KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maj Karlsson (V):
Jag sa i mitt första inlägg att vi inte söker konflikt, vilket är helt sant. Däremot utkräver vi i alla högsta grad ansvar. Det brutala politiska spel som har utspelat sig för oss de senaste tio åren är inte bara en fråga om vilket samhälle vi vill ha utan också en fråga om demokrati. Politiken har under de gångna åren stilla stått och sett på när dom efter dom fallit om bedömningen av assistans och sakta men säkert urholkat reformen.
I dag har vi en situation där rättspraxis gjort att du inte längre får assistans om du kan föra maten till din mun, där sondmatning inte ses som ett grundläggande behov och det nu bara är aktivt hjälpbehov som räknas. Två regeringar av olika färg har helt iskallt låtit bli att agera. I nästan tio år har vi krävt en ändring av lagen, men ingenting har skett. Resultatet är att över 80 procent av dem som i dag söker assistans får avslag. Men ingen bär ansvar.
Ingen kan ställas till svars. Det är nästan farsliknande att betrakta hur fingrar pekas åt olika håll för att ingen ska behöva ta på sig skulden för att en av vår tids största frihetsreformer har slagits i spillror. Man följer bara rättspraxis. Sanningen är dock att regeringen har agerat kraftfullt.
Vi har sett ett regleringsbrev med ny inriktning, där inte behoven utan ekonomin ska styra, en LSS-utredning som fokuserar på kostnader och kräver besparingar på assistans och en debatt om fusk som har dragit en smutsig skugga över det som regeringen vill dölja: att man vill spara pengar på människors rättigheter och behov. Det är en rad beslut som är fattade av regeringen utan att passera riksdagen - helt utan att Sveriges demokratiska församling har fått säga sitt.
Däremot verkar regeringen helt ha glömt att det finns ett beslut som vi har fattat i Sveriges riksdag: Vi ska ha en lag som ger människor rätt att leva sina liv med självbestämmande och rätt att delta i samhället. Vi ska ha en lag där människors behov ska styra. Detta är ett demokratiskt fattat beslut som nu inte respekteras eftersom ingen lagändring har skett. Fru talman! Det är människors liv vi debatterar här i dag. Det är inte siffror, inte ömmande fall och absolut inga svaga grupper.
Det är människor av kött och blod som drabbas på ett nästan obegripligt sätt av en inhuman politik. Att dra i nödbromsen i detta läge är bra, men vi kräver mer än så. Vi kräver att regeringen ska respektera det beslut som fattades när LSS-reformen infördes: att regeringen ska ta sitt ansvar. Då måste regeringen omgående ändra lagen efter alla de domar som har urholkat lagstiftningen, och inte bara den senaste.
Då krävs det att regeringen ser till att alla de som har drabbats av att ingen regering har agerat får sina behov tillgodosedda. Det krävs att regeringen fyller sina ord om att värna LSS med faktisk handling. Då kan inte regleringsbrevet innehålla några skrivningar om minskat antal timmar, och den så efterlängtade LSS-utredningen kan inte ha ett så ensidigt kostnadsfokus. Bara då kan vi på allvar snacka om att värna LSS.
Maj Karlsson (V):
Sist men inte minst - på presskonferensen sa Åsa Regnér att assistansersättningens legitimitet är hotad. Det är svårt att säga vad ministern menade med det. Men det är snarare regeringens trovärdighet i de här frågorna som är hotad, på riktigt. Även om regeringen nu har dragit i nödbromsen är situationen minst sagt akut. I det här läget är det snabba och varaktiga lösningar som krävs, inte att man skjuter frågan på framtiden.
För oss i Vänsterpartiet är LSS en fråga om våra rättigheter att vara medborgare i en demokrati och om den okränkbara tillgången till våra egna liv. Det är en fråga om rätten att leva som andra, oavsett vad livet har att erbjuda. Än finns det tid för regeringen att visa att detsamma gäller för regeringen och att man är beredd att göra det som krävs för att leva upp till det. Men det finns också tid för att visa det motsatta, med en mycket hög nota som konsekvens.
Oavsett vilken väg regeringen väljer är en sak säker: Vi kommer att jaga på med full kraft till den dagen LSS är säkrad på riktigt. Tack för en jättefin debatt!
Maj Karlsson (V):
Den utveckling vi nu ser är inte bara djupt inhuman. Den är ett hot mot allas vår rätt att leva som fria medborgare i en demokrati. När ett av världens rikaste länder låter ekonomi gå före våra grundläggande behov och rättigheter bör varje människa känna enorm oro. Var och en av oss måste förstå att det här är ett verkligt hot mot oss alla.
I debatten låter det som att det enbart är regeringen som är ansvarig för att vi har den akuta situation vi nu står i, men sanningen är att den attack som reformen är utsatt för fick sitt startskott med alliansregeringen. Det var den som satt vid makten när vi började vår kamp för lagändring, och det var med Alliansen vid makten som retoriken om fusk och kriminalitet blev alltmer rådande. Det var då ekonomi så självklart skulle gå före människors behov.
I dag befinner vi oss i en situation där det är två cementblock i det här rummet som hindrar att vi på riktigt löser krisen. Det är Moderaterna och Socialdemokraterna som är anledningen till den situation vi har i dag, och det är dessa två partier som förhindrar att vi får till en lagändring. Inget av dessa partier lever upp till sina vackra ord om att värna LSS. Fru talman! Jag har lyssnat mycket noga på Moderaterna de här åren. Det jag hör är föga lugnande.
Moderaterna pratar fortfarande om svaga grupper och sköra människor, fast det här handlar om dig och mig. Moderaterna pratar nästan oftare om företagen än om människors behov och väljer allt som oftast att fokusera på fusk och kriminalitet. Moderaterna har inte en enda gång sagt att de verkligen vill ändra lagen. Att Moderaterna inte slåss för vår trygghet är inget som direkt förvånar, men det som verkligen är bekymmersamt är att de går till val som del av en allians.
Det går inte att säga något annat än att Liberalerna och Kristdemokraterna har gjort ett fantastiskt arbete under den här mandatperioden. Men vad kommer det att ha för innebörd efter valet? Vad har väljarna att vänta från er när det största partiet i er klubb så tydligt visat att det inte vill ändra lagen? Det är snart val, och Socialdemokraterna och Miljöpartiet har redan tydligt visat att de inte är beredda att säkra LSS. Men även ni blir väljarna svaret skyldiga.
Betyder en röst på någon av er att vi kommer att få en lagändring? Nu tänker ni kanske säga att jag minsann står här och kastar sten i glashus och att vi minsann varit en del av regeringen. Men ni vet lika väl som jag att det inte är sant. Vi har under den här mandatperioden förhandlat om budgeten - en roll vi spelat mycket väl, då vi har sett till att stärka välfärden, som den förra regeringen raserade, och stärka funktionshinderspolitiken i dess helhet.
Det är inte en nedskärning i budgeten som regeringen gjort. Det är ett abdikerande som lagstiftare som är deras största svek. Vi i Vänsterpartiet går till val självständigt med vår egen politik. Vårt svar till väljarna är glasklart: Vi kommer inte att ge oss innan LSS är en lag att lita på för oss alla.
Maj Karlsson (V):
Vi står mitt i en brinnande kris och ett läge som är akut och som har ett pris så högt att det nästan är svårt att greppa. Trots det är jag mycket stolt över vad vi har åstadkommit under mandatperioden. Vi har fått regeringen att backa från sin egen politik, vi har fått människor att förstå att detta är en fråga som rör oss alla och vi har med små steg förskjutit debatten från att handla om fusk och kriminalitet till att handla om våra rättigheter.
Men vi har inte fått regeringen att säkra LSS. Det är dock ännu inte för sent. Det finns fortfarande tid för regeringen att lyssna på rörelsen, att följa sin egen kongress och att på allvar sätta handling bakom vackra ord om LSS. Fram till den 9 september kan regeringen ge ett nytt direktiv till utredningen om att lagen ska ses över och ändras utifrån alla de domar som har kommit sedan 2008. Det är inte svårare än så.
Min starka rekommendation är att man nu tar sitt förnuft till fånga och går till handling. Jag kan lova en sak: Frågan om LSS kommer inte att tystas ned för att regeringen fyller igen hål som den själv har skapat. Vi kommer att se till att LSS blir en verkligt het fråga till den dag då vi åter är garanterade våra rättigheter.
Maj Karlsson (V):
Acko Ankarberg Johansson! Jag måste börja med att säga att jag har mycket stor respekt för det arbete som KD genomförde under förra mandatperioden med Emma Henriksson i spetsen. Det har varit till stor hjälp. Det som jag har svårt att förstå är varför ni inte kunde gå hela vägen när ni ändå krumbuktade lite med budgeten. Det är det jag vill lyfta fram i den här debatten.
Varför tog ni inte ett helhetsgrepp och såg till att vi gick tillbaka till grundintentionen med lagstiftningen? Ni hade all möjlighet att göra det. Som jag förstår det ville ni satsa 1,6 miljarder. Jag tror att det blev en satsning på 350 miljoner. Ni har med en lagändring som vi i utskottet redan är överens om. Den är jätteviktig och är absolut inte att förringa på något sätt. Men trots allt är det mer som krävs.
Vad jag är rädd och riktigt oroad för är att om ni, gud förbjude, skulle komma till makten tillsammans med Moderaterna kommer vi inte att komma längre än så här. Det är min oro. Det är vad jag ger uttryck för i dag. Det är ändå så att det är Moderaterna som har varit bromsklossen tidigare mandatperiod.
Maj Karlsson (V):
Jag är väldigt glad över att vi har en samsyn om att det krävs ett samarbete. Jag delar din synpunkt. Det har varit två bromsklossar under tre mandatperioder. Det är S och MP. Det är just därför jag anser att det är så viktigt att vi i de partier som har stridit för den här frågan men som är mindre ser till att sätta väldigt stor press på de större partierna så att vi kommer fram.
Jag vet att det som krävs är att vi återgår till grundintentionen. Det är bra med de små förändringarna. Men vi måste till med den stora förändringen. Vi måste säkra rättighetslagstiftningen, och då måste vi gå tillbaka till grundintentionen. Jag välkomnar varje steg framåt. Men jag vill ha en reell förändring.
Maj Karlsson (V):
Jag tackar Sofia Nilsson för frågan. Först och främst tror jag att det är väldigt få som skulle påstå att Vänsterpartiet inte har gjort någonting i frågan om LSS. Vi hade mycket riktigt ett budgetsamarbete med regeringen. Men det här är inte en budgetfråga, utan en lagfråga. Jag håller däremot absolut inte med om det som Mikael Dahlqvist pratade om förut.
När vi ser att en lag urholkas är det vår skyldighet som lagstiftande församling att se till att återställa lagen enligt dess grundintention. Det är vad som hade krävts, och det har vi jobbat för varje dag under hela förra mandatperioden.
Maj Karlsson (V):
Rätten att välja är en del av lagen om personlig assistans. Vi har ingenting emot det. Det är en rättighet man har. Det är inte heller ett problem att det finns olika privata utförare, olika kooperativ och så vidare. Det vi ställer oss absolut emot är att man ska ta skattepengar från oss och de personer som har de här rättigheterna och göra pengarna till vinst. Pengarna ska gå tillbaka till verksamheten, oavsett vilken funktionalitet vi har.
Jag tycker att det är märkligt att ni inte anser det vara lika viktigt och rimligt som vi gör. Det är klart att våra gemensamma resurser ska gå tillbaka till folket.
Maj Karlsson (V):
Om ni hade lyssnat på oss från början, Mikael Dahlqvist, när vi kritiserade de utredningsdirektiv som ni gav och som hade sin utgångspunkt i att minska kostnaderna för assistansen, hade vi inte haft det här problemet i dag. Grundproblemet är att vi har ett antal domar som har urholkat lagstiftningen.
Det vi har sagt under tio års tid och som vi fortsätter att upprepa är att det som krävs är att man justerar lagen utifrån de domar som har fallit, så att vi återfår en lagstiftning som utgår från grundintentionen. Den här utredningen innebär en uppstyckning som gör att vi på många sätt går tillbaka till det som vi frångick när vi fick den här fantastiska rättighetslagstiftningen.
Jag beklagar så innerligt att ni inte lyssnade på den kritik som vi lyfte fram. Där ligger grundproblemet. Det är det som gör att vi har förlorat ytterligare fyra år i arbetet för att rädda det som vi har kunnat vara så stolta över.
Maj Karlsson (V):
Problemet, Mikael Dahlqvist, är att det nu ligger en utredning på bordet som inte svarar mot det som vi ställer krav på. Ja, vi kanske blir tvungna att vänta i två tre år till, men ni kan skyndsamt lägga fram en utredning där vi går tillbaka från domen 2009 fram till i dag och justerar så att vi återgår till grundintentionen.
Om ni hade lyssnat från början hade vi inte behövt vänta över huvud taget, men jag väntar hellre än att slå sönder en rättighetslagstiftning. Det kan jag i alla fall säga.
Maj Karlsson (V):
Jag kan utan tvekan säga att ni från Liberalerna har varit våra bästa vänner i den här kampen, Lina Nordquist. Ni var med om att få hela reformen att bli verklighet. Nu är ni en del av regeringsmakten genom en överenskommelse.
Ni har också gjort någon form av överenskommelse om en ny utredning som jag hört om. Jag blir ändå lite oroad och osäker på vad den nya utredningen ska innehålla. Jag vill ha lite förtydligande.
Kommer ni att verka för att vi ska justera lagen från domen 2009 fram tills nu så att vi får en verklig återgång till själva grunden i lagstiftningen? Jag vill också ha svar på om ni kommer att gå vidare med förslagen som finns i LSS-utredningen.
Maj Karlsson (V):
Tack, Lina Nordquist, för svaret! Jag måste ändå ställa en fråga till dig. Det är klart att vi ska utveckla arbetet kring den personliga assistansen. Men ni vill väl fortfarande bevara grundintentionen i lagstiftningen? Jag vill bara ha ett förtydligande där. Några av de absolut mest bärande delarna i problemen är just de integritetsnära delarna i bedömningen av grundläggande behov.
Om vi inte kommer till rätta med det här är risken att till exempel den nya justering vi gör nu med sondmatning och andning inte får någon verkan. Självklart ska vi modernisera och utveckla, men grundintentionen är bärande när vi talar om den personliga assistansen och lagen om den. Jag vill gärna ha ett förtydligande där.
Jag vet inte om jag fick något svar på frågan om ni nu kommer att gå vidare med förslagen i LSS-utredningen eller hur ni resonerar kring det.
Maj Karlsson (V):
Jag vill börja med att tacka Kristina Nilsson för det mycket ödmjuka tilltal som hon har i denna fråga. Jag tror att vi behöver det, och jag tror att det finns en poäng med att vi sakta men säkert ändå börjar jobba oss fram till någonting där vi på riktigt kan uppnå förändring.
Det som oroar mig lite grann är när Kristina Nilsson här säger att vi har en samsyn i frågan. Men vi behöver nog vara tydliga med att det finns en del där vi inte har en samsyn. För oss i Vänsterpartiet och för andra partier här är det en springande punkt, och det är också funktionshindersrörelsen mycket tydlig med. Om vi inte får bort praxis från domen från 2009 kommer vi inte att komma fram på ett vettigt sätt i denna fråga.
Kristina Nilsson refererade till den utredning som pågick jättelänge och som lades i papperskorgen, och det var just av denna anledning. Regeringen jobbar med frågan men tar inte tag i det som är huvudproblemet och den del som vi måste få bukt med för att människor ska ha rätt att leva ett liv som andra. Jag ska ställa ungefär samma fråga som jag ställde i mitt anförande.
Kristina Nilsson hänvisar också till att detta är komplicerat och svårt, och det är klart att det är komplicerat och svårt. Men det gick med andning och sondmatning. För mig är det lite av ett mysterium att man då inte tar tag i detta och gör den stora justering som krävs. Då får vi denna sak ur världen. Det finns en massa andra saker som vi behöver justera. Men detta är grunden för att vi ska kunna återställa denna helt fantastiska lagstiftning.
Min fråga är: Hur kommer det sig att ni inte tar detta steg och gör den del som kommer att vara räddningen för assistansen?
Maj Karlsson (V):
Jag måste säga till Kristina Nilsson att vi har ställt detta krav i tio år. Det är allt annat än snabbt. Det är tusentals människor som har drabbats. Jag önskar mig inte många saker. Jag önskar mig i princip en sak, och det är att man justerar lagen så att vi återgår till det som var grundintentionen med den. Jag lider verkligen av hela mitt hjärta när jag ser hur människor drabbas i ett land som Sverige.
Jag tycker att detta är skandal, och jag skäms faktiskt. Människor säger till mig att de inte orkar leva längre. Detta är för obarmhärtigt. Och jag är faktiskt livrädd för egen del. Gud förbjude att jag hamnar i denna situation där någon ska sitta med tidtagarur och mäta den tid som hand rör mot hud i stället för att se till hela mitt behov och min rätt att leva precis som alla andra.
Det är komplicerat hur man sedan ska göra. Men att man vill göra det måste vara politikens ambition. Vi har talat om detta i tio års tid. Det är inte en kort tid, utan det är en mycket lång tid. Om vi hade använt denna tid för att försöka nå dit vi vill hade vi varit i land nu.
Jag önskar ingenting annat än att vi gör precis det som vi har efterfrågat så länge, det vill säga se till att lagen justeras så att den återgår till det som är grundintentionen.
Maj Karlsson (V):
Mikael Dahlqvist sa i sitt anförande, vilket jag blev väldigt glad att höra, att ambitionen är att återställa lagstiftningen till det som är grundintentionen.
Precis som Pia Steensland var inne på ser vi att det i den promemoria som lades fram förra veckan finns en väldigt oroväckande skrivning som skulle befästa den rättspraxis som råder sedan 2009. Jag är ganska säker på att du och jag är överens, Mikael Dahlqvist. Du nämnde även i ditt inlägg att det var just domen från 2009 som var startskottet för det fruktansvärda haveri vi har sett.
Min fråga till dig är: Vad vill ni konkret göra för att återställa lagstiftningen till dess grundintention?
Maj Karlsson (V):
Jag tror inte att man så tydligt kan utläsa av överenskommelsen vad det innebär att säkerställa assistansen. Mikael Dahlqvist har vid flera tillfällen återkommit till att det inte är regeringen som har gjort någonting, utan det är rättspraxis som har urholkat lagstiftningen. I min värld tänker jag att vi som är en lagstiftande församling har makten att se till att justera lagen efter de domar som har fallit sedan 2009 och fram till i dag.
Detta har varit vårt huvudkrav i tio år. Vad jag saknar - som jag verkligen önskar att ni kunde vara tydliga med - är just ett ställningstagande om huruvida ni kommer att justera lagen från den dom som kom 2009 och fram till i dag. Vi vet ju båda två att detta är grunden till den situation vi har nu. Min fråga är: Har ni något tydligt ställningstagande just när det gäller den dom som föll 2009?
Maj Karlsson (V):
Jag blir inte riktigt klok på detta, måste jag säga. Du och jag har ju varit med i en uppsjö av debatter, Bengt Eliasson, och jag vet att vi delar grundsynen på betydelsen av domen från 2009. Som jag ser det spelar det ingen roll vilken orsaken är till att man väljer att skriva in den i lagtexten.
Problemet är det står i förslaget att man vill skriva in den i lagtexten. Min fråga till Bengt Eliasson blir då: Är ni från Liberalerna beredda att ta denna risk? Det som detta skulle innebära, om det nu formuleras på det sätt som kan utläsas i promemorian, är att i princip ingen skulle kunna få statlig assistans, utan det skulle bli en kommunalisering.
Det är ett förslag som jag vet att våra partier också är överens om. Jag hör vad du säger, att detta krävs för att kunna göra de undantag som behövs just därför att problemet är att personer inte kommer att beviljas assistans för andning och sondmatning om man inte gör detta undantag, det vill säga för alla grundläggande behov.
Min fråga är: Vågar ni göra denna förändring och befästa praxis i lag?
Maj Karlsson (V):
Jag tycker att det finns en otroligt viktig poäng här, och det är att ingen får missa vad som står i promemorian just nu. Vi får inte missa ett textförfarande eller någonting som man måste göra för att kunna godkänna ett undantag från det som vi egentligen tycker är grundproblemet.
Jag håller med om att det är oerhört viktigt att vi verkligen förstår vad en sådan här förändring skulle kunna innebära så att detta inte bara liksom rasslar förbi. Jag är inte bara oroad utifrån funktionshindersrörelsens oro; jag är verkligen oroad för lagstiftningens skull. Vi vet att detta är ett av grundproblemen bakom den situation vi har i dag.
Jag har egentligen inte så mycket mer att säga. Jag tycker att Bengt har svarat tydligt, fru talman. Fortfarande är jag dock väldigt bekymrad över att det är detta som blir ingången, när det från början är det som har varit grundproblemet.
Maj Karlsson (V):
När Camilla Waltersson Grönvall och Moderaterna inledde arbetet efter händelserna med "Lilla hjärtat" var jag så glad. Jag tyckte att det var så bra att ni tog det steget och verkligen agerade. Vi hade därefter ett väldigt bra samarbete i den grupp som skapades och som vi nu också arbetar i för att komma framåt med dessa otroligt viktiga frågor för den sociala barn- och ungdomsvården.
Jag börjar dock verkligen bli orolig över det höjda tonläge som kommer från Moderaternas sida. För oss handlar det här om att vi behöver ha en bred samsyn där vi gemensamt arbetar oss fram för att nå absolut bästa möjliga barn- och ungdomsvård. Men i debatt efter debatt hör jag hur Camilla Waltersson Grönvall och Moderaterna höjer tonläget i stället för att söka samsyn.
Jag var tydlig i mitt anförande: Anledningen till att vi har agerat som vi har gjort i det här ärendet är att regeringen kommer att presentera en utredning med ett antal förslag i slutet av februari. Det är alltså ganska kort tid kvar. Jag vill ha samsyn. Jag vill att vi ska komma framåt gemensamt, för det här handlar om samhällets barn.
Då tycker jag inte att det är märkligt att invänta det regeringen ska göra i dessa frågor. Jag tycker inte heller att det är helt enkelt. Det finns saker där vi har behövt göra överväganden. Det nationella registret är ett exempel. Samsyn, Camilla Waltersson Grönvall, är dock det viktiga i de här frågorna.
Maj Karlsson (V):
Att Camilla Waltersson Grönvall angriper regeringen är hennes fulla rätt. Det gör vi också. Vi är mycket kritiska till regeringens agerande. Jag säger gladeligen att Camilla Waltersson Grönvall och Moderaterna har bidragit till att driva den här frågan framåt, och vi har stått med. Vi står bredvid. Det är dock inte regeringen som Camilla Waltersson Grönvall angriper, utan det är Vänsterpartiet.
Men Camilla Waltersson Grönvall vet mycket väl varför våra yrkanden inte är med. Det handlar om konstruktioner. Det handlar inte om våra politiska förslag. Det vet Camilla Waltersson Grönvall. Nu är det så här att vi gemensamt behöver trycka på regeringen i de frågor där vi inte kommer framåt. I många av de tillkännagivanden som ligger på bordet i dag pågår ett arbete.
Vad jag och Vänsterpartiet säger är: Absolut, vi inväntar regeringen till i slutet av februari för att se om de vackra ord som nu har målats upp av regeringen stämmer. Gör de inte det är frågan en helt annan. Min fiendes fiende är min bästa vän är ett bra uttryck, tycker jag.
Det är inte i frågan att man kritiserar regeringen som jag reagerar på tonläget, utan det är att man på detta mycket hårda sätt angriper Vänsterpartiet fast man mycket väl vet vilket arbete vi gör i dessa frågor.
Maj Karlsson (V):
Först vill jag tacka Märta Stenevi för att hon personligen har deltagit i dagens debatt och för hennes deltagande i socialutskottets möte i dag. Jag tror att vi har en samsyn i många frågor, vilket jag tycker är mycket positivt. Den regering som Stenevi är en del av är i färd med att genomföra marknadshyror.
Det är ett historiskt skifte som skulle innebära enormt ökade hyreskostnader. Både Stenevi och jag är medvetna om att ekonomi och bostad är två stora hinder för att lämna en våldsam relation.
Vad är statsrådets svar till dem som nu riskerar att bli bokstavligt talat inlåsta i en betydligt värre bostadssituation?