KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Många av oss hörde president Niinistö i går säga: Om man hör en cool Putin behöver man fundera på varför han är cool. Jag tror att det är en viktig signal till oss alla.
När Putin använder ord som deeskalering vet vi samtidigt att det i den ryska kärnvapendoktrinen så som den avslöjades 2020 i det policydokument som då offentliggjordes tydligt framgår att taktiska kärnvapen ses som en del av en väg till just deeskalering.
Man måste alltså se, och läsa av, den ryska kärnvapenbilden om man tror att det är en väg framåt när Putin talar deeskalering. Jag hörde tidigare att Håkan Svenneling var tydlig med att Sverige inte kommer att klara ett fullskaligt militärt angrepp själva, herr talman.
Nå, vi har ju sett att Ukraina har sökt andras stöd men att följande är tydligt: Nato försvarar varje tum - men inte utanför sina gränser.
Om det fullskaliga angrepp som Håkan Svenneling säger att Sverige inte skulle klara inträffar och vi är omgivna av Natoländer, hoppas då Håkan Svenneling att Österrike, Malta, Irland och Cypern ska komma till vårt försvar mot Ryssland och ryska kärnvapenhot? Eller hoppas han på att en underskrift av ett kärnvapenförbud ska leda Putin in på fredens väg?
Kerstin Lundgren (C):
Håkan Svenneling refererar till riksdagens ställningstagande i frågan om den översynskonferens som nu ska komma. Det han inte relaterade till var det tydliga tillkännagivande som vi säkrade från vår sida.
Centerpartiet sa - och det ställde riksdagen upp på - att vi skulle delta men vara tydliga med att det inte handlar om att Sverige ska ratificera förbudskonventionen. Det var en tydlig signal till regeringen: Delta den här gången, men var tydlig med att vi inte avser att ratificera konventionen. Konventionen är enligt vår mening inte en väg framåt.
Där saknas kärnvapenstaterna. Vi har NPT, där kärnvapenstaterna och övriga världen finns med. Låt oss fokusera på den, och låt oss åtminstone försöka förhindra att Ryssland och Kina helt underminerar det avtalet. Detta tycker jag ska vara huvudfokus i det här sammanhanget.
Låt oss inte riskera ännu en av de internationella regelböckerna - det är tre delar, där kärnvapennedrustning är den ena.
Vi hoppas och önskar att vi en dag ska ha en kärnvapenfri värld, men i dag ser vi att de ryska, nordkoreanska och möjligen också kinesiska kärnvapnen kommer att vara ett tydligt hot som vi måste ta höjd för att stå emot.
Kerstin Lundgren (C):
Vi hoppas att NPT-översynen inte helt fallerar. Jag var med både 2010 och 2015 - den ena var en framgång, den andra ett misslyckande när det gällde att landa i en slutdeklaration. Jag har inga stora förhoppningar om en slutdeklaration nu, men jag hoppas att det inte blir ett grundskott. Men utifrån denna hållning är det självklart att vi vill fortsätta arbeta i den globala miljön.
Kärnvapenstaterna är viktiga att ha med. Det är ju där som frågan måste landa. Att ställa sig på läktaren och agera, som Håkan Svenneling och Miljöpartiet vill, genom att ratificera förbudskonventionen, är inte vägen framåt. Och vi vill bli medlemmar i Nato. Vi vill se ett Natomedlemskap.
Det handlar om vår säkerhet, och vår norra regions säkerhet hotas i dag av de ryska kärnvapnen. Vi ser då att det krävs förmåga att avskräcka Ryssland från att aktivt använda sina kärnvapen.
Vi kommer att vilja vara medlemmar i Nato fullt ut, med de restriktioner som vi troligen kommer att ha när det gäller utplacering av trupp och kärnvapen i fredstid. Med den utgångspunkten är vi beredda att diskutera med våra EU-grannar, eftersom vi ser EU som en viktig säkerhetspolitisk arena, och Natomedlemmarna när det gäller framtiden för arbetet för en kärnvapenfri värld.
Också Nato har detta som ett utskrivet mål.
Kerstin Lundgren (C):
Även min fråga går till utrikesminister Ann Linde. Det mycket allvarliga utrikes- och säkerhetspolitiska läge vi befinner oss i väcker många frågor.
Jag vill fråga utrikesministern om hon är beredd att verka för att Ukraina får möjlighet att försvara sig med vapen från oss eller med resurser från oss eller EU för att inköpa vapen, för det är givetvis hårt att ha 100 000 soldater på gränsen som hotar en.
Kerstin Lundgren (C):
Det är allvarliga tider vi befinner oss i. Den frihet som ukrainarna nu kämpar för handlar om vår frihet i Europa och Sverige. Solidarisk säkerhetspolitik handlar inte om att hålla oss utanför utan om att stå upp för våra värden och ta vår del av ansvaret.
Jag hörde att statsministern givit försvarsministern i uppdrag att se vad försvaret kan bidra med. Det låter klokt. Men jag hörde också statsministern säga att vår strikta lagstiftning när det gäller export inte verkar möjliggöra att exportera vapen eller att låna ut vapen och krigsmateriel. Men så är det väl inte, statsministern?
Har frågan prövats? Har ISP fått frågan för prövning? Har Exportkontrollrådet fått frågan för prövning? Jag har inte varit med om det, herr talman.
Kerstin Lundgren (C):
I dag är det fem veckor sedan Putin invaderade och började sitt senaste krig mot Ukraina, ett krig med ett tydligt mål och med otroliga konsekvenser för oss alla - inte minst för det ukrainska folket, förstås, som dagligen drabbas av missiler och av att drivas på flykt.
Utrikesministern kommer den 11 april, om en och en halv vecka, att träffa sina kollegor i utrikesrådet. Frågan är: Finns det då ett sanktionspaket på plats för att täppa igen hålen när det gäller banker, oligarker och personer i Ryssland, men också Belarus?
Jag undrar också om frågan om utvisning av både belarusiska och ryska underrättelseofficerare kommer att komma upp.
Kerstin Lundgren (C):
Min fråga går till utrikesminister Ann Linde. I dag är det snart tre månader sedan Ryssland brutalt marscherade in i Ukraina. Vi har från Sveriges sida arbetat brett för att stötta Ukraina humanitärt och ekonomiskt men också militärt.
Vi har i den här kammaren med snabbhet säkrat två paket som också har innehållit militärt stöd till Ukraina - till Ukrainas försvar, som så framgångsrikt upprätthåller kampen för sitt territorium mot rysk övermakt.
Min fråga är: När får vi se det tredje paketet till Ukraina?
Kerstin Lundgren (C):
Tack för svaret, utrikesministern, och välkommen till kammaren för den första interpellationsdebatten under denna mandatperiod! Det är naturligtvis viktigt att då lyfta fram mänskliga rättigheter och dem som står upp för frihet och demokrati i många länder, också det ryska folket i Ryssland som i dag är så starkt förtryckt.
En person som många har träffat här i Sverige, Vladimir Kara-Murza, är en modig, frispråkig rysk medborgare som till skillnad från många andra har valt att inte lämna landet.
Han har trots risker valt att stanna kvar för att visa att han står upp för sin åsikt mot förtrycket när förtrycket attackerar. Kara-Murza har upplevt förtryck tidigare.
Han var en av de närmaste medarbetarna till den mördade oppositionsledaren Boris Nemtsov och har två gånger överlevt förgiftningar under sin tid i Moskva, både 2015 och 2017. Nu finns det tydliga rapporter som säger att FSB var ansvariga för förgiftningsattackerna.
Vi vet alltför väl att det inte är första gången som detta har inträffat i Ryssland eller Europa. Kara-Murza greps än en gång, i april, som utrikesministern också konstaterade.
På sedvanligt sätt har en politisk rättsprocess ägt rum där den ena anklagelsen har lagts till den andra, nu senast för förräderi. Han är också anklagad för att ha samarbetat med Natoländer. Vi vet ju att han har funnits i flera av våra europeiska länder.
Han är också aktiv och jag tror till och med medborgare i Storbritannien. Det är ju inte konstigt att han har en sådan koppling. Men man har från Kreml valt att så tydligt attackera honom som en av de modiga frispråkiga oppositionella som har vågat kritisera kriget i Ukraina och kalla det för vad det är, ett krig.
Därför är det viktigt att Sveriges röst nu kan vara tydlig, och jag hör att utrikesministern säger att man inte utesluter några åtgärder.
Han är en typisk politisk samvetsfånge, och vi måste vara beredda att stå upp för politiska samvetsfångar och föra deras talan. Sverige borde vara en röst för deras skull. Vill utrikesministern faktiskt gå den vägen?
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern, för de kommentarerna! Vi är helt eniga om hur tillståndet är i Ryssland. För det civila samhället existerar ingen frihet. För enskilda ryska medborgare existerar ingen frihet. Detta är naturligtvis fullkomligt förödande för Rysslands utveckling på sikt.
Precis som utrikesministern säger är Kara-Murza en i en grupp av modiga ryssar som vågar göra sin röst hörd.
Men, utrikesministern, skulle det inte vara väldigt bra om Sverige, precis som Kara-Murza och andra modiga ryssar, är berett att göra sin röst hörd för just Magnitskijsanktioner för att inte straffrihet ska råda för dem som använder systemet för att förtrycka och för att fängsla det fria ordet?
Vore det inte rimligt att Sverige är berett att stå upp för och kräva omedelbar frigivning av Kara-Murza? Jag är övertygad om att ett antal andra länder också skulle vara beredda att göra det. Det handlar om att införa Magnitskijsanktioner mot de ansvariga för en sådan här process.
Jag tror inte att utrikesministern tror att Kreml lyssnar på uttalanden om att vi följer utvecklingen. Det påverkar inte och ändrar inte. Det krävs mer. Därför är det viktigt att utrikesministern är beredd att göra det som jag har hört att Kanadas utrikesminister har varit beredd att göra: gå för Magnitskijsanktioner.
Jag vet att det diskuteras i Storbritannien och i USA. Låt oss också med svensk röst föra upp den diskussionen i EU.
Kerstin Lundgren (C):
Det är bra att man följer, och det är bra att man försöker stötta.
Men det finns de som ändå hoppas på att det ska finnas röster som är beredda att inte bara göra som vanligt utan faktiskt också se till att sanktionsmöjligheten utnyttjas. I de här fallen angriper man tydligt det fria ordet, yttrandefriheten och oppositionella, de som vågar säga sin mening.
Om vi inte står upp när de fängslas, om vi bara följer och om vi inte är beredda att ta lead för att införa sanktioner märker de andra i det ryska samhället att det inte är någon som bryr sig. Man bara talar och gör som vanligt. Därför är det viktigt att göra slag i saken och försöka hitta allianser - med baltiska stater, Storbritannien och Kanada.
Det handlar om att jobba med ett antal för att sedan, som ministern kan göra, ta upp det i EU och arbeta för Magnitskijsanktioner. Det handlar om att lyfta fram den frågan. Det skulle höras i Moskva, och det skulle höras hos Kara-Murza och hos andra som hoppas på en ny framtid för det ryska folket i frihet.
Kerstin Lundgren (C):
När vi sitter här förbereder sig Ukraina för en rysk våroffensiv och en ny rysk aggression. Vi hör ständigt att medan vi tänker skjuts ukrainare. De tycker att vi tar för lång tid på oss.
Ukraina försvarar sig och våra värden, och de gör det oerhört imponerande och uppoffrande. Men de måste också kunna ta tillbaka sina ockuperade territorier, och det är bra att regeringen nu har aviserat ett stort paket till Ukraina. Archer är bra, men när kommer Archer?
Den typen av resurser behövs under våroffensiven, inte till sommaren. När, försvarsministern, kommer detta?
Kerstin Lundgren (C):
Stridsfordon 90 är bra, men vi hade i utrikesutskottet i dag ett möte med vårt systerutskott i Ukraina, och de säger Lemur. De behöver tanks som klarar att också återta territorium och bryta igenom. Många länder pratar i dag om detta.
Jag hoppas att Sverige inte passar på dessa frågor utan att även Sverige är berett att ställa upp som en av flera för att säkra att det ukrainska försvaret får Lemur.
Alf Svensson (KD):
Jag har fortfarande svårt att förstå varför man inte kan utreda frågan om ett heltäckande DNA-register. Snacket om 200-300 år är rent nonsens. Fullständigt nonsens! Då tror man inte på någon teknisk utveckling. Sedan jag skrev en artikel om detta har den tekniska utvecklingen gått framåt med stormsteg. Om ni inte tror att det kommer att hända något under 200-300 år tycker jag att vi kan lägga ned all politisk verksamhet.
I direktiven till Ann-Marie Begler, som alltså biträder Justitiedepartementet i frågan om ett i praktiken utvidgat DNA-register, skriver justitieministern: "Registreringen är begränsad till uppgifter som ger information om den registrerades identitet. Uppgifter om den registrerades personliga egenskaper får inte registreras. Registret innehåller således inte några känsliga personuppgifter."
Detta står på s. 1 i direktiven. På s. 3 understryker statsrådet Bodström detta en gång till och skriver: "En omständighet som särskilt bör framhållas är att DNA-registret inte omfattar känsliga personuppgifter. . DNA-registret är, liksom fingeravtrycksregistret, begränsat till uppgifter som ger information om en persons identitet."
Eftersom registret enligt justitieministern inte är integritetskränkande måste det då rimligen handla om ekonomi som ställs mot de liv som kan räddas och mot den ökade rättssäkerhet som kan åstadkommas. Här tror jag alltså att snålheten på sikt kommer att bedra visheten. Låt mig ta ett exempel. I Finspång begår en person fyra våldtäkter.
Om de hade haft ett DNA-register där hade de kunnat fånga personen efter en våldtäkt. Detta motsätter sig Kenneth Johansson från Centerpartiet, fru talman. Undra på att man blir häpen!
När det sedan gäller PKU-registret, med vars hjälp åtskilligt kan utredas, kan vi alla konstatera - och det är intressant - att i samband med Anna Lindh-rättegången har professorer, domare, advokater, lagkloka och lagtolkare av alla de slag i TV, radio och tidningar analyserat och recenserat det faktum att PKU-registret används i bevisföringen.
Men det har inte, såvitt jag kunnat uppfatta, omnämnts eller kritiserats av någon förrän nu av Kenneth Johansson från Centerpartiet. Han är den förste. Från de lagklokas håll har jag inte hört ett knäpp, inte ett knyst. Jag tycker att det är uppseendeväckande för hela Centerpartiet att dess representant uttryckt sig på det sätt som han har gjort.
Det som skett kan ju knappast tolkas som annat än att det i rättssamhället är fritt fram att använda PKU-registret - i varje fall i den här typen av synnerligen grova brottmål.
Om socialministern följt målet förvånas man inte över att han åtminstone inte upprepat sig och inför all juridisk expertis talat om att de undanröjer respekten för rättssamhället. Men han har naturligtvis begripit att det inte vore lämpligt att citera sig själv under rådande förhållanden.
Däremot ser Kenneth Johansson det som sin uppgift att citera och referera det som socialministern tidigare sagt.
Alf Svensson (KD):
Kenneth Johansson säger att det handlar om vilket samhälle vi vill ha. Då vill jag fråga om Kenneth Johansson tycker att vi ska ta bort personnumren. De är ju i allra högsta grad integritetskränkande, om vi talar om DNA-profiler. Om Kenneth Johansson inte håller med om det vet han faktiskt inte vad han talar om. Han säger att det handlar om moral och etik. Svara då på frågan om det inte handlar om moral och etik att kunna hjälpa dem som blir våldtagna från att bli det.
Att skona dem från den oerhörda kränkningen tycker jag handlar om moral och etik. Sedan vill jag också ställa en fråga till justitieministern. Det gäller fallet Olle Möller. Nu hinner jag inte referera hela det fallet för de ungdomar som sitter på åhörarläktaren, men Olle Möller är ett känt kriminalfall i Sverige. Han dömdes för två mord, och under hela sitt liv nekade han till de morden. Han sade att han inte var skyldig. Han dog 1983.
Det fallet har debatterats mer än de flesta andra. Om PKU-registret hade funnits - hypotetiskt - under Olle Möllers tid, och han själv hade bett att få ut blodprovet från registret, skulle han då ha fått det eller inte? Den frågeställningen kan ju dyka upp i framtiden, eftersom detta kommer att vidareutvecklas vad Kenneth Johansson än tycker.
Det märker jag redan på kommentarerna från justitieministern. Att Centerpartiet är hermetiskt tillslutet när det gäller om vi över huvud taget ska använda den teknik som finns för att fria oskyldiga och fälla brottslingar förvånar mig.
Alf Svensson (KD):
Jag begärde faktiskt ordet i mångt och mycket för att få säga att det var en utomordentlig plädering för EU-medlemskapet. Den hade jag gärna velat hålla själv till alla partikamrater Sverige över.
Jag tycker nämligen att vi är för dåliga på att tala om vad EU har betytt för att främja just det vi står och talar om här i dag, som att få bort dödsstraffet och insikten om att nationalstaten inte på något sätt berättigar oss att hålla de värden vi talar om för oss själva utan att vi ska vara aktiva i att försöka inkorporera så många som möjligt i det tänkandet. Jag tackar för det.
Jag kunde inte bara resa mig, utan jag var tvungen att gå fram hit till talarstolen, fru talman. Sedan är det ju så, när vi talar om demokrati och mänskliga fri- och rättigheter, att det ibland finns de som omfattar det som om det enbart är en fråga mellan minoritet och majoritet. Jag menar ju att det i demokratibegreppet finns en människosyn, som jag i all hast försökte referera till, som kräver av oss det engagemang som medför att vi bryr oss om vår nästa.
Annars är det inte demokrati. Sedan kan man naturligtvis hela tiden fråga sig var det här börjar. Jag menar att det börjar just där, de mänskliga fri- och rättigheterna börjar med detta att vi ser medmänniskans okränkbara värde.
Därför tror jag att just respekten för mänskliga fri- och rättigheter liksom måste få sätta sitt avtryck i sinnet för att vi utifrån detta sedan ska kunna aktivera oss för att kunna skapa drägligare villkor i alla avseenden. Jag har naturligtvis fastnat för denna väl lästa bok, och det måste ändå vara hugnesamt för den gamle gode Kenneth Kvist att höra avslutningen i Alf Ross Varför demokrati? Hinner jag läsa den, fru talman? Slå inte i bordet förrän jag är färdig.
Det är bara fem rader: "Kampen om demokratin fortgår således samtidigt på det moraliska, det rättsliga och det ekonomiska området. Dessa tre områden är intimt förbundna i inbördes växelverkan. Varje dag försiggår kampen på alla fronter. Det är vår tids största drama. Vi är alla medansvariga för dess utgång.
Det gäller icke endast vår frihet utan också drömmen om ett lyckligare och rättfärdigare samhälle." Det är nästan så att Kenneth Kvist kan instämma i det jag sade nu.
Alf Svensson (KD):
Ja, jag håller verkligen med om det och hoppas att det blir ett engagemang framöver. För vad händer annars med vårt Europa, om engagemanget och orken för unionen minskar, tappas bort? Det får inte hända. Jag tycker att det nästan är det största som vi har varit med om under vår levnad, att järnridån har fallit och att Europa andas med båda lungorna.
Vi har också kunnat inkorporera de stater som tidigare hölls utanför, som faktiskt många gånger hölls i fattigdom och förnedring. För att avsluta det egentliga inlägget vill jag stryka under att det här hänger samman men att man måste börja med att se medmänniskans okränkbarhet och kanske inte börja med det sociala.
Alf Svensson (KD):
Tasso, Margareta, Hillevi och jag var nyligen på ett seminarium anordnat av Ecpat, där just den här frågan togs upp. Jag vill också rikta ett tack till Tasso för att du har tagit upp den som interpellation. Rosita sitter med i Ecpats styrelse. Det är stor samling här utifrån vad Ecpat gör och verkar för.
Det var också, tyckte jag, uppmuntrande att se ungdomarna samlade på det här seminariet, deras engagemang och vilja att det verkligen skulle göras någonting från samtliga politikers men naturligtvis i synnerhet från regeringens sida. Precis som Margareta Israelsson sade riktas nu uppmärksamheten mot fotbollsmatcherna i Tyskland, och vi har inget emot det. Det är säkert utomordentligt angeläget att den uppmärksamheten blir ännu större.
Men just barnhandeln och barnsexturismen som försiggår år efter år efter år hamnar lätt i glömska eller lite vid sidan av uppmärksamheten, enligt mitt sätt att se.
Det faktum att barn utnyttjas som slit-och-släng-vara - efter att ha utnyttjats bara slängs de på skräphögen, kan man säga, blir avskräde - tycker jag får för lite uppmärksamhet. Det borde uppmärksammas gång på gång och finnas med i de stora debattsammanhangen, i valrörelsedebatter och i partiledardebatter. Vi får lägga handen på hjärtat angående det förgångna.
Det här är naturligtvis upprörande. Varje gång vi använder uttrycket mänskliga fri- och rättigheter måste detta finnas med i våra resonemang. I svaret till Tasso Stafilidis sade statsrådet: "Jag vill understryka att jag stöder och uppmuntrar det arbete som den svenska resenäringen sedan 1992 har gjort för att stoppa sexhandeln med barn.
Jag stöder också det arbete som Ecpat Sweden gör i kampen mot barnsexturism och det samarbete de har med den svenska resenäringen." Jag betvivlar inte att så är fallet, men jag skulle gärna vilja att statsrådet talar om på vilket sätt hon stöder och uppmuntrar verksamheten, som bland annat och i synnerhet Ecpat bedriver. Ett problem, såvitt jag kan förstå, är att frågorna ligger på för många statsråd.
När vi över huvud taget tar upp frågor om barnsexturism och barnhandel - även i ett vidare perspektiv som vi inte ska ta upp här och nu - märker vi att det är många statsråd som är involverade. Vem har ansvaret, statsrådet, för den utgående turismen? Vilket statsråd har det ansvaret? Jag har en fråga som Ecpatledningen gärna vill ha svar på.
Kan statsrådet verka för att de som jobbar med turism får utbildning, det vill säga får en obligatorisk information och utbildning i dessa frågor? Det är angeläget, menar vi.
Alf Svensson (KD):
Det är nog ingen som betvivlar att statsrådet, liksom vi alla, har ett mycket ärligt engagemang i dessa frågor. Men det ligger säkert ett värde i att de aktualiseras nu och då. Och det är klart att man mycket väl kan förstå att Ecpat finns med också på flashiga turistmässor.
Faktum är ändå att Ecpat hade det ganska kämpigt när det gällde att få göra sig gällande i samband med den typen av verksamheter. Många tyckte väl att det störde den glamorösa bilden att det i sådana sammanhang också skulle talas om denna förskräckliga avigsida.
Jag hoppas att vi kunde tolka statsrådet rätt när det var tal om det franska initiativet och att det inte bara handlar om att vara med i något engagemang där utan att verkligen finnas såsom accepterande part och att statsrådet anammar detta initiativ och snarare förstärker det än finns någonstans vid sidan om.
Min enkla uppfattning, vilken i och för sig väl är ointressant att förmedla här, är att biståndsministern skulle ha det yttersta ansvaret för just den utgående turismen och gärna också ha titeln människorättsminister eftersom diskussionen om barnsexturism trots allt har väldigt mycket med UD att göra.