Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar Jennie Nilsson för interpellationen. Vi har en väl fungerande matchning och ett väl fungerande omställningssystem i Sverige. Det är något av det viktigaste för att bygga Sverige starkt. Om Sverige ska fortsätta att vara det konkurrenskraftiga land som vi är och på något sätt vara i ständig omställning krävs det att företag kan ställa om och, såklart, att individer kan ställa om. Det är centralt för en fortsatt stark och växande arbetsmarknad och ekonomi.
Hösten 2011 bjöd regeringen in arbetsmarknadens parter till trepartssamtal. Vi satte oss ned för att diskutera hur vi tillsammans på ett bättre sätt kan få en inkluderande och mer flexibel arbetsmarknad. I dessa samtal har just omställningen, och bättre möjligheter till denna omställning, varit ett viktigt fokus. Utöver trepartssamtalen har vi kontinuerligt träffat trygghetsorganisationerna tillsammans med Arbetsförmedlingen.
Vi har diskuterat vilka möjligheter och begränsningar som finns i dag, hur rutinerna och gränssnitten ser ut, vilka brister som finns och vad som kan förbättras. I dessa samtal med både parterna och trygghetsorganisationerna har olika önskemål lyfts fram för att förbättra omställningen. Flera av dessa förslag och önskemål har aviserats eller börjat gälla nu, under detta budgetår.
Det handlar till exempel om studiemedel för utbildningar inom yrkeshögskolan och om ökade möjligheter för studielån högre upp i åldrarna så att man kan omskola sig lite längre fram i livet, vilket Sverige är rätt unikt i. Vi har en fördubbling av tilläggslånet för studerande över 25 år och flera skattefria omställningsutbildningar. Vi tittar på att förtydliga regelverket för a-kassa vid deltidsstudier eftersom det har funnits ganska mycket otydligheter där.
Det handlar också om möjligheter att delta i kortare omställningskurser utan att ersättningen från a-kassan påverkas. Allt detta har vi gjort när vi har suttit ned tillsammans med både parterna och trygghetsorganisationerna och lyssnat på de önskemål som finns. Det är viktigt. Och vad är det då som är så viktigt i detta? Jo, det är att det finns olika roller och olika uppdrag. Arbetsmarknadens parter och trygghetsorganisationerna är ofantligt viktiga, och de gör ett gediget arbete.
Men deras uppdrag bygger inte på ett uppdrag från regering eller riksdag. Nu känner jag inte till alla detaljer om just detta fall och den situation som vi har kunnat läsa om, men det betyder att parterna och organisationerna inte själva kan göra anspråk på skattebetalarnas medel. Dessa medel måste användas utifrån de beslut som riksdag och regering har fattat. Här har det ibland funnits otydligheter, och man har inte riktigt förstått de olika rollerna. Hur ska man då samverka om detta?
När vi har satt oss ned och rett ut olika gränssnitt och olika situationer som kan uppkomma har vi tydliggjort vad det är som gäller för de olika organisationerna, vem som ska göra vad och hur man kan samverka. En viktig sak är att Arbetsförmedlingen arbetar med dem som är arbetssökande. Om man har varit i en omställning i en trygghetsorganisation - hur kan man då smidigt hitta denna övergång? Hur kan man samverka kring individen?
I allt detta handlar det om att människor som har förlorat eller riskerar att förlora sin anställning ska komma vidare på arbetsmarknaden på ett bra och smidigt sätt. Men där finns olika roller, och det är viktigt. Jag tror inte att vi ska blanda pengar hur som helst, utan det finns en tydlig uppdelning när det gäller vem som ska göra vad.