KBLab/rixvox huggingface dataset:
Niklas Wykman (M):
Finansministern! Den här debatten skulle givetvis kunna handla om sakfrågan. Den skulle kunna handla om hur tilliten till och förtroendet för skattesystemet sällan varit på så låg nivå som när Magdalena Andersson var ansvarig statssekreterare för detsamma. Den skulle kunna handla om hur acceptansen för svartarbete var dubbelt så hög när Magdalena Andersson var ansvarig statssekreterare som när Alliansen lämnade ifrån sig makten.
Den skulle kunna handla om hur skattesystemet var hälften så bra omtyckt när Magdalena Andersson var ansvarig för det senast som när Alliansen hade makten senast. Det skulle kunna bli en saklig diskussion. Men det är möjligt att det finns en socialdemokratisk strategi att man inte ska ha sakliga diskussioner i denna kammare. Det är något ni får reda ut internt i ert parti. Jag vill fortfarande ge dig chansen, Magdalena Andersson, att ta avstånd från det som Monica Green sa. Nu har Monica Green kanske tagit avstånd från det själv.
Därmed kanske även finansministern skulle kunna göra det. Att gå upp i denna talarstol och implicit beskylla oss i Alliansen för att vara rasistiska eller främlingsfientliga därför att vi tycker att ett RUT-avdrag som är självfinansierande är en effektiv åtgärd för fler jobb, att implicit klistra på oss att vi skulle ha en obehaglig människosyn - det borde väl ändå du som finansminister kunna ta tydligt avstånd från?
Då menar jag att ta tydligt avstånd från vad Monica Green sa och inte komma med överslätande kommentarer. Jag tycker inte att man kan släta över sådant i all enkelhet.
Niklas Wykman (M):
Vi kunde i morse läsa i Dagens Nyheter att regeringen inte kommer att gå fram med den skattelättnad för pensionärer som den har utlovat i budgeten och skyller detta på bristande utrymme. Då får man tänka att den troligtvis har prövat detta mot ökande utgifter.
Det är inte bara så att det är högre intäkter som den hela tiden kan tänka sig till staten utan den kan också se över utgifter och utgiftsökningar så att den inte tappar kontrollen över detta. Alternativt kan också uppgifterna i tidningen vara felaktiga. Jag fick inget svar från finansministern om vad finansministern egentligen tycker om en sådan reform som är föreslagen för att renovera hyresrätter. Hyresgästföreningen bedömer att det finns 650 000 sådana lägenheter.
Den reform som man ändå föreslår och som på totalen är rätt dyr skulle bara ge 700 kronor per lägenhet och år. Det tror jag de flesta förstår inte leder till någon riktig förändring i verkligheten. Däremot leder den typen av löften och reformer som man har ställt ut, för att kanske ta billiga politiska poänger snarare än förändra verkligheten, till att man långsamt gröper ur de offentliga finanserna, styrkan i de offentliga finanserna och finansieringsmöjligheten till det som är viktigt.
Sedan hoppas finansministern på att man ska få resultat när det kommer till effektivisering av verksamhet. Jag tror inte att "hoppas" räcker särskilt långt. Det handlar om hårt arbete och att orka ta sig igenom det. Det tror jag blir väldigt svårt för en utpräglad vänsterregering tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Finansministern säger också att hon är glad att vi tycker att hon ska infria sina vallöften. Jag har ett tips på två vallöften som jag tycker att du ska infria när det kommer till effektivitet.
Det ena är "inga vanliga löntagare ska få höjd inkomstskatt". Nu har ni ändå föreslagit höjd inkomstskatt för 1 miljon, får man då anta, väldigt ovanliga löntagare i Sverige. Det andra är att överskottsmålet inte skulle överges. Dåvarande finansministern hörde tydligen dåligt när du sa detta. Men vi andra hörde när du sa att du ville att det skulle vara kvar.
Niklas Wykman (M):
Under Alliansens tid vid makten hade Sverige en gynnsam utveckling på arbetsmarknaden, trots dåliga ekonomiska tider. Ungefär 350 000 fler människor kom i arbete. Och vi lämnade den ekonomiska krisen med högst sysselsättningsgrad i EU, trots att vi är ett av de mest handlande och exportberoende länderna och trots att den internationella marknaden i stort sett stod stilla. Jag har några frågor till finansminister Magdalena Andersson.
Vilken läxa har hon lärt sig av att 42 procent av svenska folket tyckte illa om skattesystemet senast hon var ansvarig? Och vilken läxa har hon lärt sig av att inte ens 25 procent tyckte bra om skattesystemet senast hon var ansvarig? Jag tror att mycket handlar om att svenska folket i grunden tycker att arbete ska löna sig. Det ska vara mer värt att gå upp på morgonen och arbeta än att befinna sig i en situation där man lever på olika bidrag och transfereringar.
Socialdemokraterna öppnar nu för en återgång till ökat utanförskap, höjda ersättningsnivåer, höjda bidrag och höjda skatter på arbete. Jag tror inte, som finansministern, att svenska folket tycker att det är en bra skatteåtgärd att driva ut arbetade timmar ur ekonomin med hårt ideologiserade vänsterförslag. Dessa förslag syftar till att tillfredsställa en opinion i stället för att fylla på statskassan då den avtrappning av jobbskatteavdraget som finansministern föreslår enligt ledande ekonomer inte kommer att leda till några ökade intäkter.
Det är inte kärnan i förtroende. Jag tror att kärnan i förtroende är att berätta vad man vill göra, ha goda skäl för det och sedan genomföra det och utvärdera. Visar det sig inte vara bra får man göra om, och om det visar sig vara bra eller tillräckligt bra fortsätter man på det sättet. Finansministern gör något helt annat. Vi ser nu ett omfattande löftessvek från Magdalena Andersson på skatteområdet.
I valrörelsen lovade Magdalena Andersson att överskottsmålet skulle ligga fast. Det har stor betydelse för att kunna ha ett jämnt och stabilt skatteuttag av svenska folket. Det överges nu. I valrörelsen lovade Magdalena Andersson att inga vanliga inkomsttagare skulle få höjda skatter. Nu ser vi förslag där 1 miljon inkomsttagare får höjda skatter. I valrörelsen lovade Magdalena Andersson att ROT-avdraget inte skulle försämras eller avskaffas.
Det kom upprepade löften från Socialdemokraterna om att ROT-avdraget inte skulle försämras. Nu möts vi av nyheten att ROT-avdraget ska försämras kraftigt, från 50 procent till 30 procent. Det ska försämras med 6 miljarder kronor. Det berättade inte Socialdemokraterna i valrörelsen. Magdalena Andersson, varför berättade du inte för svenska folket i valrörelsen att du skulle försämra ROT-avdraget? Nu har du chansen att svara på den frågan i den här interpellationsdebatten, direkt efter att nyheten har nått oss.
Varför berättade du inte i valrörelsen att du skulle försämra ROT-avdraget med 6 miljarder kronor? Det vill vi ha svar på.
Niklas Wykman (M):
Den här debatten handlar om förtroendet för skattesystemet, ett förtroende som var mycket lågt när Magdalena Andersson senast var ansvarig för skattefrågorna i Regeringskansliet. 42 procent tyckte illa om skattesystemet. I den här diskussionen har jag ställt frågor till Magdalena Andersson om vilka läxor hon har lärt sig. Hon nämner en enda sådan insikt, nämligen att svenska folket inte vill ha fastighetsskatt.
Det är då tråkigt att så stora delar av Magdalena Anderssons parti talar om att återinföra fastighetsskatten. Det viktigaste för att bygga förtroende är att lämna tydliga besked om vad som gäller. Magdalena Andersson har nu levererat tre stora svek på skatteområdet som hon här inte har velat kommentera. Det första handlar om att hon före valet sa att överskottsmålet skulle ligga fast.
Efter valet har hon meddelat att överskottsmålet ska överges. Före valet sa Magdalena Andersson att inga normalinkomsttagare skulle få höjd skatt. Efter valet har hon deklarerat att 1 miljon löntagare ska få höjd skatt. Vi har i dag nåtts av nyheten att ROT-avdraget kraftigt ska försämras. Före valet skulle ROT-avdraget inte försämras. Nu ska ROT-fördraget försämras med 6 miljarder, och ersättningsnivån ska sänkas från 50 till 30 procent.
Vi har alltså sett tre tydliga löftesbrott på skatteområdet: övergivet överskottsmål, höjd inkomstskatt för 1 miljon löntagare med normala inkomster, och vi har dessutom i dag nåtts av nyheten att ROT-avdraget kraftigt ska försämras - tre saker som svenska folket inte kunde ta del av före valet men som man nu blir varse efter valet. Är det verkligen trovärdigt, finansminister Magdalena Andersson, att på bara månader ändra sig i centrala frågor som överskottsmålet, inkomstskatterna och ROT-avdraget?
Varför berättade inte du, Magdalena Andersson, för svenska folket före valet att ROT-avdraget kraftigt skulle försämras? Du har i ditt sista inlägg chans att svara på varför du inte berättade detta före valet.
Niklas Wykman (M):
Det har varit många inlägg och en lång skattedebatt här under eftermiddagen. Det är nu dags att konkludera. Vi har hört från finansministern att man ska höja skatten på jobb så att fler människor ska kunna komma i arbete. Vi har nu också hört att det ska vara bra för den ideella sektorn att höja dess skatt. Med detta ser jag sammantaget fram emot nästa gång finansministern ska argumentera för högre skatt på till exempel alkohol och tobak.
Niklas Wykman (M):
Tack, så mycket för detta, finansministern. Då vill jag upprepa min fråga till Magdalena Andersson. Varför har du ändrat min frågeställning i ditt svar? Det är ändå relevant att få information om det. Varför sker det förändringar i frågeställningar? Varför skriver Magdalena Andersson i sitt svar att hon står fast vid att vi befinner oss i ett gynnsamt läge? Står hon står fast vid sitt uttalande att vi befinner oss i ett guldläge? Varför ändrar finansministern i frågeställningen? Det är min fråga till Magdalena Andersson. Jag fick dock inget svar, men det hoppas jag att jag kan få i nästa debattrunda.
Min andra frågeställning handlar om ifall det är ett gynnsamt läge eller ett guldläge. Jag tolkar finansministerns inlägg som att hon backar från beskrivningen att vi befinner oss i ett guldläge. Tvärtom befinner vi oss i ett problematiskt läge med deflationsrisker, oklarheter om hur man ska få upp inflationen och med hushållens skuldsättning. Är det då relevant att tala om att vi befinner oss i ett gynnsamt läge? Det är alltså två frågor till finansministern som jag hoppas få svar på.
Den ena gäller en teknikalitet: Varför omdefinieras frågeställningen och fylls med ord som den inte innehåller? Vad ser vi i det här läget? Vad är finansministerns egentliga bedömning? Är det problematiskt med deflationsrisken och med skuldsättning, eller är det så att svensk ekonomi befinner sig i ett guldläge?
Om finansministern anser att vi befinner oss i ett guldläge, tycker då Magdalena Andersson att man ska öka skuldsättningen i Sverige för att driva på offentliga investeringar och därigenom skuldsätta oss mer? Herr talman! Det enda som jag kan komma fram till är att man tycker att det är ett guldläge med den låga ränta som vi nu har. Då borde man ju låna mer pengar.
Men Magdalena Andersson är väldigt tydlig med att vi inte ska göra det, utan vi ska försöka att komma tillbaka till överskott. Sedan visar prognoserna delvis något annorlunda, men i den muntliga framställningen sägs att vi ska tillbaka till överskott. Vad består då guldläget eller det gynnsamma läget i för staten, om man ändå inte ska öka belåningen? Eller är det förtäckt att överskottsmålet trots allt helt och fullt ska överges?
Niklas Wykman (M):
Finansministern hävdar att förändringarna är marginella, och finansministern säger väl därmed att det kanske inte spelar så stor roll för många människor att förändringarna görs. Finansministern kanske borde ha den typen av diskussion med dem som berörs. Många ungdomar som arbetar i den typen av jobb blir av med sin försörjning.
RUT-avdraget ger legitimitet. Vi vet att legitimiteten för svartarbete kraftigt har sjunkit och att förtroendet för skattesystemet kraftigt har ökat. Vi vet att färre tycker att det är okej att arbeta svart och fler tycker att det är självklart att arbeta vitt. Också människors åsikter om skattesystemet i dess helhet har förändrats kraftigt under alliansregeringen.
När finansministern tidigare var ansvarig för frågorna som skattestatssekreterare tyckte över 40 procent illa om skattesystemet. Det halverades under alliansens regeringsperiod, och legitimiteten för skattesystemet ökade. Då växte också skatteintäkterna, och svartarbetet kunde trängas undan.
Finansdepartementets tidigare beräkningar visar om jag minns rätt, herr talman, att en förändring av RUT-avdraget som genomförs nu kostar ungefär 1 000 eller 1 100 arbetstillfällen.
Att i ett läge med hög arbetslöshet, då bland annat Arbetsförmedlingen rapporterar att fler människor som står långt från arbetsmarknaden har svårt att komma i jobb, genomföra en förändring som gör att ytterligare 1 000 personer får svårare att få jobb eller blir av med sina arbeten - vad är den ekonomiska logiken bakom det?
Finansministern kanske inte har någon ekonomisk logik bakom detta, utan det kanske finns andra skäl som ligger bakom att man vill göra den här typen av förändringar. I så fall är det eftersträvansvärt att redovisa vad de bakomliggande motiven är.
Det är svårt för det svenska folket att förstå varför man gör en förändring av en reform som är självfinansierande, skapar arbetstillfällen, är populär, tränger undan svartarbete, underlättar vardagen, bidrar till ökad jämställdhet och inte kostar någonting i statsbudgeten utan enligt de flesta bedömare kanske till och med bidrar något till skatteintäkterna.
Varför vill man här göra förändringar? Jag delar finansministerns ambition att vi ska ha likvärdig läxhjälp för alla. Jag arbetade mycket med den frågan när jag själv arbetade med skolpolitik. Vi har sett att läxhjälp växer fram alltmer. Jag välkomnar de i grunden av Alliansen framtagna förslagen om likvärdig läxhjälp för alla.
Men det motiverar inte att man går in och ändrar i en reform som ger fler arbetstillfällen, stärker eller åtminstone inte försvagar de offentliga finanserna, är populär, tränger undan svartarbete och ökar jämställdheten. Varför vill man rikta politiken mot detta? Det är någonting som fungerar, som är populärt. Ändå är det här man vill sätta in stöten i politiken. Det blir jag inte klok på.
Niklas Wykman (M):
Vi hör finansministern tala om legitimiteten i skattesystemet. Det är en öppen fråga hur finansministern tror att legitimiteten i skattesystemet ökar när man ger sig på en reform som skapar 20 000 arbetstillfällen, ökar jämställdheten, pressar tillbaka svartarbete och minskar utanförskapet.
Då säger finansministern: Vi ger oss på den reformen för att öka legitimiteten i skattesystemet. Det väcker uppenbarligen frågan hos många: Vad tror finansministern bygger legitimitet i skattesystemet? Om man ser till historiken och de utvärderingar som Skatteverket gör ser man att legitimiteten i skattesystemet ökade kraftigt under alliansregeringen.
När finansministern fick sluta som skattestatssekreterare tyckte mer än 40 procent illa om skattesystemet. Under alliansregeringens tid vid makten nästan halverades andelen av svenska folket som tycker illa om skattesystemet. Så finansministern har kanske själv låg legitimitet när hon talar om vad som ger legitimitet till skattesystemet.
Att tränga undan jobb och att tränga undan reformer som minskar svartarbete, ökar jämställdheten och pressar tillbaka utanförskapet kommer inte att bygga legitimitet i skattesystemet.
Legitimitet i skattesystemet byggs på att man känner att man kan göra rätt för sig, att det lönar sig att arbeta och att politiken stöttar och inte lägger hinder när man vill komma in på arbetsmarknaden och bidra till sin egen och sin familjs försörjning och därigenom till våra gemensamma offentliga utgifter till välfärden.
Niklas Wykman (M):
Finansministern får ta och läsa vår budgetmotion. Det som kallas beräkningsteknisk justering är nämligen jämte den budgetproposition vi presenterade i höstas och som underskattade skatteintäkterna. De pengar finansministern efterlyser finns alltså där, såväl i finansministerns egen budget som i vår budget. Det är samma.
Den diskussionen kan vi alltså lämna bakom oss. Vi kan också konstatera att Sverige hade EU:s starkaste offentliga finanser när finansministern tillträdde. Inget annat land inom Europeiska unionen hade sammantaget, sett till saldot i det finansiella sparandet och sett till statsskulden, starkare offentliga finanser än Sverige.
Finanspolitiska rådet sa också för första gången att regeringen bröt mot det budgetpolitiska ramverket och överskottsmålet när finansminister Magdalena Andersson presenterade sin första budget. Vi bedrev alltså under alliansregeringen en politik i linje med överskottsmålet, men det har den här regeringen frångått. Man har höjt bidragen på bekostnad av skyddsvallarna i ekonomin.
Den som vill kritisera regeringens politik behöver inte vända sig till oppositionen, utan den kan läsa regeringens egen budget. Där framgår att det under Magdalena Anderssons fyra år som finansminister kommer att vara strukturella underskott i offentliga finanser varje år. Under finansministerns fyra år kommer arbetskraftsdeltagandet att minska, och utanförskapet kommer att öka.
Nu kommer också rapporter om kraftiga ökningar i sjukförsäkringssystemet. Den fränaste kritiken mot finansministerns politik har finansministern alltså själv skrivit i sin budgetmotion.
Niklas Wykman (M):
Finansministern! Vi hade en allvarlig störning i den globala ekonomin 2008, som alliansregeringen fick hantera. Man kan gå till OECD, IMF, EU-kommissionen eller valfri annan auktoritet på området som bedömer den ekonomiska politiken och fråga hur Sverige skötte detta.
Svaret är entydigt: Sverige var bland de bästa i världen, eller kanske till och med bäst i världen. Sverige får alltså mycket beröm för krishanteringen. Finansministern befinner sig troligtvis i en helt unik situation om hon tycker att Sveriges finanspolitik inte var tillräckligt expansiv under den här perioden.
De flesta skulle väl säga att det hade behövts mer expansiv politik under några av dessa år, till exempel under 2010 då krisen kom tillbaka i en andra fas. Att vi skulle ha haft en mindre expansiv politik under den här perioden skulle alltså ha skadat jobb och tillväxt väsentligt. Det är svårt att ta de argumenten riktigt på allvar. Det är i enlighet med överskottsmålet att ha underskott i lågkonjunkturer.
Ju mer utdragna och ju djupare de är, desto mer underskott bör man ha för att stimulera ekonomin. På totalen handlar överskottsmålet om integralen - över en konjunkturcykel ska man nå överskottsmålet. Den ekonomiska politiken består av finanspolitiken och penningpolitiken. Som finansministern vet driver nu Riksbanken en politik med negativ ränta. Det måste man givetvis ta hänsyn till när man utformar finanspolitiken för att det inte ska få allvarliga konsekvenser för bnp.
Att överskottsmålet ska uppnås, men att nivån ska uppnås några år senare, är fullt naturligt mot bakgrund av att penningpolitiken nu näppeligen kan bli mer expansiv. Då måste den totala ekonomiska politiken möta detta på ett rimligt och avvägt sätt som upprätthåller överskottsmålet.
Niklas Wykman (M):
Finansministern! Alliansregeringen hanterade den värsta globala ekonomiska krisen sedan depressionen. Sverige kom ur den krisen med EU:s starkaste offentliga finanser och högsta sysselsättningsgrad. Det är svårt för finansministern att misskreditera alliansregeringen med den typen av fakta och hantering.
Jobbskatteavdraget handlar om att fler människor långsiktigt ska kunna få ett jobb, försörja sig själva och ha den trygghet det innebär att ha en egen inkomst och en egen anställning. Det motverkar också att samhället glider isär och att klyftor växer fram. När finansministern och den regering hon då arbetade för senast hade makten ökade klyftorna i Sverige dramatiskt.
Uppemot 90-95 procent av de ökningar i inkomstskillnader som har skett i Sverige mellan 1995 och 2014 skedde under tiden fram till 2006. Det fördes nämligen en politik som ställde människor utanför arbetsmarknaden. Drygt 10 procent av personerna i arbetsför ålder förtidspensionerades. Vi hade ett stort utanförskap.
Så skapar man klyftor i samhället. Så läggs grunden för orättvisor, när många människor ställs utanför arbetskraften. Nu ser vi återigen en politik där arbetskraftsdeltagandet förutspås sjunka. Därmed finns det en stor risk att skillnaderna i inkomster återigen kommer att ta fart. De dämpades väsentligt under alliansregeringens tid vid makten, jämfört med hur det hade sett ut under tidigare socialdemokratiska regeringar.
Nu förs återigen en politik där utanförskapet ökar, jämviktsarbetslösheten skrivs upp och arbetskraftsdeltagandet minskar. Då står finansministern, regeringen och Sverige inför en situation där klyftorna återigen kan börja växa snabbt.
Niklas Wykman (M):
Tack, finansministern, för svaret! Jag kan kort och gott konstatera att det inte stämmer. Vår budget är inte underfinansierad. Finansministern hävdar att det skulle vara fel att använda begrepp som beräkningsteknisk justering. Det gör regeringen själv vid två tillfällen i sin egen budget. Därmed borde den frågan vara utagerad.
Vad gäller arbetskraftsdeltagandet är det allvarligt att regeringen inte presenterar nya konkreta åtgärder. Finansministern hänvisade här till kunskapslyft. Man har tidigare talat om saker som 90-dagarsgaranti. Jag höll på att säga 90-talsgaranti eftersom den ibland betecknas på det sättet, men 90-dagarsgaranti är det korrekta.
De här åtgärderna har använts tidigare, utvärderats och därefter förkastats för att de helt enkelt inte fungerar. Förvisso kan den typen av insatser bidra till att man kan trixa med statistiken eller dölja verkligheten något. Man kan klassificera om människor från att vara arbetslösa till att vara i åtgärder, och därmed kan man frisera den offentliga statistiken.
Någon riktig effekt på arbetskraftsdeltagande, sysselsättning och arbetslöshet långsiktigt har det däremot inte visat sig ha. Det var bland annat därför som tidigare socialdemokratiska regeringar övergav idén om 90-dagarsgaranti, eller 100-dagarsgaranti som den då hette. Nu vill man återinföra den i brist på andra förslag. Nu när vi har allt fler äldre har regeringen börjat gå fram med förslag som gör det dyrare för äldre att delta i arbetskraften. Det tycker jag är beklagligt.
Vi får nu se hur mycket press Miljöpartiet och Vänsterpartiet sätter på finansministern, hur mycket den ekonomiska politiken kommer att skötas med underskott framöver och vilka utgifter man inte kommer att kunna säga nej till. Vi hör redan att man eventuellt ska runda det finanspolitiska ramverket genom att låta bland annat pensionspengar göra sådant som borde vara inom ramen för statens budget. Jag hoppas att regeringen tänker om och sköter den ekonomiska politiken bättre.