Hillevi Larsson (S):
Jag till tacka Agneta Luttropp för denna mycket bra interpellation. Tyvärr händer det som inte får hända. Ibland dödar den ena föräldern den andra föräldern. I de allra flesta fall handlar det om att pappan dödar mamman.
En undersökning av dessa fall under 2000-talet visade att i fyra av tio fall behöll pappan vårdnaden om barnet trots att han hade dödat mamman. Barnombudsmannen har nu väckt förslaget att man automatiskt ska pröva vårdnaden när den ena föräldern har dödat den andra. Ska verkligen den andra föräldern få eller behålla vårdnaden i de fallen?
I de allra flesta fall är det inte till barnets bästa. Det kan finnas extrema undantagssituationer, precis som nämns i interpellationen. Det kan vara nödvärn om föräldern exempelvis har utsatts för misshandel och hot, och kanske också barnen, från den andra föräldern. I en väldigt hotfull situation kan den ena föräldern försvara sig och döda den andra föräldern. Då kan det ändå bedömas vara till barnets bästa att den föräldern behåller vårdnaden.
Men i de allra flesta fall är situationen precis den motsatta. Det är ofta den som dödar mamman som kanske under längre tid har utgjort ett hot för både mamman och barnen. Det förekommer visserligen till exempel att en pappa dödar mamman när hon begär skilsmässa eller i samband med en vårdnadstvist utan att det har varit några problem tidigare.
Men det vanligare scenariot är att det har varit hot och våld under en lång tid som kulminerar i ett mord. Med tanke på hur verkligheten ser ut och hur många som ändå behåller vårdnaden och även hur länge det dröjer innan man prövar vårdnadsfrågan är Barnombudsmannens förslag bra. Det är att man automatiskt prövar vårdnaden i samband med att den ena föräldern har dödat den andra föräldern.
En orsak till det är inte bara att det i de allra flesta fall är i barnets intresse att föräldern förlorar vårdnaden. Det handlar även om tid. Det är ett problem att även i de fall där man omprövar vårdnaden och finner att den förälder som mördat den andra föräldern inte är lämplig som vårdnadshavare förloras värdefull tid för barnen.
I ett exempel från Malmö, där jag kommer ifrån, var det häromåret en kvinna som blev ihjälhuggen med sina barn som vittnen. Det var två flickor, tre och sex år gamla. Trots det som hade hänt behöll pappa vårdnaden i fyra år för att hans hemkommun inte väckte talan. Talan väcktes till slut, och han förlorade vårdnaden.
Men under fyra månader förhindrade pappan barnen att få psykologhjälp. Barnen bodde hos en fosterfamilj, eftersom pappan naturligtvis togs om hand av rättsväsendet. Fostermamman berättade att barnen skrek om nätterna. De var traumatiserade eftersom de hade förlorat både sin pappa och sin mamma.
Framför allt gällde det naturligtvis förlusten av mamman, att det hela hade skett på ett sådant sätt att de såg mordet och att det var pappan som var gärningsman. Det går knappt att tänka sig mer horribla omständigheter för barnen. Detta hade kunnat hjälpa barnen att få psykologhjälp så tidigt som möjligt efter händelsen för att kunna bearbeta den. Därför tycker jag att man ska överväga förslaget från Barnombudsmannen.
De utvärderingar som nu sker från regeringens sida om gällande regler är givetvis bra, men någonting mer drastiskt måste hända för barnens skull.