KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Carina Hägg har frågat mig vilka initiativ jämställdhetsministern har tagit inför uppföljningen av Peking + 15. Jag delar Carina Häggs uppfattning att det under de senaste åren visat sig att det politiska klimatet försvårat möjligheterna att komma vidare med de åtaganden som överenskommits i Pekingplattformen. Sverige har trots detta fortsatt medverka till att höja ambitionen på en rad områden.
Med utgångspunkt i huvudtemat vid kvinnokommissionens session i New York tidigare i år förde Sverige bland annat fram och fick gehör för förslag på starka formuleringar inom områden som rör kvinnors och flickors levnadsvillkor och hälsa, inklusive sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter samt kvinnors förutsättningar och förmåga att delta i och bidra till ekonomiskt och politiskt beslutsfattande.
Andra frågor som Sverige drev var behovet av könsuppdelad statistik, gender-budgeting , det vill säga att finansiera jämställdhetsåtgärder, genusforskning samt vikten av finansiellt stöd till kvinnoorganisationer och andra organisationer som arbetar med jämställdhet. Regeringen har verkat aktivt för och bidrar till en mer systematisk uppföljning av Pekingplattformen inom EU.
Inför FN:s utvärdering av Peking + 15 kommer Sverige tillsammans med Tjeckien att göra en uppföljning och summering av EU:s arbete med att följa upp åtagandena i Pekingplattformen. Resultatet kommer att presenteras i en EU-rapport som jag har för avsikt att överlämna till ministerrådet under det svenska ordförandeskapet i EU. Spanien kommer sedan under sitt ordförandeskap, våren 2010, att lämna rapporten till FN:s kvinnokommission inför uppmärksammandet av Peking + 15.
Nyamko Sabuni (L):
Som Carin Hägg mycket väl känner till bygger det internationella samarbetet på ömsesidig respekt och på att vi är suveräna stater. Inget land kan tvinga ett annat att utföra vissa åtaganden om det landet vägrar att göra det. Man utbyter erfarenheter, man förhandlar, och så får man se var man landar.
EU-länderna bestämde sig väldigt tidigt för att arbeta utifrån indikatorer på de olika områdena för att leva upp till Pekingplattformen. Vi ser till att varje ordförandeland tar fram de indikatorerna. Slovenien tar nu fram indikatorer på rubriken Flickebarn. Vi vet att Frankrike så småningom kommer att ta fram indikatorer när det gäller kvinnor och väpnade konflikter. Utifrån de indikatorerna kan vi se hur länderna lever upp till Pekingplattformen.
Vår uppgift blir att följa upp och summera det som har skett under de här åren. Det aktiva arbetet pågår ständigt mellan tjänstemän på Regeringskansliet, andra tjänstemän i andra länder och tjänstemän i kommissionen. Carina Hägg har väldigt bra insyn i och information om vad som pågår.
Om Carina Hägg vill hålla kontakt med de parlamentariska kollegerna framför allt i andra EU-länder är det bra att hon gör det. De ideella organisationerna använder vi mycket i vårt arbete. Jag har ett jämställdhetsråd regelbundet där jag träffar organisationerna. Vi utbyter erfarenheter. De har varit med och arbetat fram den politik som regeringen har presenterat för riksdagen det senaste året. Arbetet pågår för fullt.
Det är viktigt med de förhandlingar som vi nu ska bedriva inom EU när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa. Jag kan verkligen beklaga att vi på kvinnokommissionen i FN för första gången på många år inte lyckades tala med en röst. Förhandlingar pågår för fullt. Ingångsvärdet för mig är att vi ska återgå till de positioner som vi hade. Vi måste kunna säga att detta är kvinnors rättigheter och att kvinnor har rätt till sin kropp och till sin integritet.
Jag kan i dag inte säga exakt var detta landar. Men jag har stora förhoppningar om att tiden är på vår sida och att vi kommer att finna goda lösningar på detta område. Men återigen vill jag säga att Carina Hägg som riksdagsledamot kan göra nytta. De ideella organisationerna gör det, och vi inom Regeringskansliet fortsätter också vårt arbete. Vid möten med mina ministerkolleger runt om i Europa tar jag hela tiden upp dessa frågor.
Det närmaste mötet kommer att vara i Tallinn, där jag kommer att diskutera dessa frågor med våra baltiska vänner men framför allt med mina nordiska ministerkolleger. Jag menar att det är viktigt att vi här går samman i Norden och ser till att föra fram vår ståndpunkt i EU.
Även om Sverige var ensamt om att i FN föra fram ståndpunkten om en sexuell och reproduktiv hälsa måste vi ändå vara stolta över att vi fick in dessa skrivningar i de produkter som kom fram från kvinnokommissionen. Bara det är en framgång. Även om EU inte talade med en röst lyckades den svenska rösten vara stark nog för att vi skulle lyckas hela vägen. Det tycker jag att det finns anledning att vara stolt över.
Nyamko Sabuni (L):
Varken jag eller regeringen avser att sluta samverka. Tvärtom ska vi föra den tradition som vi är väldigt duktiga på vidare, det vill säga att vi ska vara bra på förhandlingar och att vi ska vara bra på samarbete, internt och nationellt i vårt land men också regionalt och globalt. Vi ska förmedla våra erfarenheter på olika områden. Trots allt, som vi sade i den förra debatten, är Sverige världens mest jämställda land.
Jag tror att det finns väldigt mycket för oss att lära ut men att det också finns väldigt mycket för oss att lära från andra. Den traditionen kommer att fortsätta. Där är ideella organisationer involverade. I detta arbete är parlamentariker i riksdagen och i andra delar av Europa och världen involverade.
För egen del tycker jag också att vi bör lägga mycket mer kraft på jämställdhetsperspektiv i det som kallas Lissabonprocessen, där det nu finns viktiga dokument som ska utvärderas, och att vi också ser till att det i tillväxt- och sysselsättningspolitik tas hänsyn till kvinnors möjligheter att kombinera yrkesliv och familjeliv. Vi fortsätter vårt samarbete med Medelhavsländerna, det som kallas Barcelonaprocessen. Det är jätteviktigt.
Under vårt ordförandeskap ska vi se till att ordna ett ministermöte där vi ska diskutera hur man kan stärka kvinnors roll i samhället. Också detta är väldigt viktiga åtgärder. Jag ser inte att vi på något sätt har lämnat den tradition som vi är bra på. Tvärtom ska vi fortsätta den. Om Carina Hägg ser ytterligare möjligheter att förstärka den är hon välkommen att tala med oss i Regeringskansliet.
Men, som sagt, jag tror inte att vi har olika uppfattningar på detta område. Däremot vill jag återigen poängtera att vi är suveräna stater. Vi utbyter erfarenheter och kunskaper. Men vi tvingar inte andra att göra det som de själva inte vill göra. Vårt sätt att i EU följa upp det arbete som vi gör är via de indikatorer som vi lägger fram på olika områden. Det är genom att följa upp, summera och lämna detta till kommissionen. Sedan får vi se hur det blir. De länder som inte lever upp till Peking + 15 får väl helt enkelt bakläxa.
Men jag utgår ifrån och hoppas verkligen att vi alla ska kunna presentera ett positivt och bra resultat så att vi kan vara stolta över den rapport som vi så småningom ska lämna över till FN:s kvinnokommission.
Nyamko Sabuni (L):
Att vi ska leverera produkter som håller kvalitet och som vi kan vara stolta över, vare sig det handlar om kommissionen i EU eller kvinnokommissionen i FN, är alltid ingångsvärde och utgångspunkt för en svensk regering. Jag skulle vilja säga oavsett vilken. Den traditionen tänker jag fortsätta med. Den rapport som ska levereras ska hålla kvalitet.
Min förhoppning är att alla länder har levt upp till kraven i de indikatorer som vi satt upp och att vi kan visa på ett resultat som kan vara förebild för övriga regioner och länder i världen.
Nyamko Sabuni (L):
Arbetsmarknadsutbildningar har minskat med 10 procent ungefär om vi talar om vuxenutbildningar. Det är inga konstigheter under högkonjunktur när folk faktiskt har möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Det är precis så politiken fungerar. Det är precis så socialdemokratiska regeringar också har gjort. För det är det kloka att göra. Man kan inte låsa in människor i utbildningar och åtgärder när man vet att arbetsmarknaden skriker efter arbetskraft. 164 000 människor har lämnat utanförskapet.
92 000 jobb skapades bara 2007. Människor måste vara tillgängliga för att ta dessa jobb. Talar vi om verklig frihet för människor att kunna bosätta sig var de vill går vi tillbaka till grunden. Då är det arbete som gäller. Har man ingen egen inkomst kan man inte flytta vart man vill. Det har aldrig någon i Sverige kunnat göra. Det är den organisation vi har. Man måste ha egen inkomst för att kunna välja var man ska bo. Är det samma sak när det gäller flyktingmottagande?
Nej, återigen säger jag: När det gäller flyktingar som fortfarande är under introduktionstid är det möjligt för två kommuner att komma överens och för flyktingar att flytta till en annan kommun. I det arbetet försöker vi och ska vi hitta ytterligare möjligheter att kunna underlätta för kommuner som Södertälje och Malmö. Djupt engagemang saknas i jämställdhetspolitiken och kanske också i integrationspolitiken, kanske mina motståndare skulle vilja säga.
Jag vill bara säga att jag själv är flykting. Jag vet precis vad det innebär att vara flykting, och jag är övertygad om att ingen vill bo i källaren. Maryam Yazdanfar, det är jag övertygad om. Det är precis det jag försöker betona hela tiden. Det pågår ett arbete. Anders Lago är ledande kommunalråd i detta, men vi går också in som stat och stöder och hjälper via landshövdingar och länsstyrelserna. Ett arbete pågår.
Om ni kunde ta till er att detta pågår, försöka se mer positivt och kanske inkomma med ytterligare konkreta förslag på vad man skulle kunna göra kanske det skulle kunna underlätta detta arbete i stället för att ni påstår att ingenting sker. För det sker saker. Både på kommunal nivå och från statens håll sker det saker.
Nyamko Sabuni (L):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder i syfte att introduktion och delaktighet i det svenska samhället inte ska förhindras av avsaknaden av ID-kort. Jag instämmer med Eva-Lena Jansson om att tillgång till ID-kort är viktigt för människors möjlighet till introduktion och delaktighet i det svenska samhället. En särskild utredare har också lämnat förslag till lösning på hur personer som är folkbokförda i Sverige ska kunna få ett ID-kort .
Utredaren föreslår att polisen ska ansvara för att utfärda sådana ID-kort. Justitieministern har emellertid, som Eva-Lena Jansson också nämner i sin interpellation, i ett skriftligt frågesvar förklarat att det under beredningen av utredarens förslag gjorts bedömningen att polisen inte bör anförtros uppgiften. Skälet till detta är att polismyndigheternas arbete bör koncentreras till det som ligger inom polisens kärnverksamhet.
Inom Regeringskansliet arbetar vi nu vidare med beredningen av ärendet och kommer att redovisa regeringens ställningstagande i budgetpropositionen, och jag kan försäkra Eva-Lena Jansson att frågan har hög prioritet. I avvaktan på att problemet får en lösning fortsätter jag att arbeta för att introduktionen för nyanlända flyktingar med flera ska bli så snabb och effektiv som möjligt.
Nyamko Sabuni (L):
Som Eva-Lena Jansson säger ställde hon en interpellation till regeringen i februari. Hon fick svar i mars. I april tillsattes en utredning som skulle lägga fram förslag på vem som skulle utfärda ID-korten för att personer som är bosatta i Sverige men som inte kan identifiera sig ska kunna få ID-kort på ett rättssäkert sätt. Utredaren har lagt fram ett antal olika förslag. Bland annat nämns polismyndigheten, Skatteverket och Migrationsverket.
Nu bereder regeringen förslaget inom Regeringskansliet. Vi har fattat beslut om att polismyndigheten inte är den rätta myndigheten för detta. Även om de utfärdar pass betyder det inte att vi kan ålägga dem hur många andra uppgifter som helst, för syftet är att de ska kunna renodla sina uppgifter så långt möjligt. Vi återkommer i budgetpropositionen med alla svar som Eva-Lena Jansson vill ha. Under tiden bereds frågan i Regeringskansliet.
Det var som sagt i december som utredningen lades fram för regeringen, och i dag är det juni. Det är inte ovanligt att den här typen av frågor tar lite längre tid att bereda än vad Eva-Lena Jansson vill göra gällande här. Återigen vill jag påpeka att det handlar om människor som inte kan identifiera sig. Därför måste vi hitta ett rättssäkert sätt att göra detta, och då kan vi inte hålla på med tillfälliga lösningar.
Jag förstår att det är många människor där ute som har svårt att uträtta sina vardagliga ärenden när de saknar ID-kort, men vi bereder detta skyndsamt och återkommer så fort som möjligt.
Nyamko Sabuni (L):
Jag håller med Eva-Lena Jansson om att det är ett problem. Mitt svar är att frågan bereds inom Regeringskansliet. Vi återkommer till frågan i budgetpropositionen. Vi ska se till att dessa människor kan rösta i EU-valet 2009; det kan jag lova dig. Frågan bereds i vanlig ordning. Vi kan i dag inte ge en tidpunkt för när det ska bli möjligt att utfärda ID-korten, men vi återkommer till frågan i budgetpropositionen.
Eva-Lena Jansson kan väl inte tro att bara för att vi säger att vi ska återkomma i budgetpropositionen så jobbar vi inte med frågan i Regeringskansliet? Frågan bereds. Vi återkommer med detaljerade svar till Eva-Lena Jansson och resten av riksdagen i budgetpropositionen till hösten.
Nyamko Sabuni (L):
Berit Högman har frågat näringsministern vilka initiativ statsrådet avser att vidta för att uppnå en bättre könsfördelning i bolagsstyrelser i bolag som inte är statliga och vilken tidsplan näringsministern har för detta arbete. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. En jämn representation av kvinnor och män i beslutande organ är en viktig demokratifråga.
Det är viktigt att öka andelen kvinnor på chefspositioner och i styrelser, såväl i privata företag som i statligt ägda företag och myndigheter. Jag anser inte att kvotering är lösningen. Att åstadkomma en jämn könsfördelning i bolagsstyrelser är en uppgift för ägarna i första hand. Politikens roll är att underlätta för både kvinnor och män att kombinera arbete och familj så att fler kvinnor vill och kan söka sig till ledande positioner i företag och andra organisationer i samhället.
Förra sommaren infördes en skattereduktion för hushållstjänster som blivit mycket uppskattad och används av många människor. Jämställdhetsbonusen i föräldraförsäkringen införs den 1 juli i år. Detta är exempel på åtgärder som underlättar att kombinera arbete och familjeliv och som minskar hindren för kvinnor att fullt ut delta och utvecklas i arbetslivet.
Regeringens satsning på kvinnors företagande kan även genom att det blir fler företagande kvinnor bidra till en jämnare fördelning av resurser, en starkare ekonomisk utveckling och bättre underlag för rekrytering av vd:ar, ordförande och styrelser. Till exempel kommer ambassadörerna för kvinnors företagande och insatser inom programmet Främja kvinnors företagande som genomförs och samordnas av Verket för näringslivsutveckling, Nutek, att synliggöra företagande kvinnor som i sin tur skulle kunna delta i styrelsearbetet.
Regeringen vill värna om äganderätten och utgår i första hand från att ägarna själva vill utveckla sina bolag i bästa möjliga riktning. Jag har fört många samtal med representanter för näringslivet och poängterat behovet av att kvinnors kompetens tas i anspråk i större omfattning. Företagen måste helt enkelt arbeta mycket mer aktivt med jämställdhetsfrågorna i sina respektive organisationer.
Det handlar mycket om att förändra attityder, till exempel att få ägare och arbetsgivare att inse att kvinnor har både kompetens och vilja att åta sig uppdrag i bolagsstyrelser och i ledningsfunktioner. Jag ser fram emot att se Svenskt Näringsliv och företagen anta utmaningen och börja arbeta mer aktivt för att öka andelen kvinnor i styrelser och på ledande poster i företag.
Nyamko Sabuni (L):
Kommer jämställdheten att öka med aktiva åtgärder och lönekartläggning vart tredje år? Något svar på det kan jag inte ge. Det är ingen som har följt upp och utvärderat vad aktiva åtgärder ger. Det är bland annat det jag aviserade i propositionen att vi måste göra för att veta vilka effekter det ger, vad som fungerar bra och vad som fungerar mindre bra, vad vi ska kunna göra för att vidga de aktiva åtgärderna till att gälla även andra diskrimineringsgrunder.
Gör periodiciteten en skillnad? Nej, det är där som vi skiljer oss åt. Jag tror inte att periodiciteten gör en skillnad. Det viktiga är att det fortsatt krävs att de aktiva åtgärderna görs varje dag. Det viktiga är att lönejusteringar ska göras skyndsamt. Men lagen är och har varit att justeringar ska göras skyndsamt, dock senast inom tre år.
Om man har tre år på sig att justera löneskillnaderna är det ganska lämpligt att man efter de tre åren gör en ny lönekartläggning. Vill man göra dem oftare därför att det är lättare finns det möjlighet för facken och arbetstagare på arbetsplatsen att tillsammans med arbetsgivare komma fram till att göra detta. Det är periodiciteten det handlar om. I övrigt är lagen precis likadan som den som vi snart lämnar bakom oss.
Ger de aktiva åtgärderna effekt? Det vet ingen i dag. Jag tror och hoppas att de gör det. Exakt vilka delar av aktiva åtgärder kan jag inte svara på, men det ska utvärderas. Därmed kan vi bättre se vad vi ska fördjupa vårt arbete kring. Vad är det för krav vi ska ställa på arbetsgivare? När regelverken blir betungande riskerar det också att slå tillbaka så att man inte lever upp till att göra dem enkla att följa upp.
Som du sade upplever en del dessa lönekartläggningar som svåra att genomföra. Då är det bra att vi har en myndighet som kan stödja företagen att göra det på rätt sätt. Det är det som JämO gör. Adolfsson Elgestam läser upp det som JämO beskriver. Det är de resultat som vi vet finns. Det är löneskillnader på arbetsmarknaden. Vi försöker hitta alla sätt för att komma till rätta med löneskillnaderna. Det är därför vi har aktiva åtgärder, det är därför vi har lönekartläggningar. Där skiljer sig våra åsikter inte åt.
Frågan om ett år är bättre än två eller tre år är det ingen som kan svara på i dag. Men jag ser till att lönekartläggningar ska göras i samband med att lönejustering måste vara gjord. Det är där justeringen är gjord. Jag tror inte att det försämrar möjligheten för de arbetsgivare som anser att de måste följa lagen.
När det gäller de andra som inte följer lagen hoppas jag att det finns anställda som i så fall anmäler dem till den framtida DO eller till dagens JämO för att komma till rätta med problemet.
Nyamko Sabuni (L):
Det är så typiskt socialdemokratiskt att typiskt manliga jobb är det okej att professionalisera och se till att männen få betalt för. Den man som lägger ett golv ska få betalt. Den kvinna som skurar golvet ska inte få betalt, det ska ske gratis. Men det säger vi nej till. Också de typiskt kvinnliga jobben måste professionaliseras. Jag kan bara hoppas att också männen ska ge sig in i denna bransch. Men också de jobben måste ge betalt.
Återigen: Hushållsarbetet är inte en gång för alla försvunnet för att man råkar städa i dag, utan det finns alltid där. Familjerna, hushållen, kommer alltid att behöva städa varje dag. Det finns möjligheter att underlätta för hushållen att lägga ut de här jobben till någon som kan få betalt för det. Det tycker jag är bra. Den här branschen kommer inte att försvinna.
Om vi inte skattereducerar för de här tjänsterna kommer de kvinnor som du nu fnyser åt att jobba inom branschen, men de kommer inte att kunna kvalificera sig till olika försäkringar. De kommer inte att kunna få sjukersättning, de kommer inte att kunna få a-kassa och de kommer inte att kunna få sjukpension. Det har de rätt att göra nu när de jobbar vitt genom att människor kan köpa de här tjänsterna vitt. Det kan man inte annars med så högt pristryck och så höga skatter som vi har i Sverige. Det här är det bästa sättet.
Socialdemokraterna har tidigare subventionerat de typiskt manliga jobben. Nu är det dags att man subventionerar de typiskt kvinnliga jobben. Vem har vi lyssnat på när vi har ökat periodiciteten i den nya lagen? Ja, det är nuvarande socialdemokratiska jämställdhetstalesman Claes Borgström då han var JämO. Det var han som sade att det är på detta område som man kan förenkla för företagen om man ska förenkla någonting inom jämställdhetsområdet.
Det är det rådet vi tog till oss.
Nyamko Sabuni (L):
Hade jag varit nöjd hade inte min post behövt finnas. Jag har två år kvar på denna mandatperiod, och jag lovar att de kommer att vara lika aktiva som de två år jag redan har suttit. Det är inte det att det inte sker saker, Monica Green. Hade det bara hängt på det faktum att man kallar sig feminist för att se framgång i Sverige för jämställdhet hade vi nog varit bättre. Då kanske indexet hade visat bättre siffror. Den förra statsministern var feminist.
Vi har nu en oppositionsledare som är feminist och som själv var minister i den förra regeringen. Vi har massor med riksdagsledamöter i det socialdemokratiska partiet som är feminister. Antagligen var finansministern också under den tiden en feminist. Men vad har vi för resultat? Vi halkar ned tre platser. Monica Green säger: Det hade vi planerat. Det hade vi utrett. Så det fanns klart och färdigt. Det räcker inte med att utreda. Det räcker inte med att planera. Man måste genomföra.
Hur många saker har inte denna regering fått genomföra för att det bara låg i lådorna under Socialdemokraternas tid? Det hjälper inte medborgarna i Sverige att förslag ligger i lådorna. Om kvotering hade varit så jätteviktigt för Socialdemokraterna som det numera verkar vara, för det är den enda politiken på jämställdhetsområdet, varför såg ni inte till att genomföra det långt tidigare? Tolv år satt ni vid makten. Tolv år, fram till 2006, satt ni vid makten.
Ansåg inte ni att den ojämställdhet som finns i bolagsstyrelserna fanns där då? Är det något som har uppkommit nu först med alliansregeringen? Nu först öppnas ögonen för att det är ojämställt i börsbolagens styrelser. Det är ju ett gammalt problem. Varför gjorde man inget åt det? Det räcker inte att kalla sig feminist. Det räcker inte att utreda. Det räcker inte att bara tycka. Man måste också handla. Man måste se till att denna kammare fattar beslut. Först då kan det verkställas i verkligheten. Det är det alliansregeringen gör.
Det är det Socialdemokraterna aldrig gjort. Jag förstår att sitter man alldeles för länge blir det slentrianmässigt. Saker och ting blir tråkiga. Det är nyttigt, tror jag, att växla, att sitta i opposition. Jag hoppas verkligen att vi ska kunna fortsätta att jobba ett tag till, för Sverige behöver utvecklas nu. Vi behöver utvecklas.
Då har vi inte råd med en regering som suttit alldeles för länge och som inte har fler idéer, framför allt på ett så viktigt område som jämställdhet, än kvotering till bolagsstyrelser.