Olle Felten (-):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i skatteutskottets betänkande 2015/16:SkU6. Det är bra att den uppdatering av skatteavtalet med Storbritannien och Nordirland som nu ligger på riksdagens bord kommit till stånd. Det är ingen tvekan om det. Det kan dock vara på sin plats att lite grann fundera över vad ett skatteavtal är.
Alla stater med beskattningsrätt över sina medborgare, företag och övriga personer som stadigvarande vistas och verkar i landet samt internationellt verksamma företag och personer som från tid till annan vistas i olika länder hamnar ibland i situationer där de riskerar att inkomster och kapital dubbelbeskattas i olika länder.
Det är en uppgift för skatteavtalen att undanröja sådana fel, och det kan gälla såväl fysiska som juridiska personer. Dubbelbeskattning hämmar det fria utbytet av varor och tjänster, kapitalrörelser och arbetskraftens rörlighet. Det är en av de grundläggande orsakerna till att bilaterala skatteavtal förhandlas fram mellan olika stater.
Syftet med avtalen är alltså att undanröja dubbelbeskattning, att underlätta investeringar och att undanröja möjligheten att undandra sig skatt, också det ett viktigt syfte med skatteavtalen. Skatteavtalens innebörd är i stora drag att fördela beskattningsrätten till olika typer av inkomster mellan länderna och därigenom underlätta för handel och annat utbyte mellan dem.
Avtalen innehåller därför regler om fördelning av beskattningsrätten. Finansinspektionen anger fyra huvudsakliga skäl, förutom de två grundläggande skälen som nämns ovan, till att skatteavtalen har så stor betydelse.
Skatteavtal med låga källskatter är en förutsättning för att svenskbaserade koncerner ska kunna verka och konkurrera på ett bra sätt utomlands, på likvärdiga villkor med våra konkurrerande utländska företag. Ett brett konkurrenskraftigt skatteavtalsnät är en mycket viktig faktor vid utländska koncerners val av etablering av till exempel europeiskt huvudkontor.
Gamla, omoderna, läckande skatteavtal utgör risk för förlorade skatteintäkter, och man underlättar för att omförhandla avtalen. Informationsutbytet är en viktig del för en effektiv skattekontroll och ingår också i skatteavtalen. Skatteavtalen har alltså en mycket viktig funktion, och Sverige har traditionellt legat i topp.
Det gamla avtalet från 1983 med Storbritannien och Nordirland får nu en uppfräschning, vilket vi tycker är väldigt bra.
Vi lät riksdagens utredningstjänst göra en undersökning bland våra viktigaste stora exportföretag om hur de ser på skatteavtalen, den nivå som Sverige i dag har på skatteavtalen samt aktualitet och omfattning.
Vi ville veta hur skatteavtalens villkor påverkar företagens strategiska beslut om lokalisering av vitala funktioner, huvudkontor, produktionsenheter och så vidare. Det sammantagna svaret är att de är viktiga. Det är inte den enda viktiga delen, men det är en jätteviktig komponent i sammanhanget.
Med utgångspunkt från detta måste jag också reflektera över hur finansministern leder arbetet på Finansdepartementet i det här avseendet, att utveckla våra skatteavtal.
Sedan 1998, när Sverige låg på tredje plats i att ha uppdaterade och bra skatteavtal bland de viktigaste OECD-länderna, har vi sjunkit till kanske plats tio eller tolv.
Det är jättebra att vi får uppdateringen med Storbritannien och Nordirland, men processen med att utveckla, förbättra och uppdatera våra gamla skatteavtal med alla de andra länderna, som vi har mycket sämre villkor med än våra konkurrentländer, måste få fart.
Samtidigt som vi nu gläds åt att avtalet med Storbritannien och Nordirland uppdateras vill jag återigen rikta en vädjan till regeringen om att se till att arbetet med skatteavtal ges högre prioritet, så att vi i slutet av mandatperioden kan summera arbetet här i kammaren och konstatera att den svenska skatteavtalskatalogen då är på topp igen. Det vill jag vara med om, för det är viktigt för Sverige. Frågan är om regeringen förmår att hantera frågan på det sättet.