KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Leander (MP):
Jag håller med om att det är väldigt viktigt för social sammanhållning och minskade inkomstklyftor att få människor att kunna arbeta i stället för att vara arbetslösa. Men det är ett mycket mer effektivt sätt att stimulera framväxten av jobb inom exempelvis tjänstesektorn snarare än att ge stora skattesänkningar till människor som redan har det ganska bra som till exempel till mig och Henrik von Sydow. Jag tror inte att någon av oss skulle sluta gå till jobbet om vi skulle få betala tillbaka lite av det jobbskatteavdrag som vi redan hade fått.
Det vi föreslår är inte att man ska ta bort hela jobbskatteavdraget utan en nedtrappning för människor som har höga inkomster. Det ska helt enkelt löna sig att arbeta för människor med låga och normala inkomster. Men för oss som redan har inkomster i riksdagsledamotsklassen är det inte riktigt ett problem att det inte lönar sig att arbeta. När det sedan gäller koldioxidskatten vet jag ärligt talat inte riktigt vad jag fick för svar. Det är väl bra att man kan se att det kan vara ett verktyg framöver någon gång.
Visst är Sverige ett avlångt land, och visst ser förutsättningarna väldigt olika ut. Då får man göra precis som regeringen sade i en proposition som lades fram i en tid som känns väldigt avlägsen. Om man ser att man får oönskade fördelningseffekter får man kompensera det. I den gröna skatteväxling vi hade tidigare hade vi ett särskilt glesbygdsavdrag. I den rödgröna budgeten föreslår vi att man höjer reseavdraget.
Det finns olika sätt man kan göra det på, för att inte tala om sådana saker som att till exempel stimulera utbyggnad av biogas så att det finns alternativ för människor som bor ute på landet. Det tror jag är mer framkomligt än att bara säga att vi inte kan använda det alls. Det var då en grön skatteväxling. Nu har ni genomfört ganska stora skattesänkningar på 100 miljarder. Vi får in extra intäkter på att höja klimatskatter.
De allra största behoven kanske inte finns i ytterligare skattesänkningar och i varje fall inte ytterligare inkomstskattesänkningar för dem som redan har mycket. Det kanske handlar om att bygga ut biogas, kollektivtrafik och järnvägar för att människor ska ha alternativ. Det handlar om att laga revor som har uppstått i trygghetssystem och välfärd.
Helena Leander (MP):
Om man höjer skatter kommer givetvis någon att få betala det. Det förstår även vi miljöpartister. Sedan kan det vara olika personer som betalar detta lite beroende på hur man utformar det. På inkomstskattesidan har vi varit tydliga med att vi framför allt vill höja inkomstskatterna för människor som har höga löner. Däremot kommer skatter på miljöområdet att få bäras lite mer jämt av hela befolkningen.
Det beror lite på hur man bor och vilka val man gör. Det är också det som är syftet. De som gör de bra valen ska betala mindre än de som gör de val som är sämre för miljön. När det gäller kilometerskatten kommer den som väljer att köpa saker som har transporterats väldigt långt att få betala mer för dem än vad den som köper närproducerade produkter får betala för sina varor. Jag vet att Centerpartiet brukar prata om matlandet Sverige och att man ska gynna det närproducerade.
Då kan man ju tycka att det skulle vara bra om det lönade sig mer att köpa det närproducerade så att man kan undvika onödiga transporter. Där skulle kilometerskatten ha en positiv effekt. Sedan påstår Karin Nilsson att en kilometerskatt inte skulle ha någon miljöeffekt. Det är väl lite att ta i. Däremot brukar man rent samhällsekonomiskt säga att det mest träffsäkra och kostnadseffektiva är en koldioxidskatt.
Men koldioxidskatten är svårare att differentiera utifrån olika förbrukare, och då kan man få fördelningseffekter som man inte vill ha. En kilometerskatt kan man däremot differentiera så att till exempel skogsindustrin, som har sämre möjligheter att flytta över sina transporter på järnväg och sjöfart eller på andra sätt effektivisera sina transporter, kan få en lägre skattesats jämfört med åkare, som har mycket bättre möjligheter att byta transportsätt och effektivisera. På så sätt kan vi minska fördelningseffekterna.
Det är anledningen till att man, trots att koldioxidskatten normalt sett är mer kostnadseffektiv, kan välja att använda kilometerskatten.
Helena Leander (MP):
Eftersom kilometerskatten slår ganska brett har vi förslag även på andra skatteförändringar med en bättre fördelningspolitisk profil. Och eftersom vi vet att lastbilstransporter kommer att behövas också i framtiden har vi inget förslag på förbud eller något sådant, utan vi föreslår helt enkelt ekonomiska styrmedel som ska göra det mer lönsamt att använda alternativ där sådana är möjliga.
Man kan differentiera kilometerskatten geografiskt så att man i de delar av landet där det inte finns några vettiga alternativ, till exempel det som vi pratat mycket om, nämligen där skogen finns, skulle kunna ha lägre avgifter för att i stället ha högre avgifter på motorvägsnätet där vägen går parallellt med järnvägen eller utefter kusten där transporterna kan ske på sjön. På så sätt kan vi försöka undvika oönskade effekter.
När jag var ute och talade med ett av de stora skogsbolagen, jag tror att det var Stora Enso, sade de att de gärna skulle vilja transportera mer av sina produkter på järnväg. Deras problem var att det var svårt att få tider på spåren eftersom de var så överbelastade. Vi behöver bygga ut spårkapaciteten så att det blir möjligt att transportera på järnväg, och för det behövs det pengar.
I stället för att höja banavgifterna, som regeringen föreslår, och göra det dyrare för dem som transporterar sina varor på järnväg, och i stället för skattehöjningar på vanliga inkomster föreslår vi en kilometerskatt som kan bidra till att vi får pengar för att exempelvis bygga ut järnvägen. Samtidigt får vi då en miljöstyrning så att det lönar sig bättre att göra de miljösmarta valen.
Helena Leander (MP):
Jag har som sagt lovat bort handelsgödselskatten, så jag hoppar direkt in på Europadieseln. Den statistik jag hänvisade till från Transportstyrelsen tittade inte på antalet fordon, utan den tittade på dieselanvändning. Det känns kanske som det logiska, eftersom det är mängden diesel som ger upphov till de olika utsläpp vi inte vill ha. Där kom man fram till att 75 procent av dieseln används i fordon som har otillräcklig rening.
Man gör bedömningen att det kommer att ta tio år till innan åtminstone alla personbilar har tillräcklig rening. Detta är en bedömning som också de borgerliga i skatteutskottet ställt sig bakom i utskottets betänkande. Ni säger alltså själva, Lena Asplund, att det kommer att ta tio år tills åtminstone personbilarna har tillräcklig rening.
Ändå vill ni här och nu minska skatteskillnaden och kanske ta bort den helt, vilket kommer att innebära större problem med hälsovådliga utsläpp som fordon inte kan hantera. Det tycker jag är olyckligt. Jag tycker i och för sig att det låter fint att det skulle ge lägre koldioxidutsläpp.
Problemet är dock att när man tittar på en livscykelanalys av Europadiesel jämfört med miljöklass 1-diesel, alltså tittar på både produktion och själva användningen, ser man att det i dagsläget inte finns något fog för att hävda att det skulle vara lägre koldioxidutsläpp vid användning av Europadiesel. Det enda argument som egentligen kvarstår är att det blir billigare diesel.
Är det billigare diesel ni vill ha kan man fråga sig varför ni nyss höjde skatten på diesel - av klimatskäl, vilket jag tyckte var helt rätt. Det spelar nämligen roll vad saker och ting kostar; det påverkar hur mycket människor använder. Därför blir det väldigt konstigt att ni nu plötsligt vill ha lägre dieselpriser. Om det nu ändå är det ni skulle vilja tycker jag kanske att det vore rakare att sänka dieselskatten än att hålla på och tricksa med de olika miljöklasserna och på så sätt få in mer smutsig diesel på den svenska marknaden.
Det är till nackdel för människor som har olika former av problem med hjärta, kärl, lungor och så vidare.
Helena Leander (MP):
Jag hann aldrig komma till frågan i det förra inlägget, men den var ungefär: Varför gör ni på detta vis, varför vill ni redan nu minska skatteskillnaden och riskera människors hälsa? Man kan se på konkurrenskraft på olika sätt. Man kan tala om svenska åkares konkurrenskraft gentemot utländska åkare. Om det finns något man kunde använda för att rätta till det vore det en kilometerskatt som betalades av alla, oavsett vad man tankar. Men också det är ni emot, Lena Asplund.
Det handlar även om lastbilstrafikens konkurrenskraft gentemot sjöfart och järnväg, eller, för den delen, minskade transporter på grund av närproducerat och så vidare. Om vi gör det billigare med lastbilstransporter är det inte så konstigt om vi också får mer lastbilstransporter. Och det har trots allt miljökonsekvenser. Frågan är helt enkelt: Varför gör ni så? Låt mig även säga något om avfallsförbränningsskatten.
Avfallsförbränningsskatten innebar att det blev mer lönsamt för kommunerna att se till att man hade bra system för källsortering och för att ta till vara biologiskt avfall, kanske röta lite biogas, där det gör betydligt större nytta än att bara förbränna det i en avfallsförbränningsanläggning, vilket annars kan vara en enkel lösning. När man tog bort den skatten minskade man incitamenten för återvinning och biogasrötning.
Det fanns en del konstigheter i utformningen av den skatten, vilket gav märkliga effekter. Man fick bland annat köra runt för att komma till rätt förbränningsanläggning. Det tycker jag absolut att man behöver se över. Däremot är det dumt att bara konstatera att den skatten inte var bäst utformad och ta bort den helt, i stället för att rätta till de problem som finns. Om man kunde rätta till de problemen, skulle ni då kunna tänka er att återinföra avfallsförbränningsskatten?
Helena Leander (MP):
Gunnar Andrén gör en stor grej av att vi föreslår en del höjda och nya skatter i betänkandet. Det är kanske ingen nyhet att vi från oppositionen har sett behovet av vissa skattehöjningar efter de skattesänkningar som regeringen har genomfört, bland annat för att laga revor i trygghetssystemen, satsa på välfärden och klimatomställningen och för att rusta Sverige starkt för framtiden.
Då tycker jag att det borde falla Gunnar Andrén i smaken att vi inte tar ut allt detta på skatter på arbete, som kan vara skadligt för ekonomin, utan väljer att lägga delar av det på sådant som är dåligt för vår miljö eller hälsa - för den delen. Där kan skatterna ha dubbel effekt. Vi kan både ta in pengar som vi kan använda för satsningarna och styra beteendet i en mer hållbar riktning så att vi kompenserar för de miljökostnader som konsumtionen ger upphov till.
Nu vänder sig Gunnar Andrén mot hela principen för detta och hävdar att dessa varor egentligen inte har någon priskänslighet alls. Det spelar tydligen ingen roll hur mycket elen, bensinen eller gödseln kostar; folk använder precis lika mycket hela tiden. Så funkar det inte. Jag ska villigt erkänna att dessa varor kanske inte är de mest priskänsliga vi har här i världen. Men det är inte så att de helt saknar priskänslighet.
Man brukar säga att bensin, till exempel, har en priskänslighet på 0,8 på lite sikt. Om priset går upp med 1 procent minskar alltså förbrukningen med 0,8 procent. Det är ändå inte helt fy skam, får man väl säga. Gunnar Andrén pratade om reklamskatten. Jag ska erkänna att jag tycker att det finns problem med reklamens konsumtionshöjande effekt, vilket har effekter på miljön.
Men även om man bortser från det kan vi vara lite pragmatiska och konstatera att ingen regering har lyckats avskaffa reklamskatten än. Då kanske det är bättre att börja kolla i andra ändan och se om vi kan försöka minska de snedvridningar som finns i dag genom att belägga också de skattefria formerna med reklamskatt.
Helena Leander (MP):
Jag ska göra vad jag kan under de här två minuterna för att få Gunnar Andrén att ändra sig. Vi får väl se hur det går med det. Jag skulle ju inte prata om handelsgödselskatten alls, men jag måste ändå säga att den senaste skatteutredningen om handelsgödselskatten, HOBS-utredningen, inte föreslog att man skulle ta bort handelsgödselskatten. Man tyckte att det fanns en poäng med att den fanns.
Jag är också medveten om att olika varor är olika priskänsliga, men jag håller inte med om att näringsidkare generellt skulle vara okänsliga för hur mycket deras insatsvaror kostar. Tvärtom är näringsidkare kanske i större grad än privatpersoner väldigt noga med att räkna på lönsamheten. Om man är åkare och det kostar si och så mycket att köra den här körningen och om vinsten är så här stor kanske det inte lönar sig om priset är så här högt.
Det är samma sak med gödsel. Kostar det jättemycket att lägga ut konstgödsel ser man kanske över om man kan använda stallgödsel i stället eller om man kan använda en annan växtföljd och så in kvävegödslande baljväxter och så vidare. Man ser över vilka möjligheter man har att minska sina kostnader. Det är någonting som näringsidkare gör varje dag. Det är inget undantag när det gäller olika former av punktskatter. De har effekt.
Jag fick egentligen inget mer motiv när det gäller reklamskatten än flera uppräkningar av varför det inte var bra att göra så som vi föreslår. Vi föreslår inte att det bara ska drabba tryckta medier. Vi ser tvärtom att framför allt tryckta medier drabbas i dag, medan till exempel radio, tv och inte minst direktreklam är helt skattebefriade. Andra länder har till exempel skatt på radio- och tv-reklam. Vi har tidigare haft en skatt på direktreklam. Det finns förslag på hur man skulle kunna utforma den på ett bättre sätt.
Det skulle ge bättre konkurrensvillkor för tryckta medier jämfört med annat, och jag tror att det skulle vara bra.
Helena Leander (MP):
Jag tror att jag talar för Jacob Johnson från Vänsterpartiet också när jag säger att även Uppsalaslätten är en del av verkligheten. Det är ett bördigt område där det odlas spannmål, och mycket av detta går till djurfoder. Alla djur som strövar runt i Sverige gör det inte på steniga små plättar i Småland, utan många strövar runt så gott de kan inne i stora djurfabriker där de äter spannmål som kunde ha ätits av människor.
Vi har haft den här diskussionen tidigare, jag och Karin Nilsson, och jag har uppenbarligen misslyckats brutalt med att klargöra att det handlar om skatt på animaliska livsmedel i konsumtionsledet, alltså inte i produktionsledet. Det är inte någonting som bara drabbar svenska bönder, utan det drabbar kött oavsett om det kommer från Sverige eller från andra länder.
Har man ett påslag i kronor, som man brukar ha med punktskatter, blir det snarare en större procentuell ökning för det billiga danska fläskköttet än det svenska, som faktiskt är framställt med större djuromsorg än det danska. Och inte minst när man ser hur den svenska grisnäringen har det i dag kanske man kan tycka att det är en poäng med en sådan här beskattning, som framför allt slår mot det dåliga importerade. Vi måste se globalt på den här frågan.
Jag är övertygad om att Karin Nilsson är smärtsamt medveten om hur stor del av det svenska kött som konsumeras som är importerad. Vi pratar nu inte bara om danskt fläsk utan om regnskogsbiff och alla möjliga saker. Att då säga att den svenska produktionen inte har några problem med skogsskövling och det ena och det andra. Ja, det är klart att vi inte har regnskog i Sverige - det fattar även miljöpartister.
Men om vi ändå konsumerar en massa produkter som bidrar till de här problemen måste vi ta ansvar för det. Det gör vi inte i dag. Med en sådan här beskattning av animaliska livsmedel i någon form skulle vi bidra till att man får vara med och betala för sin miljöpåverkan även på det här området, precis som man gör till exempel i trafiksektorn. Jag är medveten om att det är tricksigt att lista ut hur det ska gå till, men ambitionen finns där.
Helena Leander (MP):
En sak som sades under debatten om offentlig upphandling var att man från offentlig sektors sida ska ställa större krav på bland annat djurskydd vid upphandlingen. Det är någonting som skulle gynna svenska bönder i den mån man har strängare djurskyddskrav på sig. Det är en viktig faktor att lyfta fram. Men det är också konsumentmakten hos enskilda konsumenter.
Vi driver att man ska ha obligatorisk ursprungsmärkning på kött, inte bara nötkött och inte bara direkt till konsumenter utan också till storkök, restauranger och så vidare. Det skulle ge större möjligheter för konsumenterna att göra aktiva val. Jag tror inte att svenskt jordbruk någonsin kommer att bli billigast i världen, för det har vi inte förutsättningar för.
Men vi har förutsättningar att producera livsmedel med höga krav på djurvälfärd, miljöhänsyn, folkhälsa och så vidare. Men då måste också konsumenten veta om det, och bonden ska kunna dra nytta av att man har producerat med strängare krav. Då måste man ha en obligatorisk ursprungsmärkning. Men det är Centerpartiet emot. Det kan man tycka är lite konstigt.
Jag tror inte att framtiden ligger i att försöka få det allra billigast, utan det är tvärtom att lyfta fram kvalitetsaspekterna och verkligen ge förutsättningar för svenska bönder att konkurrera med kvalitet. Jag tror i alla fall att vi är överens om en sak, och det är att vi behöver ha en livskraftig svensk jordbruksproduktion. Det är otroligt viktigt. Sedan har vi lite olika idéer om vad som är bästa sättet att gynna den. Jag tror inte att det bästa sättet är att inte ställa krav. Att ställa krav är att bry sig - var det inte någon som brukade säga det?
Helena Leander (MP):
Det här är inte en fråga om religionsfrihet, för det handlar inte om samfundens rätt att existera eller inte. Det är en grundläggande rättighet i ett demokratiskt samhälle att få tro och tycka vad man vill. Däremot är det inte en grundläggande rättighet att få statsbidrag för att tro och tycka vad man vill. Det är det som den här frågan handlar om. Som kyrkoministern redogjorde för krävs det vissa saker för att man som samfund ska kunna få bidrag.
Man måste bidra till att stärka och upprätthålla de grundläggande värderingar som samhället vilar på. Jag tycker att det är en rimlig ordning. Självklart ska staten inte ha synpunkter i största allmänhet på vad trossamfunden tycker, tänker och gör. Däremot har man, om man ger ut statsbidrag, rätt att ha synpunkter. Vill man inte leva upp till de kraven är det ingen som tvingar en att ta emot bidragen. Låt oss göra diskussionen lite mer konkret.
Häromveckan visades en dokumentär om Frälsningsarmén, som är ett av de trossamfund som får statligt stöd. Det är säkert inte det enda trossamfundet där det kan diskuteras i vilken utsträckning man lever upp till kraven på att upprätthålla och stärka de grundläggande samhällsvärderingarna, men låt oss hålla oss till det som exempel. Enligt Frälsningsarmén är öppen homosexualitet en synd. Homosexuella får därför inte bli frälsningssoldater såvida de inte lovar att leva i celibat.
Reportern i dokumentären hamnade i en kår som ägnade sig åt att försöka "befria" homosexuella från deras läggning. Han fick också ta del av dokument som försöker lära ut hur man ska få barnen i barnverksamheten att tycka att homosexualitet är fel. Detta är inte ett hypotetiskt exempel, ett problem som bara drabbar fejkande reportrar.
Självklart är inte alla som kommer i kontakt med Frälsningsarmén hetero, som inte tar illa vid sig av samfundets förhållningssätt till homosexuella, utan det finns förstås människor av kött och blod som drabbas. Petra är en av dem. Hon var under många år civilmedlem och anställd vid Frälsningsarmén. Allt var frid och fröjd tills hon kom ut som lesbisk. Då var det plötsligt inte okej längre. Hon fick finna sig i att hennes privatliv blev en fråga för ledningsgruppen, som dryftade det.
Hon fick ett papper att skriva på där hon lovade att inte inleda någon samkönad relation. Skrev hon inte på skulle hon avskedas. Jag vill fråga kyrkoministern: Är det ett agerande som bidrar till att upprätthålla och stärka de grundläggande värderingar som samhället vilar på? Är inte människors lika värde en sådan grundläggande värdering? Om det inte är det, vad är det då för grundläggande värderingar som trossamfunden får statsbidrag till att stärka och upprätthålla?
Helena Leander (MP):
Nu är det just det som interpellationerna handlar om: vad staten ger bidrag till, inte vad samfund får eller inte får tycka. De får tycka vad de vill. De får ha livsstilskrav, klädkoder och vad de känner för. Men nu är det så att vi har en lag som säger att man bara ska ge statligt stöd till trossamfund som upprätthåller och stärker de grundläggande värderingar som samhället vilar på.
Redan där har man bestämt att samhället ska gå in och recensera, ha synpunkter och dra en gräns för vilka samfund som ska få statsbidrag. Det kanske inte är så konstigt att man gör det, för ger man ut pengar vill man att de ska gå till någonting bra. Sedan kan vi ha en massa åsikter om samfund som vi tycker är bra eller dåliga i övrigt. Det är inget som hindrar dem från att finnas. Men det är just när man ger ut pengar som man har rätt att ställa krav.
Är det så att Stefan Attefall tycker att detta är besvärande vore det rimligt om han återkom, rev upp den lagen och sade att bara man är ett religiöst samfund ska man få pengar och att man i övrigt får göra precis vad som helst. Det vore i så fall ärligare. Men nu när vi har en lag med de här kraven på grundläggande värderingar måste det gälla också hbt-personer.
Eller är det så att det där bara låter snyggt så länge det inte hamnar i konflikt med de homofoba strömningar som finns inom vissa samfund? Jag tycker nog att det är lite svajigt där. För min del är det ganska enkelt. Har man en massa homofoba ageranden i sitt samfund ska man inte få statsbidrag. Sedan kan Stefan Attefall ha en annan synpunkt, men i så fall får han vara ärlig med att vi inte ska ställa några krav över huvud taget.
Helena Leander (MP):
Efter det här kanske jag måste påpeka att jag och Miljöpartiet bejakar mångfald. Det är väldigt positivt att det finns människor som tycker olika saker och att de tillåts göra det. Men mångfald innebär också att man ska tillåtas vara den man är, även om man är olika. I det här fallet blev det i alla fall lite spännande mot slutet, när Stefan Attefall kom fram till att det faktiskt kan finnas gränser för när man kan få statsbidrag. Det var ett väldigt bra och klargörande besked. Då vet jag att vi inte ska vänta oss att denna lagstiftning rivs upp.
Den slutsats man måste dra är i så fall att diskriminering av hbt-personer inte är särskilt problematiskt i Stefan Attefalls värld. Jag tycker att det är väldigt sorgligt att man förringar det. Man pratar mycket om att vi har fina grundläggande värderingar i samhället, och man pratar gärna om allas lika värde, men är det hbt-personer som drabbas är det inte så viktigt. Hur ska man annars tolka det? I svaret antyddes att man kunde tänka sig att se över detta.
Skulle man inte kunna titta på om den homofobi som finns inom samfunden verkligen är förenlig med statsstödsreglerna? Eller är diskriminering okej i religionens namn?