Anna-Karin Hatt (C):
Det stämmer som Jens Holm säger att vi har fyra eller kanske till och med fyra och en halv miljon bilar och bussar som rullar på våra vägar i Sverige. Vägar och biltransporter är verkligen en del av vår vardag. Det är också någonting som behövs för att samhället ska kunna fungera.
Samtidigt är det här en av våra allra största utmaningar, som Jens Holm också lyfter fram, inte minst eftersom vägtransporterna står för ungefär en tredjedel av de svenska klimatutsläppen. Det är just därför som en av de viktigaste prioriteringarna som jag arbetar med i regeringen är att ställa om våra vägtransporter.
Och det är just därför som regeringen, ända sedan vi tillträdde 2006, har genomfört en lång rad insatser för att påskynda den omställning till en fossiloberoende fordonsflotta som vi vill se. Vi började med miljöbilspremien som en av de första insatserna. Vi har höjt koldioxidskatten i flera olika steg.
Vi storsatsar nu på energiforskning om framtidens förnybara drivmedel, framtidens transporter och bränslen. Just nu arbetar en utredning med två av Sveriges kanske främsta experter med att utreda och vända på alla stenar för att se vad vi behöver göra för att nå den här fossiloberoende fordonsflottan till 2030. De ska undersöka alla tänkbara alternativ. Det är också därför som regeringen under tiden fortsätter att presentera nya förslag.
Senast i den ekonomiska vårpropositionen för någon månad sedan offentliggjorde vi att vi ökar låginblandningen av förnybart i bensin och diesel. Vi förlänger skattebefrielsen för de rena, höginblandade och förnybara biodrivmedlen som E85 och biogas. Vi förlänger det nedsatta förmånsvärdet för bilar som har mycket låga utsläpp. Allt detta syftar till att minska transporternas klimatpåverkan och minska vårt ekologiska fotavtryck.
Vi kan se att det ger resultat. När Naturvårdsverket nyss presenterade utsläppsstatistiken för 2012 kunde vi se att utsläppen från våra transporter minskar. En del av det beror på den ekonomiska lågkonjunkturen, men en hel del beror också på att vi har blivit effektivare på att utnyttja bränslena i våra fordon och på att vi har en ökad andel förnybara drivmedel.
För mig är det ett kvitto på att regeringens politik fungerar och faktiskt ger resultat, men det är också en påminnelse om att vi måste anstränga oss ännu mer. Den fråga som Jens Holm ställer är verkligen intressant. Jag tror inte alls att det är omöjligt att konsumenter kan välja sin bensin annorlunda om de verkligen får insikt i vilka arbetsförhållanden som råder i Venezuela eller hur miljöaspekterna ser ut när det gäller oljeutvinning i Ryssland.
Men för mig är det också viktigt att inte förutsätta att det är konsumenterna som ensamma ska ta det här ansvaret och att vi inte heller ska överlämna hela det åtagandet till den enskilda individen. Vi lever i en värld som konsumerar 87 miljoner fat olja om dagen. I den världen står den svenska oljeanvändningen för knappt 200 000 fat. Det gör att vi står för en liten andel.
Även om vi i Sverige väljer egna sätt att påverka detta riskerar det att bli en ganska indirekt påverkan. Att införa en egen svensk märkning utan motsvarighet i vår omvärld skulle tyvärr riskera att bli ett slag i luften när det gäller en av världens mest handlade varor. Men vi måste göra mer, och vi måste göra mer med de verktyg som verkligen fungerar.
Genom att arbeta i EU kan vi faktiskt göra den skillnaden. Där kan vi ställa krav som gör skillnad, inte bara i Sverige utan på en högre nivå. Vi kan göra skillnad genom att se till att bränslekvalitetsdirektivet är tillräckligt tufft och ställer tillräckligt tydliga krav på bränslebolagen att redovisa vilka utsläppsminskningar de gör, vilket ursprung som de bränslen de levererar har och hur utsläppen ser ut under hela livscykeln.
Det är så vi kan driva den här utvecklingen framåt tillsammans med andra.