KBLab/rixvox huggingface dataset:
Erik Ottoson (M):
Tack till statsrådet för att han nämnde ordet "budget"! Det påminde mig nämligen om en väldigt viktig sak just vad gäller transparens. Att arbeta vidare med öppna data kan vara en av de viktigaste åtgärderna vi gör i modern tid för att komma till rätta med vad som kan upplevas som eller kanske till och med vara korruption.
Det finns exempel på kommuner som har valt att offentliggöra i princip hela sitt bokföringssystem. Vem som helst kan se i princip vartenda verifikat, varenda faktura och varenda utbetalning av kommunala skattemedel. Mer transparens än så tror jag att det är svårt att skapa.
I de fall man har gjort detta kan man se tydliga effektiviseringar och att skattemedlen används på ett mer ansvarsfullt sätt, just eftersom det blir så mycket mer transparent. Jag tror inte att man ska bära misstro i största allmänhet gentemot folk som bedriver kommunal verksamhet och tro att de försöker gödsla med pengarna. Men det blir en extra påminnelse när de verkligen vet att de har ögonen på sig.
Det som sker med kommunala skattemedel blir direkt spårbart för privatpersoner, för medier, för revisorer och för andra. Jag håller helt och hållet med statsrådet om att detta inte handlar om kommunalt självstyre i någon form av negativ bemärkelse utan snarare om spårbarhet och att som kommunal förvaltning eller statsförvaltning ta ansvar gentemot medborgarna på ett öppet sätt i många fall.
Det handlar också om att tillgängliggöra information som har ackumulerats på grund av den statliga verksamheten och som kan skapa värden på andra ställen. Jag ser fram emot arbetet som initierats inom OECD. Jag ser också fram emot framtida debatter med statsrådet och får tacka för denna gång.
Erik Ottoson (M):
Häromdagen redogjorde statsrådet Anna Johansson för sin uppfattning att järnvägssträckan Göteborg-Borås inte ska dimensioneras för hastigheter upp till 320 kilometer i timmen och därmed inte bli en fullvärdig höghastighetstågbana.
För ungefär 30 minuter sedan svarade statsrådet på en fråga från kollegan Jessica Rosencrantz och sa då att inga höghastighetsbanor kommer att färdigställas under nästa planperiod. Anledningen till att man inte vill köra fullt ut i 320 kilometer i timmen fram till Borås är väl antagligen att man vill spara pengar.
Det finns i dagsläget i nationell plan ett projekt som heter Ostlänken som i nuläget är tänkt att gå i 320 kilometer i timmen och färdigställas under nästkommande planperiod. Min fråga till statsrådet är: Är hennes besked en öppning för att sänka hastigheten på Ostlänken och därmed, enligt generaldirektören på Trafikverket, sänka kostnaderna med upp till 20 miljarder?
Erik Ottoson (M):
Vi kan gå tillbaka till protokollet och se vad statsrådet egentligen sa. Det som ändå är intressant här är att hon med varm hand nära nog avhänder sig inflytandet över en differens på 20 miljarder kronor för ett investeringsprojekt till Trafikverket för att avgöra hastigheterna. Det är en stor delegation. Jag hade hoppats på lite mer handfast styrning av Trafikverket från statsrådets sida, men hon kanske kan förtydliga det också.
Erik Ottoson (M):
För ungefär en vecka sedan riktade riksdagen ett tillkännagivande till regeringen om att regeringen bör ta fram en ny nationell drönarstrategi för att tillvarata den teknik som håller på att utvecklas och se till att Sverige blir ett av de mest framträdande länderna på området, samtidigt som man tar hand om säkerhetsaspekterna som uppstår vid den formen av teknikutveckling.
Därför vill jag fråga statsrådet Anna Johansson på vilket sätt regeringen avser att ta detta tillkännagivande vidare, om vi kan se en bredare uppslutning och en bredare dialog över blockgränsen, och också med branschen, för att få fram en så bra nationell strategi som möjligt.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill lite grann följa upp delar av min fråga. Hur kan vi på bästa sätt involvera branschen och också de lärosäten som nu mer och mer börjar intressera sig för forskningen inom området? Och hur kan vi skapa en bredare politisk samsyn i frågorna, så att regelutvecklingen sker på ett bra sätt oavsett vem som sitter i regeringen efter 2018?
Stabilitet i regelverk är alltid viktigt.
Erik Ottoson (M):
Jag hade tänkt ställa min fråga till it-minister Peter Eriksson, men en dag kan ta lite olika vändningar och därför går min fråga till infrastrukturminister Anna Johansson. Riksdagen laddar i dag skarpt för att vara väldigt tydlig mot regeringen när det gäller de planerade skattehöjningar som har aviserats, bland annat flygskatten.
Därför blir min fråga till statsrådet om regeringen nu är beredd att lyssna på riksdagens majoritet och därmed också skrota förslaget.
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet! Att Anna Johansson tycker att allting som inte är en socialdemokratiskt ledd regering är ett politiskt kaos är retorik vi har hört många gånger tidigare. Det man faktiskt har gjort är att avisera den här skatten och att den arbetas fram i vårbudgeten. Det är alltså inte bara en utredning eller en lagrådsremiss; det är faktiskt någonting som har aviserats gentemot den här kammaren. Så himla olagt kan förslaget därför inte anses vara.
Jag tolkar ändå statsrådets svar som att man ser till att ha ryggen fri för en förberedd reträtt.
Erik Ottoson (M):
Jag vill börja med Karin Svensson Smiths frågor om samhällsekonomi. Uppenbart ser vi olika på samhällsekonomi om Karin Svensson Smith menar att en satsning på höghastighetståg skulle vara samhällsekonomiskt lönsam trots att den inte har lika stora nyttor som kostnader även efter att man sett på klimateffekterna.
Då är det helt uppenbart att vi ser helt olika på samhällsekonomi. Vi ser också väldigt olika på vad som är nödvändigt för järnvägen. Karin Svensson Smith pratar om att komma i tid. Ja, om man bokar ett möte i dag och anländer år 2045 är man sannolikt sen. Det är ett av de stora problemen med detta.
Om vi väljer att gå vidare med höghastighetstågsprojektet kommer vi att få en situation där vi behöver lägga nästan alla pengar vi har på att bygga en järnväg som inte är klar förrän år 2045. Man kommer under den tiden inte att kunna göra nödvändiga satsningar i befintlig anläggning för att folk ska kunna komma i tid. Att vi ska kunna bygga ny järnväg står i sig inte i bjärt kontrast mot att säga nej till höghastighetsbanor.
Det finns ju andra satsningar man kan göra. Jag tror att de kommer att ge bättre effekt på kortare tid. Det finns många sätt att vända och vrida på detta. Det är också helt uppenbart. Men för mig och mitt parti står det i nuläget helt klart att vi inte kan vänta till 2045 innan vi har möjlighet att komma i tid.
Erik Ottoson (M):
För tydlighetens skull ska jag säga att jag yrkar bifall till reservationerna 9 och 16. Karin Svensson Smith, låt mig börja med höghastighetstågen och detta med att låna pengar för att göra en investering som inte kan räknas hem ens inom överskådlig framtid utan först väldigt långt bortom vad som är överskådligt. Ja, det är absolut ett ställningstagande man kan göra.
HG Wessberg, som sorgligt nog gick bort för en tid sedan, gjorde ett stort arbete med Sverigeförhandlingen. Men när vi ser på resultatet av den kan vi konstatera att vi fortfarande inte har en krona-för-krona-finansiering av höghastighetstågen. Man kan absolut välja att låna om man nu vill göra stora avsteg från det finanspolitiska ramverket.
Men där har Karin Svensson Smith inte ens med sig sina regeringskollegor från Socialdemokraterna. Det är väl en av de sämst bevarade hemligheterna vid det här laget att Socialdemokraterna försöker rycka foten ur den björnfällan innan den slår igen. Vi kan alltså konstatera att det inte finns några pengar till höghastighetståg. Vi kommer inte att se några nyttor av höghastighetståg förrän allt är på plats, tidigast år 2045.
Jag gillar också att åka tåg, men jag gillar framför allt att åka tåg så att jag kommer i tid före 2045. Jag tycker att detta är något som vi egentligen borde kunna hålla med varandra om. De satsningar som behöver göras på järnvägen behöver göras nu. Vi kan inte vänta. Det är fullständigt nödvändigt att vi också satsar på andra transportslag, så att vi har hela den breda flora av transportslag som vi behöver för att möta klimatutmaningarna.
Då behövs inte bara järnvägen utan hela transportsystemet. Då får inte höghastighetstågen bli en gökunge som tar bort den möjligheten.
Erik Ottoson (M):
Jag tror att Emma Wallrup menade reservation nr 2. Jag har ett par frågor till Emma Wallrup. Hon vurmar för någonting som jag själv är väldigt engagerad i, och det är just kollektivtrafiken. Hon beskrev hur vi behöver anstränga oss för att kunna finansiera kollektivtrafiken eftersom den många gånger handhas av samma myndighet som har hand om sjukvården.
Det är såklart en svår avvägning att göra, och ibland hamnar kollektivtrafiken lite grann på efterkälken eftersom sjukvården är så oerhört viktig. Hur går detta resonemang ihop med att hennes regionala företrädare i nära nog vartenda landsting och varenda region arbetar för sänkta biljettpriser eller till och med inga biljettpriser alls? Hur ska man då finansiera kollektivtrafiken i detta läge?
Är det med skattehöjningar för sjuksköterskor? Eller är det med skattehöjningar för så kallade höginkomsttagare, alltså specialistsjuksköterskor? Vad ska ni använda för att finansiera detta när ni nu driver en intensiv politik för att sänka biljettpriserna?
Det andra jag reagerade på i Emma Wallrups anförande var att hon sa att man inte ska behöva välja bort ett regeringsalternativ för att det är för jobbigt, för många förbud och knepigt. Hur motiverar hon sitt stöd till sittande regering och de miljözoner som man vi införa?
Hur motiverar hon stödet till flygskatten och en rad andra repressiva åtgärder som regeringen vidtar och som vanligt folk upplever som besvärliga, förvirrande och problematiska?
Erik Ottoson (M):
Jag tackar Emma Wallrup för de så kallade klargörandena. Jag blir fortfarande inte riktigt klok på hur Emma Wallrup tänker finansiera kollektivtrafiken, för även om hon använder Freiburgmodellen, där man gör det himla krångligt för folk som vill röra sig i staden och inte väljer att åka kollektivt, fördubblar hon inte intäkterna till kollektivtrafiken på detta vis, vilket hon behöver göra om man ska kunna åka gratis.
I snitt är 50 procent av vår kollektivtrafik finansierad med biljettintäkter. På många ställen är det avsevärt mycket mer än det. Det är detta tapp som Emma Wallrup måste åtgärda om hon menar att kollektivtrafiken ska vara lösningen på hur vi ska kunna färdas fossilfritt och kunna bedriva en sådan transportpolitik. Det är ett problem hon fortfarande inte har löst i debatten.
Därför tänker jag fortsätta att ställa frågan: Hur höga höjningar av landstingsskatter och regionskatter runt om i Sverige för att finansiera era minskade biljettpriser utan att det ska behöva gå ut över folks möjligheter att resa kollektivt?
I de länder och städer som har testat detta med mycket billigare eller gratis kollektivtrafik har förstörelsen och slitaget i kollektivtrafiken ökat på ett oproportionerligt omfattande sätt så att de har fått ökade kostnader. Jag är snäll mot Emma Wallrup när hon säger att hon bara behöver fördubbla skattepengarna som går till detta, för det handlar sannolikt om väldigt mycket mer.
Erik Ottoson (M):
Jag inledde debatten i dag på det sätt som Teres Lindberg avslutar sitt anförande - med att konstatera att det i grunden finns en ganska bred samsyn kring de utmaningar som finns inom arbetet med post i dag.
Teres Lindberg valde dock att i stället för att anamma en konstruktiv samtalston gå till frontalangrepp mot vår reservation när det gäller just smuggling av narkotika och vapen genom post, och i samma veva medvetet, förutsätter jag, missförstå grunderna i vad vi sa.
Vi sa att det var tråkigt att de rättsvårdande myndigheternas perspektiv i detta arbete inte hade lyfts in i större utsträckning i Postlagsutredningen. Det var inte ett ord om att det skulle läggas något ytterligare ansvar på Post- och telestyrelsen, vilket Teres Lindberg står här och påstår att vi skulle ha sagt eller på något sätt verkat för. Det var inte vad jag sa.
Jag sa att det var tråkigt att man inte valde att lägga in det perspektivet i Postlagsutredningen i större utsträckning för att de rättsvårdande myndigheterna kanske skulle kunna få ännu bättre förutsättningar att göra sitt jobb. Det är väl lovvärt med mer resurser till de rättsvårdande myndigheterna. Det enda vi föreslog var att man också skulle ta in deras perspektiv och se vilka regler som eventuellt skulle kunna behöva utvecklas och förändras.
Kan Teres Lindberg ansluta sig till att vi kanske behöver ge också verktyg till myndigheterna att utföra sitt arbete och inte endast mer resurser?
Erik Ottoson (M):
Jag håller helt och hållet med om att det är viktigt med det samarbete som har funnits och att de resurser som behövs absolut ska finnas. Det är helt och hållet rätt och riktigt.
Men när vi får signaler från våra rättsvårdande myndigheter om att man skulle vilja ha ett bättre perspektiv på de här frågorna i fråga om postlagens utredning och vad som sedan blev av den kan man inte inta Teres Lindbergs hållning och bara ifrågasätta alltihop. Är det så att de har synpunkter måste dessa framkomma. Jag ser inte varför detta skulle vara ett bekymmer.
Jag ser heller inte varför Teres Lindberg väljer att ta just denna fråga till att gå till ett osakligt frontalangrepp på oss när vi försöker föra en konstruktiv debatt om hur vi kan förbättra för postförsändelser och postväsendet i Sverige. Jag har en annan fråga till Teres Lindberg, om fastighetsboxar som hon talar sig varm för. När får vi propositionen om fastighetsboxar, som du verkar tycka är så väldigt bra?
Erik Ottoson (M):
Jag gillar statsrådets hoppfulla anslag. Han skulle nästan kunna ansluta sig till Moderaternas slogan Ett land för hoppfulla. Det är roligt att höra honom tala om visionerna för hur vi ska få med alla i den utveckling som sker. I grunden har vi ingen djupare konfliktlinje i de saker som nu är föreslagna. Jag har dock några följdfrågor till statsrådet.
Vad sker nu? Vilka åtgärder kommer man att vidta för att se till att det inte blir några orimliga konsekvenser av de aktuella förändringarna i förordning och lag? Som jag nämnde tidigare i debatten har olika verksamheter myndighetskrav på sig att leverera information inom ett visst tidsutrymme.
Tar Regeringskansliet ett helhetsgrepp för att se till att staten inte i ena änden stjälper och i andra änden kräver och att dessa två saker inte går ihop? Vad är regeringens vision för hur postväsendet ska fungera på längre sikt?
De åtgärder som nu görs av dem som arbetar med detta på marknaden är att betrakta som kortsiktiga lättnader för att så att säga hålla näsan över vattenytan ett tag till. Vad är nästa steg, och hur ser regeringens vision ut på detta område?
Erik Ottoson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! En viktig följdfråga på det som statsrådet sa om att paketdelen växer och brevdelen krymper är om detta innebär att regeringen ser framför sig att brevleveranserna på sikt kommer att behöva acceptera normerna för paketleveranser och snarare bli en del av det flödet eller om statsrådet anser att vi fortsatt kommer att kunna ha ett separerat flöde av brev som följer lite andra strukturer.
Detta är separerade flöden, som det ser ut i dag, och jag tror att det är viktigt för att hålla den nivå som många förväntar sig i den postservice vi har. Jag har en annan fråga som anknyter till detta och till konsekvenserna: När man förändrar regleringen i postlagstiftningen, som vi var inne på tidigare när det gäller oförutsedda konsekvenser, måste framför allt myndigheter men också företag vara beredda att ställa upp på detta.
Statsrådet pratade om leverans av meddelanden på under en sekund, till exempel. Alla våra myndigheter är inte riktigt där. Det är visserligen ett annat statsråd, Ardalan Shekarabi, som har ansvar för digitaliseringen inom offentlig sektor, och jag förstår att det finns ett visst samarbete. Men något som tydligt efterfrågas av såväl näringsliv som myndighetsföreträdare och den kommunala sektorn är tydliga kommandostrukturer och inriktningar för vad som gäller.
Det upplever man inte riktigt finns i dag. Digitaliseringsmyndigheten, som är på gång, är möjligen ett verktyg man kan hålla i handen, men den har inte de befogenheter som skulle krävas för att se till att utvecklingen möter det som den nya postlagen i alla dess olika delar innebär. Den är för tandlös för det, åtminstone de direktiv vi har sett här.
Vilka åtgärder kommer regeringen att vidta för att se till att de beslut, regleringar och direktiv som behöver finnas på plats också kommer på plats i tid?
Erik Ottoson (M):
I vår värld finns det väldigt många olika sätt att ta sig från punkt A till punkt B. Men ett av de mest miljövänliga sätten att göra det är med cykel.
Med hjälp av muskelkraft, som vi får genom att själva trampa på våra pedaler, och energi, som vi får genom vår föda som förhoppningsvis är framställd på ett miljövänligt sätt, kan vi ta oss från punkt A till punkt B med en minimal mängd utsläpp och med minimal trängsel.
För att detta ska vara möjligt är infrastrukturen avgörande. Många cyklister upplever i dag att den infrastruktur som finns till hands inte håller måttet. Det måste vi som politiker vilja se och åtgärda. Vi lär oss från en rad andra transportslag att infrastrukturen för transportslaget är avgörande för tillväxten av antalet resande.
Vi ser det på bilsidan, vi ser det bland tåg, vi ser det inom kollektivtrafiken och vi ser det också inom cyklismen. Det är självklart.
Det spelar egentligen ingen roll hur många cyklar vi köper eller har stående i våra garage, på våra uppfarter eller i cykelställ om inte förutsättningarna att använda dem är tillräckligt gynnsamma för att vi sedan också ska göra det. Därför är det märkligt att regeringen bestämmer sig för att lägga pengar på en elcykelpremie.
När en elcykelpremie kommer på tal skulle man kunna tro att elcykelbranschen går dåligt och att det är en bransch som behöver stora stimulanser för att komma igång. Men riktigt så tyckte jag inte att det såg ut när jag senast tittade på siffrorna. Mängden sålda elcyklar ökar nämligen i Sverige, dessutom ganska kraftigt.
Det som oroar mig är huruvida vår infrastruktur faktiskt håller måttet så till den grad att den ökning som nu sker av elcyklar på våra vägar också kan hanteras på ett bra, effektivt och för resenären attraktivt och säkert sätt. Därför skulle jag hellre se en tydligare satsning på just infrastrukturen. Cykling är också en viktig fråga ur ett folkhälsoperspektiv.
Vi rör på vår kropp för att må bättre. Vi mår bevisligen bättre av fysisk aktivitet, och det är självfallet någonting som också ska uppmuntras. Men all forskning som gäller just att öka volymerna av någonting visar att förutsättningarna för att använda dem också är nödvändiga för att det också ska bli lyckat. Det spelar ingen roll hur många elcyklar som köps till en billigare penning om de inte används. Fru talman!
Jag yrkar bifall till reservation 1, men vi moderater står självfallet bakom alla våra reservationer.
Erik Ottoson (M):
Tack, Teres Lindberg, för ett intressant anförande! Jag hänger upp mig lite grann på det som Teres Lindberg valde att avsluta med, det vill säga utblicken bortom it-politiken och in i den fulla implementeringen av digitaliseringen i alla våra olika politikområden. Jag delar till stor del den ambitionen, och det är nog helt rätt att sträva i den riktningen.
För att kunna nå dit upplever jag och många med mig att det fortfarande är en lång väg att vandra, framför allt vad gäller den generella kunskapen om vilken potential som digitaliseringen bär med sig i alla våra myndigheter, i näringsliv och i ideell sektor.
Teres Lindberg avslutade förståndigt med att konstatera att de enda som kan bära ledarskapet så att vi går i rätt riktning är rikets yttersta ledning. Där är bekymret att det finns två eller tre statsråd som delar på frågorna. Ett av dem är i kammaren, och vi får lyssna på honom alldeles strax.
Sedan har vi Ardalan Shekarabi, som har hand om den offentliga sektorns digitalisering. Den digitala säkerhetspolitiken ligger på försvarsministern och brottsbekämpning på ett annat statsråd. Detta måste såklart hållas ihop för att vi ska kunna få bättre och tydligare ledning för vart vi som offentlig sektor är på väg. Då finns det en tjänsteman på Näringsdepartementet med ett högst oklart mandat.
Hur skulle Teres Lindberg vilja att det funkade för att det ska funka bättre?
Erik Ottoson (M):
Det vi är överens om är ju att det inte fungerar. Då måste det finnas någon form av svar på vad man ska göra i stället. Jag tror att vi behöver se till att man har tänder på central nivå så att man kan leda utvecklingen är rätt håll.
Vi behöver se till att ha institutioner och personer med befogenhet som tydligt kan peka ut vartåt vi är på väg - framför allt i en decentraliserad stat som Sverige, där vi har ett starkt kommunalt självstyre med 290 kommuner som alla har olika uppfattningar. Då kan det finnas goda skäl, menar jag, att ha ett tydligt ledarskap.
Jag har talat med Teres Lindbergs partikollega, statsrådet Ardalan Shekarabi, upprepade gånger på detta tema och efterlyst just ledarskap.
Jag efterlyser det fortfarande, för det ledarskap som i dag finns är alltså en myndighet som ännu inte har bildats och som att döma av de direktiv som har kommit inte kommer att få särskilt mycket tänder utan mer av en stödjande roll för framför allt de myndigheter som visar intresse. Det finns också en tjänsteman på Näringsdepartementet, och sedan är det högst oklart vilken minister man ska gå till.
Det har att göra med vilken del av digitaliseringen det handlar om. Allt är alltså väldigt otydligt. Vi är överens om att det inte funkar, men vad är Teres Lindbergs recept för att få det att funka?
Erik Ottoson (M):
Jag tackar statsrådet för ett intressant inlägg och ett intressant tillägg till debatten. Jag tänkte uppehålla mig lite grann vid spektrumtilldelningen. Vi har talat om 700-bandet, och jag nämnde i mitt anförande att vi nu också måste börja se bortom 700-bandet och titta på vilka ytterligare spektrum som kommer att behöva bli aktuella för tilldelning under de kommande åren. Där tror jag att vi håller med varandra.
Något som har berörts lite grann i debatten och som statsrådet själv var inne på är blåljusmyndigheternas behov av ett fungerande kommunikationssystem och tillgång till en snabb uppkoppling. Jag exemplifierade det i mitt anförande med detta med sakernas internet, som också blir mer aktuellt även för våra blåljusmyndigheter.
Till exempel skulle en rökdykarrobot kunna ersätta en rökdykare, och poliser vill ha kroppskameror med direkt uppkoppling till ledningscentral för att kunna överföra information om pågående svåra situationer. Man kan även använda drönare på liknande sätt. Det har nu kommit en utredning, som Holmgren har gjort, om hur man ska arbeta med detta.
Jag är därför intresserad av att höra statsrådets reflektioner om hur han ser på vägen framåt i den här frågan och om hans syn på resultatet av utredningen.
Erik Ottoson (M):
Då har jag en annan fråga, som inte rör exakt detta. Det gäller Riksrevisionens kritik av hur det bredbandsstöd som har betalats ut har fördelats. Man gör bedömningen att det har fördelats till flertalet projekt och att ganska stora summor pengar har landat i projekt som hade blivit av även utan stöd från staten.
Revisionsrapporten var ju besvärande, eftersom jag tror att jag och statsrådet är överens om att varje skattekrona som avsätts för detta också måste få fulländad effekt om vi ska nå bredbandsmålet om 100 procents utbyggnad. Man ska utnyttja de platser där det byggs ut kommersiellt - det ska utnyttjas utan subvention - och där vi lägger subvention ska det vara absolut nödvändigt.
Jag är intresserad av att höra statsrådets reflektioner kring detta och hur man väljer att gå vidare. Samtidigt har vi även ganska stora problem framför allt med handläggningstider och ett ökat antal avslag på ansökningar om att till exempel få dra fiberanslutningar under statliga vägar. Handläggningstiderna blir längre och längre, och man upptäcker också att avslagen blir fler och fler.
Hur avser regeringen och statsrådet att få bukt med detta?