Ali Esbati (V):
Snävt sett får man väl säga att det ärende som vi behandlar i dag inte är särskilt uppseendeväckande. Riksrevisionen har granskat styrningen av Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadspolitiken, i det här fallet gällande personer som är 55-plus. Det är välkommet, och det finns säkert en hel del att lära.
Problemet är att det inte blir särskilt relevant att diskutera rekommendationerna i ett läge när regeringens pågående och ogenomtänkta förändring av Arbetsförmedlingen riskerar att göra det allt svårare att bedriva effektiv och sammanhängande statlig arbetsmarknadspolitik över huvud taget. Det blir lite som att diskutera inredningen i ett rum samtidigt som byggnaden håller på att rivas.
Arbetsförmedlingen behöver absolut reformeras för att myndigheten ska kunna utföra sitt uppdrag på ett bättre sätt än i dag och för att få de resurser och verktyg som behövs för detta. Vänsterpartiet har tagit upp det på olika sätt under lång tid. Vårt land behöver som sagt en sammanhållen statlig arbetsmarknadspolitik.
Då behöver den centrala myndigheten i det arbetet, alltså Arbetsförmedlingen, få möjligheter att sätta de arbetssökandes behov i centrum och matcha detta med behoven på arbetsmarknaden. Den förändring som nu dikteras från regeringens håll är snarare inriktad på ersättningar till de privata aktörerna och på hur det systemet ska riggas.
Det är något som undergräver möjligheterna att hitta en fungerande styrning i förhållande till olika målgrupper, i det här fallet arbetssökande över 55 år. Vi kommer att återkomma i andra sammanhang till frågan om reformeringen av Arbetsförmedlingen mer allmänt.
Men det är viktigt att konstatera att den här politiken, som de flesta med insikter i och kunskaper om arbetsmarknadspolitiken länge har varnat för, fortsätter att gå från oklarhet till oklarhet. Och det är numera socialdemokratisk politik, sedan januariavtalet föll.
Det marknadsexperiment som har slängts in i politik och förvaltning baxas ändå vidare, trots att beställaren av det inte ens är här i kammaren i dag, det vill säga de mer nyliberala partierna Centern och Liberalerna. Jag tror att vi behöver påminna oss om att arbetsmarknadsläget för personer som är 55-plus påverkas väsentligt mer av andra saker än de processer och styrdokument som Riksrevisionen kollar på.
Vi har en situation i Sverige i dag där många arbetar. I jämförelse med andra länder är det också särskilt många äldre som arbetar. Men det är också svårare för äldre som mister jobbet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Det finns en mängd olika skäl för det, bland annat en strukturell och existerande åldersdiskriminering.
Men om man tittar på vad som påverkar situationen för äldre på arbetsmarknaden i grunden ser man bland annat att anställningstryggheten är viktig. Den finns det nu nya planer på att försvaga, vilket vi vet kommer att drabba äldre personer oproportionerligt mycket. Risken för att pressas ut ökar för äldre arbetstagare, särskilt inom många äldre yrken.
Vi hörde här att det skulle ges 20 miljoner kronor i budgetpropositionen för att stärka arbetsmarknadspolitiken för de äldre. Detta motsvarar i all ära ungefär 50 jobb på heltid nationellt. Det står inte riktigt i proportion till de risker som finns för att fler äldre ska mista jobbet med en svagare anställningstrygghet. Äldre personers förhållande till arbetsmarknaden påverkas också mycket av sjukförsäkringen, av om den hjälper eller stjälper den som har slitits ut.
Det har väl under ganska lång tid stått klart för de flesta att det de senaste 15 åren har blivit stora hål i vårt sjukförsäkringssystem. Det är något som vi i Vänsterpartiet har kämpat mycket hårt för att åtgärda. Det kommer vi att fortsätta göra tills förbättringar blir verklighet. Jag vill återkomma till det här ärendet i mer strikt mening. Vänsterpartiet har ett särskilt yttrande i betänkandet. Vi ser inte att det finns någon reservation som tar upp rimliga invändningar.
Man får väl snarare säga att det är ganska magstarkt av de blåbruna partierna att ta till brösttoner, vilket vi har hört i debatten i dag, när de egna förslagen i övrigt går i helt motsatt riktning mot det som skulle göra läget bättre för arbetande och arbetslösa i allmänhet och för äldre i synnerhet.
Jag noterade också att ledamoten från Sverigedemokraterna närmast chockades av att någon annan hade läst Sverigedemokraternas motion i ärendet och kommenterade det i debatten. Det säger kanske mycket om synen på hur parlamentariskt arbete och demokratiskt arbete i allmänhet kan fungera. Avslutningsvis ställer vi oss bakom utskottets ställningstagande i det här avseendet.