KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Det finns förklaringar till att det förekommer klagomål mot Sverige inför FN:s tortyrkommitté. Sverige har anslutit sig till FN-konventionen mot tortyr och är ett av de länder som tillåter enskild talerätt, och därför kan klagomål mot Sverige prövas av kommittén. Det är så systemet ser ut. Sverige informerar också om möjligheten att klaga till internationella organ, till exempel på regeringens hemsida, och många svenska ombud är väl insatta i dessa processer. Vi har också ett stort antal asylsökande.
I de allra flesta fall kommer kommittén fram till att Sverige inte har brutit mot konventionen, men regeringen och jag ser naturligtvis allvarligt på varje fällning. Man ska också komma ihåg att FN:s kommitté mot tortyr uttalar sig om huruvida Sverige har levt upp till konventionsåtagandena i just de enskilda ärenden kommittén har prövat. Det återspeglar den svenska utlänningslagen på ett bra sätt när det gäller hur FN-konventionen mot tortyr är inkorporerad.
Därför anser jag inte att de fällningar som har förekommit är skäl för att ändra asyllagstiftningen och instans- och processordningen. Tvärtom anser jag att Sverige redan har en asyllagstiftning och en instans- och processordning som ger väldigt bra förutsättningar för att undvika att enskilda utvisas till länder där de riskerar tortyr eller förföljelse. Det är också viktigt att understryka - det sade jag redan i mitt huvudanförande - att en enig riksdag 2005 stod bakom det system vi har i dag.
Det finns även bland annat en särskild bestämmelse i vår utlänningslag för situationer där ett internationellt organ som är behörigt att pröva klagomål från enskilda begär att Sverige ska avbryta verkställigheten av ett beslut om avvisning eller utvisning. Det kan till exempel röra sig om en begäran från FN:s kommitté mot tortyr. I sådana fall ska verkställigheten avbrytas om inte synnerliga skäl talar emot.
Migrationsverket har i dessa situationer regelmässigt stoppat verkställigheten. Om ett internationellt organ, till exempel FN:s kommitté mot tortyr, kommer fram till att ett beslut om avvisning eller utvisning i ett enskilt ärende strider mot ett svenskt konventionsåtagande ska uppehållstillstånd beviljas enligt utlänningslagen. Undantag kan bara göras om det finns synnerliga skäl som talar mot det.
Detta tycker jag är viktigt att framhålla, för det är bra exempel på att den svenska ordningen fungerar som det har varit tänkt. Avslutningsvis vill jag bara påpeka något jag också tycker är viktigt i sammanhanget, nämligen att det är en självklar utgångspunkt att återvändandet till ett hemland måste föregås av en ingående prövning av behovet av skydd i varje enskilt fall. Naturligtvis ska inte flyktingar eller andra som behöver skydd utvisas från Sverige.
Tvärtom uppfyller Sverige sitt ansvar mot de enskilda individer som söker asyl genom att se till att prövningen av asylansökan är rättssäker, individuell och framåtsyftande. Det är det ansvar Sverige på ett rimligt sätt kan ta på sig. Jag tycker att det är viktigt att peka på detta, för det visar också hur långt fram Sverige ligger när det gäller att ha en rättssäker, effektiv och välfungerande asyllagstiftning.
Tobias Billström (M):
Jag har inte kännedom om alla faktiska omständigheter i detta enskilda fall, utan jag kan bara konstatera att Migrationsverket och migrationsdomstolarna har gjort sina bedömningar av skyddsbehovet och att regeringen inte kan påverka denna bedömning. Den svenska instans- och processordningen är utformad för att vara rättssäker, särskilt genom möjligheten att överklaga och få sin sak prövad av domstol.
Vad gäller asylprövning kan tilläggas att UNHCR - eftersom Christina Höj Larsen själv nämnde FN - så sent som i höstas konstaterade i studien Kvalitet i svensk asylprövning att Migrationsverket har en rättssäker prövning. Som jag nyss nämnde är det här fråga om ett enskilt ärende som har prövats av Migrationsverket och migrationsdomstolarna, och som bekant är det en grundlagsfäst ordning att regeringen inte får lägga sig i myndigheternas handläggning av enskilda ärenden.
Regeringen har därför inte heller vidtagit några särskilda åtgärder i detta enskilda fall. Det är också viktigt att komma ihåg att prövningen av skyddsbehovet görs under asylprocessen, inte efter att den är avslutad och den enskilde har återvänt. Dessutom tycker jag att det finns anledning att påpeka en annan sak i denna debatt, och det är att bedömningen av förhållandena i den asylsökandes hemland enbart är en del av prövningen av en asylansökan.
Naturligtvis måste andra omständigheter också beaktas, till exempel den asylsökandes egen berättelse. Jag tycker därför inte att det går att dra några slutsatser utifrån ett enskilt fall vad gäller frågan om till exempel vilken information myndigheten eller domstolarna har haft om landet. Ändå tycker jag att det kan vara på sin plats att upprepa det jag sade tidigare, nämligen att regeringen i förra veckan gav Migrationsverket i uppdrag att göra en översyn av landinformationssystemet.
Det är klart att det i denna översyn ingår bland annat om redovisningen av förhållandena i andra länder är ändamålsenlig. Allt detta sammantaget gör att jag tycker att jag kan visa på en mycket tydlig och ambitiös hållning från regeringens sida när det gäller att se till att stå upp för den rättssäkra asylprocess riksdagen har beslutat om och som vi dessutom har fått ett gott omdöme om inte minst i rapporten från UNHCR i höstas.
Detta arbete tänker jag fortsätta att arbeta med som migrationsminister i regeringen.
Tobias Billström (M):
Jag ska uppehålla mig vid den sista delen av det som Christina Höj Larsen tog upp. Regeringen har bedömt att den ordning för övervakning av utlänningars rättigheter som finns i Sverige är att bedöma som effektiv i den mening som avses i återvändandedirektivet, alltså att svensk rätt uppfyller direktivets krav i den här delen. I lagrådsremissen har regeringen tagit fasta på de resonemang som Förvarsutredningen förde fram vad gäller tolkningen av den aktuella artikeln i återvändandedirektivet.
Och i Sverige finns det flera olika instanser som övervakar att utlänningars rättigheter upprätthålls. Rättsväsendet, JO och JK anges som exempel på aktörer som en utlänning kan vända sig till och som utövar tillsyn över de myndigheter som verkställer beslut om avvisning och utvisning. Det är inte uppseendeväckande att olika tolkningar görs av direktivbestämmelser.
Inte sällan är en bestämmelse en kompromiss, och tolkningsunderlaget är ofta begränsat, för några förarbeten i svensk mening finns ju inte i EU-rätten. Då tycker jag att det är viktigt att peka på detta även i den diskussion som vi har i dag. Slutligen anser jag att de svenska myndigheterna och domstolarna, med Migrationsöverdomstolen som praxisbildande instans, förmår att göra en rättssäker prövning.
Jag följer fortlöpande rättsutvecklingen på asylområdet, och om utvecklingen skulle visa på ett behov av lagändringar kommer jag att föreslå regeringen att lämna en proposition om det till riksdagen. Det kan naturligtvis också gälla frågor som internationella organ som till exempel Europadomstolen har uttalat sig i. Men samt och slutligen gäller att den svenska ordningen för att pröva asylärenden är av mycket hög kvalitet, har ett starkt internationellt erkännande och står sig väldigt bra vid en jämförelse.
Så tycker jag att det ska vara, och så tänker också regeringen fortsätta arbeta för att det ska förbli.
Tobias Billström (M):
Kent Ekeroth har frågat mig vad jag grundar ställningstagandet att Sverige tjänar ekonomiskt på utomeuropeisk och utomvästlig invandring på. Kent Ekeroth har även frågat mig om jag har något underlag för att bedöma att den stora invandringen från Mellanöstern och Afrika inte medför nettokostnader. Innan jag besvarar frågorna vill jag understryka för Kent Ekeroth att när det gäller asylpolitik är utgångspunkten inte att Sverige ska tjäna på de individer som söker skydd. Sverige ska fortsätta att leva upp till internationella förpliktelser.
Det är något vi har bestämt oss för och som vi tänker fortsätta med. Sverige ska värna asylrätten och inom ramen för den reglerade invandringen underlätta rörlighet över gränser, främja en behovsstyrd arbetskraftsinvandring och tillvarata och beakta migrationens utvecklingseffekter samt fördjupa det europeiska och internationella samarbetet. När kostnaderna för invandringen diskuteras är det två saker som jag vill ta upp. Först och främst är det klart att det finns kostnader kopplade till invandringen.
Det kostar både att hantera asylansökningen och att introducera invandrarna i det svenska samhället. Det som jag anser ofta glöms bort är de betydande bidrag till statskassan som invandrares företag och arbete medför. Regeringens främsta mål är att föra Sverige mot full sysselsättning genom minskat utanförskap. Värdet för en person av ett eget arbete, som ger frihet, trygghet, gemenskap och möjligheter, kan inte nog understrykas.
Politiken ska fortsätta att skapa bättre förutsättningar för tillväxt, sysselsättning och välfärd i alla delar av landet inom ramen för långsiktigt hållbara offentliga finanser. En mycket viktig faktor för sysselsättningsnivån är den anknytning som de nyanlända får till arbetsmarknaden under de första åren i Sverige. Andelen sysselsatta bland utrikes födda skiljer sig från den bland inrikes födda. Sysselsättningen är lägre samtidigt som arbetslösheten är betydligt högre bland utrikes födda.
Men bilden är komplex, och skillnaderna mellan olika grupper av utrikes födda är stora. Det är därför viktigt att fortsätta arbetet med att snabbt få invandrare i arbete. Att underlätta och påskynda etableringen av nyanlända är en prioriterad uppgift för regeringen. Etableringsreformen, där Arbetsförmedlingen fått ett samordnande ansvar, är central i detta sammanhang.
Regeringen har även genomfört flera andra åtgärder i syfte att förbättra förutsättningarna för utrikes födda på arbetsmarknaden, såsom införandet av instegs- och nystartsjobb samt stärkt validering av utrikes föddas utbildning och annan yrkeskompetens som de kan ha. Invandringen innebär således kostnader, men invandringen bidrar också på flera sätt till vår utveckling. Jag kommer aldrig att värdera vare sig enskilda personer eller vissa grupper som Kent Ekeroth gör.
I flera fall är det också skyddsskäl som ligger till grund för personernas vistelse i Sverige, och svensk asylpolitik beaktar inte ekonomisk vinning för samhället vid bedömningen av individens behov av skydd.
Tobias Billström (M):
Det är viktigt att i det här sammanhanget komma ihåg att det inte finns någon massinvandring till Sverige. Invandringen till Sverige är reglerad. Under 2011 invandrade ungefär 96 500 personer till Sverige. Av dessa var en fjärdedel svenskar som återinvandrat eller andra nordbor. Svenskar som återinvandrat var ca 20 procent och övriga nordbor ungefär 5 procent. Dessutom har vi förhållandevis stor utvandring från Sverige. Den har också ökat de senaste åren.
Under 2011 utvandrade till exempel 51 000 personer från Sverige. Trots den höga utvandringen och en minskad invandring är vi fortfarande ett invandringsland, det vill säga att vi har större invandring än utvandring. Nettoinvandringen, det vill säga invandringsöverskottet, var förra året ungefär 45 000 personer. Men sedan toppåret 2009 har invandringen minskat. Det är fler män än kvinnor som invandrar.
Den genomsnittliga åldern på invandrarna var förra året ungefär 28 år för både kvinnor och män. Jag noterar på nytt i debattens slutskede att det är väldigt intressant att jämföra med oss som är beredda att diskutera både kostnader och intäkter för de människor som kommer till vårt land. Vi använder inte överord. Jag har i varje fall inte gjort det i den här debatten. Men jag skulle vilja påstå att mina meddebattörer har gjort det i väldigt stor utsträckning.
Vi är beredda att erkänna de stora problem som finns med att lösa frågan med ett för högt utanförskap i förhållande till sysselsättningen bland utrikes födda. Detta förutsätter en sammanhållen politik och att man också är beredd att se de problem som finns. Jag upplever att regeringens politik på det här området är mycket tydlig. Vi arbetar ständigt för att människor ska komma in på arbetsmarknaden.
Men jag ser tyvärr i den här debatten ett mönster som går igen, där man väljer att strunta i det som egentligen är den centrala frågan och fokuserar på mycket ensidiga och rätt impotenta förslag till hur vi ska kunna lösa de problem som vi har med dessa frågor.
Tobias Billström (M):
Jag tror att vi alla är besjälade av att försöka hitta lösningar på problem som uppstår, men det är också viktigt att komma ihåg den ordning som riksdagen har beslutat och som jag redogjorde för i mitt inledande inlägg - den ordning som en enig riksdag fastställde 2005 när vi satte den nya instans- och processordningen på plats. Därför känns det något märkligt att här och nu ställas till svars för en ordning som alla partier, inklusive interpellantens parti, har ställt sig bakom.
Vi har kommit överens om en ny instans- och processordning, och vi har kommit överens om att den ska bygga på kontinuerlig praxisutveckling genom vägledande domar från Migrationsöverdomstolen. Migrationsöverdomstolens dom från januari i år, som interpellanten upprepade gånger kommer tillbaka till, och det rättsliga ställningstagandet medför en möjlighet att situationsanpassa de beviskrav som ställs upp. Denna flexibilitet är eftersträvansvärd.
Skulle vi välja att gå på vad jag uppfattar som interpellantens ambition, det vill säga börja lagreglera beviskrav - som är enda möjligheten att uppnå det interpellanten är ute efter - skulle vi mista denna flexibilitet. Att införa bevisregler i lag innebär till exempel en risk för att man inte kan ta hänsyn till exempelvis bevissvårigheter som skulle kunna medföra bevislättnader i det enskilda fallet.
Att införa beviskrav och bevisregler i lag kan också påverka tillämpning och tolkning av bestämmelser inom såväl utlänningsrätten som andra rättsområden. Författningsreglerar man bevislättnader kan också medföra svårigheter vid bedömningen av en tredjelandsmedborgares identitet och om den utgör en säkerhetsrisk.
Regeringen tog i den överenskommelse som träffades med Miljöpartiet höjd. Vi tog ut en inriktning som var tydlig, nämligen att man skulle lösa de problem som uppstod. Vi har därför kunnat se hur rättsutvecklingen i våra domstolar har löst de problem som har uppstått helt i linje med den ordning som riksdagen slagit fast.
När vi nu betraktar utvecklingen kan vi se att om det finns ett behov av att komplettera eller justera lagstiftningen ytterligare kan det bara ske med utgångspunkt i utvecklingen i praxis. Det är så vi måste arbeta, och det är så jag tänker arbeta som migrationsminister.
Tobias Billström (M):
Flera gånger under debatten har vi kunnat konstatera att de specifika problem som uppstod när Migrationsöverdomstolen kom med sitt första ställningstagande har fått sin lösning i och med den rättsutveckling som har ägt rum genom Migrationsöverdomstolens dom från januari i år och genom Migrationsverkets rättsliga ställningstagande.
Om interpellanten och hennes parti stöttar den nya instans- och processordningen, varför talar man sig då varm för lagändringar hela tiden? Mina svar är en konsekvens av den ordning som riksdagen i politisk enighet har ställt upp.
Om lagändringar påkallas innan praxis har formats innebär det att vi frångår den ordning som har ställts upp och alltså inte accepterar de principer som låg till grund för 2005 års förändrade instans- och processordning. När vi tittar på vilket regelverk som tar form svarar det väl mot de åsikter som vi har framfört inom ramöverenskommelsen.
Jag anser inte att vi i nuvarande läge har något behov av lagändringar. Det är mitt tydliga och klara svar.
Tobias Billström (M):
Annika Lillemets har frågat mig hur jag avser att agera för att svensk lags intentioner ska uppfyllas så att skyddsbehövande människor inte utvisas till länder som Iran. En utvisning av en asylsökande person föregås av en prövning enligt utlänningslagen för att säkerställa att personen inte är flykting eller annars i behov av skydd i Sverige. Utlänningslagens regler om andra skyddsbehövande omfattar utlänningar som behöver skydd på grund av bland annat risk för tortyr eller annan omänsklig behandling.
De omfattar också personer som behöver skydd till följd av en yttre eller inre väpnad konflikt i hemlandet eller som på grund av andra svåra motsättningar där känner en välgrundad fruktan för att utsättas för allvarliga övergrepp. Bedömningarna görs alltid utifrån de individuella förutsättningarna i det enskilda fallet oavsett vilket land det rör sig om.
Migrationsverkets och migrationsdomstolarnas uppgift är att självständigt pröva dessa asylansökningar och överklaganden och ta ställning till om det finns grund för uppehållstillstånd i Sverige. Jag har ingen anledning att tvivla på att svenska myndigheter och domstolar gör dessa prövningar i överensstämmelse med de grunder som finns i den svenska utlänningslagen. Som Annika Lillemets säkert känner till har regeringen inte någon roll i den process som omfattar prövningar av asylansökningar.
Det innebär att jag inte får ingripa eller påverka ansvariga myndigheter och domstolar i deras handläggning av enskilda ärenden och mål.
Jag vill också hänvisa till vad jag nyligen har uttalat i mitt svar på en liknande fråga från Roza Güclü Hedin, 2011/12:104, avseende asylsökande kurder från Iran, där jag påpekade att det var en enig riksdag som 2005 beslutade om den utlänningslag och den instans- och processordning som vi har i Sverige i dag. Jag anser att den ger goda förutsättningar för att de som söker asyl i Sverige ska få det skydd de behöver.
Mot denna bakgrund anser jag att det inte finns grund för något agerande i frågan.
Tobias Billström (M):
Så kom det enskilda fallet. Jag satt egentligen bara och väntade på det. Det är naturligtvis inte relevant att i kammaren diskutera det som Annika Lillemets tar upp. Varken riksdag eller regering får lov att ingripa i enskilda fall. Det är till och med i någon mening ett brott att som riksdagsledamot över huvud taget kritisera vilket avgörande en domstol kommer fram till. Det finns inskrivet i vår lagstiftning, också i riksdagsordningen om jag inte missminner mig.
Från iranska asylsökande vidgar nu Annika Lillemets detta till att omfatta asylsökande i största allmänhet, det vill säga att Sverige har haft ett gott anseende. Sverige är alltså det land i hela västvärlden som förutom Tyskland och Frankrike tar emot flest asylsökande och också har högst beviljandegrad. Det gäller alltså västvärlden. Tar vi in USA i det här sammanhanget är vi på fjärde plats.
Sedan tycker jag att det är viktigt att understryka att en hel del av den kritik som förs fram av Annika Lillemets och som hon baserar på UNHCR:s rapporter naturligtvis också är att förvanska sanningen. Det är snarare så att UNHCR prisar Sveriges arbete. Låt mig bara återge det UNHCR:s högkommissarie António Guterres sade vid sitt möte med mig i juni. Presskonferensen finns på regeringens hemsida, om det är någon som vill gå in och kontrollera vad han sade.
Han säger att om jag måste kritisera Sverige måste jag i princip kritisera alla andra länder innan jag kommer till Sverige, innan jag har synpunkter på vad ni gör. Så högt anseende har vi runt om i världen för vår asylprocedur, vårt mottagningssystem och vårt sätt att hantera de människor som kommer och söker skydd i vårt land. Att det sedan finns förslag till förbättringar och förändringar är en helt annan sak.
Det ligger i UNHCR:s natur att de tycker att saker och ting kan förändras och förbättras. Men att säga att man därifrån riktar stark kritik mot Sverige är naturligtvis helt felaktigt. För att sedan gå tillbaka till det som interpellationen egentligen handlar om är det så att Migrationsverket alltid gör en individuell prövning av varje enskilt fall. Denna prövning bygger på praxis och den bygger också på de rättsliga ställningstaganden som Migrationsverket gör.
I det fall som interpellationen tar upp har det gjorts nya rättsliga ställningstaganden. Jag tycker själv att det är bra att Migrationsverket håller sig ajour med utvecklingen i Iran och drar upp de riktlinjer som man har gjort, som ska beaktas vid prövningen av en asylansökan. Även detta är helt i enlighet med den ordning som riksdagen lade fast 2005 och som trädde i kraft 2006.
Det är alltid upp till Migrationsverket att bedöma omständigheterna i det enskilda fallet. Det ska inte vi här i kammaren göra och det ska inte jag som statsråd göra heller. En dag kommer alltid enskilda fall studsande tillbaka som sägs utgöra bevis för saker och ting, men det är inte upp till oss här i kammaren att fälla några domar. Det ska göras av domstolar och av Migrationsverket när man gör sin prövning.
Jag ser ingen anledning att i det här läget dra upp riktlinjer för förändrad lagstiftning. Jag tycker att den vi har fungerar alldeles utmärkt.
Tobias Billström (M):
Svaret på Annika Lillemets fråga är kristallklart. Jag tycker att jag har varit tydlig i kammaren.
Om en person har fått sin sak prövad enligt konstens alla regler, enligt det regelverk som riksdagen har ställt fast i bred politisk enighet, man har fått lägga fram sin sak med hjälp av sitt juridiska biträde, man har fått möjlighet att inför domstol redogöra för sina sakskäl, men man har inte nått upp till de skyddsnivåer som är fastställda i svensk lagstiftning, är svaret tydligt och klart till den personen ett nej på ansökan.
Då har man att acceptera nejet och lämna Sverige. Den andra stora frågan är: Har inte den person som har fått avslag på sin asylansökan också ett krav på sig att lämna Sverige? I dag har Miljöpartiet och regeringen blivit överens om det så kallade återvändandedirektivet, som lägger fast principerna för när människor ska återvända till sitt ursprungsland efter att ha fått sin sak prövad.
Det är en viktig och angelägen princip som vi nu tillsammans har kommit överens om och som kommer att bli lag när lagrådsremissen har förvandlats till proposition nästa år. I allt detta måste man komma ihåg att rättssäkerheten är den stora ledstjärnan. Människor måste få möjlighet att få sin asylansökan prövad. Det får man inom ramen för det rättssäkra system som Sverige har byggt, som förmodligen är ett av världens mest avancerade.
Det är inte särskilt många länder som har domstolsprövning i två led och därtill en oberoende migrationsöverdomstol och inte en politisk myndighet eller politiskt tillsatt institution som fattar de vägledande besluten. Allt detta gör att jag känner mig mycket trygg med ordningen. Att det därmed finns människor som inte kommer att vara nöjda med att de får ett nej på sin ansökan är en följd av att vi har en reglerad invandring. Vi kan naturligtvis diskutera den frågan också.
Det är en helt annan och mycket större diskussion om vi ska gå över till ett system med fri invandring. Det är förmodligen det enda sättet att undvika att människor kommer att vara missnöjda med att de får ett nej på sin ansökan nu och i framtiden.