Eva Olofsson (V):
Socialminister Göran Hägglund pratar om rekommendationer. Förvisso är det FN:s barnrättskommittés rekommendationer till Sverige. Där pekas på problem och brister som finns när det gäller barn. Unicef skriver på sin hemsida: Dags att regeringen tar FN:s kritik på allvar. Rädda Barnen säger att "kritiken från FN:s barnrättskommitté är vassare än vanligt.
Det framgår tydligt att kommittén tröttnat på att regeringen inte bryr sig om tidigare rekommendationer." Det är klart att detta är en kritik och en uppmaning till Sverige att ändra på dessa förhållanden. Göran Hägglund tog upp att det fanns brister i den förra regeringens flyktingpolitik. Jag tror att Göran Hägglund är medveten om att Vänsterpartiet har kritiserat dessa väldigt tydligt. Vi gjorde det ihop med Folkpartiet, kd och Miljöpartiet.
Nu sitter inte vi vid makten och kan därför inte ändra på detta förhållande, men det kan Göran Hägglund göra. Han är dessutom ansvarig minister när det gäller hälso- och sjukvård. Det vore intressant att veta när utredningen om papperslösa barns brist på sjukvård, både akutsjukvård och sådan där man får stå för en hög kostnad, kommer.
Egentligen tycker jag att det är en skam att man gjorde en lagstiftning där man hoppade över de papperslösa barnen, för det är vad man har gjort. Nu har man lagt detta på hälso- och sjukvårdspersonal som frivilligt på olika kliniker som Rädda Barnen och Rosengrenska i Göteborg ser till att dessa barn och deras föräldrar får åtminstone någon form av hälso- och sjukvård. Likadant är det med skolgången.
Jag träffade i onsdags en man på den manifestation för papperslösas mänskliga rättigheter som hålls varje onsdag på Mynttorget, och när jag pratade om vikten av barns skolgång sade han: Jag har tre barn, och inget av dem går i skolan. Ni kan tänka er själva hur livet ser ut för ett barn som är gömt, inte kan visa sig, kanske får flytta, har dålig ekonomi, har rädda och oroliga föräldrar och inte får gå i skola.
Vilken framtid har detta barn, oavsett om det kommer att stanna i Sverige eller inte, om det inte har rätt till skola? Det brådskar verkligen. Det sitter barn i dag i Sverige, i Stockholm, i den situationen att de inte har rätt att gå i skola. Jag tycker att regeringen här har abdikerat från barnkonventionen och barns rättigheter.
Flera kommuner, flera rektorer och skolor och flera landsting har haft handlingskraft och humanism nog att ta tag i den här frågan snabbare än vad regeringen gör. Jag skulle också vilja fråga lite om två andra saker som tagits upp. Man har tagit upp det bristande stödet till barn som har utsatts för våld.
Häromdagen kom också Socialstyrelsens och länsstyrelsens samlade översyn över barn som bevittnat våld, tillsammans med översynen över mäns våld mot kvinnor, kvinnojourerna och vilket ansvar kommunen tar. Man lyfter fram att barn som bevittnat våld har väldigt olika möjligheter att få stöd och hjälp. Vi vet att detta är samma trauman som hos barn som varit med om krig.
Vad tänker alltså regeringen göra för att få ett mer likartat stöd för barn som varit utsatta för våld eller bevittnat våld? En annan fråga som FN tog upp är att vi har barnfattigdom också i Sverige. FN:s barnrättskommitté tyckte att vi skulle ha ett handlingsprogram för hur vi ska komma till rätta med barnfattigdomen. Vad tänker regeringen göra? Är man beredd att lägga fram ett handlingsprogram?
Det är ett förslag som vi i Vänsterpartiet tycker är väldigt bra.