KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Åström (S):
Jag vill börja med att tacka Raimo Pärssinen för att han har framställt denna viktiga interpellation. Skogsindustrin är ohyggligt viktig för många län, men jag tycker att den är särskilt viktig för mitt eget hemlän, Norrbotten, där skogsindustrin är stor.
Maud Olofsson säger i svaret att tillväxt, internationell konkurrens och näringslivets utveckling i första hand ska gynnas av generella villkor för företagande. Ja, så kan man ju tycka, men det hjälper just nu inte skogsindustrin särskilt mycket. När jag har pratat med företrädare för skogsindustrin i mitt hemlän tar de gång på gång upp tre frågor som är centrala och viktiga.
Det handlar om energifrågan och om hur det ska se ut i framtiden. Det handlar om råvarubristen och de ryska tullarna och om forskning och innovation, naturligtvis.
Jag tänker nu ägna mig åt energifrågan och drar mig till minnes det löfte som näringsministern gick ut med direkt efter valet, att man skulle inbjuda till energiöverläggningar med bland annat industrin och fler parter, i syfte att man skulle nå de här breda energiuppgörelserna. Tyvärr har ministern än i dag inte sänt någon inbjudan.
I höstas tog socialdemokraten Tomas Eneroth det här initiativet och bjöd in till energisamtal. De har så småningom blivit av. I fredags var det energisamtal med bland annat LO och Svenskt Näringsliv som huvudaktörer.
Tyvärr var det väldigt trist att läsa skrivningarna efteråt, för de ansvariga för energifrågorna inom Näringsdepartementet och näringsministern uteblev. Så här uttryckte Svenskt Näringsliv det i lördagens press: Vi hade väntat fler med ansvar för energi och näringsliv. Det är oerhört viktigt att vi får en blocköverskridande överenskommelse.
Basindustrin måste få besked för att göra långsiktiga investeringar. Det är ett stort arbete i att samtala och höja framför allt kunskapsnivån, och det är viktigt att ha en strategi inför förhandlingarna inom EU. Att vänta och se är inte bra. Därför missar vi investeringar som skulle behövas i industrin just nu.
Ja, så läser jag vidare i ministerns interpellationssvar. Där skriver ministern: Regeringen har sett till att det finns långsiktiga och stabila spelregler vad gäller energiförsörjningen.
Ja, ska man tolka industrin, och särskilt skogsindustrin som vi nu diskuterar, Svenskt Näringsliv, LO och vi socialdemokrater bland annat, så tycker vi nog inte det. Här krävs alltså en mer konkret förklaring. Vad menar egentligen ministern? Och när kommer den här inbjudan som ministern tidigare har talat om?
Karin Åström (S):
Ministern säger att det i den forsknings- och innovationspolitiska propositionen görs en kraftfull satsning på forskningsområdet. Det är jättebra, men det är alldeles för lite.
När det gäller området som handlar om klimat- och energiforskning satsar vi socialdemokrater faktiskt 1,5 miljarder mer under 2009-2011. Jag rekommenderar alltså ministern att läsa på vår motion.
På en presskonferens om klimat- och energipolitiken som ministern hade i september sade hon: "Det är sambandet mellan politik, forskning och näringsliv som är den här regeringens signum." Det sambandet har jag funderat en hel del på, för just nu håller man på att bryta upp den goda relation och diskussion som har funnits mellan näringslivet, akademierna och samhället.
Nu är förslaget att forskningsanslagen ska styras direkt till fakulteten, och det innebär, skulle jag vilja säga, att man helt sidsteppar näringslivet som inte får vara med och tänka till om vad man vill ha forskningen till. Flertalet remissinstanser har varit starkt kritiska till förslaget.
Det handlar om Svenskt Näringsliv, universiteten, högskolorna, Företagarna, Industristiftelsen, Jernkontoret etcetera. Man kopplar konsekvent bort näringslivet från forsknings- och innovationspolitiken. Ministern borde alltså läsa remissvaren.
Själv funderar jag väldigt mycket på det här: Vad menar ministern med regeringens signum kopplat till forskningspropositionen när man helt kommer att utestänga näringarna från samtalen?
Karin Åström (S):
Jag tackar ministern för svaret och även riksdagsledamoten Leif Pettersson för att han har ställt en interpellation i denna för Övertorneå och Haparanda enormt viktiga fråga. Fast jag känner mig denna gång bedrövad och förvånad över ministerns svar, kanske ännu mer eftersom vi i går hade en jätteintressant och bra energipolitisk debatt.
Då sade ministern: Vi måste sluta småtjafsa om småsakerna. Det stora hela är vi ju överens om. Jag håller med om att vi är överens om väldigt mycket i energipolitiken. Men är det här då ett sådant småtjafs? Vi tycks ju inte vara riktigt överens i den här frågan.
Det är nu fjärde gången för mig sedan 2007 som jag står här i talarstolen och tar upp den här frågan - och det är tredje gången med ministern. För precis ett år sedan tog riksdagen beslut helt i enlighet med den proposition som regeringen då lade fram för att just täppa till de hål som fanns i både ellagen och lagen om tvångsförvaltning.
Det var hål som gjorde det möjligt för ett privat företag som levererar el att genom obstruktion hindra leverans av el till kommunala anläggningar. Det var hål som gjorde det möjligt att ta ut skyhöga nätavgifter av konsumenterna. Det finns domstolsbeslut om att det privata elbolaget är skyldigt att återbetala oskäligt höga nätavgifter till kunderna. Man struntar i detta och fortsätter trotsa domstolarnas beslut.
Därför är det med förvåning som jag hör ministern säga att inga ytterligare åtgärder ska vidtas med de syften som Pettersson anför i sin interpellation. Är det sådant här som kallas för småtjafs blir jag bekymrad. Fru talman! Menar ministern faktiskt att det är helt okej för privata elbolag att fortsätta att hindra elleveranser till kommunala anläggningar?
Tycker ministern att det är okej att ett privat elbolag tar ut nättariffer som ligger ungefär 4 000-5 000 kronor högre per år och hushåll än vad Vattenfall gör? Menar ministern att det är helt okej för privata elbolag att strunta i domstolsbeslut? Ca 10 700 abonnenter finns hos det privata elbolaget i Tornedalen.
De fick för några år sedan sina nättariffer höjda med över 200 procent utan förvarning. Det här känner ministern mycket väl till. De överklagade och fick rätt i Energimarknadsdomstolen. Det privata elbolaget skulle återbetala till kunderna och sänka nättariffen. Vad hände? Elbolaget struntade fullkomligt i domstolen och gör så fortfarande.
I Övertorneå och Haparanda är det faktiskt så att det gäller att ha sin fastighet placerad på rätt sida av elnätet. Har du otur hamnar du i det här privata elbolaget och betalar betydligt mer för samma tjänst än närmaste granne gör som har Vattenfall som leverantör.
Många äldre, ensamma kvinnor med oftast låga pensioner, som faktiskt också är mycket vanligt i den trakten, har redan i dag en svår ekonomi och får svårt att få ihop det i sitt hus i glesbygden. De sitter verkligen i en rävsax. Är det här verkligen rätt, ministern?
Tycker inte ministern med regeringens ansvar för energifrågorna att ni måste vidta ytterligare åtgärder i form av skarpare lagstiftning så att privata elbolag inte kan bete sig på detta sätt och till skydd för konsumenterna?
Karin Åström (S):
I den senaste interpellationsdebatten jag hade med ministern i den här frågan, riksmötet 2007/2008, sade ministern att man skulle förbereda och utforma lagen mycket noggrant. En proposition skulle komma, vilket det gjorde. Den var visserligen mycket tunn. I debatten sade ministern: "Sedan kommer vi att komma med en proposition så fort det bara går.
Men jag kommer inte att göra det på något slarvigt sätt. Det här visar med mer tydlighet än önskvärt att vi behöver ha lagstiftning som täcker in alla de här delarna. Det förutsåg man inte i den tidigare lagstiftningen, och det är därför vi har det hål som gör att tornedalingar drabbas på det sätt som de gör." Nu är vi där igen. Hålen finns kvar.
Vi har en lag som inte funkar, och människor i Tornedalen drabbas. För ett år sedan i debatten här i kammaren i det här ärendet sade jag och riksdagsledamoten Pettersson att vi återkommer om det inte börjar fungera med den nya lagen. Nu står vi här igen eftersom lagen uppenbarligen inte fungerar.
Vi behöver alltså en skarpare lagstiftning på det här området som tillgodoser såväl de offentliga som de privata konsumenterna. Min fråga blir igen: Vilka åtgärder avser ministern att vidta?
Karin Åström (S):
Jag tackar för svaret, ministern. Jag ska ta en annan utgångspunkt, en mer vardagsnära situation. För en vecka sedan träffade jag en människa i Norrbotten som var väldigt bekymrad. Hon ville ha synpunkter på sina funderingar om att bo på landsbygd och i glesbygd.
Framför allt: Vad skulle hon ge för råd till sin vuxna son med familj som ville ta över föräldrarnas fastighet och bo kvar i glesbygden? Fanns det en framtid där för dem och deras barn? Hon beskrev jättemånga problembilder, problemet med kommunikationer och att få tag på bensin, mat och annan nödvändig service som man måste ha för sin överlevnad.
Hon beskriver också att hon bor på världens vackraste plats längs en älv som är så otroligt vacker. Hon sade till mig till slut efter att vi hade haft ett långt samtal: Ni säger, och regeringen säger, att hela Sverige ska leva och att man ska satsa på oss.
Men min fråga är: Hur? Om man själv bor och har vuxit upp i inlandet är det klart att sådana funderingar finns många gånger. Jag läste nyligen ett uttalande som statsrådet hade gjort i valrörelsen 2006. Då var visserligen statsrådet i opposition.
Då ställdes frågan hur hon ville att regionalpolitiken skulle se ut. Då svarade statsrådet så här: Staten borde kräva att verk och myndigheter ska fortsätta att erbjuda service i glesbygden. Så svarade statsrådet. Men verkligheten är något helt annat.
Det har inte hänt mycket i den riktningen sedan 2006. Snarare är det tvärtom, precis som riksdagsledamoten Hultqvist beskriver. Glesbygden nedmonteras successivt, och det går väldigt snabbt. Jag skulle vilja fråga vad ministern skulle svara den här väljaren.
När det gäller målet med regeringens regionalpolitik, att stärka utvecklingskraften för hela landet, ser verkligheten hos den här väljaren inte ut så. Verkligheten är en helt annan. Landsbygden lever inte.
Hur ska hela Sverige kunna leva, alla delar av landet, i framtiden? Ministern, vad är ditt råd till den här väljaren?
Karin Åström (S):
Jag tycker att det är närmast bekymmersamt om det svar som ministern gav nu är det hon tänker ge sina väljare uppe i Norrbotten. Då är det rejält bekymmersamt, för verkligheten ser helt annorlunda ut än den hon beskriver. Jag träffade några kommunalråd.
Vi diskuterade om det finns någon regionalpolitik eller inte, eftersom ni talar väldigt mycket om landsbygdspolitik. De sade: Ja, det är klart att regionalpolitiken finns, men den har tagit en väldigt konservativ riktning.
När vi uppvaktar departementen i olika ärenden känns det som att vi måste stå med tiggarmössan i hand. Den beskrivningen fick jag. Det är klart att det är bekymmersamt. Vi pratade också om arbetskraftsbristen som finns i de mindre kommunerna.
Det är arbetskraftsbrist när det gäller både specialistkompetenser och undersköterskor. Samtidigt har ni dragit ned de kommunala vuxenutbildningspengarna och andra utbildningspengar, så det finns inte resurser att utbilda folket som de behöver ute i kommunerna. Det är bekymmersamt. Ni har också tagit bort bredbandssatsningen.
137 000 hushåll har fortfarande inte möjlighet till bredband. Ni drog bort den. Ett pennstreck och den var borta. Det är bekymmersamt. Det ser väldigt mörkt ut för Norrlands inlandskommuner. Jag skulle igen vilja fråga: Hur ska hela Sverige, alla delar av landet, kunna leva om marknaden ska fixa allt, som ministern tycks tro?
Karin Åström (S):
Som jag sade i mitt anförande är minerallagen kanonbra. Vi har en jättebra minerallag i Sverige, och vi vill inte ha förbud mot prospekteringar. Vi är för prospekteringar. Att Carl B Hamilton säger att vi vill att all prospektering ska förbjudas är frapperande. Det är nästan patetiskt att han uppfattar frågan på det sättet. Vi har varit mycket tydliga i våra anföranden.
Det handlar om uranet, och då handlar det om ifall det ska få vara ett förstahandsval vid prospektering. Det är det man ska fråga sig. Vi vill se över det med anledning av den utveckling av prospekteringarna som vi sett i Sverige.
Jag skulle vilja uppmana Hamilton att besöka SGU i Malå och titta på de borrkärnor som ligger där. Där finns ett jättestort bibliotek med borrkärnor ända från 60-talet. Där finns uran, där finns massor med borrstavar.
När man borrar efter metaller stöter man naturligtvis på uranrester, men uranet ska inte vara förstahandsvalet när man prospekterar. Det är ohållbart att regeringspartierna är så otydliga.
Självklart blir människor ute i bygderna oroliga över den inställningen, alltså om det ska förekomma uranbrytning eller ej. Jag vill att Carl B Hamilton från talarstolen ärligt och uppriktigt förklarar för väljarna om han vill ha urangruvor eller inte.
Karin Åström (S):
Jag måste verkligen uppmana Carl B Hamilton att besöka SGU i Malå, få information och titta på vad som finns i gömmorna. Då kommer han säkert att ha en annan argumentation när vi möts nästa gång i talarstolen i den här frågan. Jag skulle vilja ta upp det Carl B Hamilton säger om det kommunala vetot. Vi är för ett kommunalt veto, självklart.
Men då händer sådant som händer i exempelvis Boden. Bodens kommun har ett moderat kommunalråd. Uppe i trakterna av Harads prospekterar man efter uran. Det har varit väldigt oroligt i området. Där har man diskuterat inom fullmäktigegruppen hur man ska se på det.
Bodens moderata kommunalråd var ganska snabbt ute och sade: Ja, det här är ganska bra. Vi får signaler från regeringen om att vi ska öppna upp för uranbrytning. Vi har en ny energipolitik där vi tycker att lösningen på energifrågorna är att satsa på kärnkraft.
Självklart ser jag fram emot en urangruva. Så säger Bodens moderata kommunalråd. Carl B Hamilton pratar om ett kommunalt veto och om att slå in öppna dörrar. Ett kommunalt veto är jättebra, men man måste komma ihåg att majoriteter skiftar vid val. Man skiftar majoriteter i fullmäktigeförsamlingar.
Det är självklart att vi vill, som vi skriver i vår reservation, se över lagstiftningen för att säkerställa vårt principiella ställningstagande om ett nej till uranbrytning. Därmed kommer frågan naturligtvis att diskuteras i en utredning.
Karin Åström (S):
Staffan Anger fortsätter, precis som Folkpartiet tidigare, att säga att vi vill förbjuda mineralprospektering bland annat. Vi har aldrig sagt något sådant. Jag vill åter klargöra att vi är för mineralprospektering. Det är bra. Det utvecklar gruvnäringen. Något annat gäller inte. Vi är alltså för mineralprospektering.
Däremot gillar vi inte utvecklingen av uran och dessa prospekteringar. Jag skulle vilja säga att det verkar som om Anger tillsammans med förre kollegan Hamilton vill klistra på väljarna någon sorts uppfattning att vi över huvud taget inte skulle vara för minerallagstiftning. Så är det inte.
Vi säger däremot, som vi har gjort under lång tid, nej till urangruvor. Där har vi alltid varit väldigt tydliga. Det är den frågan vi vill ställa till regeringens företrädare, eftersom det är väldigt spretigt när det gäller den uppfattningen. Jag tycker faktiskt att ni är skyldiga väljarna ett svar, Staffan Anger. Vill ni ha urangruva eller ej?
Centern är väldigt tveksamt. Folkpartiet vet man efter dagens inlägg inte hur de står i den frågan. Man lutar sig bara mot minerallagstiftning. Moderaterna har jag inte uppfattat så tydligt ännu. Det är otroligt viktigt att ni ger väljarna ett tydligt besked. Väljarna är oroliga.
Vi har tillsammans med de rödgröna gett tydliga besked. Vi säger nej till urangruvor.
Karin Åström (S):
Jag ska kort korrigera dig, Staffan Anger. IF Metall med dess ordförande Stefan Löfven är med oss i den energiöverenskommelse vi har gjort tillsammans med Vänstern och Miljöpartiet. IF Metall står bakom vår energiuppgörelse.
Det är därför att jag kommer från det område jag gör som jag kan frågorna bra. Jag har levt med gruvnäringar runt husknuten. Det är självklart att jag kan och är insatt i frågan.
Då det gäller uran har man fortfarande efter år av forskning inte kommit fram till någon sorts säker metod för hur man ska hantera uran. Det är fortfarande så pass farligt för miljön, mänskligheten, djur etcetera. Det är de beskeden vi ser fram emot.
Det här gäller fortfarande energipolitik och er inställning till kärnkraft. Kärnkraft hänger naturligtvis ihop med uranbrytning. De hänger ihop från första borrhålet vid provborrning till slutstationen, det vill säga avfallet som kommer från kärnreaktorerna. De hänger ihop.
Den kedjan är faktiskt inte säker i dag. Fortfarande är du väljarna svaret skyldig. Vill du ha urangruva eller ej? Du har inte varit riktigt tydlig i den frågan.
Karin Åström (S):
Jag blir bara ännu mer bekymrad och oroad över att det är så stora skillnader i hur ni tycker som regeringsföreträdare. Jag måste säga att jag är särskilt bekymrad över Centerns ställningstagande.
Å ena sidan säger ni: Nja, men vi är inte för uranbrytning, och vi är inte för kärnkraft. Så säger man från Centerns håll. I nästa stund, när ni byter stol och sitter i riksdagen, säger ni någonting annat. Det är självklart att det blir väldigt otydligt.
Vad är det som egentligen gäller för regeringsföreträdarna? Vad ska väljarna tro? Självklart blir det väldigt oroligt, inte minst för de människor som bor där ute. Det blir oroligt för de företag som bland annat vill satsa på förnybara alternativ. Det blir väldigt otydligt.
Sedan skulle jag vilja säga att vår reservation egentligen inte handlar om prospektering. Reservationen handlar faktiskt om att vi vill öka det lokala inflytandet och utöka kommunens inflytande. Det är det som det handlar om, och det är det som vi tycker är bra med Centerns motioner. Vi ställer upp på det. Det är fantastiskt bra.
Sedan kan jag inte annat än fundera över Maud Olofsson. Jag har ställt frågan till henne i interpellationsdebatter i kammaren flera gånger. Jag måste verkligen fundera över det svar Jan Andersson ger, att Maud Olofsson följer utvecklingen. Vad betyder det? Vad är hennes inställning? Vad är det som gäller?
Karin Åström (S):
Jag skulle verkligen vilja rekommendera också Centerpartiets företrädare att åka till Malå och titta på den geologiska utställningen, ta del av den och prata med geologerna där. Besök bergmästaren! De finns i Luleå och Borlänge. Ta upp frågan, vad det här handlar om, med honom! Bergmästaren säger att detta självklart är fullt möjligt.
Om man plockar bort uran som förstahandsval har man löst frågan. Prata med kunnigt folk, Centern! Då får ni besked om vad som gäller i frågan. Försök inte klistra på oss att vi skulle vara emot mineralprospektering eller att vi försöker hämma den utvecklingen! Det går inte hem.
Människor är oroade ute i bygderna, för ni är väldigt otydliga som regeringsföreträdare. Centerpartisterna är kanske de som är mest otydliga i den här frågan, eftersom ni tycker någonting annat när ni är ute och pratar med väljarna. Så är det. Merparten av centerpartisterna ute i landet är emot uranbrytning och emot utbyggnad av kärnkraft.
Det är fakta där ute. Så var mer tydliga med vad ni tycker. Lev inte som en schizofren varelse genom att byta stol och åsikter titt som tätt! Jag vill ställa frågan igen till Centerns företrädare här: Säger du ja eller nej till uranbrytning?
Karin Åström (S):
Det blir bara mer och mer otydligt, tycker jag. Bekymmersamt är det naturligtvis också när man vet vilken inställning Kristdemokraterna tidigare har haft i frågan, både när det gäller kärnkraft och uran.
Det var alltså ett uppvaknande en tidig morgon i förra veckan när Mats Odell satt i morgonsoffan tillsammans med Maria Wetterstrand och hade en diskussion. Det var väldigt tydligt hur Kristdemokraterna hade svängt i frågan när det gäller satsningar på kärnkraft och att vara positiva till uranbrytning.
Det är klart att jag förstår att väljarna därute inte känner igen Kristdemokraterna. Det är besvärligt. Det finns, som jag ser det, tre förklaringar till varför uranet har blivit så eftertraktat. Det handlar för det första naturligtvis om priset och världsmarknadsläget.
Det handlar för det andra om att vi i Sverige har en väldigt bra minerallagstiftning när det gäller mineraler över lag. Vi har bra infrastruktur när det gäller att komma åt dem. För det tredje är vi ett engelskspråkigt folk, vilket är viktigt för många firmor som söker mineraler.
Men om vi pratar om hela mineralsidan är problemet fortfarande den otydlighet ni som regeringsföreträdare uppvisar när det gäller uran. Ni är så otroligt otydliga med vad ni vill.
Jag skulle vilja att Mikael Oscarsson återigen förtydligar lite grann vad Kristdemokraterna egentligen tycker för de väljare som lyssnar.
Karin Åström (S):
Jag vill bara kommentera det på det sättet att vi från de rödgröna absolut inte är gruvfientliga. Vi är tvärtom väldigt för gruvnäring och tillväxt.
Vi är egentligen inte bekymrade över den frågan, utan den fråga vi är bekymrade över är uranet och vad regeringsföreträdarna tycker när det gäller detta. Ni är fortfarande väldigt spretiga.
Möjligen kan jag ge en stjärna till Mikael Oscarsson för att han är mer tydlig med vad han vill med uranbrytning. Så kan jag säga. Men det är fortfarande bekymmersamt med den otydlighet ni sänder ut.
Det är bekymmersamt för väljarna, bekymmersamt för människor ute i bygderna och bekymmersamt också för företag som kanske funderar på om man i stället ska satsa resurserna på energieffektiviseringar och förnybara alternativ.
Er syn på hela uranfrågan och kärnkraftsutbyggnaden pressar nämligen tillbaka de förnybara alternativen. Er inställning är därför mycket bekymmersam.
Om Kristdemokraterna upplever att vi socialdemokrater har en förändrad inställning handlar det helt enkelt om att de senaste årens diskussioner och antalet ökningar när det gäller uranprospektering, människors oro ute i bygden, forskning, utveckling och utbildning på området har fått oss att ändra inställning.