Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Låt mig börja med att återgälda komplimangen, men kanske inte när det gäller tiden, nu när vi är nästan ensamma här i kammaren. Det finns en trevlig publik här också. Det är trevligt att Bosse Ringholm också engagerar sig i kulturdebatten. Jag tror att det är första gången under mina tre år som kulturminister som vi har haft anledning att diskutera just kulturfrågor. Idrottsfrågor är en annan sak. Låt mig säga något om det här med olika musikgenrer och likvärdighet.
Jag vill först ta upp Operan eftersom Bosse Ringholm tog upp den både i sin skrivna interpellation och i det första inlägget. Jag anser inte att man kan jämföra Operans uppdrag med den ställning som jazzmusiken har. Operans uppdrag är så oändligt mycket vidare. Det är en konstform med rötter i 1600-talet.
Uppdraget omfattar inte bara musiken, som är stor i sig, utan också hantverk av olika slag. Det är kostym, mask, perukmakeri, snickeri, ljus och ljud. Det är en oändlig massa olika yrkeskategorier som finns representerade på Operan. Deras uppdrag och kompetens betyder mycket för andra operainstitutioner i Sverige, för det internationella utbytet och för övriga delar av musiklivet.
Det gäller i synnerhet nu när vi kan se en ny situation där kompetenserna korsar varandra på ett sätt som vi inte riktigt har sett tidigare. Jag kan också glädja mig åt det som Bosse Ringholm sade, nämligen att jazzen har en stark ställning internationellt. Därmed är det kanske inte riktigt en krissituation, även om jag naturligtvis känner till - jag har också haft möten med företrädare för jazzmusiken - att det ofta är kärvt med ekonomin.
Så är det inom stora delar av musiklivet. Det tar tid att skapa. Det var inte annorlunda under andra regeringar mot vad det är under den här. Jag ska försöka beta av ett antal frågor. Jag tror också att det är viktigt att de som utbildas vid våra musikhögskolor och väljer just jazzen får en större kunskap om hur de faktiskt ska kunna överleva som musiker. Här finns fortfarande mycket att göra.
Många går ut som skickliga musiker, men de vet ofta väldigt lite om hur de ska nätverka, hur de ska marknadsföra sig, hur de ska ta kontakt och hur de ska nå arrangörer. Den satsning som bland annat Maud Olofsson och jag gör på kreativa kulturella näringar har betydelse för hela denna sektor för att man ska kunna hitta varandra. Eftersom jag har träffat ett antal musiker vet jag också att det finns mycket att göra här.
Det skulle inte behöva se ut så som det gör. Det var väl en himmelens tur att det blev ett regimskifte och därmed också en översyn av kulturpolitiken. Det har vi faktiskt saknat. Det har till stor del varit mål och visioner från början av 70-talet som har legat kvar på kulturområdet.
Det fanns absolut anledning att se över musikområdet för att stärka andra delar av musiken, inte minst nu när det börjar hända oerhört mycket regionalt. Den så kallade Fortsattutredningen, som jag inte tycker att man bara ska skämta bort, är viktig för att det här ska bli bra nu när staten lägger om sitt stöd till musiklivet.
Jag tycker att Eric Sjöströms uppdrag att se över hur den nationella plattformen ska se ut och hur statens musiksamlingar bättre ska kunna samverka med den nyskapande musiken är oerhört viktigt. Festivalerna spelar också en stor roll. Det är ett nytt sätt att möta en ny publik.