KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Bodström (S):
Jörgen Johansson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stärka det lokala och regionala inflytandet över polisens verksamhet så att den polisverksamhet som bedrivs uppfyller målet om befolkningens känsla av trygghet. Vi har redan i dag en polisorganisation med ett starkt regionalt och lokalt inflytande. Varje län utgör ett polisdistrikt, och i varje polisdistrikt finns en polismyndighet som ansvarar för polisverksamheten där. Varje polismyndighet ska för sin ledning ha en polisstyrelse.
Polisstyrelsen arbetar på uppdrag av regeringen, och styrelsens uppgift är bland annat att se till att polisarbetet bedrivs enligt statsmaktens intentioner. Polisstyrelsen avgör viktiga frågor om polismyndighetens planering och inriktning av verksamheten, ekonomi samt organisation. Polisstyrelsen ska också yttra sig i samband med att de högsta cheferna ska anställas vid myndigheten. Polisen ska organisera och planera verksamheten så att de samlade resurserna används så effektivt som möjligt.
Därför har de regionala enheternas verksamhet i vissa fall kompletterats med nationella stödfunktioner, till exempel Rikskriminalpolisen. Avslutningsvis innebär regeringens satsningar på polisen förbättrade möjligheter att bedriva verksamhet på lokal och regional nivå. Det är därför angeläget att polisorganisationens förtroendevalda deltar i polisverksamheten med ett stort engagemang.
Polisstyrelsens ledamöter har en betydelsefull roll att fylla, och deras inflytande på verksamheten innebär en vitalisering av polisen.
Thomas Bodström (S):
Jag tror att vi kan vara överens om en hel del av de saker som har sagts här. Jag vill dock understryka att det är viktigt att polisen utvecklar sitt arbete. Jag vill också understryka hur viktigt det är att polisen ägnar sig åt de uppgifter som verkligen är polisens uppgifter och inte andra saker. Det handlar om att förebygga brott, och det handlar om att utreda brott.
När det gäller att utreda brott har vi vidtagit flera olika åtgärder och kommer under våren också att komplettera med ytterligare lagförslag som ger polisen större möjligheter att klara sin verksamhet bättre. När det gäller polisens organisation är det riktigt att vi hade ett väldigt stort antal myndigheter tidigare; jag tror att det låg på runt 120 stycken. Detta, har polisen själv sagt, var inte särskilt effektivt. Det kunde nog vara trevligt på sina håll, men det var inte ett särskilt effektivt polisarbete.
Vi vill att poliserna ska vara synliga. Vi vill att de ska fördelas i hela landet. För att börja med fördelningen i hela landet är det viktigt att alla medborgare som varit med och finansierat den stora satsning på flera miljarder i ökning som skett de senaste åren också får del av denna. Vi har ett problem på det sättet att poliser söker sig till större orter. Då talar jag inte bara om storstäder utan om större orter inom de olika länen. Här har vi en uppgift.
Det här kan vi inte bara låta polisen själv svara för. En sak som i alla fall har bidragit till en förbättring är naturligtvis den utvidgning av polisutbildningarna som har skett. Nu finns utbildning i Umeå, Växjö och Stockholm, men det har också funnits polisutbildningar som man kunnat delta i från sin hemort. Det är någonting som vi ska fortsätta att satsa på.
Vi har också sagt att det i den framtida polisutbildningen ska finnas fler utbildningsorter som gör att det blir en lokal förankring. Det andra som tas upp här, nämligen synliga poliser, är någonting som innebär en viss avvägning. Vi vill gärna att poliser ska vara synliga för medborgarna. Det inger en trygghet. Men det som är ännu viktigare är att polisen är ute på gator och torg de tider de som bäst behövs.
Det är faktiskt inte då den stora allmänheten är ute. Det här har polisen genom egna överenskommelser anpassat sig efter, men det har också drivits på i den riktningen. Det är fredags- och lördagskvällar som polisen behövs mest ute på gator och torg och kanske till och med fredags- och lördagsnätter. Vi ska vara glada för den utvecklingen, att polisen nu arbetar på ett helt annat sätt och är betydligt mer flexibel än tidigare.
Vi får kanske acceptera att detta innebär att det inte finns lika många poliser ute på måndag förmiddag. Det kan i och för sig vara ett trevligt inslag och naturligtvis i sin tur medföra en ökad trygghet, men är kanske inte av så stor betydelse när det gäller brottsförebyggande arbete, än mindre brottsbeivrande arbete. Trots allt måste man ändå se pragmatiskt på det här. Vi måste få ut poliser i alla delar av landet.
Men vi måste framför allt använda polisen på det allra bästa och mest effektiva sättet.
Thomas Bodström (S):
Nej, jag tror inte på en ny omorganisation av polisen. Jag tror däremot på ett utvecklande av polisen, vilket också sker nu. Jag tycker också att det är ganska skönt att vi inte bara behöver diskutera numerären. Det har gjorts under kanske tio års tid. Det har varit hämmande för diskussionen om utvecklingen av polisen. Nu har det gjorts så stora förändringar och polisen har utökats så mycket att den frågan inte längre är relevant. Dessutom ligger partierna nära varandra, för att inte säga är identiska med varandra när det gäller hur man vill satsa på polisen. Det är befriande.
Men jag vill ändå bestämt säga att svensk polis aldrig har varit så bra som den är i dag, oavsett vad som skrivs i tidningarna. De här diskussionerna kanske kommer upp som ett resultat av att det just inte längre står i tidningarna exakt hur många poliser vi har i olika delar av landet. Som bekant är det många gånger mediernas roll att diskutera de situationer och problem som finns. Det handlar inte bara om polisen; det handlar om alla delar av samhället. Trots att vi lever i ett mycket bra samhälle är det de sakerna som dominerar tidningarna.
Det är faktiskt mediernas uppgift att kritiskt granska saker. Sedan kan jag hålla med om att det många gånger blir ganska enahanda att bara diskutera problemen. Vid väldigt få tillfällen lyfts de framgångar fram som polisen så väl förtjänar. För polisens del handlar det om att fortsätta att utveckla sitt arbete. Det är viktigt att vi fortsätter att se till så att polisen blir en ännu mer öppen organisation.
Med den generationsväxling som nu sker är det väldigt positiva signaler som kommer från polismyndigheten. Och vi har en helt annan polis än vi hade för några decennier sedan. Den utvecklingen tycker jag också att vi ska bejaka.
Thomas Bodström (S):
Jag ska bara säga att snattofonen inte är något lagförslag. Den har diskuterats tidigare. Men jag vill ändå understryka hur många gånger vi har sagt att polisen ska prioritera det brottsförebyggande arbetet. Tidigare nämndes de brottsförebyggande råden, där polisen har en central roll. Där har vi sett en dramatisk förändring av polisens uppgifter. Från början var man från polisens sida inte särskilt benägen att delta i det brottsförebyggande arbetet.
Men där ser vi en helt annan aktivitet, också bland till exempel Farsor och morsor på stan, som jag själv har deltagit i, men även på skolor. Däremot ska vi inte ha tillbaka den situationen där polisen stod för delar av undervisningen. Vi har ett problem när det gäller polisen i skolan. Det är att många skolor inte är intresserade av att samarbeta med polisen, inte minst friskolorna. Där har vi problem. Det medger jag. De vill inte förknippas med polisen, för det associeras med problem.
Det tycker jag är någonting som vi får fortsätta diskutera. Jag är väldigt mån om att polisen ska ha en aktiv roll i kontakten med ungdomarna, där skolan naturligtvis har en viktig funktion. Och det är viktigt att skolan också fullt ut, inte bara vissa skolor, inser fördelarna med detta.
Thomas Bodström (S):
Låt mig först bara klargöra att om en polis inte berättar allting som bör berättas i en domstol, undanhåller uppgifter, är det inte bara allvarligt utan ett mycket allvarligt brott. Det är mened. Oavsett om det inte är i syfte att sätta fast en oskyldig person eller en person som kanske är skyldig som man lämnar oriktiga uppgifter, utan det handlar om att skydda en kollega, är detta mened, ett brott som normalt ger sex månaders fängelse och ett omedelbart avsked. Etiska frågor ska vi fortsätta att driva.
Vi har, som sagt, tagit initiativ till det etiska rådet - det beslutades i juni 2004. Men det räcker inte. Stefan Strömberg har också tillsatt ett etikarbete, just för att lyfta fram de här frågorna. Polisfacket driver etikfrågor. Här pågår många saker. Framför allt är det en helt annan, öppen, debatt än det har varit tidigare. Det ska polisen tåla.
Men vi ska inte acceptera generaliseringar, utan varje enskild polis som begår fel ska själv svara för felen och det ska inte gå ut över andra poliser. Sedan ska vi fortsätta att göra de satsningar som behövs. Jag välkomnar, som sagt, gärna en budgetdiskussion när ni i högeralliansen tillsammans har ett finansierat förslag - ni säger att ni ska gå till val tillsammans. Innan dess är det ganska meningslöst. Men får ni ihop ett förslag ska jag vara den förste att ta en sådan diskussion.
Det finns förstås andra saker som kan göras fram till dess. Det gör vi också, genom att se till att polisen får bättre möjligheter och, som Hillevi Engström säger, kan klara upp fler brott. Vi har drivit de frågorna inte bara i Sverige utan också i EU. Vi har sett till att polisen får möjlighet att behålla ett av sina absolut viktigaste redskap för att kunna bekämpa brott. Det säger Moderaterna nej till.
Det är någonting som 25 länder, höger- och vänsterregeringar, har sagt ja till, utom de svenska Moderaterna. När man har ställt sig så utanför kan man inte bli trodd när man säger att man menar allvar med att bekämpa allvarlig brottslighet. Detta är ett av svensk polis viktigaste redskap, och om man ska behålla en trovärdighet i de här frågorna kan man inte säga nej till en så viktig sak.
Thomas Bodström (S):
Om Hillevi Engström tar upp frågan hur polisen ska kunna klara upp fler brott måste hon förvänta sig att få just det svar som nämndes, nämligen att den diskussion som har varit under denna vinter handlar om det viktigaste redskapet för svensk polis. Det har samtliga 25 EU-länder ställt sig bakom, en kraftig majoritet i riksdagen och en ännu kraftigare majoritet i EU-parlamentet. Mer demokratiskt än så kan det inte vara. Det handlar, som bekant, bara om misstänkta personer.
Det är dem som polisen ska få uppgifter om. De svenska Moderaterna ställer sig helt avvisande. Jag kan garantera att det har väckt en mycket stor förvåning bland andra EU-stater. Låt oss i stället fortsätta också det här arbetet med de frågor som Hillevi Engström tar upp. Det är ledarskapsfrågan, som är en mycket viktig fråga. Vi har redan börjat där, och gjort mer än så. Vi har mottagit förslag från Ann-Marie Begler som just tar upp de här ledarskapsfrågorna.
Hillevi Engström har alldeles rätt i att det behöver göras mycket här. Chefsrekryteringen måste också gå till så att den inte bara bygger på ett visst antal år inom polisen, utan att det är just de personer som har de bästa förutsättningarna att bli chefer som ska bli det. De ska också få den utbildning som de behöver för att kunna fortsätta att utveckla svensk polis.
Thomas Bodström (S):
Torkild Strandberg har frågat mig om jag är beredd att överväga och tydliggöra möjligheten för kommuner att meddela att barn under 15 år inte får vistas ute utan målsmans eller annan vuxens sällskap efter en viss angiven tid. Frågan är ställd mot bakgrund av att det i Växjö har rests ett förslag om att i den kommunala ordningsstadgan införa ett utegångsförbud efter kl. 23 för barn och ungdomar under 15 år.
Att våra barn och unga har möjlighet att växa upp och vistas i trygga miljöer är en viktig fråga för regeringen. För att uppnå detta krävs gemensamma ansträngningar från samhällets olika aktörer och insatser inom flera olika områden. Skol-, socialtjänst-, familje-, folkhälso-, arbetsmarknads- och integrationspolitik är några exempel på områden där regeringen vidtar åtgärder som bidrar till att skapa trygga uppväxtvillkor och säkra miljöer för barn och unga. Föräldrar har det primära ansvaret för sina barn.
Därför är det också viktigt med insatser som på olika sätt stöder föräldrar i deras föräldraroll, exempelvis föräldrautbildningar och andra former av stöd. Det är också angeläget att barn och unga blir medvetna om de risker som finns med att vistas i otrygga miljöer. En kommun får meddela de föreskrifter som behövs för att upprätthålla den allmänna ordningen på offentlig plats. Lokala föreskrifter får dock inte lägga onödigt tvång på allmänheten eller annars göra obefogade inskränkningar i den enskildes frihet.
Som Torkild Strandberg själv anger torde ett generellt utegångsförbud inte vara förenligt med gällande lagstiftning. Enligt min uppfattning kan ett generellt utegångsförbud riktat mot barn och unga inte lösa problemet. Det är i stället åtgärder inom bland annat tidigare nämnda områden som kan bidra till att barn och unga vistas i miljöer som är trygga och säkra för dem.
Thomas Bodström (S):
I första hand ligger ansvaret hos föräldrarna. Det ska vi noga understryka. Det finns inga som är så bra brottsförebyggare som mamma och pappa. Det är också de som i absolut största utsträckning också klarar de barn och ungdomar som har hamnat snett och får dem på rätt köl igen. Det är alldeles riktigt att samhället har ett ansvar.
Det finns i dag möjligheter för polisen på det sätt som nämns. Det finns dessutom en anmälningsskyldighet till socialnämnden.
Jag tror att man är inne på rätt spår - som vi kan se runtom i Sverige - bland annat i Stockholm där människor från socialtjänsten arbetar på polisstationer, i Malmö där socialtjänsten är ute på kvällar och nätter och samarbetar med polisen, i Örebro där polis och socialtjänst till och med har flyttat så att de sitter vägg i vägg. På så sätt får de ett helt annat samarbete.
Jag tror att detta tillsammans med alla de frivilliga krafter som ändå finns - jag är själv med och föräldravandrar i Nacka - är det allra bästa sättet att kombinera myndigheternas ansvar, föräldrarnas ansvar och frivilligas ansvar. Det har också gett resultat på olika sätt. Brottsligheten har trots allt minskat bland de yngre.
Det som dock är oroväckande är att det fortfarande finns unga människor som växer upp, framför allt i förorten, som hamnar alldeles för tidigt - de ska inte hamna där över huvud taget - i ung ålder i ett liv som kan komma att präglas av droger och kriminalitet. Även om de allra flesta hamnar rätt finns det ändå ett litet antal.
Det handlar då många gånger om att de inte har fått de chanser och möjligheter som varje ung person har rätt till. Vi ska fortsätta att bedriva arbetet utan att ta till så drastiska saker som något slags utegångsförbud. Det vore bara kontraproduktivt. Det handlar i stället om att se till att arbetet får fortsätta.
Thomas Bodström (S):
Vet du vad jag tror är viktigt att sätta ljuset på, Torkild Strandberg? Det är de unga själva. De är inte omedvetna om den här situationen. Jag tror också att det är viktigt att vi ser dem som individer. Det kan mycket väl vara så att det är ungdomar i relativt hög ålder som över huvud taget inte ska vara ute, på grund av bristande omdöme och bristande mognad, medan en del yngre mycket väl kan vara det. Det kan vara yngre som umgås med flera år äldre kamrater som mycket väl kan göra det och vice versa.
Det som är intressant är att inget av det där fungerar om man inte ger ungdomarna en viss frihet och en viss möjlighet att själva utveckla sig och börja leva ett liv utanför hemmet och föräldrarna. Det är intressant att vi alla har ett behov av trygghet men att det ser olika ut. Många äldre upplever trygghet i att det ska vara stora ljusa platser, att det ska vara väktare, gärna uniformerade, och att det inte ska vara stora ungdomsgäng.
Yngre personer har samma behov av trygghet, men de känner kanske inte trygghet därför att det finns en väktare eller en ordningsvakt. De bryr sig inte om så mycket om det är ljust eller mörkt, för om de råkar illa ut, till exempel ett mobiltelefonrån, har det kanske ingen betydelse om det är på ljusa dagen eller på kvällen. Deras trygghet kan vara att vara många tillsammans, nämligen just det som äldre människor upplever som så hotfullt.
Om vi inte förstår den här mekanismen och det behovet av trygghet och tror att vi kan göra en massa saker utan att involvera de unga, genom att bara bestämma generella tider som ska gälla för alla ungdomar, kommer vi definitivt att misslyckas.
Vi borde i stället på olika sätt försöka få med ungdomarna, tillsammans med de projekt som också finns, med Lugna gatan som nu stöds i allt större omfattning, och på olika sätt hela tiden tänka på hur det är att vara ung, att det gäller, även som ett led i utvecklingen, att röra sig ute på kvällar och att det ska skötas tillsammans med föräldrarna, först och främst inom familjen.
Men som vi sade har samhället naturligtvis ett ansvar, där vi behöver alla frivilliga krafter och där vi definitivt inte kan säga att det är samhällets sak. Jag tror att det är väldigt viktigt att man hela tiden tänker på att en ung person ska ta för sig och ska vara ute, men naturligtvis inte på det sätt som har nämnts här, att nio- och tioåringar är ute långt efter midnatt.
Då finns det redskap, men framför allt handlar det om att se till att kontakten mellan polis, socialtjänst och föräldrar och kanske också skola hela tiden förbättras. Det är det viktigaste.
Thomas Bodström (S):
Jag ska inte plåga oppositionen med de satsningar som den socialdemokratiska regeringen har gjort på polisen och rättsväsendet. Det är trots allt den största satsning som någonsin har gjorts, vilket också har gjort att vi har betydligt fler poliser än när vi övertog regeringsmakten 1994. Det är mycket glädjande. Men nu är det här specifika uppgifter.
Det är också viktigt att komma ihåg, precis som nämndes i förra interpellationsdebatten, att det inte handlar om en enda person. Det är riktigt att Hans Ölvebro var den person som tidigare hade ansvaret på RKP, och nu har det övertagits av Lars Furugård. Men RKP driver inte några egna utredningar, utan de utredningstjänsterna har tillsatts i Stockholms län, i Västra Götaland och i Skåne.
Det finns också utredningskapacitet vid polismyndigheterna i Västernorrlands län, i Östergötlands län och i Kronobergs län. Nuvarande kapacitet har bildat ett nationellt väl fungerande nätverk med bland annat internationella åklagarkammaren, Migrationsverket och andra för verksamheten viktiga myndigheter.
Så sent som den 19 januari hölls det senaste mötet, där det diskuterades hur man gemensamt kan bekämpa eventuella framtida misstänkta krigsförbrytare från bland annat Irak. Det pågår förstås ett internationellt arbete. Det operativa samarbetet har ökat, främst med Danmark men också med Nederländerna och Kanada.
Svensk polis har under 2005 deltagit i olika konferenser som just handlat om de här frågorna. Så det har skett ganska mycket sedan vi hade interpellationsdebatten. Låt mig klargöra att Sverige har ett bra läge jämfört med många andra länder, därför att det är mycket svårare att gömma sig i Sverige än till exempel i länder som Storbritannien och Frankrike.
På så sätt är det mycket större risk att människor som är krigsförbrytare eller på olika sätt vill hålla sig undan befinner sig i de länderna. Vi ska, precis som har sagts tidigare, vara ödmjuka och inse att det finns en risk även att de kommer till Sverige. De uppgifter som kom förra året skilde sig åt väldigt mycket.
Det talades om 1 000 personer från Hans Ölvebro; det talades från Migrationsverket om 50-100 personer som kunde ha begått krigsbrott. Man ska alltid vara försiktig med att ange ett mörkertal, ens en uppskattningsvis siffra. Det ligger i sakens natur. Det är ett mörkertal, eftersom man inte vet hur många det är.
Men oavsett hur många det är så är det viktigt att vi fortsätter att ta de här frågorna på allvar, att vi fortsätter att följa utvecklingen hos myndigheterna som har det här ansvaret och att vi hela tiden ser till att om det skulle behövas ytterligare åtgärder vi också vidtar dem.
Thomas Bodström (S):
Det är naturligtvis svaret fortfarande. Det vore orimligt om man lade så stor makt i mina händer att jag skulle tala om exakt hur polisen skulle fördela sina resurser. Dock är det jag som har ett stort ansvar för att se till att de har tillräckliga resurser för olika områden. Vi kan bara konstatera att polisen har gjort dessa förändringar och tillsammans med andra myndigheter intensifierat sitt arbete precis på det sätt som vi under förra våren sade att man behövde göra.
Sedan tror jag, Mats Odell, att vi måste hålla isär vissa saker. Det är åklagaren som i sin självständiga bedömning har ansett att det var immunitet. Det är inte svensk lag; det är folkrättsliga regler. Detta ska inte jag överpröva, och kanske inte heller Mats Odell, utan åklagaren får själv bedöma huruvida det var rätt eller inte. Något förslag om åtalstillstånd har inte inkommit till Justitiedepartementet.
Jag tycker att det är väldigt viktigt att understryka detta: Jag har över huvud taget inte gjort någon egen bedömning eftersom det inte har kommit in något förslag om åtalstillstånd. Huruvida detta skulle ha skett snabbare eller inte från Åklagarmyndigheten ska inte heller jag recensera, utan det måste Åklagarmyndigheten själv avgöra. Om det hade kommit in en fråga om åtalstillstånd kan jag försäkra Mats Odell att det omedelbart hade givits ett svar.
Jag vill också, även om herrarna väl känner till det, meddela att regeringen kan samlas med en timmes varsel. Detta hade alltså skett omedelbart. Det hade inte inneburit någon fördröjning, utan då hade man fått ett svar - ja eller nej, det vet jag inte. Jag ska inte göra något slags retroaktiv bedömning, särskilt inte som jag inte har allt underlag.
Frågan om åtalstillstånd kom alltså helt enkelt inte till sin prövning. Det formella beslut som togs fattades av åklagaren, och då ska också de själva, helt i enlighet med grundlagen, svara för hur de har resonerat. Vi vet som sagt att de har hänvisat till bland annat immuniteten, och den bedömning de har gjort får stå för dem.
När det gäller den där larmrapporten måste jag nog få höra lite närmare om den. Jag vet inte på rak arm vad Ulrik Lindgren menar, men jag ska gärna hjälpa till efteråt och se vad det hänvisas till. Jag får återkomma i den frågan.
Thomas Bodström (S):
Det är alltid en viss risk för upprepning, men den ökning och den intensifiering vi har sett förväntar jag mig kommer att fortsätta hos myndigheterna. Jag är dock övertygad om att det allra bästa är att de själva får organisera exakt hur de ska göra, om det nu är på RKP eller i länen.
Våra nordiska grannländer är inte uppbyggda på exakt samma sätt, men jag kan försäkra herrarna att om det inte fortsätter att intensifieras på det sättet kommer jag att vara den förste att påpeka det. Nu pågår dock arbetet. Det har hänt väldigt mycket på ett år. Låt oss följa arbetet och som sagt vidta de åtgärder som behövs. En konkret sak vi talade om förra året var preskriptionsreglerna. Där har vi också uppfyllt det konkreta löftet, som inte ligger på polisen utan just på regeringens bord.
Det arbetet pågår nu i enlighet med det besked jag gav under förra våren. Tack så mycket för den här debatten!
Thomas Bodström (S):
Rolf Gunnarsson har frågat mig om jag anser att de siffror stämmer som riksdagens utredningstjänst, RUT, har tagit fram vad gäller antalet poliser i Dalarna. Som Rolf Gunnarsson väl känner till har regeringen mellan 2000 och 2006 höjt polisens anslag med ca 2,7 miljarder kronor samt aviserat tillskott för 2007 med ca 700 miljoner kronor. Vi har idag 1 500 fler anställda poliser i Sverige än vad vi hade år 2000.
Detta kallar jag för en satsning oavsett vad Gunnarsson vill kalla det för. I sammanhanget kan det vara lämpligt att upprepa att det är Rikspolisstyrelsen som ansvarar för att fördela de av regeringen tilldelade resurserna till landets olika polismyndigheter.