Finn Bengtsson (M):
Jag vill också tacka statsrådet för svaret som belyser tillkortakommandet med resurser. Det är inte något som bara drabbar kommuner och landsting utan även staten i en finansiell global kris. Statsrådet ger i sitt svar tydligt besked att man har gjort saker som gynnar ekonomin i kommuner och landsting och även att man arbetar aktivt just för att möta den finansiella krisen. Det är kanske det viktigaste incitamentet för att skapa resurser. Interpellanten Eva-Lena Jansson och Lennart Axelsson tycks ha en guldgruva att ösa ur.
Ingen annan statsbärande regering kan rimligtvis ha mer än den ansvarsfulla regering vi nu har. Jag vill ta upp en annan diskussion här i anslutning till önskemålet om att lägga ut resurser på kommuner och landsting.
Nu när Socialdemokraterna har förenats med Vänstern som också påstår sig ta ett statsfinansiellt ansvar löser man helt enkelt sysselsättningsproblematiken genom att gå Vänstern till mötes och lägga ut 200 000 nya jobb i den offentliga sektorn. Därmed har man löst sysselsättningspolitiken. Jag ser inte att man har täckning för den kostnaden. Men nu ska ni samregera, påstår ni. Då får ni väl hitta en lösning. Det här hade varit att lösa det på ett elegant sätt när det gäller sysselsättningspolitiken.
Men vad sysslar de människorna med? Vad gör de för skattemedlen? Vad bedriver de för servicetjänster i kommuner och landsting med de villkor som de arbetar under? Det är apparater som kanske inte fullt ut är effektiva. Jag känner inte så väl till kommunverksamheten. Jag tycker att den har fungerat bra, men inte där den interagerar med landstingen. Jag känner däremot väl till landstingsverksamheten. Jag kan försäkra att när den är driven i offentlig regi är den långt ifrån så effektiv som den borde vara. Det handlar inte om dem som arbetar i vården eller omsorgen.
Det handlar om de nivåer av onödig administration som denna apparat har skaffat sig i sin närmast monopolliknande ställning att få bedriva vård utan att ha andra entreprenörer och konkurrenter. Jag vill därför också spela in i den här diskussionen att vi måste förstå att redan den 1 januari 2009 trädde en ny lag i kraft som heter lagen om valfrihet. Den är framtagen för att möta en större mångfald av utförare för att effektivisera skattekronan i kommuner och landsting.
Detta är ett annat parallellt spår som Socialdemokraterna närmast har motverkat i alla sina regeringsår och därmed skapat denna ineffektivitet i den offentligdrivna välfärden som behöver en sund konkurrens av andra entreprenörer. Det är både för att ge en större mångfald arbetsgivare till arbetstagarna och för att konkurrensutsätta skattekronan för att få mest vård och omsorg för pengarna.
Det är en lag som nu kommer att verka i kommuner och landsting och skapa just ett större utbyte av skattekronan i form av effekt. Det kommer också att leda till, är jag säker på, att olika medborgare kommer att få mer makt att välja den vård och omsorg de själva vill. Därmed kommer kraften i att behöva anställa folk att öka för att tillmötesgå de här kraven.
Det här är strukturella förändringar som denna regering kan göra trots att vi går in i en av de allvarligaste globala finansiella kriserna som denna värld har sett under modern tid.
Jag tycker inte att man ska underskatta värdet av denna palett av olika åtgärder vid sidan av att komma med ett enkelt budskap, att ta statskassan - som också har ansvar för att försörja andra områden än just det viktiga område vi diskuterar i dag - och vräka ut utan att ställa frågan: Kan ni effektivisera er själva? Behöver ni alla dessa onödiga nivåer av byråkrati?
Inom sjukvården finns siffror som säger att man i offentligdriven vård har högst 25-30 procent patientrelaterad tid medan andra alternativ inte klarar ekonomin om man inte har minst 60, kanske 70 procent patient- och klientrelaterad tid. Denna typ av reformer är välkomna i ett läge där vi måste vända på varje skattekrona.
Jag för gärna in det i debatten och tackar återigen alliansregeringen för att initiativen tas på många olika plan i stället för det enfaldiga i att bara vräka ut pengar på verksamheter där vi inte vet hur de effektivt kan användas.