KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anette Åkesson (M):
Jag ska fatta mig kort. Jag tycker att vi ska uppskatta att remisstiden är hanterbar för de instanser som berörs. Det medför att de svar som inkommer blir mer genomtänkta. Detta är visserligen en fråga som vi alla är överens om, men de andra delarna är också viktiga. Alla är som sagt överens om att utländska fordon ska betala trängselskatt, men man får ha respekt även för tiden. Beslut kan fattas snabbt, men det är investeringar som ska göras och administrativa rutiner som ska fram.
Framför allt är det information som måste fram, inte minst till de utländska åkerierna. Jag tror att den 1 januari blir en lämplig tid, men vi får se vad regeringen klarar av.
Anette Åkesson (M):
Raimo Pärssinen är inne på Frankrike. Frankrike är ett av de länder som nämns i utredningen. Men det gör även Italien, Storbritannien och USA. Dessutom har Norge geografiskt differentierade arbetsgivaravgifter sedan 1975, och där har utvärderingar visat att det är ett såväl effektivt som träffsäkert styrinstrument när det gäller att stärka tillväxtsförutsättningarna i vissa områden.
De i dag gällande reglerna i Norge godkändes 2006 av Eftas övervakningsorgan Esa, om det är någon som undrar. Beträffande välfärden: Leif Jakobsson var inne på lärartäthet och annat, som är en del av välfärden. Socialdemokraterna vill på något sätt fördela skinnet innan björnen är skjuten. Nystartszoner är en strategi i jakten på björnen.
Sedan finns det ekonomiskt utrymme att nyttja skinnet och köttet och fortsätta att solidariskt finansiera den svenska välfärden.
Anette Åkesson (M):
Jag tackar finansministern för svaret. Att pendlingen fungerar över sundet liksom att frågorna om att minimera gränshindren prioriteras är angeläget. Det är inte direkt en partipolitisk fråga, även om vi kanske skulle vilja hantera frågan på olika sätt. Och det är egentligen inte ens en fråga specifikt för oss Skånepolitiker, för det som är bra för Skåne är även bra för resten av landet.
Men frågan om det dansk-svenska skatteavtalet blir lite akutare för oss eftersom det inte enbart är kollektivet svenska kommuner och landsting som drabbas utan mer konkret ett fåtal skånska kommuner och Region Skåne. Det är som sagt inte första gången som Leif Jakobsson interpellerar i denna fråga, och i mångt och mycket tycker jag att han slår i öppna dörrar. Den svenska regeringen har tagit initiativ till en gemensam dansk-svensk utvärdering. Den utgör i sig ett viktigt underlag inför kommande diskussioner.
Ett avtal tecknas mellan två parter, och vad man än må tycka i den frågan är Sverige endast en av de parterna. Danmark är den andra. En lyckad förhandling är en där båda parter känner sig nöjda med resultatet och man har skapat goda, långsiktiga relationer. För att skapa bästa möjliga förutsättningar för att det ska ske gäller det att vara väl förberedd. Den ekonomiska utvärderingen som tas fram är därför ett viktigt och nödvändigt underlag i denna förberedelse.
Dessutom ska man vara medveten om att den svenska förhandlingspositionen blir starkare om vi är eniga i Sverige. Vilket mål har vi med en omförhandling? Vad kan vi ge och ta? Det är angelägna frågor att diskutera. Ur skånskt, och därmed svenskt, perspektiv är det viktigt att säkerställa att vi klarar av att finansiera vår välfärd även i de gränskommuner som har många pendlare och att pendlarna känner sig välkomna i sina kommuner.
Eftersom skatteavtalet är något som på lång sikt kan slå åt båda hållen beroende på konjunktur och valutakurser torde det även ligga i danskt intresse att se sakläget så objektivt som möjligt. Vi vill vidare säkerställa legitimiteten i vårt skattesystem, och vi har samtidigt en del att klara av på hemmaplan.
Jag har fullt förtroende för att regeringen gör sitt yttersta för att hantera denna angelägna fråga och för att finansministern med säker hand lotsar oss igenom de kommande förhandlingarna på ett sätt som är gynnsamt för svenska och skånska kommuner och landsting.
Anette Åkesson (M):
Jag tycker att det var bra att finansministern tog upp bakgrunden till det nya avtalet, för det är inte alla som tänker på att det hänger ihop med de sociala avgifterna. Där hade Danmark tidigare ett liknande system som Sverige, och det var vi som ändrade oss. Precis som Leif Jakobsson är inne på är frågan väldigt komplex och har många komponenter. En komponent som inte har nämnts och som jag tycker kan spela roll är satsningen på ESS som huvudsakligen kommer att finnas i Lund men med en del på den danska sidan.
Vi har alltså väldigt många framtida delar där pendlingen troligtvis kommer att öka, och frågan blir alltså inte mindre viktig. Jag tycker också att man ska diskutera vilket mål vi har för omförhandlingen, vad vi kan ge och ta och vad det är som är viktigt för oss från svensk sida. Där behöver vi komma överens.
Anette Åkesson (M):
Jag vill bara ta upp ett annat perspektiv och nyansera debatten lite grann. Jag har varit i kontakt med ganska många utlandssvenskar. Många av dem har faktiskt bott, arbetat och betalat full skatt i Sverige under många år innan de flyttade utomlands, och nu fortsätter de att betala skatt utan att nyttja systemet, i princip över huvud taget. Sedan kan man diskutera om de kommer att flytta hem igen eller inte. Samtidigt är det så att man inte får göra några som helst avdrag.
Möjligheten till avdrag för sommarhus i Sverige kan man inte nyttja, som ROT-avdrag eller RUT-avdrag. På så sätt är det ganska mycket skatt, för man får så att säga ingenting för den över huvud taget.
Utöver de administrativa förtjänster som Skatteverket får om personerna i fråga fortsätter att betala SINK i stället för skatt enligt inkomstskattelagen får vi ur Sveriges perspektiv in relativt mycket pengar utan att samhällstjänsterna tas i anspråk i någon större omfattning.
Anette Åkesson (M):
Bostadsbyggandet är verkligen en angelägen fråga. Alla led och alla aktörer bär ansvar och måste bidra, från byggbolag, fastighetsförvaltare, kommuner, banker, inte minst länsstyrelser - som jag tycker gör en hel del saker som de kanske inte borde göra - och staten. Alliansregeringen har dragit i gång många processer för att förbättra förutsättningarna för bostadsbyggandet. Finansministern räknade upp några exempel.
Regeringen har också genom bostadsminister Attefall dragit i gång flera processer som kommer att underlätta ytterligare. Det kommer med all säkerhet att resultera i ökat byggande. Man brukar säga att det är mycket snack och lite verkstad. I detta fall uppfattar jag det nästan som tvärtom. Det är inte mycket snack men väldigt mycket verkstad. Alla är överens om att det är viktigt med olika upplåtelseformer, och inte minst hyresrätter är en angelägen fråga.
Tyvärr tar det tid, och den ekonomiska krisen under de senaste åren har påverkat många av aktörerna. Just nu är det dessutom stora ungdomskullar som vill flytta ut. De stöd som fanns tidigare, som Gunnar Andrén var inne på, fungerade inte som de flesta väl är medvetna om. Det är därför bra att regeringen seriöst utreder andra möjligheter.
Med jobbfokus och fokus på utbildning behövs bostäderna och tillgången till bostäder behöver bli större, gärna i kombination med utbyggd infrastruktur som vi såg i Stockholm i går. Jag hoppas också på att vi kommer att få reda på en hel del fantastiska saker även i Skåne.
Anette Åkesson (M):
Jag tyckte att Hillevi Larsson ställde en intressant fråga: Hur hade det varit om vi inte hade haft något jobbskatteavdrag? Jag är glad att jag inte har fått uppleva det sedan de har tillkommit, och vad jag förstår kommer jag inte att behöva uppleva det heller - det kvittar ju i princip hur valutgången blir 2014, eftersom jobbskatteavdragen kommer att vara kvar. Arbetslösheten har gått upp, men befolkningen har ökat.
De facto har vi nu alltså 200 000 färre i utanförskap än vi hade tidigare. När det gäller nya jobbskatteavdrag beror det på - så länge de svenska inkomstskatterna är relativt höga i ett internationellt perspektiv, och så länge det finns grupper där relativt många står utanför arbetsmarknaden, skulle jobbskatteavdragen medföra positiva konsekvenser för landet.
Det är naturligtvis förutsatt att de ekonomiska förutsättningarna finns, vilket inför 2014 bedöms innebära att vi får se ett femte jobbskatteavdrag. Socialdemokraterna låtsas generellt som att det inte har funnits någon finanskris. Det gör att debatten vid många tillfällen är lite speciell, eftersom det är lätt att beskriva en verklighet som om allting tidigare hade varit guld och gröna skogar och inga problem har funnits. Då kan man ibland vara förvånad över att vissa resultat är som de är.
Faktum är att Alliansen har satsat på att förbättra Sveriges konkurrenskraft trots finanskris. Vi har en god ekonomi, och vi har satsat på reformer både på arbetsmarknadens utbudssida och på arbetsmarknadens efterfrågesida. Jobbskatteavdragen ökar utbudet av arbetskraft. De ökar antalet arbetade timmar, och man kan säga att jobbskatteavdragen både medför att vi får fler i arbete och att hushållen får disponibla inkomster. Även kommuner och landsting får ökade intäkter.
Faktum är att välfärden under Alliansens tid, sedan 2006, har tillförts 67 miljarder kronor - samtidigt som även hushållen har fått bättre och högre inkomster. Det låter som en vinna-vinna-situation i mina öron.
Anette Åkesson (M):
Alliansens politik med bland mycket annat jobbskatteavdrag har inneburit att hushållen har fått högre disponibla inkomster samtidigt som kommunerna och landstingen fått mer pengar till välfärden. Inflationssäkrade 67 miljarder kronor mer till vård, skola och omsorg är oerhört mycket pengar. När vi politiker svänger oss med miljoner och miljarder kan det vara svårt att få en känsla för hur mycket pengar det är.
Låt oss därför visualisera skillnaden. En tusenlapp är ungefär 0,1 millimeter tjock. Det betyder att 1 miljon kronor är ungefär 1 decimeter med packade tusenlappar. En miljard är alltså 100 meter. Så stor är alltså skillnaden. 1 miljon är 1 decimeter; 1 miljard är 100 meter.
Det betyder att 67 miljarder mer till välfärden, som Alliansens politik och framför allt jobbskatteavdragen har medfört, är 6,7 kilometer packade tusenlappar mer till välfärden. Jobbskatteavdraget är därmed ett led i att långsiktigt säkra den svenska välfärden. Jag vill också göra en kort historisk utblick. Vid valet 1991 var jag inte alls politiskt aktiv och hade inget med politik att göra över huvud taget.
Jag tyckte dock att det var helt fantastiskt att en borgerlig regering fick chansen men sörjde samtidigt att den kom till i ett läge då Sverige i princip var kört i botten. Regeringen Bildt hade alltså ett mycket tufft utgångsläge när den tillträdde.
Anette Åkesson (M):
När jag hör Emma Wallrup måste jag som moderat och borgerlig politiker protestera mot Vänsterpartiets inställning till företagare och företagsamhet, denna misstänksamhet mot företag och mot vinstintressen, som ju faktiskt är en förutsättning för att man ska kunna driva företag. Jag har läst reservation nr 1, som Vänsterpartiet har yrkat bifall till, med relativt stort intresse.
Den rör egentligen inte Sverige så mycket. Det har ju skett ett stort arbete i Sverige just mot kapitalflykt, och där har alliansregeringen som sagt varit väldigt framgångsrik. Det här rör ju inte Sverige, så jag är lite tveksam och frågande till att Vänsterpartiet så starkt driver sådana frågor. Ord som förekommer ofta, både i det muntliga framförandet och i reservationen, är "länder i syd".
Jag undrar vad ni menar med länder i syd.
Anette Åkesson (M):
Det gör det inte mindre besynnerligt att man använder begreppet länder i syd. Frågan är: Jämfört med vem? Det är ju ett relativt begrepp. Om vi sitter häruppe i Sverige och talar om länder i syd är det kanske inte helt tydligt vilka länder vi menar. Sedan kan jag inte låta bli att ta upp detta att girigheten tar över. Det är en väldigt tråkig bild av företag och företagare som Vänsterpartiet har här.
I Östersund har man byggt två identiska äldreboenden. Det ena drivs av ett privat företag och det andra av kommunen. Det har visat sig att det som drivs av det privata företaget har högre kvalitet, bättre resultat, nöjdare personal och extremt mycket lägre kostnader - detta trots att det drivs av aktörer med vinstintressen. Den debatten kommer säkert i ett annat forum, och den ser vi fram emot, eftersom våra synpunkter här skiljer sig åt rejält.
Men dessa frågor lyfts nu upp av Vänsterpartiet som misstänkliggör företag och företagande. Det är allvarligt eftersom det är i företagen som jobben skapas, och det är genom jobben och fler arbetade timmar som vi får skatteintäkter, vilket gynnar välfärden. Att arbeta emot företagande och företagare är otroligt destruktivt för landet.
Anette Åkesson (M):
Som motionär vill jag tacka för beredningen av mina motioner och tar med stort intresse del av den information som framkommit i samband med utskottets ställningstagande. Jag är här för att försvara mina motioner, som rör angelägna frågor för många människor i stora delar av landet. Motion 392 handlar om ökad fiberutbyggnad för att klara välfärdens utmaningar och tar bland annat upp att regeringen bör säkerställa utbyggnaden av bredband på landsbygden.
Men den tar även upp att staten bör påskynda utvecklingen av e-tjänster inom statens egna bolag och verksamheter samt att regeringen bör se till att rättssäkerheten och skyddet av den personliga integriteten bevakas. E-tjänster utvecklas inte enbart i privat sektor. Även kommuner och landsting är aktiva. Mycket händer inom e-hälso- respektive e-omsorgsområdena.
Dessa tjänster medför inte enbart samhällsekonomiska vinster utan även fördelar för den enskilda individen som högre livskvalitet, minskad oro och lägre kostnader. E-tjänster är, eller borde vara, prioriterade frågor, inte minst för att möta den demografiska utvecklingen.
Dessa tjänster förutsätter att de ambitiösa satsningar för ökat stöd till bredbandsutbyggnad som Alliansen gjort inom ramen för landsbygdsprogrammet 2014-2020 också genomförs. Den andra motionen, 966, är skriven tillsammans med mina skånska partikamrater. Den rör kommunikationen i hela landet, bättre mobiltäckning och ökad fiberutbyggnad.
Här lyfts frågor fram som ska säkerställa att vi vid uppföljningar får information som faktiskt är relevant. Post- och telestyrelsen ska redovisa investeringar i andelen nybyggd respektive upphandlad it-infrastruktur. I dag görs uppköp av befintliga fibernät som redovisas som investeringar. Det kan röra sig om stora summor och låter bra, men innebär i praktiken inte någon förbättring alls.
Att mobiltäckningen inte är så bra som bolagen påstår tas också upp, med förslaget att Post- och telestyrelsen får i uppdrag att säkerställa att operatörernas uppgifter stämmer med verkligheten. Samtidigt betonar motionärerna att människor förväntar sig och är alltmer beroende av tillgång till täckning överallt, både för samtal och för dataöverföring.
Därför borde vi se till att det införs ett mobilitetsmål som täckningsgrad av geografisk yta. Därutöver hade vi velat gå lite längre för att se till att skattemedel nyttjas mer effektivt och inte för bidrag för dubblering vid utbyggnad av fiber. Vi föreslår att man ser över om det i mindre orter vid kommungränser, likt det som sker vid utbyggnad av elkablar, för mest effektiva utbyggnad skulle kunna göras undantag från lokaliseringsprincipen.
Dessutom föreslår vi att man utreder möjligheten att ställa krav på ägare till it-infrastruktur så att sannolikheten att uppnå målet till år 2020 ökar. Jag inser att jag får ha visst tålamod. Men detta är viktiga frågor där utvecklingen går väldigt fort och där jag upplever att den offentliga sektorn måste vara än mer på hugget.
Anette Åkesson (M):
Jag tror nog att vi alla är eniga om och tycker att de som behöver hjälp ska få hjälp. Det tycker vi även från vårt håll. Nu vill jag hoppa 20 år bakåt till den utvärdering av 90-talskrisen som gjordes i vårpropositionen 2001. Redan där var man ganska klar över att krisen under 90-talet var Socialdemokraternas ansvar. Nu kanske vi kan lägga det ifrån oss och i stället försöka hoppa 20 år framåt.
Jag har lyft frågan om hur vi ska klara av att finansiera skolan, sjukvården och äldreomsorgen i framtiden, när färre människor ska försörja allt fler. Det finns i dag inga svar på det, men det är angeläget att lyfta diskussionen och inte fastna i ladorna. Det har lyckats så där.
Det allra minsta vi politiskt kan göra är att i dokument som budgeten men även i olika framåtsyftande beslut försöka se hur dessa påverkar välfärden på riktigt lång sikt - inte bara i en plan på två till tre år utan på tio eller tjugo år. Hur kommer förslagen att påverka kommuner och landsting? Det är främst de som möter människor och hjälper dem i deras vardag, själva eller i samarbete med andra aktörer. Kommer kommuners och landstings åtaganden att öka?
Får de ökade eller minskade resurser? Hur påverkar det medborgarnas förväntningar? Bidrar vi till ökad tydlighet i fråga om vilka åtaganden som det offentliga klarar av att finansiera även i framtiden? Förbereder vi svenska folket på att var och en kommer att få ta ett större eget ansvar, som i pensionsfrågan? Frågorna är många, och svaren är få. Ingen vet hur framtiden kommer att bli.
Men ingen av oss kan i dag säga att vi inte kan ana hur det kommer att se ut från mitten av 2020-talet och framåt. Vi har tillgång till för mycket underlag för det, och vi har ett ansvar - jag som riksdagsledamot och du, Magdalena Andersson, som finansminister. När folk om 10-15 år frågar mig: Du satt ju som kommunalråd och i riksdagen. Varför gjorde ni ingenting? Då vill jag kunna svara att jag gjorde mitt bästa.
Anette Åkesson (M):
Det var frågan om avsedd effekt. Det var lite svårt att kalkylera in finanskrisen. Vi hade säkert önskat oss ännu större effekt än vad vi fick, men med tanke på omständigheterna var det goda effekter. Låt mig fortsätta med liknelsen med moroten. S och MP minskar storleken på moroten rejält. Även om en liten bit av moroten finns kvar är det ändå inte så att hela moroten finns kvar. Låt mig göra en kort sammanställning.
Alliansen sänkte skatten för pensionärer vid fem tillfällen, avskaffade den särskilda löneskatten och det förhöjda jobbskatteavdraget, vilket har resulterat i att det år 2014 arbetar 177 000 personer i åldern 65-74 år jämfört med 78 000 personer 2006. Vi är dessutom politiskt överens om att det behövs fler arbetade timmar för att klara framtidens välfärd.
Då lägger S och MP fram förslaget att återinföra den så kallade silverskatten, det vill säga öka kostnaden för att anställa äldre. I samma veva skjuter S och MP upp den utlovade skattesänkningen för pensionärer på obestämd tid. S och MP lyckas alltså både lura pensionärerna och försämra förutsättningarna för finansieringen av välfärden samt även minska pensionerna. Pensionernas utveckling är starkt kopplad till ekonomins utveckling. Ju bättre det går för Sverige, desto högre blir pensionerna.
Yttre omständigheter, till exempel globala finanskriser, kan vi enbart reagera på. Men att regeringen själv lägger fram politiska förslag som kommer att ge sänkta pensioner är ansvarslöst. Då tänker jag inte enbart på förslaget om återinförd löneskatt. De budgetar som S och MP lagt fram bidrar enligt egen utsago till färre jobb och lägre bnp-utveckling.
Finansdepartementet, Ekonomistyrningsverket och Konjunkturinstitutet beskriver konsekvenserna av budgetförslaget från S och MP i negativa ordalag, till exempel dämpad sysselsättning, sjunkande arbetskraftsdeltagande och höjd jämviktsarbetslöshet. I stället vill Moderaterna sänka åldersgränsen för det förstärkta jobbskatteavdraget till 64 år. Det ökar drivkraften och motivationen för fler att arbeta längre.
S och MP:s förslag att fördyra för äldre att arbeta innebär att färre äldre kommer att jobba. Att arbeta har flera positiva effekter för individen. Man ingår i ett socialt sammanhang på arbetsplatsen, är en i gänget och behövd, utöver att man får ett större ekonomiskt utrymme. Även arbetsgivarna välkomnar äldre med kompetens och erfarenhet på arbetsplatsen. Det är inte bara individen utan även arbetsgivaren och samhället som drabbas av detta förslag.
Finansministern lyfter fram den viktiga poängen att man måste se vad pengarna används till. Det håller jag helt med om. Det gör att det blir ännu svårare att förstå S-MP-regeringens olika förslag eftersom man själv känner till att förslagen får negativa konsekvenser. Det vore intressant att höra finansministern berätta varför S och MP lägger fram flera olika förslag som man är väl medveten om kommer att slå mot pensionerna.
Varför vill man försämra de ekonomiska incitament som finns för äldre som vill och kan arbeta och vill förbättra sina pensioner?
Anette Åkesson (M):
Finansministern och jag har olika åsikter om betydelsen av Alliansens budget. Jag tror att Sverige har många fördelar av att Alliansens budget gäller i år. Jag instämmer i att det är viktigt med fokus på arbetsmiljöarbetet, och det är viktigt att kvinnor har möjlighet att fortsätta att arbeta. Som politiker vill vi förbättra Sverige. Det är för de flesta av oss vår huvudsakliga drivkraft. Vi ser olika vägar i de olika partierna. Det hör liksom till.
Med det sagt försöker jag verkligen förstå varför S och MP lägger fram förslag som man vet får negativa konsekvenser för landet som helhet på kort sikt och på lång sikt och även för stora grupper, till exempel pensionärerna. Än så länge har finansministern inte lyckats ge ett tillfredsställande svar. Skatter är starka verktyg, speciellt i ett land som Sverige med ett högt skattetryck och höga marginalskatter. Skatter påverkar hur vi beter oss, hur vi konsumerar och om vi jobbar mer eller mindre, och de påverkar tillväxten.
Tillväxten är i sin tur direkt påverkande på pensionerna och på hur vi ska klara av finansieringen av inte minst framtidens vård, skola och omsorg. Det betyder att vi som politiker har ett stort ansvar att visa försiktighet i att ta ut skatt från invånarna och för hur skattepengarna sedan används. Att föreslå höjda skatter för sådant som ger negativa effekter måste vara de absolut sämsta förslagen för svenska folket. Som jag ser det är det tyvärr exakt vad S och MP gör.
Jag hoppas att väljarna har den insikten vid nästa val. Jag tackar finansministern för debatten.
Anette Åkesson (M):
År 2012 var det inte min uppgift att ställa interpellationer, utan det var oppositionens uppgift att ställa frågorna på det sättet. Jag anser att jag har framfört en hel del exempel på hur Alliansen har redovisat mer öppet än vad SMP-regeringen nu gör. Självklart är jag inte emot indexering generellt. Till exempel nämnde jag att jag är positiv till att maxtaxan indexeras men inte till att man sedan drar undan pengarna igen. S:t Görans sjukhus i Stockholms läns landsting är ett bra exempel. Det är motsatsen till indexering.
Där sänker man i stället ersättningen med en dryg procentenhet årligen men behåller samma kvalitetskrav. Det är ett intressant exempel. Det har varit skrämmande enkelt att hitta exempel på där SMP mörkar information. Socialdemokraterna har till viss del ägnat sig åt sådant även tidigare mandatperioder, men det vi ser sedan i höstas kan snarare liknas vid ett trendbrott.
Det handlar om sådant som kommer att påverka invånarna, som att göra det svårt att förstå hur bensinskatt, elpriser och maxtaxor höjs, men även om att dels genom indexeringar inteckna en större del av budgetutrymmet, dels undvika att presentera sina förslag respektive analysera konsekvenserna av dem. Det sistnämnda är inte enbart ett direkt problem för väljarna, som drabbas på olika sätt, utan det gör också det politiska oppositionsarbetet svårare. En minskad transparens kan i längden därför även bli ett demokratiskt problem.
Att en svag regering inte ens försöker informera om vad de vill göra utan försöker smyga in förslag är mycket oroande. Motiven kan vara antingen att SMP har en dold agenda, alternativt att de inte orkar ta debatten politiskt. Båda dessa motiv är oacceptabla i en demokrati. Jag vill tacka finansministern för debatten.