KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Engström (M):
Jag tycker att det är ganska oförskämt att ta upp den frågan. Jag tror att Moderaterna är det parti som har störst förtroende när det gäller brottsbekämpning när olika institut frågar allmänheten. Att lagra vanliga människors e-post och uppgifter om vilka sidor på Internet de är inne på - vilket vi inte vill - handlar inte om brottsbekämpning. Den diskussionen har vi tagit, och den kan vi ta igen.
Det är bra att justitieministern tar avstånd från JK:s generella, svepande kritik när det gäller domstolarna, bevisvärderingen och polisen och att vi gör någonting åt de konkreta problemen. När det gäller polisen tror jag att vi måste vara mycket tydligare i fråga om chefs- och ledarskapsutbildning. Det är inte bra att myndigheterna i dag har en väldigt låg rörlighet. De 21 olika myndigheterna håller nästan ständigt på med internrekrytering för att hålla sina budgetar.
Det gör att poliser blir chefer över sina forna kolleger, vilket gör det svårt att sätta gränser och gamla lojaliteter kan komma upp till ytan och påverka verksamheten. Det borde vara så att man kräver chefs- och ledarskapsutbildning innan man får en chefstjänst, på samma sätt som inom försvaret, tycker vi moderater. Det krävs också att det satsas på chefsutveckling. Det krävs, som jag ser det, att man har en form av handledning, lika väl som socialtjänsten, psykologer och kuratorer har det.
När man ständigt jobbar med människors problem måste man kunna avlasta sig, för att inte ta åt sig och bli cynisk. Det krävs att det införs etikutveckling. Det är inte så i dag om man frågar poliser på fältet. Jag tror att det skulle vara bra att bredda rekryteringen för att få en spegelbild av samhället på ett mycket bättre sätt än vad som sker i dag. Därutöver tror jag att polisen skulle må bra av att ha en sammanhållen ledning, en myndighet i Sverige, på samma sätt som Åklagarmyndigheten, Domstolsverket, Försäkringskassan med flera.
Nu är det 21 olika chefer som gör på 21 olika sätt. Det är inte bra för rättssäkerheten, för den enskilde eller för brottsoffren.
Hillevi Engström (M):
Jag hade först inte tänkt anmäla mig till debatten, men jag kunde inte låta bli. Antalet poliser är inte oviktigt. Om vi går tillbaka 40 år i tiden till 1965, när polisen förstatligades, finner vi att det var ungefär 300 000 anmälda brott. I dag är det ungefär 1 300 000 anmälda brott. På 1960-talet var antalet poliser bara ett par tre tusen mindre än i dag.
Alla här i kammaren, även om det inte är så många här just nu, vet att det har hänt mycket på 40 år. 1965 var nästan alla poliser män. Då fanns det inga sociala ledigheter. Det fanns ingen studieledighetslag och ingen föräldraledighetslag. Det var inga män som tog hand om sina barn på samma sätt som i dag. Jag tycker att det är bra att det inte är så längre.
Det var ett helt annat samhälle för 40 år sedan, och det var en helt annan brottslighet. Det fanns ingen barnpornografi, ingen trafficking , inte den droghandel som finns i dag eller den grova gränsöverskridande brottsligheten med narkotikasyndikat och så vidare. På 40 år har det hänt väldigt mycket. I dag finns det ca 17 000 poliser.
Ungefär en femtedel är kvinnor. De flesta är i den ålder då de väntar barn, föder barn eller är hemma med sina barn. Papporna tar ut en större del av föräldraledigheten, vilket jag som sagt tycker är bra. Det skulle vara intressant att jämföra 1965 och 2006. Kan Thomas Bodström uppskatta förändringen och förbättringen i antalet poliser?
Man måste titta på antalet helårsarbetskrafter, precis som Rolf Gunnarsson var inne på. Man måste också se på de ledigheter som även poliser tar del av. Man måste också ta hänsyn till antalet anmälda brott och den nya grova brottsligheten. Det är mycket som har ändrats på 40 år. Men jag vågar hävda, utan att ha någon tillförlitlig statistik, att det inte har skett någon större förändring när det gäller antalet poliser.
Ser man till nettosiffran för antalet polisarbetskrafter kopplat till de parametrar som jag har nämnt tror jag att situationen nu är ungefär densamma som för 40 år sedan. Det skulle vara intressant att höra om justitieministern har någon kommentar.
Hillevi Engström (M):
Det som skiljer Moderaterna från Socialdemokraterna är att vi tar som utgångspunkt människors upplevda verklighet och hur människor har det ute i Sverige. Det är när människor inte upplever att de får hjälp av polisen, när det inte kommer polis när de ringer, när ärenden skrivs av för att man inte har resurser och när man inte gör tekniska undersökningar på stulna bilar på grund av resursbrist så att brott inte kan klaras upp.
Det är den verkligheten vi moderater utgår från och inte som Thomas Bodström att laborera med siffror. Det är viktigt för brottsoffer att polisen finns tillgänglig i hela landet. Det gäller särskilt i glesbygdsområden. Det är den verklighet som vi bygger vår politik på och inte att ha en hand på spisplattan och en hand i frysen och känna att det är ganska bra medeltemperatur egentligen. Det är inte människors vardag. Den som råkar ha handen på spisplattan han bränner sig. Det tror jag att vi kan vara överens om.
Jag kan inte låta bli att kommentera något märkligt. Så fort vi har argument från verkligheten som blir besvärliga kommer angreppen på Moderaterna. Det handlar om antingen spriten, alkoholinförsel eller trafikdatalagringsdirektivet. Det är väldigt märkligt. Det är som att argumenten tryter. När det gäller teledatalagringsdirektivet säger regeringen själv att det är så komplicerat att man måste tillsätta en utredning.
Man vill förlänga genomförandetiden med ytterligare 18 månader till tre år därför att det är komplicerat att lagra vanliga människors e-post och Internettrafik. Jag tycker att vi kan hålla oss till en sak i taget i stället för att ta upp helt oväsentliga frågor i det här sammanhanget.
Hillevi Engström (M):
Tack för initiativet till debatten. Det kan vara på sin plats att poängtera vad barnsexturism är. Det är ett konstigt ord: barn-sex-turism. Det borde inte hänga ihop. Det handlar om att vuxna människor, företrädesvis män, köper utsatta barns kroppar och våldtar dem - ibland för pengar, ibland för rum och lite mat.
De vuxna personerna är inte bara turister. Det rör sig om utlandsstationerade affärsmän, om FN-soldater, om biståndsarbetare, om politiker, om människor av alla möjliga slag, som befinner sig i de länder där barn är särskilt utsatta. Den formen av exploatering drabbar mer än tre miljoner barn i världen.
Det är barn som lever under små omständigheter och som ibland blir tvungna att ägna sig åt den formen av verksamhet för att få mat och tak över huvudet. Tidigare fanns en utbildning för svenska FN-soldater som bedrevs på Swedint i Södertälje. Där fick alla svenska blivande FN-soldater utbildning och information innan de sändes i väg. Den finns inte sedan ett år tillbaka, enligt uppgifter vi har fått från Ecpat.
Det är en konkret fråga: Varför har den utbildningen upphört? Det är kanske svårt för turistministern att svara, men vilken syn finns på utbildningen? Vi tycker att det är viktigt att uppförandekoden mot barnsexturism blir en realitet.
Den innebär att det finns en policy mot barnsexhandel, att det finns utbildningar för personer som jobbar i dessa länder och i Sverige och att det görs ett avståndstagande. Vi som reser till Thailand eller andra länder i framför allt Asien och Afrika ska få information. Många svenskar är av uppfattningen att de kanske gör barnen en tjänst genom att ge dem pengar till mat.
De ser inte att det är ett cyniskt utnyttjande. Då måste alla resenärer göras medvetna - turister likaväl som affärsmän och utlandsstationerade. Det vore rimligt att all personal som åker ut från Sverige från UD, från Sida och från riksdagen får mer kunskap om detta. De ska veta att den verksamheten inte accepteras. De kommer att bli hemsända och straffade i Sverige.
Sedan lagen infördes om att kunna bli straffad i Sverige för ett brott utomlands är det bara två fall av barnsexturism som har lett till straff i Sverige. Många tror att verksamheten har upphört. Det är inget man pratar om, och då är det inte heller ett problem. Jag vill konkret ha svar på frågan: Varför utbildar man inte längre svenska FN-soldater om konsekvenserna av barnsexturism?
Hillevi Engström (M):
När det gäller frågan om just de vuxna som utnyttjar barn sexuellt i andra länder, så tror jag att en viktig avhållande faktor, tyvärr, är risken för upptäckt. Det är tråkigt att av de svenskar som utnyttjar barn sexuellt i andra länder är det bara två, som vi sade tidigare, som har blivit fällda i svensk domstol.
Vi har svenska poliser som är utstationerade i andra länder som polissambandsmän, och jag tror att det är viktigt att de får på sin lott också att ha en viss spaning på svenskar som begår brott framför allt mot barn i utlandet, så att de kan bli ställda inför rätta. Jag tror att risken för att åka fast för att ha våldtagit ett barn utomlands är en viktig avhållande faktor.
För dem som inte begriper bättre att detta är helt olämpligt och så att säga förbjudet från början kan risken för upptäckt vara avhållande. Det tror jag är viktigt. Vi som var med på detta Ecpatseminarium fick frågan varför Sverige inte är med i FN:s världsturistorganisation. Detta nämnde också Tasso Stafilidis tidigare. Men ingen av oss kunde svara på den frågan.
Därför är det viktigt att få svar på varför Sverige inte är medlem där eftersom man där kan jobba mer globalt med bland annat den här frågan. Avslutningsvis tror jag att det är viktigt att resenärer får information om andra länder via UD och UD:s hemsida. Då vore det väldigt bra om det på den hemsidan fanns tydlig information om barnsexturism och om varför det är så viktigt att ta hänsyn till barn och vad som kan hända om man ändå missbrukar barn på det sätt som det är fråga om.
Därför skulle det vara positivt om det kom mer information på regeringens egen hemsida om barnsexturism.
Hillevi Engström (M):
Jag kunde inte låta bli att också gå in i den här debatten. Självklart är det så att poliser även ska ha semester, att de är sjuka, att de ska ha rätt att vara barnlediga och att de har sjuka barn. Poliser har alltså också en frånvaro. Lika rätt är det dock att säga att det blir sommar varje år och att friidrotts-VM i Göteborg var en planerad händelse sedan ganska många år tillbaka. Därför menar jag att polisen, om de får rätt resurser, faktiskt kan göra mer med de resurser de har.
De kan ta in personal på övertid i större utsträckning. De kan ta in fler av de friska, förtidspensionerade poliser som har gått i avtalspension. Det rör sig om flera hundra poliser som skulle kunna komma in under sommaren om man hade lite fantasi och om man hade pengar att betala dem lön med. Det finns ganska mycket man kan göra med arbetstidsförläggning. Man kan, om man har en ambition och om man har resurser, också tänka nytt.
Därför är det förvånansvärt att vi har den här debatten varje vår. Varje vår stänger polisen vissa polisstationer. Man drar in arbete i yttre tjänst bland ungdomar, ungdomsverksamheten, som är särskilt viktig på sommaren när alla ungdomar är lediga. När man är ledig och inte har ett arbete att göra är risken stor att man dras in i både droger och kanske lite lättare kriminalitet. Det är ju då poliserna ska vara ute i vårt samhälle.
Självklart tycker jag att poliser ska ha semester, men man måste kunna använda de poliser som inte har semester på ett mycket bättre sätt genom att ge polisen de resurser som behövs. Särskilt allvarligt tycker jag att det är när närpolisstationer stänger under sommaren när våra barn och ungdomar så väl behöver ha kontakt med polisen, mer än under resten av året.
Hillevi Engström (M):
Varje dag föds det en ny polis. Vi har hört det förr. Det som är intressant är dock det som Tobias Krantz var inne på, att befolkningen ökar, att ungdomskullarna blir större och att våldet ökar. I Stockholms län har våldsbrottsligheten ökat med 38 % under de år som regeringen Persson suttit vid makten, de senaste tolv åren - 38 %!
Till justitieministern ställde jag frågan om det när poliser har semester, föder barn, är pappa- eller mammalediga, är sjuka eller jobbar i andra verksamheter finns ett rimligt antal poliser. Min andra fråga är om det är rimligt att stänga närpolisstationer under sommaren så att ungdomar, gamla och de som är hemma får ännu mindre kontakt med polisen på den ort där de finns.
Finns det inte andra möjligheter att lösa den uppkomna situationen till exempel genom att ta in mer personal på övertid eller ta in pensionärer, dem som gått i förtida pension? Är det rimligt att i dag stänga polisverksamheter? Vi vet ju att ungdomsbrottslighet och annat sker när ungdomarna inte är i skolan utan är hemma och är sysslolösa, inte har något sommarjobb att gå till med mera. Det är vad min konkreta fråga gäller.
Sedan tycker jag också att det känns tråkigt att det ska behöva vara ett sådant här tonläge - att vi riksdagsledamöter är helt okunniga och ointelligenta. Någonstans måste vi ändå kunna respektera att vi har olika uppfattningar om verkligheten; vi behöver inte läxa upp varandra från talarstolen. Det skulle jag önska för den fortsatta debatten här i dag.
Hillevi Engström (M):
Det känns oerhört bra att den nya regeringen äntligen tagit hedersproblematiken på stort allvar, vilket framkom av de uttalanden som statsministern gjorde i samband med regeringsförklaringen. Jag menar att det är ett eftersatt område som inte minst den förra justitieministern inte gjort särskilt mycket åt och framför allt inte försökt förebygga. Jag ser också fram emot integrationsministerns arbete med hedersrelaterade frågor.
Vad jag förstår kommer hon att kalla till sig den mest framträdande expertis som finns för att arbeta med problematiken på bred front. Det behövs mycket mer kunskap, och jag kan konstatera att det inom polisväsendet, som ju har att hantera dessa frågor när det gått så långt att det blivit fråga om allvarliga brott och i vissa fall till och med mord, finns stora brister och kunskapsluckor. Det har inom Rikskriminalpolisen tidigare funnits projektpengar för detta.
De har haft en expert anställd, men det projektet avslutades under den förra justitieministern, och man har inte längre något uppdrag att arbeta med hedersrelaterat våld. Även bland de 21 polismyndigheterna finns luckor i kompetensen. Dessbättre förekommer det inte så ofta, men polismyndigheter kan råka ut för sådana här fall och behöva experthjälp från centralt håll, vilket de inte kan få i dag.
Det är något som jag hoppas kommer att ligga i arbetet med hedersrelaterade frågor. Det handlar om ett arbete på flera plan, inte minst på socialministerns område, för att kunna förebygga hedersrelaterat våld så att det inte ens ska behöva inträffa.
Det handlar om integration av de människor som kommer till Sverige, att de får vetskap om vad som gäller i vårt land, att det är en mänsklig rättighet för alla - oavsett religion, kultur och etniskt ursprung - att inte behöva bli utsatt för hedersrelaterat våld. Många flickor och pojkar lever i dag i familjer och kulturer där detta är vanligt.
Dessbättre är det sällsynt att man utsätts för våld och hot, men många tvingas anpassa sig och begränsa sina liv och kan därmed inte delta i alla de aktiviteter som de normalt borde ha rätt till. Vidare ser jag fram emot översynen av rättshjälpen. Det är då viktigt att poängtera - jag tror att även regeringen ser det som viktigt - att de svenska medborgare som blir utsatta för våldsbrott i utlandet ska kunna få rättshjälp.
Det gäller också fallen med de många bortrövade barnen. Förtvivlade föräldrar har stundtals problem med att få rättslig hjälp i olika processer. Jag ser därför fram emot det arbete som nu kommer att inledas vad gäller att ta aktiva krafttag mot hedersrelaterat våld i Sverige.
Hillevi Engström (M):
Jag tackar justitieministern för svaret. Jag håller med om mycket av det som Lena Olsson har tagit upp beträffande den här händelsen och att det är viktigt att gå till botten med den. Jag känner också stor tillförsikt när JK nu kommer att granska händelsen - framför allt om det var en mörkläggning och hur det gick till. Jag har stort förtroende för JK, som har både stor kunskap och integritet och ett riktigt rättspatos.
Jag är övertygad om man att utifrån den utredningen och vad som framkommer där kommer att kunna gå vidare, om det finns behov. Men det är viktigt att vi lär oss av historien vad som hände på 70-talet för att undvika att det händer igen. Vi tar frågorna på allvar. Det var inte förbjudet att gå till prostituerade då, men det var oerhört skamfyllt.
Om det hade kommit ut att viktiga personer med mycket makt hade gjort det hade det blivit en ännu större skandal. Om det har förekommit mörkläggning och annat är det viktigt att man får reda på det för att kunna lära sig av historien och undvika att den upprepas. Jag tycker att justitieministern ger ett välbalanserat och väl avvägt svar, och jag är övertygad om att JK kommer att gå till botten med det här.
Hillevi Engström (M):
Jag har följt den här debatten. Jag blir lite fundersam och lite konfunderad. Jag har själv två ungdomar som är 20 och 21 år, och jag träffar väldigt mycket ungdomar, deras kamrater och andra. Jag träffar också ungdomar inom idrotten. Det som jag känner är att ungdomar har en otrolig drivkraft och en otrolig initiativförmåga. Väldigt många ungdomar som jag träffar får jobb.
Men de får jobb genom egna insatser och genom att vara på Internet, läsa tidningar och gå runt till arbetsgivare. Nu kom Berit Högman med ett påstående, att ungdomar måste vänta i 100 dagar för att få ett jobb eller få hjälp. Jag har den erfarenheten att man får hjälp också som ungdom när man kommer till Arbetsförmedlingen. Jag vill ställa frågan till arbetsmarknadsministern: Måste ungdomar vänta i 100 dagar för att få ett jobb?
Är det inte så att arbetsgivaren kan provanställa en ungdom redan i dag? Eller måste några regler ändras?
Hillevi Engström (M):
Det är trevligt att vara tillbaka i kammaren och ha mandatperiodens första interpellation om den viktiga jobbpolitiken. Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att minska långtidsarbetslösheten. Jag vill börja med att tydliggöra intentionen med den tredje fasen av jobb- och utvecklingsgarantin. I denna fas ska deltagarna under en längre tid sysselsättas hos anordnare som kan vara offentliga eller privata, sociala företag eller ideella organisationer.
Detta innebär att personer som varit arbetslösa under lång tid kan få möjlighet att bygga upp nya referenser, nätverk och en arbetsgemenskap. Det är viktigt att Arbetsförmedlingen arbetar för att alla deltagare erbjuds en sysselsättning med utgångspunkt i individens behov. Då insatserna syftar till en övergång till arbete är det viktigt att deltagarna fortsätter att söka jobb. Deltagarna ska därför få fortsatt stöd av en arbetsförmedlare eller coach.
I juni 2010 förtydligades också i förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin att det ska ges utrymme för eget arbetssökande även inom denna fas av garantin. I budgetpropositionen för 2011 presenterar regeringen en rad satsningar för att motverka att fler personer blir arbetslösa under lång tid och för att stärka konkurrenskraften hos dem som står långt från arbetsmarknaden.
Bland annat tillförs ytterligare resurser för arbetspraktik och coachning under 2011. Vidare förstärks Arbetsförmedlingens förvaltningsanslag under 2011, bland annat för att deltagarna i garantierna ska kunna erbjudas insatser av hög kvalitet. För att öka möjligheterna för dem som har varit utan jobb en längre tid att återgå till arbetslivet förstärks dessutom det särskilda anställningsstödet för deltagare i jobb- och utvecklingsgarantin under 2011 och 2012.
Hillevi Engström (M):
Jobbpolitiken är regeringens mest prioriterade fråga. Det är den vi har gått till val på. Det är den som vi har fått väljarnas förtroende för - att jobba ned arbetslösheten under den här mandatperioden. Det har varit, herr talman, en allvarlig och djup finanskris i hela världen. Den har drabbat Sverige hårt, och den har drabbat hela Europa och övriga världen.
Tack vare att vi hade en framsynt ekonomisk politik när vi kom in i finanskrisen - vi hade sparat i ladorna och inte slösat bort pengarna, som oppositionen gärna ville att vi skulle ha gjort - kunde vi satsa på välfärden. Vi har klarat oss bättre än de flesta andra europeiska länder.
När andra måste skära ned, när vi ser stora demonstrationer mot sänkta löner och mot att pensionsåldern höjs har vi kunnat klara ekonomin och välfärden. Vi har en systematisk jobbpolitik där det ska löna sig att jobba. Vi har sänkt skatten på arbete, vi har ökat drivkrafterna. Vi har förenklat för företagen och sänkt arbetsgivaravgifterna.
Vi har också gett mycket hjälp och stöd till de arbetslösa att komma tillbaka. Till skillnad mot oppositionen tycker vi att jobbcoachning är väldigt bra just när det gäller att stärka självförtroendet hos dem som har varit borta länge. Den finns fortfarande som en insats för dem som är inskrivna i fas 3, det vill säga de personer som har varit arbetslösa i mer än tre års tid.
Låt mig säga att det är tydligt att man ska fortsätta att söka jobb, för målsättningen är givetvis att de allra flesta ska kunna komma tillbaka till ett arbete på den ordinarie arbetsmarknaden, till egen försörjning. Fas 3 har inte pågått så länge, så det är lite för tidigt att se hur utflödet kommer att bli, men det är en fråga som jag kommer att följa väldigt noga. Det är viktigt att poängtera att eget arbetssökande ska ske även inom fas 3.
Är det så att någon enda individ upplever något slavliknande kontrakt, vilket jag aldrig har hört talas om, ska man givetvis kontakta Arbetsförmedlingen, för det får förstås inte finnas på någon som helst arbetsplats. Då kan man erbjudas en annan sysselsättning. Det är väl värt att poängtera att man kan få en sysselsättning även hos ideella organisationer, sociala företag.
De kan vara väldigt lämpliga för dem som har varit borta från arbetsmarknaden för att de ska få arbetsgemenskap, nätverk och referenser och att någon ska tro på dem och deras förmåga. Det är inte bara privata företag som man kan vara i under fas 3.