Gabriel Wikström (S):
Ledamöter och åhörare! Som debattens sista talare vill jag börja med att tacka för en bra debatt och en bra diskussion. Det förtjänar hälso- och sjukvården. Den är, skulle jag vilja påstå, själva kärnan i den svenska välfärdsmodellen.
När svenskar reser utomlands och träffar människor från andra länder kan jag tänka mig att om det är något de allra flesta vill framhålla som något unikt för Sverige, något som gör dem stolta över sitt land, är det den svenska hälso- och sjukvården. Att den omfattar alla.
Att man utan att någon frågar hur mycket ens föräldrar tjänar, hur mycket man själv tjänar eller vilken typ av sjukförsäkring man har faktiskt får vård efter behov.
Vi kan också konstatera att svensk hälso- och sjukvård står sig väldigt väl i en lång rad internationella jämförelser med sina fantastiska medicinska resultat och sin vård som är till för alla medborgare.
Detta måste vara grunden när vi vänder blicken framåt och diskuterar framtidens hälso- och sjukvård och de utmaningar som vi inte bara kommer att möta då utan som också finns här och nu. Precis som många i debatten redan har lyft fram har vi ett antal stora utmaningar att ta tag i inom svensk hälso- och sjukvård.
Jag skulle vilja påstå att den största av dem alla är att modernisera svensk hälso- och sjukvård från ett ganska traditionellt system som i hög grad har varit anpassat efter så kallade sällanbesökare.
Det är i stort sett fullt friska individer som någon gång under livet råkar ut för en olycka, en infektionssjukdom eller liknande och då behöver hälso- och sjukvårdens stöd och hjälp men sedan kanske inte behöver komma tillbaka på 10, 20 eller 30 år. Det systemet var fullt godtagbart under 1900-talet.
Men i dag går 80-85 procent av varje krona vi lägger på hälso- och sjukvård till människor som har minst en kronisk sjukdom, som behöver ha en många gånger livslång relation till vården och som kanske behöver träffa läkare inte bara flera gånger per år utan flera gånger i månaden eller i veckan. Då räcker våra system inte längre till.
Då behöver de reformeras, för i dag har vi alldeles för många patienter som faller mellan stolarna. Det finns alldeles för många berättelser om framför allt äldre människor med olika sjukdomar som tvingas besöka vården 10, 20, 30, 40 gånger under ett år utan att riktigt få den hjälp och vård som de behöver.
Vi kan inte ha en ordning där vi hänvisar äldre patienter till akutmottagningarna, där de får vänta timme ut och timme in. Vi måste ha en ordning där man direkt får träffa en läkare eller en sjuksköterska och få den hjälp man behöver. Därför har nu regeringen som sin främsta uppgift att förbereda en stor sjukvårdsreform.
Vi gör det utifrån den utredning vi fick i början av året och som har bemötts med näst intill hallelujastämning i stora delar av hälso- och sjukvården i Sverige. Jag talar naturligtvis om Göran Stiernstedts utredning om effektiv vård. Det kommer att kräva att staten gör ett antal lagändringar. Vi hoppas kunna komma med propositioner i den frågan under nästa år.
Men det handlar framför allt om att landsting och kommuner måste göra sin del av insatsen, och där måste staten ta ett tydligare ansvar för att koordinera, hjälpa till att peka ut riktning och erbjuda en del resurser. Det som vi har presenterat i budgeten tar fasta på de akuta problemen för hälso- och sjukvården här och nu.
Vi kan konstatera att ett av de viktigaste är tillgänglighetsproblematiken, det vill säga att köerna växer. Det finns många som ger sig in i debatten och har en universallösning för hur man ska korta köerna. De säger att om man bara gör den här åtgärden, då kommer vi att lösa köproblematiken. Jag vill här och nu slå fast att det inte finns några universallösningar.
Det finns inget alexanderhugg som kommer att lösa köproblematiken, och vi kommer definitivt inte att fixa den om vi bara behandlar symtomen. Vi måste gå ned på grundproblemen, och då handlar det om kompetensförsörjningen. För varför har vi stängda vårdplatser? Varför har vi köer inom primärvården? Varför kan även svårt sjuka människor få vänta på att få den vård de behöver?
Jo, i de flesta fall är det på grund av att vi saknar personal - det må vara sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor, läkare eller andra kategorier. Det är också för att avhjälpa den bristen som regeringen sedan ett år tillbaka satsar en så kallad professionsmiljard. Det är pengar som ska gå till att förbättra kompetensförsörjningen inom hälso- och sjukvården och leda till konkreta förändringar.
Ett av de bästa exemplen är studielön för sjuksköterskor som väljer att utbilda sig till specialistsjuksköterska. Vi gör också en generell satsning på hela välfärden med de 10 välfärdsmiljarderna. Vi gör insatser för att förbättra tillsynen inom hälso- och sjukvården, där vi tillför 70 miljoner kronor i ett långsiktigt tillskott till Inspektionen för vård och omsorg.
Det här är några exempel på vad vi gör för att förbättra kompetensförsörjningen inom hälso- och sjukvården men också se till att strukturerna, de som ska ta ansvar i kommuner och landsting, följer de regelverk som är uppställda och hela tiden har patienternas bästa för ögonen.
Jag vill avsluta med att ge ett konkret exempel på hur jag tror att vi måste arbeta på fler områden inom hälso- och sjukvården. Det är vad vi just nu gör på cancerområdet. Cancersatsningen som regeringen nu är kraftigt engagerad i och har för avsikt att fortsätta utveckla under den här mandatperioden, den påbörjades redan under de borgerliga åren.
Jag tycker att det var bra att man gjorde det, och jag tycker att det är bra att vi kan fortsätta.
Jag hoppas att när vi når slutet av den här mandatperioden innebär de pengar och det engagemang som regeringen har lagt ned på cancerområdet att vi inte bara har kortat köerna och förbättrat cancervården för de enskilda patienterna utan också skapat modeller som vi kan använda oss av på andra områden inom hälso- och sjukvården.
Låt oss ha en frejdig debatt om hälso- och sjukvården, även fortsättningsvis och även utanför den här kammaren, men låt den handla om de stora framtidsfrågorna. Låt den handla om hur vi kan förbättra vårdens strukturer och modernisera en hälso- och sjukvård som i grunden är god på många sätt men som är i kraftigt behov av nya insatser.