Sven Otto Littorin (M):
Lennart Axelsson har frågat mig om jag avser att ändra på beslutet att avskaffa plusjobbens merkostnadsersättningar så att länsarbetsnämnderna kan anpassa avvecklingen till redan ingångna avtal. Lennart Axelsson har också frågat om jag avser att vidta åtgärder så att människor, som innan de erbjöds plusjobb haft en lång frånvaro från arbetsmarknaden, inte ska hamna i utanförskap. Beslutet om att slopa merkostnadsersättningarna för plusjobben har orsakat oro i kommunerna.
Några kommuner har satt sig i en svår situation genom sitt sätt att använda merkostnadsersättningarna. Oron avspeglas här i kammaren. Jag har under de senaste två månaderna fått närmare tjugo interpellationer och skriftliga frågor med frågeställningar liknade Lennart Axelssons. Alliansen gjorde under valrörelsen klart att plusjobben är dåliga för såväl individ som samhälle och att nyanvisning skulle stoppas. Efter alliansens valseger förbyttes kommunernas tidigare kritik av plusjobben till entusiasm. En fjärdedel av alla plusjobb som nu finns anvisades under de sista veckorna möjligheten fanns.
Denna kraftiga ökning av antalet plusjobb var inte förutsedd i alliansens budget och den måste nu finansieras. Jag har stor respekt för oron i kommunerna, men regeringen har att ta ansvar för att hantera oförutsedda problem och regeringen har valt det bästa av tillgängliga handlingsalternativ. Att minska nivån på lönesubventionen eller att minska antalet beviljade plusjobb skulle vara sämre. Det var heller aldrig ett alternativ att minska antalet särskilda anställningsstöd, ett stöd som ges till dem som står allra längst från osubventionerade arbeten. Det minst kännbara sättet att finansiera ökningen av antalet plusjobb är att slopa merkostnadsersättningen.
Subventionen av plusjobbarens lön behålls oförändrad på 1 000 kronor per dag. Detta är den högsta subventionen som finns inom arbetsmarknadspolitiken, trots att plusjobbarna inte är de som står allra längst från osubventionerade arbeten. Plusjobbens subvention ger full kostnadsteckning för att anställa en person med en lön på ca 15 000 kronor per månad. Min bedömning är att de flesta plusjobbarna kommer att få behålla sina anställningar även sedan merkostnadsersättningen slopats. Jag avser inte att ta initiativ för att återinföra merkostnadsersättningen för plusjobben.
Vad gäller den andra frågan om att underlätta anställningar efter plusjobben vill jag säga att regeringen självfallet inte kan ha något att säga om vilka anställningsbeslut enskilda arbetsgivare tar eller inte tar. Det en regering kan göra är att skapa så bra förutsättningar som möjligt för att ekonomin ska växa och nya jobb skapas. En rad beslut med detta syfte tas nu inom olika politikområden. Jobbavdragen gör det mer lönsamt att arbeta. Sänkta arbetsgivaravgifter inom flera olika sektorer stimulerar efterfrågan. Nystartsjobben innebär att tröskeln för att nyanställa personer som står långt från arbetsmarknaden sänks påtagligt.
Jag vet också att arbetsförmedlingarna nu arbetar aktivt för att personer med plusjobb ska gå över till reguljära anställningar. Tid i plusjobb får dessutom ingå i kvalifikationstiden för nystartsjobben för dem som behöver subventionerade anställningar även efter plusjobben. Det är min övertygelse att endast en bred samlad politik, som tar sikte på de grundläggande förutsättningarna för utbud och efterfrågan, kan ge många möjligheter till riktiga jobb. Bara så kan utanförskapet uthålligt bekämpas. Bara så kan människor växa, utvecklas och ta makten över sina egna liv.