lagstiftning fungerar och att markägarna följer de råd som kommer från den myndighet som är satt att sköta detta.
När det gäller frågan om tillstånd, samråd eller anmälan vill jag påstå att det system vi har fungerar väl. Det innebär en regelförenkling som jag tycker att vi ska vara lyckliga över med tanke på att vi har ett regelsamhälle som omöjliggör, försvårar och fördröjer mycket verksamhet och därmed tar bort många jobb i vårt samhälle.
Den gång man ska samråda är när man byter verksamhet. Om man byter en bostadsfastighet till en affärsfastighet ska man naturligtvis samråda med omgivningen.
Om man gör skogsmark till industrimark eller bygger en väg på den ändrar man ju inriktning på verksamheten, och då ska samråd ske, inte annars när det är en pågående verksamhet.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig än en gång understryka angelägenheten av debatt i de här frågorna som betyder så mycket för Sverige. Miljö- och produktionsintressena väger lika i vår lagstiftning. Vi har tagit fasta på detta i samband med uppbyggandet av visionen om skogsriket med värden för världen.
Där är en av grenarna just rekreation och upplevelse. Jag är alldeles övertygad om att det finns fler verksamheter att utveckla och bygga upp där. Vi har också avsatt pengar för att det ska vara möjligt att utveckla denna typ av verksamheter tillsammans med andra verksamheter i våra svenska skogar. Herr talman!
Jag tycker att Jens Holm blir svaret skyldig när det gäller vissa frågeställningar. Om vi inte utnyttjar potentialen i våra svenska skogar, hur ska vi då i framtiden få fram hållbara byggnadsmaterial att använda till det mesta som vi behöver för att leva det goda livet, vilket vi vill göra?
Hur ska vi få fram all den energi som vi behöver för att värma våra hus och bostäder och inte ytterligare tära på de ändliga fossila resurser som vi har tärt alltför mycket på i vår värld.