KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anita Brodén (L):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Bakgrunden till min interpellation är det faktum att ett antal tandsköterskor under lång tid bedrivit en kamp för att visa på sambandet mellan deras kvicksilverexponering och ohälsa. I tv-programmet Uppdrag granskning under våren fick den här frågan förnyad aktualitet då de norska och danska tanksköterskorna kraftfullt agerat och samlat sig.
Den norska och den danska staten tycks också ta det här på djupaste allvar. Jag har i denna interpellation ställt några mycket konkreta frågor till ministern, frågor som jag här och nu kommer att upprepa för att om möjligt få något tydligare svar. Min första fråga handlade om det nämnda arbetarskyddsbladet. Redan 1929 slog Kungl.
Maj:t fast att "arbete med bland annat kvicksilver och amalgam skulle omfattas av föreskrifter". 1956 antogs föreskrifter om bly som förbjöd kvinnor i fertil ålder att till och med vistas inom de speciella arbetsområden där bly hanterades. Det gällde exempelvis i mitt länsförbund vid Tudor i Nol.
1989 fick vi det som ministern också beskriver, råd och anvisningar. Där finns tydligare råd och anvisningar om hur man ska agera vid kvicksilverhantering. Men det visade sig att det inte var någon föreskrift. Anvisningar har som bekant inte samma tyngd och är inte tvingande.
Arbetarskyddsbladet, nr 68 för att vara precis, var tidigare under åren svårtillgängligt. Det fanns inte på kliniker, det fanns inte tillgängligt vid utbildningar och det fanns heller inte tillgängligt för alla skyddsombud eller all personal. Det är det som har ställt till många problem, för det har inneburit att arbete med kvicksilver har skett utan skyddsutrustning.
Om man hade haft arbetarskyddsbladen tillgängliga hade man kunnat läsa i föreskrifterna att man ska använda skyddsutrustning. Det har också inneburit bristande information till och med vad gäller utbildningar. Tandvårdspersonal har i decennier utbildats utan att problematiken med kvicksilverhantering tagits upp och vad man ska tänka på.
Den problemställning som jag lyfter fram här i dag handlar inte om den situation som råder i dagsläget, för nu känner vi till allvaret med att hantera kvicksilver. Dessutom är amalgam från 2007 inte tillåtet. Det är de som har varit anställda under ett stort antal år och har hanterat kvicksilver som har utsatts för kvicksilverångor.
De har till och med bearbetat kvicksilver i sina händer. Jag har två konkreta frågor till ministern: Delar ministern min uppfattning att samhället bär ett ansvar för denna brist på information och att föreskrifter inte utarbetats?
Delar ministern min uppfattning att det har varit en allvarlig brist att man inte i utbildningar undervisat om kvicksilver och dess hantering som det är viktigt att man beaktar?
Anita Brodén (L):
Det är positivt att höra ministerns engagemang och förståelse för problematiken och att arbetsgivaren har ett informationsansvar, som ministern sade. Det visar att det åligger samhället ett mycket, mycket tungt och stort ansvar. De frågor som jag inte i dag har möjlighet att få direkt besvarade ber jag att få återkomma till i skriftliga frågor framöver.
Ministern menar i sitt svar att långsiktigt arbete inom ramen för tillgängliga resurser är att föredra framför en kommission. Då vill jag lyfta fram att inom EU har man arbetat väldigt mycket med de här frågorna, bland annat i EU:s kvicksilverstrategi men också i Reach.
Jag plockade fram EU:s kvicksilverstrategi häromdagen och skulle vilja citera ett utdrag därur som är oerhört starkt.
Så här står det: Höga doser kan vara skadliga för människan, men även relativt låga doser kan få allvarliga följder för nervsystemets utveckling, och nyligen har låga doser kopplats till skadliga effekter på hjärt- och kärlsystem samt immun- och fortplantningssystemen. Kvicksilvret är svårnedbrytbart och kan i miljön ändra form till metylkvicksilver.
Och metylkvicksilver är, precis som ministern var inne på, luktfritt och oerhört förrädiskt på så sätt. Metylkvicksilver är den giftigaste formen av kvicksilver. Den tar sig lätt in i moderkakan och genom blod- och hjärnbarriären och kan på så sätt hindra den mentala utvecklingen även hos foster.
Följaktligen, står det, måste problemet att kvinnor i fruktsam ålder och barn exponeras för kvicksilver tas på största allvar. Den största källan till kvicksilverexponering är för de flesta människor inandning av kvicksilverångor från amalgamfyllningar.
Anser ministern att EU:s kvicksilverstrategi är av sådan dignitet att dess slutsatser visar på kvicksilvrets skadliga påverkan på människan? Ministern var inne på de svenska utredningar och forskningsrapporter som vi har genomfört.
I ett antal av utredningarna finns ett sidodirektiv om att man också ska titta på människor som är anställda som har hanterat detta, men det har man alltså inte gjort. Så man har inte fullföljt direktiven. Det handlar om LEK-utredningen. Det handlar om utredningen Kontroll och tillsyn av dentala material från 1986.
Men inte heller dentalmaterialutredningen har tagit med den här delen. Därför skulle jag vilja ställa frågan till ministern om ministern är beredd att faktiskt titta på vad som har brustit och om man i så fall skulle kunna förtydliga och förnya direktivet. Jag är glad att ministern pratar om Danmark och Norge och att man vill haka på.
Jag hoppas att vi är aktiva i den processen och medverkar i det nordiska arbetet. Men det finns också annan internationell forskning från Kanada, Nya Zeeland, Japan, Holland och Kina som belyser sambandet. Det här är också viktigt.
En fråga till ministern är om ministern är beredd att ta in den internationella forskning som faktiskt påvisar att det finns ett samband mellan en exponering och ohälsa.
Anita Brodén (L):
Jag vill tacka ministern för det positiva svaret. Även om det inte är konkret i detalj känner jag att ministern är engagerad och vill ta den här frågan på djupaste allvar. Det är något enormt för väldigt många - hundratals - tandsköterskor att höra. Många av dem har för mig berättat att de inte har blivit hörda på 20 år.
Att få det här beskedet tror jag upplevs mycket positivt. Fyra tandsköterskor har genom sina socialförsäkringsnämnder fått sin ohälsa klassad som arbetsskada. Flera tandsköterskor är i färd med att överklaga.
Det kanske kan vara en ytterligare uppmuntran till dem att ministern tar det här på allvar och att man tittar ordentligt på det. Min förhoppning är att ministern tar tag i detta lika kraftfullt som man gjorde på den tiden när asbest var aktuellt. Det blev en oerhört kraftig manifestation.
Människor fick möjlighet till hälsokontroll och man visade att man tog situationen på allvar. Man kan aldrig få tillbaka ett friskt liv, men vi politiker kan ändå ge människor upprättelse där samhället har brustit på ett eller annat sätt och där människor har exponerats för exempelvis kvicksilver.
Jag tror att den här debatten har kunnat bidra till det i någon mån.
Anita Brodén (L):
Tack för frågeställningarna! När det gäller ekologisk produktion är vår utgångspunkt hela tiden att det är konsumenterna som avgör. Det är hela tiden konsumentmakten det handlar om. Konsumenterna avgör vilka produkter man vill köpa utifrån märkning, och då är det producenterna som får rätta sig efter det.
Vi vill ge alla samma chans och möjligheter och menar att ekologiska producenter fortsatt har otroligt stora möjligheter att ansöka om generösa bidrag och ersättningar för att fortsätta producera.
Man ligger egentligen lite grann steget före, men regeringen anser att det är sjyst, rätt och riktigt att alla ska ha möjlighet som odlar på ett hållbart sätt och får fram hållbara produkter. Det är grundförutsättningen och grundkonceptet. Det är samma sak med GMO. Här är det otroligt väsentligt att man har ordentlig märkning.
Det är också här som det handlar om konsumenterna - nationellt, men det här är också en viktig internationell fråga. Man måste vara mycket noga med en korrekt märkning så att man vet vad det är för produkter som man efterfrågar.
Här är det också oerhört viktigt att man är noga med både avstånd och de tillstånd som ges så att ingen ofrivilligt får GMO till exempel i sina sädesfält.
Anita Brodén (L):
Jag vill börja med GMO. Jag tycker att vi ska känna stor ödmjukhet inför den här frågan. Det är en svår fråga. Om det förs en diskussion inom alliansen är det inte konstigt, för den här frågan har så många bottnar, och det här måste vi kunna vara öppna med och diskutera. Det finns inga enkla lösningar på det här. Det finns en annan aspekt som inte alltid tas upp. Det handlar om fattigdomsbekämpning.
Det finns i frågan om genmodifierade produkter också en sådan aspekt, som borde kunna komma in i debatten. Vad gäller ekologisk odling är jag alldeles övertygad om att konsumenterna kommer att ställa krav. De kommer att efterfråga, och med det ökar produktionen.
Det finns enormt mycket resurser, inte minst genom Landsbygdsutvecklingsprogrammet: 35 miljarder under sju år. Här finns det medel för småskalig hantering. Här finns alla möjligheter att också få en levande landsbygd och att arbeta med att odla ekologiskt. Alla möjligheter står till buds.
Anita Brodén (L):
Utgångspunkten var att det under tolv år med socialdemokratisk regering var mycket som inte gjordes. Det jag ville peka på var att vi i Sveriges riksdag tack vare enskilda insatser i EU-parlamentet har en grund att bygga på. Det handlar om märkning, renlighet, redlighet, insyn och konsumenternas möjligheter.
Jag ser stora möjligheter med detta. Vi tar nu ett stort steg framåt på många områden. Det är inte problematiskt, som Bo Bernhardsson säger, utan möjligt. Vad gäller transfetter, som är en av frågorna, ser även jag det som mycket viktigt. Här har dock branschen visat att de klarar av problemet.
Det finns någon kedja som gjorde det blixtsnabbt för de insåg att konsumenterna skulle komma att efterfråga detta. Då är det ur marknadssynpunkt smart att se till att undvika transfetter och ta bort dem ur sortimentet. Och det gjordes blixtsnabbt. Här ser jag alltså stora möjligheter.
Också jag utgår från att de allra flesta är ärliga, har gott uppsåt, är duktiga och professionella, men vi har ändå ett ansvar från regeringshåll, från statsmakternas sida, att kontrollera och följa upp detta. Det handlar om människornas säkerhet. Vårt ansvar är regelverk och uppföljning.
Anita Brodén (L):
Avslutningsvis vill jag säga om transfetter att nyckelhålsmärkningen nu håller på att justeras. Förmodligen kommer detta att ingå i nyckelhålsmärkningen, så vi kommer snart att också i vårt land kunna få den vägledningen.
Som sagt, jag gör bedömningen, och alliansen och regeringen gör bedömningen, att här har branschen och konsumenterna tryckt på så att vi utan att stifta en lag klarat av detta mycket snabbt och effektivt. Det tycker jag är positivt och en fjäder i hatten för de branschorganisationer som tagit tag i problemet och går i bräschen.
Vad gäller balans förstår jag inte riktigt hur Bo Bernhardsson tänker. Jag upplever nämligen att vi även här har en oerhört god balans. Det handlar om regelverk, klara och tydliga verktyg, uppföljning, genomskinlighet och kontroll.
Här finns ett helt batteri med åtgärder, och om någon bryter mot det finns det regelverk också för det. Jag tycker alltså att vi har en god balans och vet hur vi ska hantera detta.
Anita Brodén (L):
Jag sade: Forskningen måste ligga till grund för politiska ställningstaganden, och forskningen ligger alltid till grund. Sedan vet Per Bolund lika väl som jag att det är debatter och framför allt förhandlingar inom EU.
Men jag vill väldigt tydligt markera att vår jordbruksminister har lyckats med oändligt mycket mer än vad tidigare jordbruksministrar har lyckats i det här sammanhanget genom att hela tiden vara med i förhandlingarna, genom att pusha på och att driva det i rätt riktning.
Det har inte varit några gladeliga beslut alla gånger, men jag vet att vår jordbruksminister har gjort det yttersta och kommit längre än någon annan jordbruksminister tidigare. Därmed inte sagt annat än att vi har ett ansvar att jobba ytterligare med de här frågorna, för de är oerhört angelägna.
Den här debatten kommer att fortsätta under nästa vecka, men jag vill verkligen markera att en av de stora och viktiga frågorna för alliansen är att komma till rätta med fisket och EU:s gemensamma fiskepolitik. Vad gäller elfordon är det ingen utopi, det är ingen framtidsdröm.
Elhybrider kommer vi att se ganska snart, och framför allt är det en bil som är mycket lämpad för kortare sträckor i stadsmiljö.
Anita Brodén (L):
Jag hävdar fortfarande att forskningen måste ligga till grund, och det är viktigt. Man börjar hela tiden med att utreda. Det är därför vi alla väntar på att Ices den 23 maj ska komma med sin nya rapport. Det är en viktig dokumentation, och det är någonting som man verkligen tar till sig.
I det här ligger också det arbete som förs mellan Miljödepartementet och Jordbruksdepartementet. Det är egentligen det nya, breda samarbetet, och det måste förstärkas ytterligare. Det är viktigt.
Det som också behöver bli ännu tydligare, och där vi måste jobba mycket tydligare från vårt håll, är sambandet mellan fisket och ekosystemet så att vi ser vad det ena för med sig för det andra. Självklart får man som politiker sammanväga olika faktorer. Men jag vill hävda att forskningen ligger till grund.
I förhandlingar har vi ändå lyckats långt. I stället för att sitta isolerade i ett hörn med förslag som vi inte får med oss några på har vi lyckats påverka andra länder i positiv riktning. Jag upplever det inte alls naivt att tala om elbilar och elhybrider.
Det handlar väl inte om så lång sikt. Dessutom talar vi om olika allmänna kommunikationer, utbyggnad av tunnelbana och annat. Det är ett arbete som kommer att ta längre tid, men vi måste jobba med flera spår samtidigt. Detta var ett exempel.
Anita Brodén (L):
Det är svårt att låta bli att kommentera några av de salvor som Jan-Olof Larsson har framfört här. Det är stora problem som Jan-Olof lyfter fram, algblomning, 5 000 som dör varje år, sjunkna fartyg med mera. Det har räknats upp oändligt mycket.
Jag är frestad att ställa den fråga igen som jag har ställt tidigare. Uppkom alla de här problemen i september 2006? Eller var det så, för att vara något ödmjuk, att några av de här problemen fanns redan tidigare? Den tidigare regeringen hade chans att ta tag i de här frågorna under ett antal år.
Vi har inte löst alla de här frågorna ännu, men det finns en enorm ambition. Det finns en otrolig kraft och vilja att undan för undan beta av detta. Vi vill, precis som vi utgår ifrån att också oppositionen vill, ha en god miljö och efterlämna en miljö som är ännu bättre till nästa generation.
Jag har några konkreta frågor till Jan-Olof Larsson. Den ena frågan är: Varför kan vi inte tillsammans känna en stolthet över att vi inom EU framgångsrikt kan driva bland annat de här frågorna?
Det har visat sig på klimatområdet, på miljöområdet och på fiskeområdet. Låt oss i stället vara tacksamma för det, känna en stolthet och få kraft att jobba vidare.
Anita Brodén (L):
Jag vill upprepa det jag sade till Per Bolund under mitt anförande när det gäller partiklar. Miljökvalitetsnormen inom EU är ett av de starkaste och viktigaste beslut som vi har varit med och fattat. Vi nämnde fortsatta diskussioner om dubbdäck, andra bilar och satsningar på allmänna kommunikationer.
Jag räknade upp ganska många konkreta beslut och uppdrag som vi redan har satt i gång. Det var bland annat något som Socialdemokraterna har efterfrågat, nämligen ett havsmiljöinstitut. Visst är det positivt att vi har gått från ord till handling? Jag räknade också upp en hel del av de andra konkreta åtgärderna som vi har vidtagit för att få en bättre miljö.
Jag vet att Jan-Olof Larsson var flitig att anteckna dem. Det rörde både Västerhavet och Östersjön. Det handlade om både luft och vatten. Herr talman! Jag tänker avsluta med att ställa kanske den svåraste fråga som jag någonsin ställt till Jan-Olof Larsson. Jag tror att det är väldigt viktigt. Det här är inte någon pajkastning.
De här frågorna är mycket viktigare än så. Här behöver vi framför allt samarbeta inom EU men även nationellt över blockgränserna. Då kommer min fråga: Finns det någonting som regeringen gör bra, Jan-Olof, och som ni är beredda att backa upp? Det vore fantastiskt roligt att också få kredit för det vi gör. Vi försöker ge er kredit.
Låt oss i stället arbeta målmedvetet, konsekvent och framåt och ha det gemensamma målet i sikte!
Anita Brodén (L):
Jag vill börja med att tacka utrikesministern för svaret och också för det stora engagemang som ministern visar i det här ärendet och i den här konflikten. Det inger hopp, vilket är viktigt för fortsatta fredsansträngningar.
Bakgrunden till min interpellation är den frustration som jag trots allt känner och upplever över den alltmer förvärrade situation som råder inte minst i Gaza men också på Västbanken, där allt fler människor hindras att leva ett normalt liv.
Det är en fullständigt ohållbar situation när handel, arbete och utbildningsmöjligheter stryps för människor på grund av att den fria rörligheten så begränsas.
Jag är väl medveten om de våldshandlingar som Hamas bär skuld till, men jag dristar mig ändå att fråga ministern om han anser att omvärldens bojkott har försvagat eller förstärkt de militanta grupperingarna. Herr talman! Jag uppskattar att utrikesministern så tydligt betonar folkrätten i sitt svar.
Med hänvisning till detta kan både ockupationen, bosättningspolitiken och muren och barriären som är byggd på palestinskt område fördömas och anses bryta mot folkrätten. Självklart måste man också i samma andetag fördöma Qassambeskjutningar och andra våldshandlingar.
Vid mina besök i området - jag var inte tillsammans med den delegation som nämndes nyss utan jag har varit där vid några tidigare tillfällen - hade jag möjlighet att träffa företrädare för några olika demokrati-, freds- och kvinnoorganisationer liksom politiker från båda sidor. Människorna som jag mötte arbetar aktivt för en fredslösning.
Jag kan nämna några organisationer som är värda att lyftas fram: Berieved Families, Breaking the Silence, Al Nezan, B'tselem, Al Haq, Peace Now och Women's Affairs Technology Committee. De är goda exempel, och de för tydligt fram ett budskap till omvärlden. De dokumenterar övergrepp, hävdar den privata äganderätten och pekar på kvinnors och barns svåra situation.
På vilket sätt skulle man kunna ta vara på deras engagemang och kunskap i kommande fredsmöten? Är ministern beredd att verka för att deras synpunkter lyfts fram på ett ännu bättre sätt? Herr talman! I Sveriges riksdag finns ett Israel-palestinskt nätverk, som ministern säkert har kännedom om. Det är partiöverskridande.
Vi tror att det har ett värde att man kommer från pro-hörnen - pro-Israel eller pro-Palestina - och i stället fokuserar på mänskliga rättigheter och folkrätten. Om vi använder ordet "pro" handlar det om pro-fred och pro-människan. I EU:s Mellanösternplan talas om israelisk-palestinska informations- och samarbetsåtgärder.
Ser ministern att det finns någon möjlighet att vi skulle kunna samverka i detta och att vårt parlamentariska nätverk skulle kunna användas i EU:s gemensamma arbete?
Anita Brodén (L):
Det var oerhört intressant att ta del av utrikesministerns redogörelse för mötet i Annapolis och de efterföljande mötena. Det är också mycket glädjande att höra att både utrikesministern och biståndsministern kommer att vara med under de uppföljningsmöten som blir.
Att man nu har planerat in frekventa möten och en tidsplan tror jag är oerhört angeläget, men det är lika angeläget att uppföljningsmekanismerna kommer att fungera, för det är då man kan se hur processen lyckas implementeras. Jag kan nämna att 429 fångar nyligen frigavs. Det låter oerhört bra, och man blir glad när man hör detta.
Men samtidigt ska man vara medveten om att sedan den 1 oktober har 808 palestinier fängslats. Av dem är 22 barn. Så slutsumman är fortfarande negativ. Det är viktigt att man är medveten om det här så man följer upp det noga. Då inställer sig självklart frågan: Vad kan vi göra ytterligare - vad kan Sverige och EU göra ytterligare för att stödja processen?
I svaret skriver och säger ministern att EU och Sverige kommer att ge processen allt det stöd man kan. Vad innebär det konkret? Kan det vara något ytterligare än att följa och vara med i processen? Kan det vara något annat konkret för att skynda på det hela?
Det som berört mig själv allra hårdast när jag har varit i områdena är de kontakter jag har fått kring de barn som har fängslats och den information som jag har fått. Det strider mot alla internationella och humanitära lagar att fängsla tolvåringar.
Jag skulle vilja fråga om ministern har en möjlighet och är beredd att agera också för att förhindra att barn fängslas. Det är ett värdefullt tillfälle, herr talman, att få samtala om de här viktiga frågorna. Jag känner att vi alla är djupt berörda. Jag skulle vilja lyfta fram FN:s roll i det hela, FN och Mellanöstern.
Bedömer utrikesministern att FN kan få en ökad möjlighet att framöver närvara i området? Det kommer trots allt att behövas under en ganska lång övergångsperiod. I december 2006 antog FN:s generalförsamling en resolution om att man skulle registrera de skador som muren, barriären har åsamkat. Det uppdraget har haft stora svårigheter att komma till stånd.
Vad känner ministern till om just det uppdraget? Slutligen: Ser ministern en möjlighet att inom en ganska snar framtid, kanske med FN:s hjälp, öppna upp hamn-, väg- och luftutrymme, inte minst från Gaza, för att de ska få möjlighet att exportera sina produkter?
Jag hörde häromdagen att den enormt stora jordgubbsskörden håller på att förstöras om man inte kan få en snabb avsalu för denna.
Anita Brodén (L):
Vi närmar oss jul, och mångas tankar går då till Betlehem. Förhoppningsvis ska Betlehem inom en inte alltför avlägsen framtid få uppleva hur pilgrimer och övriga turister återvänder och att också Betlehem, precis som andra orter i Israel och de palestinska områdena, får uppleva hur städerna kan få blomstra igen. Herr talman!
Jag vill avsluta den här debatten med utrikesministerns egna ord: Slutstatusförhandlingarna måste leda till en fred. Det är inte främst en ny fredsprocess vi behöver utan en genuin fred. Sverige och Europeiska unionen står redo att bidra till en allomfattande fred i regionen.
Med de starka orden vill jag tacka utrikesministern för den här debatten, och jag vill samtidigt passa på att skicka med en uppmuntran till utrikesministern i det svåra men ack så viktiga arbetet.
Anita Brodén (L):
Det första jag skulle vilja säga är att den borgerliga regeringen är otroligt mån om att hela tiden se till att arbeta för kvalitet, säkerhet och säkra livsmedel i vårt land, men också i EU. Det finns ingen som helst tvekan på den punkten. Men vi har olika vägar att gå. Det finns gemensamma lagstadgade krav vad gäller livsmedelssäkerhet och hygien.
I mitt anförande nämnde jag - flera andra har sagt det också - att det inte ens ska behöva skrivas, för det är lag. Sedan har man möjlighet att ha mervärden och kunna märka de mervärdena utifrån vad konsumenten efterfrågar. Det finns en hel rad olika aspekter. Rättvisemärkningen är viktig för min del.
Det är än viktigare för mig att veta att jag köper kött från närbelägna gårdar i min egen bygd, till och med från granngårdar. Det är viktigt att veta var det är producerat och var grönsakerna är odlade. Det är den viktiga märkningen för väldigt många konsumenter.
Men vi har ett antal obligatoriska ursprungsmärkningar. Vi har prövat det. Det har varit jobbigt att komma dithän, men det är uppskattat av konsumenter. Nu går vi vidare. Nu visar vi en väg. Nu är det konsumenterna som kan trycka på. Producenter och företag inser att det här är viktigt ur marknadsföringssynpunkt. Det här är ett viktigt säljargument.
Då finns alla möjligheter. Inget hindrar ursprungsmärkning. Vi uppmuntrar till och med till fortsatt ursprungsmärkning. Men vi vill ta det på frivillig bog. Låt oss se om inte det går lika snabbt som det gick med transfetter, som har varit uppe tidigare. Frivillighet gick då snabbare än lagstiftning.