KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Jag ber att få tacka justitieministern för svaret. Jag vet att justitieministern är en fotbollsintresserad person, och jag förstår därför hastigheten i svarsavlämnandet. Det är i dessa dagar mycket intressanta fotbollsmatcher som avhålls. Och huvudmatchen går som bekant på onsdag kl. 19 på Djurgårdens träningsanläggning. Jag hoppas att fru talmannen också kommer att titta på den.
Vi har en intressant förmatch i dag mellan Sverige och Bulgarien som påbörjas om någon timme. Just nu spelar tydligen några andra länder, och vi hoppas på stor framgång för Danmark. Låt mig säga att den viktiga frågan här är vad som menas med "tillikauppgift". Men jag ska börja i en annan ände. Jag har som statsrådet indikerar flera gånger tagit upp Tullverkets situation under det gångna året.
När man frågar finansministern hänvisar han gång efter annan till att Tullverkets befogenheter handläggs av justitieministern. När man frågar justitieministern hänvisar han i sin tur till att Tullverkets frågor handläggs av finansministern. Det är lite grann av ett moment 22 i detta. Det är inte riktigt lätt att få reda på detta.
Men jag vill likväl tacka för detta svar. Jag finner för min del att denna "tillikauppgift" är en intressant formulering som finns i Tullverkets egen utredning. Jag tycker att det delvis är en sensationell uppgift som finns här, och jag välkomnar i och för sig den, nämligen den samverkan som antyds mellan polisen och tullens tjänstemän.
Statsrådet har väl formulerat vad det rör sig om - personkontroll och viss varukontroll. Min partivän Runar Patriksson i Töcksfors har ofta påpekat det angelägna i att rättsväsendet utnyttjar sina resurser till fullo när det gäller gränskontroller.
Han har mycket starkt understrukit vikten av att man suddar ut gränserna. Det är detta som ligger i "tillikauppgift". Statsrådet redogör nu för något som jag inte kände till tidigare, nämligen att Tullverket och Rikspolisstyrelsen har slutit en ny överenskommelse om dessa frågor.
Jag tror för min del att det är en riktig väg att gå att polisen nu ska utföra vissa saker som tulltjänstemän tidigare har gjort. Den fråga som reses i detta sammanhang är naturligtvis om polisen verkligen har de resurser som man behöver - det är något som vi ofta diskuterar - när man nu har dragit in tullverksamheten på Gotland.
Den var inte stor. Detta gäller såvitt jag förstår inte bara Gotland, utan detta är en verksamhet som man skulle kunna utsträcka till många andra geografiska områden i landet, till exempel till viktiga hamnar, i Haparanda och så vidare.
Jag skulle slutligen vilja fråga statsrådet om det är en ny policy som här antyds, och vilka återverkningar som denna samverkan skulle kunna få som jag tycker är väldigt positiv, och som jag tror kan motverka den smuggling som vi båda är helt överens om är mycket angelägen att beivra.
Gunnar Andrén (L):
Vi ska kanske inte förlänga just den här debatten. Jag noterar att det finns en bestämd vilja att helt enkelt nyttja de olika resurser som finns; det är jag på det klara med. Sedan kan man alltid diskutera antalet polistjänster och så vidare. Jag vet att det är ett kärt argument från regeringen. Det finns ju andra synpunkter på detta men vi ska kanske inte så att säga göra någon sak av det.
I min senaste debatt om tullen, en debatt som jag hade med statsrådet Ringholm, aviserade han att det skulle göras en utredning om tullens befogenheter. Jag välkomnar även det. I kväll gäller det fotboll, fru talman! Jag ser också fram emot att få möta statsrådet i matchen på onsdag efter dagens förmatch.
Själv spelade jag i Rydboholms sportklubb men inte så högt upp i divisionerna som AIK. Men nu kommer vi att mötas på Djurgårdens träningsplan.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill fästa den intresserade kammarens uppmärksamhet på att i detta betänkande även behandlas Riksrevisionens styrelses skrivelse nr 17 om användningen av inkomstavdrag i statsbudgeten. Jag har inga synpunkter i sak. Däremot har jag konstitutionella synpunkter på detta.
Det står nämligen i majoritetens skrivning på s. 88 att "det är olyckligt om Riksrevisionens styrelses överväganden kan uppfattas så att man överprövar riksdagens beslut". Det är en mycket viktig formulering för revisionsverksamheten. Jag menar att ur Riksrevisionens styrelses synpunkt hade underlåtenheten att låta framföra synpunkter som är viktiga från Riksrevisionen varit mycket mer styrande.
Detta är en central fråga inte bara för den nuvarande styrelsen i Riksrevisionen och den nuvarande majoriteten utan också för att man har möjlighet att komma fram med det här. Jag menar att det icke är så att vi överprövat riksdagens beslut, utan det är alltid riksdagen som i slutändan måste kunna ta ställning till vad Riksrevisionen framför.
Underlåtenheten skulle enligt min mening, fru talman, ha varit att undertrycka den obundna Riksrevisionens synpunkter på den här frågan. Sedan är det riksdagens majoritet som beslutar hur den vill behandla Riksrevisionens åsikter i frågan.
Där finns som bekant olika åsikter, men att jag och de andra ledamöterna skulle utgöra någon form av censurorgan vägrar jag att vara med om.
Gunnar Andrén (L):
Jag ber att få tacka justitieministern för svaret. Jag hade naturligtvis formulerat mig illa. Jag hade förväntat mig att få svar från vice statsministern eftersom min fråga tog sikte på någonting annat. Men nu har jag fått ett helt annat svar än det som jag hade förväntat mig. Det måste ändå, som jag tidigare har sagt, vara underbart att vara justitieminister i detta land med ett så enormt stöd från oppositionen för nya resurser och så vidare, om jag får anknyta till den tidigare debatten.
Den här debatten måste också anknyta till vad det är som vi ska prioritera. Jag har låtit göra en lista med hjälp av ledamoten i Stockholms läns polisstyrelse, Lennart Gabrielsson, som nu är kommunalråd i Sigtuna, över antalet resurstimmar från och med den 1 januari till och med den 31 oktober 2004 för polisens övervakning. Och jag måste tyvärr ta kammarens tid i anspråk för att läsa upp detta för att få med det i protokollet.
Det blir totalt 497 426 timmar. Och enligt länspolisen i Stockholm kostar varje polisiär bevakningstimme 564 kr. Det blir ungefär 280 miljoner kronor. Man kan fråga sig om detta är mycket eller litet. Mycket av detta är självklart polisiära uppgifter.
Man kan inte ta bort all gränskontroll. Man kan diskutera om vi har en rationell ordning, och om den bristande samordningen med till exempel tullen är bra. Det är många saker som behöver åtgärdas på detta område. Och man kan inte räkna allting rakt av.
Men om man skulle försöka kvantifiera detta för att se hur mycket Stockholms läns polis ägnar sig åt bevakningsuppgifter över huvud taget så rör det sig om ungefär 300 årsarbetskrafter. Idrottsplatsbevakningen rör sig om ungefär 30 årsarbetskrafter.
Skulle man kunna vara så fräck, vilket man kanske inte kan vara, bara för att kvantifiera detta och fråga: Hur mycket bevakningsarbete ägnar man sig åt i förhållande till antalet anmälda brott? Vi vet att antalet anmälda brott i Stockholm 2003 var ungefär 350 000.
Det innebär att man använder ungefär en och en halv till en och trekvarts timme per anmält brott till bevakning. Statsrådet har alldeles rätt när han säger att polisen ska ägna sig åt båda dessa saker. Men polisen har inte hur mycket resurser som helst.
Jag tror för min del, och vi har diskuterat detta tidigare, att om det är någonting som gemene man, vem det nu är, upplever så är det tyvärr bristen på kapacitet att utreda brottslig verksamhet. Och det finns ett konkurrensförhållande mellan denna uppgift och övervakningsuppgifterna.
Jag medger att inte alla dessa övervakningsuppgifter kan tas bort, men man kan åtminstone diskutera avvägningen dem emellan.
Gunnar Andrén (L):
Jag kan hålla med om att det är en ovanlig interpellation i det avseendet att jag verkligen inte har yrkat på någon privatisering av någon del av den polisiära verksamheten. Det kan hända att andra partier gör det, men jag är noga med att säga att i den delen som det handlar om myndighetsutövning ska vi inte ha någon privatisering i detta sammanhang.
Jag håller med om att det också är en viktig uppgift, och det tror jag att alla gör.
Och då är det lite tveksamt om det står i samklang med den rättsuppfattning som vi har att polisen verkligen ska användas på allra bästa sätt.
Jag skulle vilja föra frågan vidare till statsrådet eftersom den frågan egentligen inte kom upp: Var går egentligen enskilda föreningars och klubbars yttre ansvar för att också upprätthålla ordningen i anslutning till sina egna arrangemang? Det kan vara större popkonserter och så vidare.
Det är en inte helt ointressant fråga. Och statsrådet avstod på något sätt från att beröra själva gränsdragningen. När man tittar på detta är det 5-8 % av all bevakningsverksamhet som råkar falla på just det som vi kallar idrottsevenemang. Det är inte så litet. I runda slängar 30 polistjänster om året går till denna typ av verksamheter.
Jag säger inte att jag eller ens statsrådet, trots att statsrådet säkert kan mer än jag om detta, vet exakt hur man ska göra. Jag har bara velat peka på det problem som finns med detta konkurrensförhållande när det gäller polisens resurser och tider mellan ordningsupprätthållande och utredande och spaningsverksamhet.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar både statsrådet för svaret och Marietta för att hon har ställt den här interpellationen, som jag tror är väldigt viktig. Hur stort är avståndet mellan kostnadseffektiva lösningar och att abdikera från sitt grundläggande samhällsansvar?
Det är ingen lätt fråga att svara på, men det är klart att de på sommaren 50 000 eller kanske 100 000 människor som befinner sig i skärgården från Norrtälje i norr till Nynäshamn i söder känner ökad oro när de kan notera att inte bara sjöpolisen utan också helikopterverksamheten har rustat ned.
Sanningen är den att det i dag bara finns en enda landstingshelikopter, en Vertol, som åretrunthelikopter i det här området. I övrigt ska jag berätta för statsrådet, eftersom det berör hennes egen hemort, att Stockholms läns landsting för den här sommaren har hyrt in den helikopter som Uppsala läns landsting disponerar och som går ända upp till Gävle och Dalarna.
Det är alltså ett ganska stort område som det handlar om. Frågan om helikoptrar handlar inte bara om helikoptrarna, utan den handlar om ifall det ska vara möjligt för människor att bo kvar under trygga förhållanden långt ute i skärgården. Det är ju det som det ytterst handlar om.
Det handlar också om det som statsrådet tar upp allra sist, nämligen samverkan mellan olika myndigheter. Vi kan konstatera att i dag har vi några få privata helikoptrar - det är inte så många. Försvarsmakten har ett antal helikoptrar under avveckling eller stark nedskärning. Vi har en i landstinget.
Man kan kanske göra som i Värmlands läns landsting, som har träffat avtal med Norge för att klara ut de här frågorna i Töcksfors med omnejd. Vi har Sjöfartsverket och Luftfartsverket, och jag tror att även Kustbevakningen i något avseende har någon helikopter, och så har vi polisen. Det är alltså sex sju myndigheter som är inblandade och har helikoptrar.
Det påverkar utnyttjandegraden, både ekonomiskt och materiellt, men även vad gäller antalet flygtimmar, som statsrådet är inne på. Det är väldigt viktigt att man har vältränade besättningar när det väl kommer till mycket svåra kriser. Vi kan ju erinra oss Estonia.
Jag för min del skulle vilja rekommendera statsrådet att över alla departementsgränser ta ett mera samlat grepp och se efter hur det ser ut med helikopterverksamheten från Västervik i söder ända upp till Gävle i norr på den här sidan. Jag är övertygad om att det gäller andra delar av Sverige också.
Jag håller med Marietta de Pourbaix-Lundin: Jag tror inte att det är trovärdigt att man ska behöva kalla på en helikopter från det vackra Sundsvall om det händer någonting i södra Stockholms skärgård.
Gunnar Andrén (L):
För min del tror jag att tillkortakommandet i Stockholms läns landsting väl belyses av de framstötar som en tidigare ledamot av denna kammare, Lennart Rohdin, välkänd för oss alla, gjorde i landstinget när det gällde just denna fråga, nämligen att landstinget i Stockholms län är en för liten organisation för att egentligen ens kunna lösa ambulanstransporterna inom ett så stort område.
Jag tar dock fasta på att statsrådet visar en öppen attityd till att det behövs en ökad samordning. Jag var omedveten om att Sjöfartsverket fått uppdraget, när det nu var. Jag är emellertid inte övertygad om att Sjöfartsverket är det rätta, eftersom det är en av intressenterna. I stället tror jag att det behövs en mer opartisk översikt av detta, gjord av en särskild utredare eller samordnare.
Annars kommer vi att hamna i samma situation som i fallet Rakel, eller som jag brukar säga Krakel eller Krakél, då det inte hände någonting på många år eftersom det fanns så många särintressen som ville lasta över ansvaret, särskilt betalningsansvaret, på någon annan. När jag hör att Sjöfartsverket ska bli huvudsamordnare, eller utreda detta, känner jag mig en smula skeptisk.
Det kanske inte är den optimala lösningen; det gäller inte bara Stockholmsområdet utan hela helikoptersäkerheten i detta land alltifrån försvaret till de privata helikoptrarna. Därför skulle jag vilja be statsrådet att ta sig ytterligare en funderare för att se om det inte finns mer opartiska och oberoende utredare.
Gunnar Andrén (L):
Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Det intressantaste ordet i svaret var onekligen ordet motsägelsefullt. Minnessvag var ett ord som vi lärde oss för ett tag sedan.
Statsrådet betonade ordet motsägelsefullt, och det är det minsta man kan säga om regeringens politik när det gäller att skapa en uthållig energipolitik samtidigt som man beskattar den så högt som möjligt. Låt mig börja med att säga att fastighetsskatten inte är den mest skadliga skatten från samhällsekonomisk utgångspunkt, tvärtom.
De höga skatterna på arbete är långt mer skadliga. Men för enskilda hushåll har fastighetsskatten fullkomligt förödande effekter, inte bara ekonomiska utan också sociala och psykiska effekter. Många människor vet inte om de har råd att bo kvar, och den oron är svår att bära.
Det grundläggande felet med denna skatt, herr statsråd, är och förblir - och det har vi diskuterat många gånger, och jag har aldrig blivit motsagd på den punkten - att det saknas samband mellan debiterad skatt och betalningsförmåga.
Beviset för att det är på det sättet är ju att regeringen har tvingats att införa den ena begränsningsregeln efter den andra. Nu gäller den här debatten inte i första hand fastighetsskatten, utan den gäller miljöinvesteringar. Jag hör till dem - och det gläder säkert finansministern - som har slutat bränna hemma. I mitt fall är orsaken bergvärme.
Det är också många grannar som har slutat att bränna. Några håller fast vid att bränna olja, och det beklagliga är att dessa människor premieras av staten genom lägre fastighetsskatt. De håller fast vid uppvärmningssystem som inte är miljövänliga.
Ordet är just motsägelsefullt. Staten premierar dålig energihushållning jämfört med god energihushållning. Man får flera poäng, som det heter. I det hus som jag bor i har jag tidigare bränt upp 116 000 liter norsk olja.
Jag är väldigt stolt över att jag under de senaste fem åren inte har gjort av med en enda liter norsk olja. Det tycker jag är en god insats. I gengäld har jag - som många andra människor - fått betala högre fastighetsskatt. Det är denna motsägelsefullhet som statsrådet försöker att komma ifrån genom att använda ordet motsägelsefull.
Jag tycker att detta är en absurd konsekvens. Varför bestraffas miljövänligt boende? Statsministern säger en sak i den här frågan, och Miljöpartiet, som också borde ha varit företrätt här, säger något annat.
Men finansministern gör detta av rent fiskala skäl, uppfattar jag det som, för jag tror inte att finansministern i grund och botten gillar det här.
Jag vill avsluta, fru talman, med att säga att bostadsutskottet sade förra året något som var klokt, nämligen att rent fiskala synpunkter inte får ta över i de här sammanhangen.
Gunnar Andrén (L):
Jag tror att på den här punkten kan vi vara eniga, men vi vill gå helt olika vägar. Vi vill ju ta bort fastighetsskatten, och det är inte att krångla till det. Det skulle vara en kolossal förenkling. Sedan är det en helt annan sak att jag också är absolut förespråkare av korrekta taxeringsvärden. De behövs i många andra sammanhang.
Det är klart att om marknadsvärdet hade fått avgöra när man fastställde taxeringsvärdena, hade det så klart vid ett köp, eller ett nytt fång som det på juridiskt språk heter, avspeglat sig i ett nytt taxeringsvärde. Här är det fråga om någonting helt annat. Om grannarna gör en installation och får höjda taxeringsvärden påverkar det mitt taxeringsvärde, och jag kan inte själv påverka detta. Vi kanske kan ta diskussionen om hur man fastställer just taxeringsvärden vid ett annat tillfälle.
Där har vi också olika meningar om vad som är rationellt när det gäller värdeområden och allt möjligt. Det är ibland en ganska teknisk fråga. Men ordet var motsägelsefullt, och nu måste jag be kammaren att lägga märke till att finansministern anför ett helt nytt argument för införandet av ROT-avdragen. De har behandlats i skatteutskottet, och de ska vi besluta om i morgon. Det är visserligen fråga om samverkande miljöhänsyn.
Men det som är skälet är att vi ska få en bättre arbetsmarknad. Regeringen har själv sagt att det är av arbetsmarknadsskäl. Men nu när det passar är det miljöskäl. Regeringen måste någon gång bestämma sig. Man får inte vara hur motsägelsefull som helst.
Jag håller med om att båda sakerna gynnas, men ROT-avdragen skulle införas för att stimulera arbetsmarknaden för byggnadsarbetare. Om vi nu ska gå tillbaka till fastighetsskatten är frågan: Vad är fastighetsskatt för någonting? Då brukar finansministern alltid luta sig tungt mot Bo Lundgren.
Det är enda gången som han gör detta när det är fråga om en kapitalskatt. Och då glömmer han alltid att det var under 1984-1985 års riksdag som Olof Palme och Hans Gustavsson införde fastighetsskatten som ersättning för hyreshusavgiften. Jag godtar, finansministern, att detta är en kapitalskatt.
Men om man har en kapitalskatt, hur är det då möjligt att införa en massa reduktionsregler, begränsningsregler, i denna? Jo, det beror på att man blandar samman två helt olika principer, nämligen likviditetsprincipen och debiteringsprincipen.
Det är inte rimligt om man till exempel har gjort en installation - och vi är eniga om det angelägna i dessa installationer - att hamna i den situationen att man får höjd fastighetsskatt så att man inte har råd att betala därför att man inte har likviditet. Det är detta som är det stora problemet, att man inte har likviditet. Man kan inte sälja en gavel, man kan inte sälja ett tak.
Det är det som är det stora problemet. Detta problem löser regeringen gång efter annan genom att införa den ena reduktionsregeln efter den andra. Och jag är tvärsäker på att detta inte är det sista vi har hört från denna regering när det gäller reduktioner av fastighetsskatter. Det kommer mera. Det har jag sagt en gång tidigare. Då fick jag rätt. Jag säger det en gång till: Det kommer mera.
Gunnar Andrén (L):
Det är svårt att gå från en seriös diskussion till en vulgärargumentation. Statsrådet Ringholm vet mycket väl att Folkpartiet inte anser att det är möjligt att avskaffa fastighetsskatten i ett drag. Att ens antyda detta är bara fräckt. Men framför allt visar det att man inte vill diskutera i sak. Jag tycker faktiskt att statsrådet ska be om ursäkt för detta. Vi vill väl inte avskaffa barnbidraget! Vad är det för insinuation?
Om statsrådet hade bekvämat sig, och det gör man ändå i skatteutskottet, att läsa vad de andra partierna tycker, hade han kunnat se att Folkpartiet säger att det inte går att avskaffa fastighetsskatten i ett enda drag. Det är fräckt, och det är oförskämt mot kammaren vill jag gärna säga, att ens påstå att vi skulle vilja ta bort barnbidragen för att få de här pengarna. Vi har sagt att vi i första hand, och vi kan bara överblicka ett år, vill sänka med 20 %. Vi vill också höja reavinstbeskattningen, för där har man riktiga pengar.
Då får man ett netto som jag inte riktigt kommer ihåg, men det kanske är 2-3 miljarder. Det varierar lite. Det är fräckt mot kammaren och Sveriges folk att statsrådet påstår något som han vet bättre. Det reagerar jag mycket bestämt mot. Jag kan över huvud taget inte delta i en sådan debatt. Det går ju inte. Sedan säger statsrådet något annat: Att jag inte kan hålla två tankar i huvudet på en gång. Det är möjligt att det är svårt.
Vad jag anförde var bara något om huvudargumentet när vi i skatteutskottet har hanterat frågan om ROT-avdragen. Jag medger gärna att statsrådet har rätt i att det också finns en positiv sida i hur man lägger ut det. Man hade kunnat lägga ut det på ett annat sätt, denna stimulans. Det medger jag gärna. Men det var huvudargumentet som jag tyckte var motsägelsefullt.
Från att vi i skatteutskottet hade arbetsstimulans som huvudargument är det nu miljön som blivit huvudsaken. Men jag medger gärna, för jag vill inte vara vulgär, att det är samverkande, goda saker. Fru talman! Jag hade gärna velat återkomma till några andra saker som var väldigt felaktigt beskrivna, men jag får ta det i något annat sammanhang.
Gunnar Andrén (L):
Jag ber att få tacka näringsministern för svaret på en onekligen ganska svår fråga, för arbetsmarknadspolitik och näringspolitik är svårt men viktigt. Inledningsvis noterar jag att Feministiskt initiativs företrädare som vanligt när vi diskuterar verkliga kvinnofrågor inte är närvarande i kammaren. Det är alltid på det viset att de när det gäller kvinnors specifika situation håller sig borta.
Det intressantaste i svaret tycker jag ändå, om allt annat skalas bort, är erkännandet av att försvarsnedläggningen, som av olika skäl var nödvändig - det bestrider jag inte - har betytt att en mängd manliga militärer blivit friställda på olika områden runtom i landet.
Det får i huvudsak betalas av friställda kvinnor i Stockholms län. Det är tyvärr priset. Riksdagen har över huvud taget inte tagit ställning till om detta var avsikten.
Tage Erlander brukade säga: Det finns ingenting så användbart som en god teori. Statsrådet Östros, som är väl bevandrad i den marxistiska litteraturen, har säkert läst Ernst Wigforss från 1928.
Han ställde den mycket centrala frågan: Har vi råd att arbeta? Lite längre framåt i tiden har vi Myrdal, Ohlin och så vidare. De har ett bra svar, nämligen att penningekonomin är en sak. Men vi får aldrig göra så att det inte blir lönsamt att arbeta.
Konklusionen är att det alltid ska vara lönsamt att arbeta, och det är vad också Wigforss säger. Sedan har man olika tekniska lösningar på detta. Det problem som vi får i detta lilla län, som ändå består av nästan 1,9 miljoner människor, är att det blir en ökad arbetslöshet.
Det är inte oppositionen orsaken till, utan det är regeringen som medvetet har sett till att ytterligare ungefär 2 000 eller 3 000 personer på kvinnosidan friställs - det exakta antalet kan diskuteras. Naturligtvis kan många olika åtgärder vidtas. Jag återkommer gärna till detta, för jag väntar mig att frågan om vad Folkpartiet vill så småningom kommer.
Med tanke på den idélöshet som präglar regeringen i den här frågan förstår jag att man måste söka stöd någon annanstans. Men nu tycker jag att man ändå måste säga att regeringen faktiskt har gjort någonting här, nämligen införandet av trängselskatt. Det leder, fru talman, till 200-400 nya informationsjobb, men inte i det här länet utan det blir någon annanstans. Häromdagen såg jag att kronofogdemyndigheten utlyste 25 nya tjänster.
Det är klart att det också är en form av sysselsättning, men det är ju inte det som behövs. Vad som behövs är i stället ett stimulerande av arbetsutbudet och av företagandet. De åtgärder som regeringen vidtar är så enormt inriktade på att hålla nere den statistiska arbetslösheten.