Finn Bengtsson (M):
Det var en intressant interpellation av Peter Persson. I hans värld verkar allting stå väldigt stilla. Frågan är framför allt när Peter Persson stelnade i förändringsobenägenhet och i gammal socialdemokratisk idétradition. Det är nämligen så, Peter Persson, att det har skett en kraftig förändring från 2007, när differentieringen fanns, till i dag. Det beskrivs väldigt bra i finansministerns svar.
Ett antal kassor har gått samman och det har lett till färre avtalsområden. Det i sig minskar differentieringstrycket. Annars brukar man av försäkringsmässighet ha en premiedifferentiering för att stimulera till arbete, vilket motverkar det syfte som försäkringen är uppsatt att stävja. Det är en i grunden god princip.
Det andra viktiga är att Peter Persson använder återställare som ett slags retoriskt knep. När Socialdemokraterna talar om återställare säger de obönhörligen: Vi kommer att göra som det var tidigare. Punkt. Men detta är ju, precis som finansministern säger, en förhandling, en trepartsförhandling som är jätteviktig för både parterna och staten, och inte minst för de unga arbetslösa.
I stället för att återställa går man alltså in och erbjuder en förhandling. Det var roligt att höra Magdalena Andersson i går säga att det stora Stockholmspaketet som staten gick in och backade upp kommunerna med var jättebra, men att det var synd att de inte fick vara med och förhandla. Nu får ni vara med och förhandla, Peter Persson. Facken är jättenöjda med det, och då är det tydligen fel enligt Peter Persson, fastän världen har förändrats. Låt oss sedan, fru talman, rannsaka det som Peter Persson säger om arbetslösheten, att den är vårt svåraste problem att lösa.
Sedan ger han sken av att just det kan Socialdemokraterna lösa. Låt mig säga att det faktiskt är precis tvärtom. Man börjar med att kanske ställa sig frågan varför vi har så många arbetslösa. Vi har i dag 200 000 fler sysselsatta jämfört med år 2006, när alliansregeringen tillträdde, och vi har, vilket är nog så viktigt, över 200 000 färre i utanförskap. Vi fick de senaste siffrorna från Försäkringskassan så sent som denna månad.
Siffrorna visar att från att ha haft 550 000 förtidspensionärer 2002-2003 har vi nu gått ned till 185 000 färre, vilka därmed står närmare arbetsmarknaden. Min mening är att de annars i många fall hade varit helt förpassade till arbetslöshet. Många av dem var uppenbarligen inte arbetsoförmögna, eftersom de har kunnat komma tillbaka.
När Socialdemokraterna föreslår att man ska uppnå den lägsta arbetslösheten i Europa 2020 är det så bedrägligt att man kommer att återinföra förtidspensionering på lättflyktiga grunder. Sedan har man sorterat ut de här individerna från arbetslösheten. Det är ett fult och falskt sätt att agera.
Låt oss sedan också titta på vad den så kallade moderatledda regeringen, alliansregeringen, gjort till skillnad från Socialdemokraterna: tillsatt en parlamentarisk socialförsäkringsutredning för att sträva efter att få en allmän arbetslöshetsförsäkring som inkluderar betydligt fler; Socialdemokraternas ingångsvärde är i stället att helst färre ska ingå i försäkringen.
Å ena sidan "värnar" man folk som man vill kasta ut i arbetslöshet genom att förklä dem i förtidspension, å andra sidan vill man att arbetslöshetsförsäkringen ska reformeras genom att färre ska ingå i den. Fru talman! Detta är för mig en mycket märklig politik som både Peter Persson och Hillevi Larsson uppenbarligen står bakom och som bör komma fram i den här debatten; annars vore det helt oärligt.