KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jennie Nilsson (S):
Arbetsmarknadsministern konstaterar att vi inte tog konflikt när det gällde hur man förändrade myndigheten, Ams, som han ofta refererar till och som inte längre finns. Nej, det gjorde vi inte därför att det inte är någon stor fråga. Det innebär inga stora orättvisor för människor i deras vardag.
Vi väljer att ta konflikt om det vi tycker är en klart felaktig politik, en politik som ökar klyftorna i samhället och som ökar den utslagning som man säger sig vilja bekämpa genom att göra det värre för dem som finns i utanförskapet.
Ett argument som ministern använde när man drog ned på arbetsmarknadsutbildningar var att i goda tider var det fullt rimligt att man skulle ha mindre pengar och färre utbildningar. Men nu ser man att det vänder. Regeringen spår själv att arbetslösheten kommer att öka.
Vore det då inte rimligt att man aviserar vad man tänker göra för att delvis rusta upp de här utbildningarna igen? Om det är så att man har svårt att dra några slutsatser av sina egna analyser och av mina analyser - det förstår jag att man med ryggradsreflexer slår bort - kan man då inte lyssna på utomstående, oberoende bedömare?
Lyssna på IFAU som i en rapport för ett tag sedan säger att volymen på arbetsmarknadsutbildningarna är för liten. Den är för liten även i en högkonjunktur. Den volymen kan inte garantera kvalitet. Lyssna på Sveriges Kommuner och Landsting som säger att socialbidragen i hälften av alla Sveriges kommuner ökar nu. Det som framför allt oroar är att gruppen unga ökar i socialbidragstagande.
Antalet dagar med socialbidrag ökar också. Man tror att skälet är att man är för dåligt rustad att ta de jobb som faktiskt finns. När jag efterlyser och ifrågasätter att det inte finns något om detta i vårpropositionen lyfter arbetsmarknadsministern upp rehabkedjan som den enda nya, konkreta åtgärden.
Jag var på socialförsäkringsutskottets hearing om just rehabkedjan. Jag kunde konstatera att i stort sett alla som var där var delvis kritiska, möjligtvis med undantag av Företagarföreningen som hade den ingången att det var bra och tog man sedan bara bort LAS och inte behövde ha en obligatorisk företagshälsovård skulle alla problem i hela världen lösas.
En del kunde tycka att det fanns bra incitament, men det är ingen kedja. Den hänger inte ihop. Den kommer att innebära att människor slås ut, den kommer att innebära att arbetsrätten sätts åt sidan och den kommer att innebära att man kan bli uppsagd på grund av sjukdom.
Jag tycker att det är en märklig fråga att lägga in som svar på just min fråga där jag söker aktiva åtgärder för att rusta dem som står längst ifrån arbetsmarknaden eller, för att säga som ministern sade vid något tidigare tillfälle - jag tror att han pratade om Europapolitik då - de som lämnats kvar på perrongen och ser högkonjunktur efter högkonjunktur tuffa förbi. Det var en kritik mot hur många regeringar hanterat frågan i EU.
Då är det märkligt att regeringen tycks satsa på en politik som får just de konsekvenserna.
Jennie Nilsson (S):
Arbetsmarknadsminister Littorin ställde en fråga som jag tänkte börja med att försöka besvara. Den handlar om hur vi ser på högkonjunkturen. Hela denna debatt och exempelvis alla de interpellationer som arbetsmarknadsministern utsätts för handlar just om att vi har en högkonjunktur.
Vi har haft den starkaste högkonjunkturen i mannaminne, om man nu får använda gammaldags uttryck. Men man ser tydliga tecken på avmattning. Det innebär inte att högkonjunkturen är över utan att det är nu som politiken börjar spela roll och att det är nu som det blir viktigt vilken politik som regeringen faktiskt tänker föra för att så långt som möjligt motverka de effekter som en avmattning får och se till att dämpningen blir så liten som möjligt.
Det är i detta sammanhang som vi är oroliga och interpellerar till bland andra arbetsmarknadsministern. Som en kommentar när det gäller detta med många interpellationer kan jag säga att åtminstone två interpellationer som jag känner till har arbetsmarknadsministern själv tagit på sig. Det gäller exempelvis en interpellation som jag skrev om jämställdhetsfrågor till statsrådet Sabuni, och nu senast avlastade arbetsmarknadsministern statsminister Fredrik Reinfeldt.
I någon mening får man väl därför gissa att arbetsmarknadsministern tycker att det är rätt kul att stå här. Detta är viktiga frågor. När man är arbetsmarknadsminister i en regering som gör denna typ av omläggningar borde man också kanske förvänta sig att man får ta en del debatter i kammaren.
Det som jag skulle vilja säga till ministern är att man ska rusta dem som står längst från arbetsmarknaden så att de kan ta de jobb som faktiskt finns. Det är en investering som lönar sig. Den lönar sig för individen, och den lönar sig för samhället. Jag kan bara hoppas att arbetsmarknadsministern och regeringen inser det innan det är för sent.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret, även om jag inte blir riktigt klok på det. Ministern började med att hänvisa till en tidigare liknande interpellation och fortsatte sedan med en uppräkning av vilka åtgärder som vidtas för gruppen unga i stort. Dock nämner han inte det just min interpellation berör, nämligen sommarjobb.
Även om det är frestande att nappa på betet att i stället för att debattera sommarjobb debattera arbetsmarknadspolitiken för unga i stort, inte minst eftersom jag och många med mig dessutom tycker att den i många stycken är dålig, ska jag inte göra det - åtminstone inte inledningsvis. Det är helt enkelt för att jag tycker att min fråga förtjänar ett svar. Min fråga handlar om de sommarjobb som tidigare har delfinansierats med statliga medel för ändamålet.
Syftet har varit att ge främst gymnasieungdomar en chans till vettig sysselsättning och egna pengar - kanske för första gången i sina liv. Det här är för många en unik möjlighet att få in en första fot på arbetsmarknaden. Sommarjobb har i många kommuner i första hand getts till ungdomar som av olika skäl inte har kunnat komma i fråga för de vanliga sommarjobb som annars finns. Ibland har det varit på grund av krav på ålder. Många ordinarie sommarvik förutsätter att du har fyllt 18 år.
Ibland har det varit på grund av social bakgrund. Många gånger krävs goda kontaktnät för att komma i åtanke. Det är exempelvis på mammas eller pappas jobb som de allra flesta får sitt allra första sommarjobb. Det är tufft för dem som har föräldrar som inte arbetar - kanske på grund av arbetslöshet eller sjukdom. Den här typen av förebyggande samverkansprojekt är enligt många ett viktigt redskap för att ge ungdomar bättre förutsättningar att senare komma in på den reguljära arbetsmarknaden.
Det som har hänt sedan regeringen förra året ströp de statliga medlen som har finansierat detta tillsammans med kommunernas insatser är att många kommuner inte längre erbjuder den typen av sommarjobb. Det är något som drabbar de unga som många gånger redan från början har de tuffaste förutsättningarna. Jag tycker faktiskt att det här är en fråga som förtjänar ett svar från ministern.
Jennie Nilsson (S):
Det är positivt att det känns som att vi har en gemensam grundsyn när arbetsmarknadsministern refererar till sommarjobb och att det är viktigt. Det fyller väldigt många olika mervärden för gruppen unga. Det är synd att vi ändå i någon mening pratar förbi varandra.
Det är åtminstone min tolkning när ministern väljer att referera till statistik och siffror över sommarjobben förra året och i år. Han hänvisar till att sommarjobben har ökat när det gäller dem som förmedlas från förmedlingarna och att det ser bra ut. Det stämmer säkert, och jag ifrågasätter inte ministerns siffror.
Men det handlar om de vanliga sommarjobben, de som förmedlas till dem som har fyllt 18 år, många gånger i den privata sektorn eller vikariat för dem som är på semester inom kommunerna. Där ser det säkert bra ut. Det är inte riktigt de sommarjobben som jag pratar om.
Många kommuner har, som jag sade i mitt förra inlägg, förmedlat de här sommarjobben just till de unga som har det allra tuffast att skaffa sig kontaktnät på egen hand. Jag vet att åtminstone min hemkommun gjorde på det sättet, för den hör till de kommuner som inte anser sig ha råd.
Vi är nämligen inte en av de rika kommuner som bidrar till det stora överskott i den kommunala sektorn som ministern hänvisar till, utan vi är en av de kommuner som måste dra ned och skära. Det var en sak som försvann ganska tidigt när de statliga medlen för detta också försvann. Det är väldigt olyckligt.
Ett sista perspektiv som jag skulle vilja lägga till detta handlar om barnkonventionen. Barnkonventionen säger att man på alla politikområden ska göra det man kan för att ge alla barn och ungdomar lika förutsättningar i livet. Jag tycker att den här frågan är ett alldeles ypperligt exempel på hur man kan bidra till att ge barn och unga lika förutsättningar.
Man kan bidra till att ge de unga som inte har en mamma eller pappa eller något annat kontaktnät som gör att de kan få sitt första sommarjobb den vägen en annan möjlighet att komma in.
Det är väldigt synd att ministern, trots att han talar så positivt för sommarjobben och i någon mening tycks se värdet av dem, inte är riktigt medveten om vilka konsekvenser slopandet av de här medlen får.
Jennie Nilsson (S):
Jag kan bara vidare konstatera att det känns som att vi är överens, fast vi är inte överens. I någon mening talar vi förbi varandra, medvetet eller omedvetet. Oavsett vad ministern säger när det gäller hur många vanliga sommarvikariat som finns eller inte finns är det inte många av de sommarjobben som går till de unga som är under 18 år.
De finns heller inte i alla kommuner, och de är inte jämnt fördelade till ungdomar med olika förutsättningar. Framför allt handlar det om det här sista, om de unga som har sämre förutsättningar, som av olika skäl inte har föräldrar som är i arbetslivet och därmed har kontakter som gör att de den vägen kan få ett sommarjobb.
Det är ofta den grupp unga som också har det tuffare med det ordinarie inträdet på arbetsmarknaden, de som verkligen hade tjänat på att man hade gjort den här investeringen i dem redan nu. Det hade sannolikt betalat sig långsiktigt. Därför tycker jag att det är så oerhört synd att det inte känns som att vi pratar riktigt samma språk.
Sedan är jag bara lite fundersam. Ministern har ett ytterligare inlägg. Därför tänkte jag faktiskt slänga in en liten ny fråga. Jag har hört ministern både här och vid andra tillfällen hänvisa till den välmående kommunsektorn, som om det finns ett stort överskott hos kommunerna. Man tycker att vi inte behöver lägga några pengar på kommunerna när det gäller sommarjobben eftersom det där finns så stora överskott. Ministern vet likaväl som jag att det här överskottet är väldigt ojämnt fördelat. Långtifrån alla kommuner har överskott.
Är det i någon mening ministerns mening att man borde omfördela det här? Jag som är från en liten inlandskommun skulle gärna vilja att regeringen hade tankar på att titta över fördelningssystemet och fördela från de mer välmående kommunerna till de mindre. Det hade varit bra om det är det som är sättet att tolka det här svaret.
Jennie Nilsson (S):
Diskussionen om rätt till heltid eller rätt till nolltid har Littorin och jag haft vid flera tidigare tillfällen. Jag upprepar vad jag sade från början, nämligen att jag har all respekt för att man tycker att det kanske inte var det optimala förslaget. Det tycker inte vi heller. Vi hade önskat att vi hittat ett annat sätt än lagstiftning att lösa det på. Däremot kan vi inte tycka att det förslag som regeringen nu lagt fram är ett bra förslag eftersom det får konsekvenser framför allt för arbetslinjen.
Jag hade ett antal frågor i mitt första inlägg. Om budskapet i de nya reglerna ska tolkas så att man, när man förbrukat sina 75 dagar att stämpla, ska välja att vara heltidsarbetslös och tacka nej till anvisat arbete rimmar det i så fall illa med arbetslinjen.
Om det är så kommer det att få konsekvenser framför allt för gruppen unga som många gånger med hjälp av just strötimmar och tillfälliga arbeten, korta anställningar, har en möjlighet att visa upp sig för många olika arbetsgivare, skaffa sig erfarenheter och så vidare. Det vore ytterst olyckligt om budskapet till dem vore att om de söker en heltidsanställning, och en gång arbetat upp ett villkor har de bara dessa 75 dagar.
Sedan är det stopp. Sedan är det bättre att de är heltidsarbetslösa. Det är ett mycket konstigt budskap, och jag har svårt att förstå hur man kommit fram till det. Att man försöker jobba med incitament kan jag i och för sig tycka är bra.
Den konstighet man genast borde titta på är den som innebär att man kan jobba halv dag eller halv vecka och få 75 dagar, men om man jobbar varannan vecka heltid och är arbetslös varannan får man 300 dagar. Man öppnar upp för alla som så önskar att vara konstruktiv och kringgå systemet. Konstigheterna finns alltså. Jag förväntar mig en utvärdering och att ministern kommer tillbaka och berättar hur han vill rätta till åtminstone den bristen.
Förhoppningsvis tittar man även över resten.
Jennie Nilsson (S):
Jag tackar ministern för svaret. Jag måste - tyvärr får jag väl säga, för det är aldrig roligt att ha fel - börja med att medge att ministern har rätt i den del som handlar om att det är till våren som de första i jobb- och utvecklingsgarantin kommer att bli berörda av fas tre. Jag ska kanske redovisa skälet till varför jag skrivit interpellationen och varför jag hade fel i den slutsatsen.
Det är på det sättet jag fått det tillställt mig när jag varit ute och bland annat besökt Arbetsförmedlingen och olika program med människor som eventuellt kommer att bli berörda av detta. Där har man beskrivit en oro över att man inte vet vad som händer till hösten. Här finns nog en hyfsat vitt spridd missuppfattning om vad det är som gäller. På så sätt var det bra att vi fick denna interpellationsdebatt och det blev klargjort.
I det här fallet är det också bra att ministern har rätt för då finns det lite mer tid. Detta är inte okomplicerat skulle jag vilja påstå. Det lilla jag känner till om fas tre i jobb- och utvecklingsgarantin är att den är tänkt att vara en varaktig samhällsnyttig sysselsättning.
Problemet är att även om ministern har mer tid på sig än jag trodde när jag skrev interpellationen är det ändå inte fråga om så förskräckligt mycket tid för att göra ett genomgripande förslag som är bra och innebär en varaktig samhällsnyttig sysselsättning, inte konkurrerar med befintliga arbetsuppgifter, är konstruerad på ett sådant sätt att den inte låser in människor så att de inte kan gå vidare om möjligheter skulle finnas och så vidare. Det är en grannlaga uppgift.
Den görs dessutom tillsammans med andra aktörer, för några aktörer måste väl i rimlighetens namn vara inblandade i detta. Då tror jag att man behöver den tid som finns. Jag tror också att det är hög tid att ministern lite grann utvecklar vad det är man tänkt sig från Arbetsmarknadsdepartementets sida. Vilka är riktlinjerna? Vad är det man vill? Vad är det man tänkt sig? Det är viktigt för att de som berörs ska kunna förbereda sig.
Då avser jag även de aktörer som eventuellt ska vara inblandade i detta. Också de behöver antagligen en hyfsat lång startsträcka för att tänka, vara kreativa, förbereda sig och rigga någon form av organisation för detta. Men jag avser också alla andra som kommer att bli berörda. Det handlar då inte om att de ska förbereda sig och rigga något, men de kan behöva få höra vad det är man tänker sig. Det finns en stor oro kring detta just nu. Vad betyder det?
Vad kommer det att innebära för den enskilde individen? Jag tror att det finns ett värde i att ministern kanske något utvecklar sitt svar, alltså ger ett lite utförligare svar än det extremt korta jag fick inledningsvis. Det är inte för min skull, utan för de berörda aktörernas skull och för deras skull som blir berörda av åtgärderna.
Jennie Nilsson (S):
Jag kan börja med att säga att jag absolut har för avsikt att ta den där allra sista bollen. Jag kommer så fort jag ser något förslag med all säkerhet att interpellera på det. Jag hoppas att jag kommer att göra det med utgångspunkten att det är någonting jag gillar. Jag tror att vi alla skulle tjäna på att kunna hitta en så bred förankring som möjligt kring den här typen av frågor.
Det är inte lyckat med den hantering som det blev exempelvis med plusjobben. Det blir en form av falsk trygghet. När man byter regering försvinner de gamla åtgärderna och det är något nytt som ska gälla. Däremellan blir det vakuum. Det är inte bra.
Jag hoppas att ministern och departementet utöver att arbeta med berörda aktörer, vilket man som ministern nu säger gör, snart, och då menar jag väldigt snart, börjar göra det i ett lite mer öppet forum, så att det blir någon form av transparens i diskussionen, så att så många människor som möjligt på ett så tidigt stadium som möjligt har möjlighet att vara med och ha synpunkter på hur det här bäst skulle kunna utformas.
Jag hoppas också att man gör det på ett sådant sätt att man kan skaffa sig en bred politisk förankring för hur det här ska utformas i framtiden. Det tror jag att alla skulle tjäna på. Jag har en liten sak till. Det finns så inte himla mycket att debattera nu egentligen. Jag ska inte hålla ministern i talarstolen längre än nödvändigt. Jag ser att hans ben snart börjar domna bort. Det handlar om socialförsäkringen. Vi debatterade förra veckan det som kallas rehabkedjan.
Även där hänvisar man från vissa håll till det som är det sista steget. För de människor som inte kommer tillbaka hänvisar man till fas tre i jobb- och utvecklingsgarantin. Det innebär att det här sannolikt kommer att bli ganska stort. Det kommer att beröra väldigt många människor. Åtminstone finns risken att det vid vissa tider berör väldigt många människor.
Detta är mest som input till hur viktigt det är att det här blir en transparent och öppen diskussion där man faktiskt lyssnar till dem som ska jobba med det här, dem som är berörda och dem som har god inblick i vad som skulle kunna bli bra och vad som inte skulle kunna bli bra.
Jag kan avslutningsvis säga att det kanske är tur att det här inte är en debatt om arbetsmiljö eller folkhälsoarbete. Jag tror att ministerns egen arbetsmiljö i nuläget är lite halvusel. Men tack i alla fall!
Jennie Nilsson (S):
Det här var ovanligt tomt på innehåll i någon mening, så vi ska kanske inte utveckla det så mycket. Men jag ska ändå göra en liten reflexion kring det sista som ministern säger. Det handlar om att han är väldigt positiv till det arbete som pågår i jobbrådslaget. Det är jättebra att man har noterat det. Eftersom han gör den kopplingen kan jag inte låta bli att kommentera det jag tror att han har sagt sex eller sju gånger i dag.
Han har hänvisat till ett uttalande av Sven-Erik Österberg. Jag kommer inte ihåg hur du uttrycker det, men det handlar om att det inte skulle vara så mycket nytt i politiken. Det är ett uttalande som är hämtat helt ur sitt sammanhang.
Jag kan hålla med om att det kanske kan låta lite småkul om man är företrädare för en moderat regering, eftersom alla argument och alla inlägg från er sida när det gäller att efterfråga socialdemokratisk förnyelse i grunden handlar om att man förväntar sig att vi ska ta ett steg åt höger. Jag hoppas att inte ministern menar att det är det som är förutsättningen för att vi ska kunna hitta breda lösningar i den här frågan, för det tror inte jag kommer att hända.
Vi kommer givetvis att ompröva vår politik, vad som är bra och vad som är dåligt. Men vi kommer att göra det utifrån socialdemokratiska grundvärderingar. De är desamma. Man ska titta på vad det är som fungerar och vad det är som inte fungerar. Man ska vara medveten om att politik, precis på det sätt som vi diskuterade i den förra debatten, alltid måste utvärderas och omprövas. Vissa saker blir bra, andra blir inte bra, och förutsättningarna förändras. Detta håller vi på med, och det är kul att ministern har noterat detta och tycker att det är bra.
Under förutsättning att han också tycker att det är bra att vi vidhåller våra socialdemokratiska grundvärderingar och fortfarande tror att vi kan hitta en lösning ser jag fram emot det. Ha en trevlig sommar, ministern!
Jennie Nilsson (S):
Vi får fortfarande inga svar av Littorin och den borgerliga regeringen. Jag vill kommentera lite grann av det du sade. Det handlade om att vara goda förebilder, och det var de stora företagen som Littorin och även Luciano gav exempel på. Det är ju bra. Självklart är det bra att de finns och vill göra det.
Jag tycker också att det är okej att arbetsmarknadsministern säger att han vill gå ut och kräva att arbetsgivarna tar sitt ansvar och gör allt vad de kan, kanske lite extra i sådana här tider. Det är väl okej om ministern vill säga det. Men ducka inte för det egna ansvaret! Det är ju det kritiken handlar om. Man är mer än villig att tala om vad man tycker att andra ska göra, men det kommer absolut ingenting från den som sitter med det yttersta ansvaret, och det är oerhört bekymmersamt.
Det ministern levererar som svar, den moderatledda regeringens svar så här långt, är att de har lagt fram en superbudget, den mest expansiva i hela Europa. Sedan lägger arbetsmarknadsministern själv till att hälften av den består av skattesänkningar. Tystnaden är talande. Jag tror inte att det hjälper de människor som är varslade eller blir av med jobben speciellt mycket.
Tvärtom är det väl så att man försvagar statens möjligheter att faktiskt kunna göra någonting om den här krisen skulle bli riktigt jobbig. Jag skulle avslutningsvis vilja kommentera någonting som ministern visserligen inte sade nu men som brukar komma upp vid ett flertal andra tillfällen.
Man säger nämligen att det bara är fråga om varsel och att de inte brukar falla ut i mer än kanske hälften av alla fallen samt att vi får vänta och se vad som händer. Vi hade i utskottet en sittning med Trygghetsrådet, som det hänvisats till flera gånger. De bekräftar den bilden - under normala förhållanden. De är dock oerhört bekymrade över att vi redan nu kan se att situationen kommer att vara en helt annan framöver. Jag kan bara hoppas att även ministern ser det men väljer att retoriskt inte bemöta det.
Jennie Nilsson (S):
Ministern svarade inte på frågan i någon mening. Min fråga var: Är man beredd att utvärdera, och är man beredd att ta initiativ till en utvärdering? Om resultatet är det som forskningen tror, är man då beredd att ompröva? Möjligtvis är avsaknaden av svar också ett svar i sig.
När det gäller de långtidsarbetslösa unga kan jag bara konstatera att även när ministern fortsätter att diskutera pratar han om åtgärder - jobbgarantin för unga och sänkningar av sociala avgifter - som bevisligen inte har hjälpt den här gruppen ens under en högkonjunktur.
Vad är det som får ministern att tro att de ska fungera i en lågkonjunktur? I någon mening är vi lite överens när du säger att utbildning är nyckeln för många av dessa, det vill säga utbildning och erfarenhet, alltså möjlighet till praktik inne på arbetsplatserna. När ministern sedan ska redogöra för vad man faktiskt gör landar han i detta: Jo, men vi flyttar runt på befintliga resurser.
Då känns det lite grann som att man lever i en liten bubbla eller någonting där man inte har sett det som alla andra ser, att nu kommer det inte att räcka med de åtgärder som man hade under en högkonjunktur. Nu krävs det mer resurser, och det krävs friare och större tänk. Jag måste säga att jag tyvärr inte hör det från ministern. Att prata om gymnasiereformen i det sammanhanget tycker jag blir lite grann ett hån.
Att säga till de ca 10 000 långtidsarbetslösa unga, som var långtidsarbetslösa under hela högkonjunkturen och inte fick en chans, att nu kommer ni med en gymnasieproposition, på vilket sätt hjälper det dem?