KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Avsikten med de förändringar som vi gör är att förbättra situationen för patienter och kunder när det gäller läkemedel. Det vi har identifierat som det allvarligaste problemet med dagens system är bristande tillgänglighet. För att ändra på situationen bör vi få in ytterligare aktörer.
Det går att utveckla läkemedelshandeln på ett sätt som gör att vi höjer servicenivån, ökar öppettiderna och får flera apotek runt om i vårt land. För den sakens skull behöver vi presentera ett regelverk. Vi behöver presentera förordningar. Det är en ganska stor förändring som sker.
Det är inte ett experimenterande med skattemedel i den meningen att det innebär att vi utför någonting som inte finns på andra håll i världen.
Varje annat land vid sidan om Kuba och Nordkorea, och ännu Sverige, har en ordning som är annorlunda och som gör att man kan distribuera läkemedel på ett effektivt och säkert sätt och dessutom åstadkomma den tillgänglighetsförbättring som är syftet med reformen.
Göran Hägglund (KD):
Marina Pettersson har frågat äldre- och folkhälsoministern Maria Larsson vilka åtgärder hon ämnar vidta för att förhindra att barns fattigdom ökar i Sverige samt på vilket sätt hon kommer att arbeta med barnkonventionens texter om barns rätt. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Barns ekonomiska situation är en viktig fråga för regeringen. Vi strävar efter att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard.
Vi har i Sverige ett väl utvecklat stöd till barnfamiljer. Den ekonomiska familjepolitiken hjälper till att lyfta fram barnfamiljernas ekonomi. De behovsprövade stöden, som bostadsbidraget, är direkt riktade till de hushåll som har de lägsta inkomsterna. Även barnbidraget verkar inkomstutjämnande. Detta är en del av den politik som kommer familjer i ekonomiskt utsatta hushåll till del.
Till detta kommer även rätten till ekonomiskt bistånd som garanterar barnfamiljer en skälig levnadsnivå. Men barnfamiljernas viktigaste inkomstkälla är förvärvsarbete, vilket innebär att åtgärder som skapar bättre förutsättningar till arbete är den viktigaste åtgärden för möjlighet till god ekonomisk standard. Långsiktigt måste målsättningen vara att skapa förutsättningar för människor att försörja sig själva. Ingen ska behöva vara beroende av ekonomiskt stöd.
Där är drivkrafter för arbete en viktig del, och regeringens satsningar inom skatteområdet är av stor vikt för att göra det mer lönsamt att arbeta. Den avgörande orsaken till ekonomisk utsatthet för barn är vanligtvis att föräldrarna saknar arbete eller utbildning. Regeringen satsar stort på att värna jobb och omställning och ge bättre förutsättningar för en varaktigt hög sysselsättning, vilket kommer barnfamiljerna till del.
Satsningen på jobb och omställning förstärks nu för att möta effekterna av den ekonomiska nedgången. Genom exempelvis förstärkningar av nystartsjobben, fler platser på yrkeshögskolan och yrkesvux samt stöd till arbetslösa genom coachning och fler praktikplatser ges ökade möjligheter till kompetensutveckling och utbildning för arbetslösa.
Det är viktigt att förhindra en långvarig frånvaro från arbetsmarknaden, men under tiden med arbetslöshet finns de sociala trygghetssystemen där som stöd. Regeringens övergripande ambition är att beakta barnkonventionen i allt arbete som rör barn. Vi har under 2008 överlämnat en skrivelse om barnrättspolitiken till riksdagen. Där presenteras en plan för uppföljning och utvärdering av barnkonventionens tillämpning.
Syftet är bland annat att åstadkomma ett effektivare genomslag för barnkonventionen.
Göran Hägglund (KD):
I mitt svar har jag beskrivit de ordningar som finns - många av dem långvariga, många av dem väldigt betydelsefulla - till skydd för framför allt barnfamiljernas väl och ve. I tider av ekonomisk nedgång, som dem vi upplever just nu och sannolikt kommer att få leva med under en längre tid, är det självklart så att hela vårt samhälle påverkas.
Vi har haft en utveckling, från valet fram till dess att lågkonjunkturen drabbade oss, där 180 000 gick från utanförskap in i arbetslivet igen. Det är den viktigaste åtgärden man kan göra. När Sverige drabbas av ekonomisk nedgång till följd av faktorer som vi tyvärr inte kan styra över är det självklart att det spelar en roll för arbetslösheten och sysselsättningsnivåerna.
Alla familjer i vårt land drabbas. Jag kan konstatera att det är en ganska hög ljudnivå bland mina socialdemokratiska vänner här. De förordar nya, stora, dyra reformer. Någon säger nej till de besparingar som har gjorts för att få utrymme för de åtgärder som har gjort att fler människor har kommit i arbete.
Någon ropar på mer pengar till kommuner och landsting. Någon säger nej till åtgärder som ökar antalet arbetstillfällen. Någon säger nej till skattesänkningar som ger hederligt arbetande småbarnsföräldrar mer pengar i plånboken. Det här går tyvärr inte ihop.
Man kan inte stå här och både kritisera regeringen för att man har ökande underskott till följd av en dramatisk ekonomisk nedgång och därefter föreslå ytterligare kostnadsökningar. Man kan inte säga att problemet är att vi har en hög arbetslöshet om man själv säger nej till de åtgärder som gör att fler människor kommer i arbete.
Man kan inte kräva mer pengar till kommuner och landsting om man är bekymrad över statens finanser. Här har ni ett litet bekymmer. Ni får inte er politik att gå ihop.
Men det är tyvärr så att den gren som ni sitter på är ni ganska ivriga att såga av. Ni tycks ha gått från att hylla de gamla principerna till att i stället hylla nya stora kostnadsdrivande reformer: nej till alla besparingar, mer pengar till kommuner och landsting, nej till åtgärder som ökar antalet arbetstillfällen, nej till skattesänkningar som ger fler jobb.
Detta gör mig lite bekymrad, fru talman.
Göran Hägglund (KD):
Nu blev det väldigt känsligt här. Först levererade jag ett svar på den fråga jag fått, och socialdemokraterna kastar sig då över mig som i ett pärlband och talar om hur usel regeringen är. Jag ifrågasätter då den politik som ni bedriver, som jag menar inte går ihop.
Ni försöker dra nytta av de effekter som vår politik har medfört samtidigt som ni säger nej till den och använder pengarna till någonting annat som motverkar tillväxten av nya jobb. Er politik går inte ihop. Jag är hemskt ledsen för detta. Det borde ni också vara. Marina Pettersson säger att vi har slösat bort pengarna genom skattesänkningar. Alltså: Varför tar vi inte alla pengar i skatt?
Det är ju bara dumt att låta folk behålla någonting med ert resonemang. Vi har genomfört skattesänkningar som innebär att ett par med medelinkomster får en skattesänkning på ungefär 3 000 kronor netto per månad. Det är klart att det spelar en jättestor roll för de här familjerna.
De familjer som har levt med väldigt små marginaler får plötsligt betydligt större marginaler och en bättre möjlighet att ge trygga villkor för sina barn. Jasenko Omanovic! Svaret är detsamma här. Med er politik hade arbetslösheten varit högre. Det hade varit fler föräldrar som hade fått se sina barn växa upp under fattigare omständigheter.
Fredrik Lundh talade om ett barn som hade saknat den nya skjortan till skolavslutningen. Ja, med er politik hade det varit fler barn som hade gjort det. Färre hade haft råd med semester. Färre hade vågat gå till den fest som Fredrik Lundh talar om.
Det här gör situationen lite bekymmersam, för vi hamnar aldrig i en seriös diskussion om vad vi kan göra för de barn som har det allra tuffast.
Jag tror, som jag sade tidigare, att de allra viktigaste åtgärderna för att skapa stabila förhållanden för barnfamiljerna och för de barn som lever i familjer som har de allra minsta marginalerna är åtgärder för att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden och så långt det är möjligt skapa förutsättningar för människor att behålla sina jobb. Den effektivaste fattigdomsbekämpningen är en bra sysselsättningspolitik.
Självklart är det så att de trygghetssystem vi har är alldeles centrala. Det kommer alltid att vara så.
Vi ska arbeta för att det är så få som möjligt, men det kommer alltid att finnas människor som kortare eller längre tid är beroende av att trygghetssystemen finns till hands och fångar upp när man drabbas av långvarig sjukdom, arbetslöshet eller andra olyckor som gör det svårt under en kortare eller längre period.
Men det är ändå så att grunden för den svenska välfärden är fler människor i jobb. Vi har, som Finn Bengtsson var inne på, genomfört en lång rad reformer som spelar roll för barnfamiljer. Vi kommer inom kort att lägga fram förslag om en barnomsorgspeng. Vi har utvidgat den allmänna förskolan.
Vi genomför ett förskolelyft med fortbildning för förskollärare och barnskötare. Vi höjer kvaliteten inom förskolan och skapar förutsättningar för mindre grupper. Det betyder någonting för barnfamiljerna utöver det faktum att vi har fokus på att fler människor ska få en möjlighet att genom arbete försörja sig själva, fru talman.
Göran Hägglund (KD):
Jag tror att det är klokt om jag får möjlighet att själv tala om vad det är jag säger. Monica Green kan gärna göra sig till talesman för mig, men det är trots allt så att det jag säger är det som jag står för. Jag har inte sagt att vi inget kan göra. Vi gör saker och ting varje dag. Det tillhör förstås en regerings uppgift att göra det. Vi behöver åtgärdspaket.
Så låter det ofta från socialdemokratiskt håll. Det tycks som om varje dag utan ett paket är en förlorad dag. Det handlar om att göra det som är rätt. Som Marina Pettersson sade vet vi inte hur länge lågkonjunkturen håller i sig. Vi vet inte djupet i det som vi nu går igenom. Vi måste hantera det på ett ansvarsfullt sätt.
Om vi tittar på det socialdemokratiska budgetalternativet ser vi att de tyvärr inte har det ansvarsfulla alternativet. Man har haft en politik som handlat om att - om vi tittar på budgeten för två år sedan - man spenderat väldigt mycket mer pengar. Vi hade haft mindre pengar i förråden för att kunna möta de bekymmer som Sverige, liksom övriga delar av världen, möter.
Jag är ledsen över att man övergått från att vara det seriösa parti som lagt tyngdpunkten på arbete som grund för välfärden, för att finansiera trygghetssystem som fungerar i kärvare tider, och gått till någonting annat. Fru talman! Jag är fast besluten att fortsätta arbetet med att skapa goda villkor för alla barn.
Med alla barn menar jag barn från olika miljöer, med olika bakgrund och i olika ekonomiska situationer. De måste få möjlighet att växa upp under trygga och säkra omständigheter i vårt land och bli kärleksfullt behandlade.
Göran Hägglund (KD):
Först vill jag säga till Jan Lindholm att jag har ägnat ganska mycket tid och kraft i mitt svar åt att berätta vad vi faktiskt gör, eftersom jag upplevde att det var det som han i sin interpellation frågade om, vilka initiativ jag avser att ta i olika sammanhang.
Jag har beskrivit vad vi gör, eftersom det - det visar också den efterföljande diskussionen här - kanske inte riktigt har stått klart för alla som deltar i diskussionen om hur vi ska kunna möta de här problemen. Det är riktigt att kommunerna nu tvingas justera ned sina prognoser vad gäller skatteintäkterna i förhållande till vad man tidigare hade räknat med.
Det gör att man kommer att hamna i ett lite annat ekonomiskt läge än vad man har kunnat prognostisera.
Oavsett detta har regeringen skjutit till en hel del pengar ytterligare till kommunerna i samband med budgeten i höstas som ger kommunerna, lite beroende på vad man räknar in, kanske 8-10 miljarder kronor ytterligare per år i förstärkning, och jag har här beskrivit den del som gäller den psykiatrisatsning som sker.
Vi har kunnat göra det här samtidigt som vi har gjort det lättare för människor att kunna hantera sin egen ekonomi genom att människor med låga och medelinkomster har kunnat få mer pengar att röra sig med, vilket jag menar är positivt. Jan Lindholm tar upp frågan om bristen i vissa yrkesgrupper, bland annat beteendeterapeuter.
Och jag är den förste att hålla med om att vi har ett problem med eftersläpningar när det gäller väldigt många viktiga grupper inom hälso- och sjukvården. Det gäller till exempel psykiatriker, men det gäller också beteendevetare eller beteendeterapeuter.
Därför har regeringen också startat ett arbete med att bygga ut läkarutbildningen och lägga särskild kraft vid psykiatridelen och höja den allmänna kompetensnivån inom hälso- och sjukvården med särskilt sikte på psykiatri.
Där tvingas jag tyvärr konstatera att tidigare regeringar och tidigare samarbetspartier till tidigare regeringar kanske inte var så förutseende som man skulle ha kunnat hoppas på när det gällde tillgången till tillräckligt med personal. Men vi försöker som sagt var rätta till det just nu. Jan Lindholm tar upp den viktiga fråga som rör skolhälsovården.
Det pågår ett arbete inom Utbildningsdepartementet som syftar till att skapa nya regler vad gäller skolhälsovården. Jag delar förstås uppfattningen att det måste finnas en första linjens sjukvård för våra skolbarn som är lättillgänglig och som förmår att fånga upp de unga i tid.
Sedan finns en barn- och ungdomspsykiatri i en andra linje som vi har ansträngt oss för att förstärka de ekonomiska resurserna för. Vi har också kortat tidsgränserna, det vill säga väntetiderna. Det sker ett positivt arbete just nu runt om i Sverige som siktar på att ge barn och ungdomar en större tillgänglighet.
Det är förstås ett bekymmer för alla men inte minst när det gäller barn om de får besked från BUP att de får komma tillbaka om fem månader eller ett halvår. Det är en evighet i en ung människas liv. Därför finns det anledning att skynda på arbetet med att korta väntetider och göra vården mer tillgänglig för våra barn och unga.
Göran Hägglund (KD):
Jag är glad över att vi är överens om mycket. Vi behöver göra någonting och vi gör mycket med dem som redan i dag har problem. Även om vi går in i ekonomiskt kärvare tider ska vi inte glömma att fatta beslut som inte bara är rätt i dag utan också på längre sikt. Det är viktigt vad vi gör på nationell nivå.
Det är viktigt att vi för samtal med politiker på landstingsnivå och kommunal nivå så att vi prioriterar på ett sätt som är långsiktigt riktigt och inte bara räddar en situation som just nu är väldigt tuff i Kommun- och Landstingssverige.
Jag tror att jag kan säga att jag är överens med Jan Lindholm om allt det han sade i det sista inlägget. Det finns väl alla skäl att använda ytterligare kreativitet, tid och kraft till att fundera på hur vi tar oss ur den situation vi har.
Vi ser en ekonomisk nedgång framför oss, men vi lever trots allt i ett av världens absolut rikaste länder. Resurserna är jämförelsevis väl fördelade över alla som bor i vårt land. Ändå hamnar vi i en situation med växande problem med psykisk ohälsa bland våra unga. Det säger kanske en del om den tid vi lever i och om vad det är som värderas.
Utseende och att äga de rätta prylarna kanske går före och vi värdesätter människor efter det. Vi har ett informationsflöde som är alldeles enormt. Vi vet inte särskilt väl vad det på längre sikt innebär för den psykiska eller fysiska hälsan.
Göran Hägglund (KD):
Det som Finn Bengtsson gjorde i sitt inlägg var att han beskrev den osäkerhet som kan finnas och manade till en klok hantering av tämligen osäkra uppgifter. Jag tror att det är viktigt att börja i den ändan.
På den nationella nivån har vi tyvärr en bristande kunskap om den samlade bilden. Därför är det väldigt angeläget att vi skaffar oss en bättre bild av vad som faktiskt händer och sker och av hur det ser ut. En del i det är det uppdrag som SKL har tagit på sig genom den överenskommelse som vi har träffat med SKL.
Det kommer att ge oss en väsentligt bättre bild av hur det i dag ser ut i Sverige när det gäller heldygnsvården. Det är naturligtvis också extremt viktigt att vi stryker under det uppdrag som SBU fått när det gäller kunskapsöversikterna inom området psykiatrisk vård, behandling och rehabilitering.
En första del av det här arbetet ska senast den 31 maj i år redovisas till regeringen. Den 31 mars nästa år ska vi få en delredovisning. I december 2009 ska man vara färdig med sitt arbete. Det tar alltså ganska lång tid, men det är också en knepig materia som vi hanterar.
Detta innebär inte att vi i övrigt är overksamma, utan det pågår ett brett arbete med att förbättra på de områden som vi tidigare här i kväll har diskuterat. Bland annat gäller det utbildningssituationen som i dag inte är tillfredsställande. Där har vi betydande brister. Ann Arleklo frågar vad jag som minister anser om bristerna i den psykiatriska vården.
Jag tycker att det finns tydliga brister. Dessa finns inom psykiatrin som helhet. Anders Milton och psykiatrisamordningen har pekat på det. Där har vi ett bra underlag för det fortsatta arbetet. Elina Linna frågar om utbildningssituationen.
Precis som jag beskrev i en tidigare debatt har vi förstärkt läkarutbildningen som helhet och också på psykiatrisidan - ett område som genom åren kanske inte har lockat tillräckligt många.
Vi behöver göra området mer attraktivt och se till att man får mer under läkarutbildningen när det gäller just den här disciplinen just för att om möjligt attrahera fler läkare till det område där vi i dag ser stora brister och där vi framöver kanske ser ännu större brister. Jag vill också, som jag gjorde i mitt svar, peka på de större frågorna.
Översynen av den psykiatriska tvångsvårdslagstiftningen är ett otroligt omfattande och betydelsefullt arbete där vi naturligtvis måste ha en stabil grund för när det offentliga griper in och berövar en person dennes frihet - detta för att kunna ge den personen vård. Där finns det en lång rad frågor som behöver belysas och som också kommer att belysas av utredningen.
Dit hör även finansieringen av det här området och, till sist, också frågan om huvudman för verkställigheten när en person begått ett brott. Summa summarum: Det här är en del av psykiatrins område som behöver förbättras.
Göran Hägglund (KD):
Ann Arleklo saknar en tydlig linje. Ja, nu finns det en linje. Det fanns det inte tidigare. Hon säger att det behövs en samlad proposition. Ja, nu kommer det propositioner. Det kom inte tidigare. Det behövs en plattform. Ja, plattformen finns. Det behövs ambitionshöjningar. Ja, de är här genom regeringens politik. Det behövs framtidstro. Den finns i dag. Den finns inte överallt inom psykiatrin.
Men när jag reser runt i Sjukvårdssverige och träffar människor som jobbar inom den här sektorn och människor som är berörda som patienter eller anhöriga har vi sett ett stämningsomslag. Många är oerhört glada och tacksamma över de insatser som har gjorts och entusiastiska över den inriktning som det här har. Det är äntligen någon som tar tag i den här frågan.
Äntligen är det saker och ting som inte bara är ord utan som sätter avtryck i den tillvaro där man finns. Ann Arleklo tycker uppenbarligen att staten borde ta ansvaret för psykiatrin. Det tycker inte jag, utan psykiatrin är landstingets ansvar. Frågan om huvudmannaskap när det gäller den psykiatriska tvångsvården har vi lämnat till en utredning att titta på.
Det är en stor, allvarlig och väldigt besvärlig fråga som vi vill ha ordentligt genomlyst. Men i övrigt tycker jag att det är viktigt att komma ihåg att det är huvudmännen som har ansvar. De kan inte fly det ansvaret, inte prioritera ned det ansvaret. De har ansvaret.
I ljuset av de brister som vi har sett gör vi nu en kraftinsats när det gäller att förstärka utbildningen, när det gäller att förtydliga lagstiftningen, när det gäller att genomföra ett nytt arbetssätt som baserar sig på vetenskap och beprövad erfarenhet i stället för på terapier som har varit ytterligt varierande över hela landet.
Så nu finns det skäl att se framtiden an med tillförsikt.
Göran Hägglund (KD):
Carina Adolfsson Elgestam har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att personer dömda till rättspsykiatrisk vård förhindras att använda mobiltelefoner och datorer. Det har sedan tidigare varit känt för regeringen att det såväl inom den rättspsykiatriska vården som inom den psykiatriska tvångsvården uppstår problem som orsakas av att patienter använder sig av mobiler och datorer.
För att möjliggöra förbud mot användning av elektroniska kommunikationstjänster trädde en ny lagstiftning i kraft den 1 juli 2006. Lagstiftningen, som infördes i både lagen om psykiatrisk tvångsvård och lagen om rättspsykiatrisk vård , innebär att chefsöverläkaren ska kunna besluta dels att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, dels att övervaka försändelser från en patient.
Förbudet måste beslutas för varje individ. Generella förbud mot att patienter använder elektroniska kommunikationstjänster är på grund av integritetsskäl inte förenliga med gällande lagstiftning.
Begränsningar av patienternas rätt att fritt kommunicera med omgivningen och rätten att fritt inhämta upplysningar via till exempel Internet innebär, förutom att det är en tvångsmetod, intrång i den personliga integriteten och ingrepp i grundlagsskyddade rättigheter såsom yttrande- och informationsfriheten. Mot den bakgrunden framhåller regeringen i propositionen Elektroniska kommunikationstjänster m.m.
inom psykiatrisk tvångsvård att generella förbud mot elektroniska kommunikationstjänster inte är en rimlig lösning. I juni 2008 inkom Socialstyrelsen med en utvärdering av lagstiftningens tillämpning och konsekvenser. I utvärderingen framkom att den nya lagstiftningen inte fullt ut har haft önskad effekt och att det fortfarande förekommer generella förbud mot användning av mobiler och datorer.
Socialstyrelsen föreslår i rapporten att regeringen bör överväga om reglerna om inskränkning av tvångsvårdades rätt att kommunicera i någon mån behöver förtydligas eller modifieras. Vidare menar Socialstyrelsen att regeringen även bör överväga om inte rätten att ringa eller på annat sätt elektroniskt kommunicera med omvärlden bör kunna inskränkas på vissa typer av vårdinrättningar av ordnings- och säkerhetsskäl.
Frågan om elektroniska kommunikationstjänster ses över inom ramen för den pågående psykiatrilagsutredningen , som för närvarande utreder psykiatrilagstiftningen i sin helhet. Direktiven uttrycker att den särskilda utredaren ska analysera vilka ordnings- och säkerhetsregler som bör kunna föreskrivas i samband med psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård, exempelvis förbud mot mobiltelefoner.
I avvaktan på att utredningen har studerat denna fråga avser jag för närvarande inte att vidta några åtgärder.