KBLab/rixvox huggingface dataset:
Monica Green (S):
Det är svårt att bemöta sådana märkliga påståenden. Det är klart att jag inte gillar lögner. Jag tar avstånd från alla typer av lögner. Men att ni förvägrar människor att arbeta är sant. Ni gör det genom 75-dagarsregeln. Ni hävdar ju att människor ska säga upp sig från sitt deltidsarbete för att kunna bli heltidsarbetslösa. Det är det ni gör! Det är sanningen. Sanningen kanske är jobbig att lyssna på.
Men det är det som är sant. Att vi har haft en kris är hemskt, och det var väldigt jobbigt för Sverige att vi gick ned i en lågkonjunktur. Men efter lågkonjunktur kommer alltid högkonjunktur - det brukade ni säga när vi var som värst i krisen. Sedan dess har det tillkommit många jobb. Det strömmar till jobb nu - fantastisk bra!
Men trots det har vi en massarbetslöshet som är högre än den som fanns när ni tog över 2006. Vi vet att det år 2006 tillströmmade 157 000 nya jobb, för då var det högkonjunktur. Det kunde vi inte hävda i valrörelsen då, men vi vet det i efterhand. Vi vet att vår politik ledde till jobb. Vi vill att människor ska arbeta.
Vi vill att människor ska få möjlighet till utbildning, bristyrkesutbildning och kompetensutbildning. Det är vårt svar för att möta upp mot den massarbetslöshet som vi har och den brist på matchning som finns i dag. Den borgerliga regeringen har förvärrat för människor att kunna ta ett arbete, och ni har försämrat för människor att kunna försörja sig. Det är sanningen.
Monica Green (S):
Nu börjar det diskuteras om sannolikheten i vissa kommuner. Jag kan inte kommentera det. Jag vet bara att ni förhindrar människor att ta arbete. Efter 75 dagar tvingar ni dem att säga upp sig från sitt deltidsarbete. Jag tycker att det är bättre att man jobbar än att man inte jobbar. Jag vill ha utbildning och jobb och se till att människor kommer i arbete, ungdomar, de långtidsarbetslösa och de som har förvägrats arbete genom er politik. Jag vill ändra på detta.
Monica Green (S):
Ja, jag tycker att alla begränsningar som har kommit fram här och som ni har genomfört är en försämring. Jag tycker inte att det var bra när vi tvingades att göra detta efter 90-talskrisen, när ni styrde förra gången, när vi fick spara på vartenda område. Jag tycker inte att det vi gjorde då var bra. Men tyvärr fick alla vara med och spara. Vi fick spara på vartenda område.
Allting som vi gjorde då var inte bra, men vi var tvingade för att klara välfärdsstaten för framtiden. Sedan vill jag se till att vi har en bra och smidig arbetsmarknad. Jag tycker att vi ska uppmuntra människor att arbeta och inte uppmuntra dem att säga upp sitt deltidsarbete. Jag tycker att vi ska uppmuntra människor att skaffa sig en utbildning. Jag tycker att vi ska uppmuntra människor att se till att få bra på fötterna för att kunna ta ett arbete. Ni hindrar människor.
Det beklagar jag.
Monica Green (S):
Välkommen, Hillevi Engström, till det nya uppdraget! Jag ser fram emot många spännande debatter. Regeringen har misslyckats med sin jobbpolitik. Arbetslösheten är över 8 procent.
Regeringen skriver i sin budgetproposition att det kommer att ta minst fyra år till innan man är nere på 6 procents arbetslöshet, såsom det var 2006 när vi hade en socialdemokratisk regering och ni påstod att vi hade en massarbetslöshet i Sverige. Den var alldeles för hög, det håller jag med om, men att det skulle bli åtta misslyckade år för de arbetslösa är tragiskt.
Men det är på grund av den borgerliga politiken, på grund av att ni tror att bara man gör de arbetslösa fattiga så hittar de sig säkert ett jobb, bara det blir större skillnader - det brukar Anders Borg och Fredrik Reinfeldt säga - hittar de arbetslösa sig ett jobb, och de sjuka blir friskare. Det hörde vi i den tidigare diskussionen.
Av de arbetslösa är var tredje långtidsarbetslös. Långtidsarbetslösheten biter sig fast och riskerar att ligga kvar på väldigt höga nivåer. Många människor står långt bort från arbetsmarknaden, blir utstämplade från a-kassan och har ett dåligt självförtroende därför att de har varit borta väldigt länge.
I den så kallade jobb- och utvecklingsgarantin, eller fas 3, finns det många problem. Nu säger Hillevi Engström att man ska ha rätt att söka arbete. Men hur är det egentligen, är det individuellt anpassat för den arbetssökande?
Kan den arbetssökande gå på arbetsmarknadsutbildning under tiden som man är inskriven i fas 3? Att få sin a-kassa sänkt från 80 procent till 65 procent och sedan till 225 kronor är ett dråpslag för dem som är utsatta för det.
Ingen väljer det själv, även om jag vet att den borgerliga regeringen påstår det. De säger ju att bara man gör dem fattiga hittar de sig ett jobb. Verkligheten visar något annat, nämligen att arbetslösheten ökar. I fas 3 finns det människor som nu säger - rätt eller fel - att de hamnar i något slags slavarbete.
De upplever att de jobbar som gratis arbetskraft. De jobbar, naturligtvis heltid, under så kallade slavkontrakt, som de påstår själva.
Om de arbetssökande upplever att de numera är gratis arbetskraft, att de inte har någon möjlighet att gå något arbetsmarknadspolitiskt program, att de inte har någon möjlighet att få det individuellt anpassat, att de inte har någon möjlighet att komma till rätta med sina problem för att komma tillbaka till den reguljära arbetsmarknaden då tycker jag att det är ett stort problem.
Stöter Hillevi Engström på de här åsikterna hos de människor som numera finns inskrivna i fas 3? Det är min första fråga. Min andra fråga är: Hur ska Hillevi Engström se till att de verkligen får jobb? Tanken är ju att man ska komma tillbaka till den reguljära arbetsmarknaden.
Hittills har verkligheten visat att det inte har hjälpt att göra dem fattiga. Vad tänker Hillevi Engström göra nu?
Monica Green (S):
Nu har vi fått många utfästelser här från arbetsmarknadsministern.
Vi får väl utvärdera dem, eftersom hon nu har lovat att de som är i fas 3 ska ha möjlighet att söka jobb, möjlighet att ha semester och att arbetet ska vara anpassat efter den egna förmågan, individuellt anpassat, och att det inte på några villkor ska vara under slavliknande former.
Ja, men utmärkt, då får vi gå hem och göra verkstad av de fina orden. Om det i praktiken kunde vara så som arbetsmarknadsministern säger vore det bara bra. Tyvärr visar verkligheten något annat. Men nu har ministern ställt upp de här löftena, och då är det bara att finna sig i dem i alla led så att alla nu ser till att man jobbar efter dem.
Ministern säger också att det är viktigt att bryta utanförskapet. Ja, det håller jag fullständigt med om. Jag tycker att det är bedrövligt att det är 70 000 fler i utanförskap nu än när ni tog över för fyra år sedan. Jag tycker också att det är bedrövligt att arbetslösheten är högre i dag än för fyra år sedan och att ni tror att den inte kommer att sjunka ned till 6 procent förrän om fyra år.
Hillevi Engström försöker skylla på att det har varit en kris. Andra länder har klarat det bättre. Hon försöker också skylla på att det är fler som söker arbete nu. Ja, men man måste se till att alla som söker arbete också har möjlighet att få det. Det föddes många barn i slutet av 80-talet och i början av 90-talet, och det är stora ungdomskullar i dag som går ut gymnasiet.
Att förklara bort det med att det nu är så många som söker arbete så att vi därför får acceptera en hög arbetslöshet tycker jag inte är värdigt mot alla de arbetssökande som nu står till arbetsmarknadens förfogande, utan vi måste tillbaka till full sysselsättning.
Monica Green (S):
Tack, Maria Larsson, för svaret. Jag hade alltså ställt en interpellation till finansminister Anders Borg eftersom jag menar att finansministern till stor del har varit delaktig i regeringens politik med ökade klyftor och ökad barnfattigdom. Han har nu skickat Maria Larsson. Jag tar gärna återigen en debatt med Maria Larsson i den här frågan.
Jag är lite förvånad över svaret eftersom det innehåller så många motsägelsefulla uppgifter. Maria Larsson säger att barns ekonomiska situation är en viktig fråga för regeringen. Hur viktig är den? Sätter ni barnen främst? Är de det allra viktigaste för regeringen?
Var kommer barnen på en skala? Maria Larsson säger i svaret att det är den ekonomiska krisens fel och att man inte kan göra något åt det. Det är någon annans fel. Förnekelsefasen kan många gå igenom. Det gäller även skyllaifrånsigfasen. Den borgerliga regeringen brukar skylla på sossarna; det mesta brukar ju vara vårt fel. Jag tycker att det är ett passivt förhållningssätt av en regering att förneka att man kan påverka en situation och säga: Det är kris.
Vi kan inget göra. Barnen får det sämre och det är synd, men det är inte vårt fel så det kan vi inte göra något åt. Jag vet att borgerliga politiker har åsikten att politiken inte ska lägga sig i. Man ska inte göra något, utan bara kratta i manegen så att det ser lite tjusigt ut och så att inte de allra värst utsatta får det ännu värre.
Man borde i stället verkligen ta itu med problemet och se till att politiken gör skillnad och se till att man har en generell välfärdspolitik. Maria Larsson skriver i svaret att den långsiktiga fördelningspolitiken är viktig för barns utsatthet.
I samma svar skriver Maria Larsson att klyftorna har ökat eftersom de rika har blivit rikare. Hon skriver inte riktigt så utan med andra ord, men det är kontentan av svaret.
Maria Larsson säger att det är viktigt att vi strävar efter att ge alla barnfamiljer förbättrade förutsättningar för en god levnadsstandard genom att människor kommer i arbete och utanförskapet minskar. Men arbetslösheten har ju ökat, och utanförskapet har ökat med 70 000 personer under den förra mandatperioden.
Det är naturligtvis inte heller ert fel - skulle Maria Larsson säkert säga - men det vore fint om man gjorde något det och om man hade en ambition med en generell välfärdspolitik som gör att alla får vara med in i framtiden. Maria Larsson säger att fler har blivit arbetslösa och att barnen därför har fått en mer utsatt situation. Det är ju inte så konstigt eftersom ni med er politik har förvärrat för de arbetslösa.
Ni har uppfattningen att om vi sänker ersättningarna och höjer skatten för de sjuka och arbetslösa blir de friska och hittar ett jobb. Den politiken har tyvärr inte fungerat. Människor har inte blivit friskare av att vara fattigare. Det har gått ut över barnen. I går fick vi rapporter om att vräkningar av barn ökar.
Förra året var ännu fler barn inblandade i vräkningar. Så kan vi inte ha det, Maria Larsson.
Monica Green (S):
Först måste vi nog gå tillbaka till basic här. Jag önskar att Maria Larsson satt i finansutskottet eller åtminstone hade lyssnat på någon i Finansdepartementet. Det är nämligen inte så att experterna säger att jobbskatteavdraget har givit jobb. Maria Larsson kan, om hon vill, gå tillbaka till Finansdepartementet och fråga om det. Vi har fått rapport efter rapport som visar att jobbskatteavdraget inte ger några nya jobb.
Några av experterna har sagt att jobbskatteavdraget kan ge jobb på sikt om lönerna också sänks. Det är till och med så att Finanspolitiska rådet, som är regeringens eget råd, har gett regeringen en reprimand för att man inte har varit tydlig med det. Vad man syftar på när det gäller ett jobbskatteavdrag är att det på sikt blir lägre löner och att det då kan tillkomma fler jobb.
Men er politik har alltså ännu inte gett några fler jobb. Kanske blir det så om lönerna sänks. Hittills har det dock inte blivit så, utan det är fråga om konjunktursvängningar - precis som Maria Larsson säger. Att ni de två första åren levde på den socialdemokratiska politiken har Anders Borg sagt. Det är möjligt att han har fel, men han brukar påpeka att det tar två år innan politiken börjar bita. Man kan alltså förneka, och man kan påstå att det inte är ens eget fel.
Man kan skylla på sossarna och naturligtvis på kommunerna. Men om kommunerna, som tar emot väldigt många flyktingar eller väldigt många nyanlända, dessutom drabbas av att 70 000 fler ska ha socialbidrag - 90 procent av landets kommuner säger att socialbidragen har ökat - blir det väldigt tufft för kommunerna att leva upp till alla åtaganden.
Maria Larsson säger att ni har ökat anslaget. Ja, ni höjde anslaget tillfälligt förra året när det var valår. Men nu har ni sänkt det igen. Det här duger inte, Maria Larsson!
Monica Green (S):
Jag hälsar moderaten Peter Norman välkommen till kammaren och hoppas att vi får en intressant debatt. Jag noterar att det nya statsrådet har ett gäng moderater som stöttepelare för att klara av debatten. Att det är bra att hjälpas åt tänker kanske även ni moderater. Jag är orolig för välfärden.
Jag ser i svaret från moderaten Peter Norman att kommunerna klarar sig bra, att det viktigt att ha god tilltro, att man ska se till att utanförskapet minskar och så vidare. Det låter tjusigt; alltihop är fina ord. Men tyvärr säger Moderaterna som vanligt en sak och gör en annan.
Peter Norman kan ju roa sig med att läsa regeringens budgetproposition. Det kan vara nyttigt att läsa vad ni själva skriver om kommunerna. Ni skriver att kommunerna inte kommer att klara kraven för god ekonomisk hushållning. Det står både på s. 100 och s. 181.
Ni skriver också i budgetpropositionen att ni gör bedömningen att uppsägningarna inom välfärden kommer att fortsätta även i år - de har alltså pågått under en längre tid. Tusentals jobb i välfärden har försvunnit, i skolan, i vården och i omsorgen.
Enligt en rapport från Konjunkturinstitutet, som regeringen också hänvisar till, rör det sig om ca 30 000 jobb som har försvunnit. Nu bedömer regeringen att det kommer att försvinna ännu fler jobb, ca 15 000 i år.
Jag hoppas att statsrådet har hunnit sätta sig in i budgetpropositionen även om han är ny. Sveriges Kommuner och Landsting har visat oro för skolan. 3 000 lärare har sagts upp, vilket har gett historiskt låga resultat i skolan.
Sveriges Kommuner och Landsting berättade alltså för regeringen redan före budgetpropositionen hur illa det står till. Ändå står Peter Norman här nu och säger att det kommer att bli bra. Som om detta inte vore nog har Sveriges Kommuner och Landsting skickat ett brev till finansutskottet som vi fått ta del av i dag.
Sveriges Kommuner och Landsting, SKL, oroas över utvecklingen eftersom regeringen drar in ytterligare anslag till gymnasieskolan 2012 och 2013. Konjunkturinstitutet, Finanspolitiska rådet, Sveriges Kommuner och Landsting och vi i oppositionen är oroade över välfärden och kvaliteten i välfärden. Peter Norman är dock nöjd och säger att det kommer att bli bra.
Är det inte som vanligt att ni moderater säger en sak och gör en annan? Ni vill försämra den offentliga välfärdens kvalitet, för då kommer de som har råd att söka sig till privata lösningar. Då får ni det ni vill ha, en skillnad. Ni tycker att det är bra med incitament och större skillnader. Det ska finnas lite drivkrafter i livet.
Då söker sig de som har råd till privata lösningar när de tycker att den offentliga vården, omsorgen och skolan inte är tillräckligt bra. Men om de som har pengar söker sig andra lösningar kommer vi att få allt svårare att ha råd med en bra kvalitet i välfärden.
Monica Green (S):
Jag undrar vem som är historielös. Jag började med att beskriva att när Göran Persson var statsminister satte vi upp som mål att halvera sjukskrivningstalen. Vi tillsatte en utredning och påbörjade arbetet eftersom vi såg problemet. Människor ska kunna komma i arbete och man ska kunna arbeta efter förmåga.
Problemet är att den borgerliga regeringen, när de tar över, tar ut vissa bitar men inte tillför det som behövs, nämligen pengar till rehabiliteringskedjan. Om man inte tillför pengar till rehabilitering utan bara kallar det för rehabiliteringskedja utan att ge någon rehabilitering blir det en utsorteringskedja. Då innebär det stupstock.
Människor försvinner och syns plötsligt inte i statistiken eftersom de inte är berättigade till någonting längre. Vad är det, om inte en stupstock? Man kan möjligen tycka att det inte är vårt problem. De kan väl leva på allmosor, tigga, putsa skor åt någon eller leva på någon anhörig. Så vill inte vi ha det. Ett sådant kallt samhälle vill vi inte ha.
Det tror jag att vi är överens om. Jag pekar på bristerna för att jag vill ha ett varmare samhälle för oss alla, ett samhälle där alla känner sig delaktiga och där alla kan jobba efter förmåga.
När utanförskapet har ökat så mycket som det har gjort under de fyra gångna åren - det handlar om 70 000 personer - och vi med stormsteg närmar oss tvåtredjedelssamhället, betyder det att vi lämnar ett antal personer bakom oss som inte får vara med i utvecklingen. Vi går bakåt. Vi backar in i framtiden om vi inte gör något åt de ökade klyftorna.
När det finns människor som kanske blir vräkta från sin bostad, inte har råd med mat och inte har råd med medicin är det inte en välfärdsstat längre. De personerna måste få hjälp. De måste få möjlighet att känna att vi ställer upp. Vi mår alla bra av att andra mår bra, som det så tydligt står i boken Jämlikhetsanden .
Ett samhälle mår bra av om vi tar med oss alla in i framtiden, och inte kastar ut några för att de har varit sjuka för länge. De måste få en chans. De som nu har bollats mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen och som egentligen ska tillbaka till Försäkringskassan och nu har kommit bort måste identifieras.
Vi måste se till att de får möjlighet att antingen bli sjukskrivna eller på annat sätt tas om hand av Försäkringskassan eller få arbete i den mån de kan arbeta. Det får inte vara som nu: Du är för sjuk för att arbeta. Du är för frisk för att få sjukförsäkring. Det måste följas upp mycket tydligare. Den undersökning som statsrådet hänvisar till är nästan omöjlig att begripa.
Det står om 64 procent och 20 procent och så vidare, men man vet inte hur många som ingår i undersökningen och hur många ni har tittat på. Ni säger själva att man inte vet hur många det är. Ändå skriver ministern att 20 procent av dem nog har klarat att arbeta. Det är omöjligt att hänvisa till den undersökningen eftersom den inte säger någonting.
Man kan trixa med statistik.
Monica Green (S):
Det är möjligt att det inte är värdigt och att ministern inte orkar se sanningen. Vi får faktiskt fler tiggare på gatan. Vi får fler människor som lever i utanförskap. Om inte ministern vill se det kan jag berätta om verkligheten och om hur det kommer att se ut framöver om man inte gör något.
Det finns annan statistik än den som ministern har visat, nämligen att 42 000 personer har nått maxgränsen i sjukförsäkringen och blivit utförsäkrade. Försäkringskassans prognos var att omkring 38 procent av dem skulle bli kvar eller återvända till sjukförsäkringen, men den andelen blev betydligt större.
Av nästan 18 000 personer som utförsäkrades vid årsskiftet hade 55 procent blivit kvar eller återvänt till sjukförsäkringen i augusti. Av dem utförsäkrades drygt 8 000 under första kvartalet. Av dem kom 46 procent tillbaka till Försäkringskassan.
Av de utförsäkrade som skrivit in sig hos Arbetsförmedlingen och inte återvänt till sjukförsäkringen deltog i augusti hälften i program med aktivitetsstöd och cirka en femtedel arbetade. SKL säger att de har fått ökade socialbidragskostnader på grund av sjukförsäkringen. Det rapporterar Sveriges Kommuner och Landsting.
Det finns alltså statistik som visar något helt annat än det som Ulf Kristersson försöker påvisa. Jag vill ha ett samhälle där alla är med, där vi kan känna oss trygga och välkomna och där vi kan vara delaktiga i arbetslivet efter förmåga. Vi ska ha en sjukförsäkring som alla är delaktiga i och alla kan känna sig trygga i.
Monica Green (S):
Det är klart att bostadsministern kan kalla det för trams att de sjuka har fått det svårare, att de arbetslösa får sämre möjligheter, att de låses in i fas 3-åtgärder där de måste jobba gratis utan att de kan komma ur situationen. Det är klart att bostadsministern kan kalla det trams. För många människor är det verklighet i dag. Det är människor som i dag är utsatta för större fattigdom än vad de har upplevt tidigare eftersom de får lägre ersättningar.
De sorteras ut ur den så kallade rehabiliteringskedjan från Försäkringskassan - en utsorteringskedja eftersom den inte innehåller någon rehabilitering. Detta innebär i praktiken att fler människor får det tuffare att betala sin hyra, får det svårare att skaffa en större lägenhet eller över huvud taget skaffa en lägenhet.
Eftersom regeringen har valt att satsa på att medelklassen får det bättre och bättre och väljer att lämna de mest utsatta bakom sig blir konsekvensen sådan. Nu säger Attefall att han gör allt i sin makt för att det ändå ska byggas mer. Det hjälper tydligen inte. Det byggs alldeles för lite. Det är bostadsbrist.
Det är för dyrt för ungdomar att flytta hemifrån. Där det byggs är det alldeles för dyrt. Attefall säger att byggandet är en kommunal angelägenhet. Till viss del håller jag med om det. Jag har väckt en motion hemma i Skövde om att öka bostadsbyggandet så att unga människor kan bo utan för dyr hyra.
Ofta blir argumentet att det inte går att förbilliga bostadsbyggandet. Det är dyrt av det och det skälet.
Det vore bra om vi kunde hjälpas åt att övertyga dem som ska bygga att bygga där det råder bostadsbrist och att det blir fråga om billigare bostäder. Jag välkomnar varmt om Attefall lyckas.
Rädda Barnen har skrivit en rapport om fattiga och utsatta barn som vräks och om barnfattigdomen i Sverige. Rapporten visar att i slutet av 2008 levde 11,5 procent av barnen i Sverige i fattigdom, det vill säga 220 000 barn.
De skriver i rapporten att det är de mest utsatta barnen som ibland också saknar bostad. De barn vars föräldrar har det så svårt blir utsatta för vräkning. Precis som Stefan Attefall säger är varje barn som vräks ett stort misslyckande.
I så fall har den borgerliga politiken misslyckats eftersom barn vräks i dag och de inte tas om hand på ett bra sätt. Om jag vore bostadsminister i en borgerlig regering skulle jag inte vara nöjd. Jag skulle försöka övertyga Anders Borg om att det behövs ytterligare stimulanser till att bygga och sätta fart på bostadsbyggandet. Jag skulle försöka se till att barn och unga kan bo i en bra bostad.
Det önskar jag att Stefan Attefall också gjorde.
Monica Green (S):
Jag minns att Stefan Attefall nyligen var i Skövde och invigde ett projekt där. Det är bra att vi bygger - och jag har drivit på det - men det är inte tillräckligt bra. Det finns många unga människor, även i Skövde, som inte har råd att flytta hemifrån utan får bo kvar hemma hos sina föräldrar för att de inte kan skaffa bostad.
Marknadshyror löser inte problemet, och att ombilda från hyresrätter till bostadsrätter eller ägarlägenheter löser inte heller problemet. Det handlar om att bygga fler bostäder och bygga på ett sådant sätt att det är möjligt för unga att flytta hemifrån. Vi måste samarbeta för att få bort bostadsbristen, för det är bostadsbrist i väldigt många delar av landet.
Stefan Attefall hänvisar till att det har varit ekonomisk kris och att byggandet gått ned men att det går upp igen nu. Visst är det så att det går upp igen efter att ha stått helt still, för det finns alltid en efterfrågan. Men det är inte tillräckligt bra. Jag skulle inte vara så nöjd som Stefan Attefall är om jag hade varit bostadsminister.
Jag skulle ha gjort betydligt mer, bland annat försökt övertyga Anders Borg om att det behövs stimulanser för att öka bostadsbyggandet - han säger ju i dag att det inte kommer att bli några stimulanser.
Jag vill återkomma till Rädda Barnen, som kräver en konkret handlingsplan med tydliga mål för att bekämpa och förebygga barnfattigdom: I den här handlingsplanen måste särskilt belysas de mest utsatta barnen, däribland barn som saknar bostad. Jag vill framföra det från Rädda Barnen. Jag vill också uppmana Stefan Attefall att vara än mer aktiv i de här frågorna.