KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ibrahim Baylan (S):
Om statsrådet är trött på att ta ansvar som infrastrukturminister och vill lämna över ansvaret till mig är denna regering hjärtligt välkommen att avgå om man inte vill ta ansvar för landet och landets infrastruktur och transporter. Det är trots allt så, statsrådet, att det är du som fortfarande är infrastrukturminister. Det är därför jag ställer frågan till dig: På vilket sätt gör ni ert yttersta för att se till att transporterna fungerar runt om i vårt land?
Man kan misstänka att anledningen till att svaret är så magert i grund och botten är att ni har gjort av med så oerhört mycket pengar på skattesänkningar att ni inte har kraft eller resurser att kunna ta ansvar för landets infrastruktur. Statsrådet säger att det är klart att det är stor skillnad mellan 60 bofasta på Holmön och runt två miljoner människor i Stockholmsområdet. Ja, det är klart att det är.
Men vi talar trots allt om samma sak, nämligen människors möjligheter att leva, arbeta och vara fullvärdiga medborgare i vårt samhälle. Då är det väl inte rimligt, statsrådet, att man bara ska kunna vara det om man bor tillsammans med miljoner andra?
Är det detta som är regeringens besked till Sveriges medborgare, att de bara kan förvänta sig valuta för sina skattemedel om de bor i huvudstaden eller i några av våra största städer och att de i övrigt får sköta sig själva? I så fall är det sensationellt.
Jag menar att människor på Holmön i Umeå kommun har lika stor rätt, och för den delen lika stor plikt, som människor som bor i huvudstadsregionen. Sedan inser jag naturligtvis att de samhällsekonomiska kalkylerna ser väldigt olika ut. Därför måste jag få återgå till den som ändå har ansvaret.
Är ditt slutgiltiga besked till de människor som framför allt berörs av detta att regeringen inte kommer att vidta några som helst åtgärder för att räta upp den floppaktiga situation som transporterna till och från Holmön i dag innebär?
Ibrahim Baylan (S):
Tack, handelsministern, för svaret. Indien är en jätte i uppvaknande. Vi har under de senaste 20 åren sett en ekonomisk tillväxt som ligger på mellan 6 och 10 procent, visserligen från väldigt låg nivå, men ändå. Över finanskriser, högkonjunkturer och lågkonjunkturer har man haft en uthållig och långsiktig tillväxt.
Det är en gigant som håller på att vakna upp igen, och det är en gigant med stora utmaningar. Det är stora utmaningar eftersom den höga tillväxten tär på landets resurser. Det sätter fingret på de stora bristerna när det gäller energiförsörjning och de stora miljöproblem som uppstår. Det handlar om infrastruktur och inte minst om de sociala utmaningar som finns i ett land med enorma skillnader.
Medelklassen ökar visserligen, och närmar sig 250 miljoner människor, det vill säga ungefär lika många som hela Europas medelklass. Samtidigt är det 450 miljoner människor som lever på 2 dollar eller mindre per dag. Det finns stora möjligheter i utbyte, handel, frihandel och i handel för Sverige.
Indien är där Kina var för 10-15 år sedan. Här finns det stora möjligheter för ett exporttillvänt och handelsinriktat land som Sverige. Här finns det stora möjligheter för tillväxt, arbete och utbyte i Indien och för Sverige. Det är viktigt att vi tar chansen. Anledningen till att jag valde att väcka den här interpellationen är att jag inte tycker att vi har haft så mycket fokus på detta.
De senaste 15-20 åren har vi medialt, politiskt och handelsmässigt haft stort fokus på Kina. Det är väl rätt; det är ju en annan stormakt som har vaknat och kräver allt större utrymme. Men jag tror att det är dags att vi börjar fokusera på Indien. Indien är på många sätt lättare än Kina för svenskar att närma sig.
Det är ett land som är en demokrati - visserligen med en massa utmaningar, som många andra demokratier, men ändå en demokrati. Det är ett land där engelska till stor del används som arbetsspråk. Det underlättar givetvis lingvistiskt för oss att ha kontakter och en dialog. Jag har ordentligt läst igenom handelsministerns svar.
Jag tycker att det är bra att ett antal saker genomförs, men jag tycker inte att det är särskilt mycket. Om man jämför med många insatser som Sveriges riksdag och Sveriges regering har tagit beslut om när det gäller näringsliv och politik är det på en helt annan nivå än de insatser som vi gör riktade mot Indien.
Jag skulle vilja höra om handelsministern och regeringen är beredda att ha större fokus - inte bara i välvilliga ord, utan genom ordentliga insatser - när det handlar om exportkrediter och medel för att marknadsföra Sverige. Det enda konkreta i svaret är 800 000 kronor för främjandeaktiviteter som arrangeras av ambassaden i New Delhi.
Jag tycker att det är bra. Men det är klart att 800 000 riktat till ett gigantiskt land med 1,2 miljarder invånare kan lätt bli en droppe i havet. Är handelsministern och regeringen beredda att vidta ytterligare åtgärder så att vi är med på banan när tåget nu börjar gå i Indien? I Indien går tåget till skillnad mot vad som är fallet i Sverige ibland. Nu går det ordentligt. Är regeringen beredd att vidta några ytterligare åtgärder?
Ibrahim Baylan (S):
Låt mig börja med att säga till handelsministern att jag inte har väckt denna interpellation för någon partipolitisk träta. Vi behöver därför inte låtsas missförstå varandra. Det är självklart en enorm skillnad mellan Kina och Indien när det handlar om demokrati och olika demokratiska institutioner, till exempel en fri press, demokratiska val med mera. Det är jag väl medveten om.
När jag talar om att Indien är där Kina var för 15 år sedan handlar det naturligtvis om den ekonomiska tillväxten och den dynamik som börjar vakna också i den indiska ekonomin. Jag var noga med att påpeka att det är en fördel för oss att detta är en stor demokrati.
Det är något lättare, det måste vi ändå erkänna, för samvetet att bedriva handel och i detta fall ett främjande av handel med ett land som är en demokrati med alla de utmaningar som ändå finns där. Med detta sagt tycker jag att många av de åtgärder som handelsministern räknar upp är bra, inte minst den överenskommelse som vi har gjort om att ytterligare främja exporten.
Det är klart att det har varit nödvändigt efter att regeringen efter maktskiftet 2006 började med att dra ned i fråga om exportfrämjande åtgärder. Det är bra att vi nu kan vara överens om att detta ska öka. Jag tycker också att det är rätt och riktigt att vi fokuserar mer på inte minst BRIC-länderna, men framför allt kanske på den indiska kontinenten.
Om vi tittar på våra traditionella handelspartner och våra största exportländer ute i Europa och inte minst USA är det lite som talar för att det kommer att ske någon stor utväxling i form av ekonomisk tillväxt under de närmaste fem eller kanske till och med tio åren om det går riktigt illa.
Då finns det stora möjligheter inte bara att kompensera utan också fokusera våra resurser, vår energi och vår tid på att bygga en stabil och ordentlig position i en framväxande ekonomi som den indiska. Det är mot denna bakgrund som jag lyfter fram denna interpellation.
Det handlar inte om partipolitisk träta utan snarare om att nu ta chansen när detta tåg börjar gå och det blir allt starkare och att vi sitter med där som ett partner och att vi blir en naturlig intressent. Jag har själv nyligen besökt Indien, och jag har sett det otroligt goda arbete som vår ambassad, både vår ambassadör Lars-Olof Lindgren och hans medarbetare, gör där.
Men det är klart att de har begränsade resurser, och det är ett gigantiskt land. Men jag märkte då, och jag märker också här i Sverige, att det finns ett enormt intresse för Sverige från Indiens sida.
Det är mot denna bakgrund som jag tycker att vi bör ta chansen och att regeringen nu också omdirigerar eller omfokuserar mer av sin energi och sina resurser just på att främja handel och export därför att det ger jobb och tillväxt i Sverige, och jag tror att det också gör det indiska samhället bättre socialt, ekonomiskt och miljömässigt. Det är en win-win-situation som vi har här om vi hoppar på detta tåg i tid. Allt fler länder inser naturligtvis detta.
Jag tror att det är bra om Sverige kan gå i bräschen.
Ibrahim Baylan (S):
Jag avslutar både med att tacka för interpellationsdebatten och med en uppmaning till regeringen.
Nu när vi befinner oss i ett annat läge än till exempel gentemot Kina skulle jag vilja uppmana regeringen att samla ihop folk från näringslivet, utbildningssektorn och adekvata myndigheter för att se om vi kanske kan komma fram med en strategi för hur Sverige trots vår litenhet - precis som handelsministern uttrycker sig - kan bli en av Indiens viktigaste partner.
Det finns stora möjligheter till jobb, tillväxt och utveckling i Sverige. Samtidigt kan vi vara med och bidra till att det indiska samhället blir ett bättre samhälle. Men med hela den utveckling som vi nu talar om följer självfallet också enorma utmaningar i form av miljöförstöring och energibrist. Det är en sak att försörja ett land som har 9 miljoner invånare - dessutom har vi ett antal älvar som förser oss med hälften av energin.
En annan sak är - tänk er det - 1,2 miljarder invånare på en hel kontinent. Då inser man vilka enorma utmaningar som finns. I dessa utmaningar finns det också stora möjligheter. Ta nu ett initiativ, handelsministern, och samla ihop folk från näringslivet, utbildningssektorn och adekvata myndigheter och se till att vi sitter i första vagnen när detta tåg går! Vi och, tror jag, det indiska samhället skulle ha all glädje av det.
Ibrahim Baylan (S):
Hela ingången i den här interpellationsdebatten handlar just om möjligheter och potential - möjligheter och potential som riskerar att gå om intet om vi inte sköter våra kort rätt. Mycket av det näringsliv som finns i den norra delen av landet verkar i en internationell konkurrensutsatt bransch. Det handlar om konkurrensen med våra närliggande länder men också med stora gruv- och industrinationer i andra delar av världen.
Det är därför vi efterfrågar svar från regeringen som handlar om förutsättningar. Det grundar sig på det faktum att man får en känsla av att den borgerliga regeringen har beröringsskräck när det handlar om att göra något tillsammans med näringslivet, inte minst industrin. Det grundar sig i sin tur på en ideologisk övertygelse om att marknaden sköter sig bäst själv.
Det ska inte sägas att regeringen inte har gjort saker, för det har den gjort. Det finns ett antal exempel, som att man har använt momssatser för att försöka få fart på tjänstebranschen och nedsatta arbetsgivaravgifter för ungdomar. Många av de reformerna har inte visat någon större effekt. En del har inte verkat så lång tid, och det kanske visar sig senare.
Men väldigt lite av det regeringen gör är riktat mot den exportindustri som landet ändå lever av. Väldigt mycket av vår bruttonationalprodukt bygger ju på, direkt eller indirekt, de exportinkomster vi har i landet. Det är mot den bakgrunden vi efterfrågar svar från regeringen. Det har efterfrågats applåder. Statsrådet tycker att vi svartmålar.
Jag vet själv från min erfarenhet som statsråd att man i bästa fall kanske får applåder på den egna stämman eller kongressen, men inte ens det är säkert. Här i denna kammare efterfrågar vi svar. De möjligheter och den potential som finns måste vi tillvarata, och det kan vi bara göra om vi har en långsiktig, medveten politik som naturligtvis berör hela landet men i detta specifika fall råvarutillgångarna i den norra delen av Sverige.
Då handlar det om infrastruktur och kompetensförsörjning.
Ibrahim Baylan (S):
Tack för svaret, kulturministern! Umeå, Europas kulturhuvudstad 2014 - det sitter som en smäck, måste man säga. Umeå är på många sätt en framgångssaga när man tittar på svenska städer och deras utveckling de senaste 40-50 åren.
Från att ha varit en liten tjänstemannastad med en ganska sömnig tillvaro fick man en universitetsetablering, och det har i sin tur lett till en väldigt dynamisk utveckling som har inneburit att Umeå år för år har vuxit till en av Sveriges tio eller elva största kommuner.
Staden har nu ett dynamiskt och väldigt ungdomligt samhällsliv med sprudlande kultur. Därför var det inte förvånande - och framför allt var det väldigt glädjande - när man satte upp ambitionen om att bli Europas kulturhuvudstad och senare fick stöd och också utnämndes till detta. Detta ger enorma möjligheter.
Precis som kulturministern säger handlar detta naturligtvis inte bara om det lokala. Det handlar inte bara om kultur, utan det handlar om många andra aspekter av utveckling, tillväxt och samhällsliv.
Detta är ett nationellt arrangemang, även om jag håller med kulturministern om att den som är huvudansvarig för verksamheten är den som sökt, nämligen Umeå kommun. Så ska det vara.
Men ska detta bli ett framgångsrikt kulturhuvudstadsår är det viktigt att vi alla hjälps åt, för det är klart att detta kommer att kosta väldigt mycket pengar. Jag tror att man räknar med någonstans 300-400 miljoner.
Därför skulle det vara oerhört bra om man i god tid kunde få besked från regeringen om vilket stöd, inte bara ekonomiskt utan även på andra sätt, som kan utgå från i det här fallet regeringen och staten. Det finns nämligen, precis som kulturministern också säger, ett nationellt intresse av att detta blir en framgång.
I budgetpropositionen, som regeringen nyligen presenterade för riksdagen, hade jag hoppats att just detta konkreta besked skulle komma. Där fanns dock tyvärr bara några rader om att man nu ger i uppdrag till myndigheterna inom kultursektorn att se över på vilket sätt man kan stödja detta.
Det är i och för sig bra, men även om kulturhuvudstad 2014 låter långt borta vet vi alla att sådant här tar väldigt lång tid att planera och arrangera. Därför vore det välgörande om det gick så fort som möjligt att få dessa besked, både från regeringen och från myndigheterna.
Jag hoppas att kulturministern i denna interpellationsdebatt kan säga när vi kan förvänta oss dessa besked och att de inte dröjer alldeles för länge. Ska detta bli en så stor succé för Umeå, Västerbotten, Norrland, Sverige och Europa som jag tror att det har potential att bli är det nämligen viktigt att förutsättningarna är de allra bästa.
För att ha de allra bästa förutsättningarna vore det väldigt bra om kulturministern nu kunde säga när det kommer besked om det statliga stödet. Är det i vårpropositionen, eller dröjer det ännu längre?
Ibrahim Baylan (S):
Tack, kulturministern! Jag vet inte om jag blev så mycket klokare. Det kanske ibland inte är möjligt för ett statsråd att stå i talarstolen och lämna besked, särskilt om det inte är förhandlat med Finansdepartementet. Det är jag medveten om. Lite mer konkreta signaler skulle dock behövas.
Det är klart att det är några år kvar, men precis som kulturministern säger pågår ett intensivt arbete. I detta intensiva arbete är det naturligtvis väldigt viktigt att veta vad man har att röra sig med. Då menar jag inte bara monetärt utan också i form av annat stöd som kan vara aktuellt. Därför vore det ändå bra att få en signal.
Är det till våren vi ser framför oss att det kommer besked, eller är det i andra delen av nästa år? Sedan börjar det nämligen brinna i knutarna. Det kanske till och med redan har börjat brinna i knutarna om det här ska bli så bra som vi alla vet att det kan bli. När jag läser kulturministerns skriftliga svar ordentligt hittar jag något lite kryptiskt, tycker jag. Jag måste få fråga kulturministern vad det betyder.
Det står så här: "Ett statligt engagemang för kulturhuvudstadsåret kan ske på olika sätt." Ja, jag hoppas att det sker på många olika sätt. Sedan fortsätter det: "Ibrahim Baylan talar om direkt ekonomiskt stöd från regeringen." Ja, det gör jag. Men detta lämnas bara därhän. Kommer det ett sådant stöd?
Kulturministern behöver inte säga några exakta summor, men min fråga var tydlig: Är regeringen beredd att gå in med den typen av direkt stöd? Här ställs det upp i interpellationssvaret, men jag ser varken bu eller bä, så att säga. Hur ser kulturministern på detta? Det är två frågor. När kommer exakt besked? Jag talar om direkt ekonomiskt stöd från regeringen.
Vad säger regeringen, kulturministern?
Ibrahim Baylan (S):
Tack, kulturministern! Umeå är på många sätt en fantastisk stad. Inte minst vad gäller synen på kultur har många mycket att lära sig där. Precis som kulturministern säger ser man inte kulturen som någonting som bara ska genomföras i slutna rum. Det har varit en viktig del av Umeås tillväxtstrategi de senaste 10-15 åren.
Det har varit en integrerad del av både den ekonomiska politik och den tillväxtpolitik man har haft för att se till att staden förblir och utvecklas som ett dynamiskt nav i norra Sverige. Därför var det både naturligt och logiskt att de ansökte om att bli kulturhuvudstad år 2014, och det är oerhört glädjande att de också fick det.
Jag känner en viss besvikelse, måste jag säga, över att kulturministern inte kan vara mer konkret. Men man får väl ta det lilla man får i dessa tider. Eftersom kulturministern ändå i sitt svar skriver att detta kommer att vara prioriterat tar jag det för givet.
Jag tar det som ett outtalat löfte om att det kommer att komma ett substantiellt ordentligt stöd under nästa år till detta arrangemang så att det blir den succé som jag tror att vi alla både hoppas och vet att det kan bli för Umeå, för Västerbotten, för Sverige och för Europa.
Ibrahim Baylan (S):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jag ska börja med att välkomna statsrådet, som ju är relativt ny på sin post, till denna kammare och till denna interpellationsdebatt. Även om statsrådet är ny behärskar hon uppenbarligen redan en ädla statsrådskonsten att undvika att svara på interpellationsfrågor.
När jag ser igenom svaret är det inte många svar på de frågor som jag och Jonas Sjöstedt tillsammans har ställt. Herr talman! Vi lever i ett modernt samhälle där tillgången till elektricitet är fullständigt grundläggande för vårt sätt att leva. Den elektriciteten genererar vi på olika sätt.
I Sverige har vi en fördelning som fortfarande huvudsakligen bygger på vattenkraft och kärnkraft. I många andra delar av världen sitter man precis som vi gör här i Sverige och i Finland och funderar på: Hur ska dessa frågor lösas i framtiden? När man gör den typen av investeringar som Finland ändå har bestämt sig för är det viktigt att man tänker till ordentligt.
Det finns inget annat kraftverk som har sådana konsekvenser som just kärnkraftverk. När det gäller vindkraft, solkraft och luftsnurror av olika slag har den typen av installationer inte så oerhört många konsekvenser. Om man bestämmer sig för att ta bort dem är det snabbt gjort.
När man däremot fattar beslut om att bygga kärnkraftverk har det verkningar och konsekvenser för tiotusentals och kanske uppemot hundra tusen år. Det är därför oerhört viktigt att man tänker till ordentligt och också funderar ordentligt över konsekvenserna. Jag menar då inte bara där man bestämmer sig för att bygga kärnkraftverket utan också i den omgivning som finns.
Nationsgränser är naturligtvis väldigt viktiga och oerhört centrala för oss som bor i nationalstater. Men de är fullständigt irrelevanta i det sammanhanget. Skulle någonting ske påverkar det naturligtvis inte bara det land eller den ort där man har bestämt sig för att bygga utan också stora delar av omgivningen.
Det är mot den bakgrunden som jag har valt att ställa frågorna till statsrådet. Vi är nu på väg mot ett bygge av ett helt nytt kärnkraftverk med allt vad det innebär 16 mil från den svenska gränsen. Det beskedet har väckt en del oro och en del frågor. Vad gör den svenska regeringen? Sitter ni på händerna och väntar tills kärnkraftverket kommer upp?
Eller är det så att man redan nu har inlett en dialog och en diskussion med den finska regeringen så att man kan försäkra sig om att allting som vi mänskligt kan tänkas göra för att minimera miljökonsekvenser och garantera säkerhet och annat verkligen görs?
Framför allt vill jag veta: Vilka insatser kan den svenska regeringen tänka sig att göra för att informera och föra en dialog med de medborgare i Sverige som känner en oro över att det smälls upp ett kärnkraftverk inte alltför långt från det egna hemmet med allt vad det innebär? Jag förstår att detta är ett finskt beslut, som statsrådet uttrycker det.
Men likväl har vi i många andra frågor en god dialog med våra grannar. Vilket slags dialog för ni? Vilka andra åtgärder tänker ni vidta? De frågorna har inte fått något svar. Jag skulle gärna vilja höra det. Vad är svaret på frågorna?
Ibrahim Baylan (S):
Några svar lämnades. Det tackar vi för. Det är bra att det förs en dialog. Jag tror också att det är bra om regeringen tar initiativ till en bättre information, inte minst i de delar av landet där det finns en oro för vad detta innebär. Ja, det är Finland som fattar beslut, statsrådet. Beslutet har fattats i Finlands parlament, och den finska regeringen har nu att fatta beslut om de bygglovsansökningar som kommer in.
Men jag begriper inte på vilket sätt det skulle förhindra statsrådet från att ha en synpunkt eller en åsikt. Vi har alla respekt för Finlands suveränitet. Det är inte tal om något annat. Men det förhindrar varken mig som riksdagsledamot eller statsrådet som statsråd att kunna ha synpunkter eller säga vad vi personligen tycker. Är det bra eller dåligt? Det behöver inte vara så oerhört konfliktfyllt.
Finland fattar sina egna beslut, men när det handlar om ett kärnkraftverk är det klart att det har konsekvenser för oss alla. Det gäller särskilt om det, Gud förbjude, skulle hända något. Då kan man inte säga att här går en gräns och vi kan inte ha synpunkter på vad som händer på andra sidan. Kommer det radioaktivt vatten eller radioaktiv strålning berör det oss allihop.
Mot den bakgrunden tycker jag att det är mycket bra att Sverige utnyttjar de möjligheter som finns att föra dialog. Jag hoppas att den dialogen också utmynnar i att de människor som finns i närheten, framför allt kanske de boende i Skellefteå och området däromkring, blir informerade om vad som gäller.
På det viset kan man kanske minimera oron och kanske till och med ta bort en del missuppfattningar om vad som sker. Det är det som interpellationen handlar om och inte så mycket annat. Till syvende och sist: Vilka synpunkter har statsrådet? Det utlöser ingen konflikt mellan Sverige och Finland om miljöministern säger vad hon själv tycker om detta.