Penilla Gunther (KD):
Gruvnäringen är nästan den första näringen i vårt land där man kan säga att vi verkligen hade nytta av människor som kom från andra länder.
Vallonerna, som kom till vårt land med ny teknik för både gruv- och skogsnäringarna, bidrog faktiskt till att på ett sätt civilisera vårt land när det gällde just industriell utveckling och inte minst till att skapa en förutsättning för den framgångsrika gruvnäring som vi har haft under lång tid i Sverige.
Det är viktigt att säga att det är en näring som fortfarande skapar arbetstillfällen, men som vi vet har den också haft hårda bakslag under de senaste åren. Det är en näring som kostar mycket pengar. Det krävs stora investeringar, inte minst med tanke på både arbetsmiljö och andra miljöfaktorer.
På ett sätt är det väldigt motsägelsefullt. Man använder gruvnäringen för att framställa miljövänlig teknik, till exempel vindkraftverk, avancerad elektronik och elhybridbilar. För att framställa miljövänlig teknik utvinner man mineraler.
Det säger sig självt att det finns en inbyggd motsättning i detta. Frågan är hur länge till vi ska kunna använda våra bergarter och mineraler på det vis som vi har gjort under så lång tid. Därför ställs det naturligtvis högre krav på återvinning av det som vi redan har tagit ut.
I mineralstrategins uppföljning från december 2014 kan man läsa att det finns en stor potential för att öka återvinningen, inte minst från kommunala deponier och från industriavfallet. Där konstaterar man dock, precis som omnämns i betänkandet, att det är dålig statistik på detta.
Det är väldigt svårt att få fram siffror på hur man jobbar med detta över landet. Jag skulle vilja säga direkt till Sveriges Kommuner och Landsting att det är en väldigt viktig uppgift för dem att ta reda på hur man kan använda mineralstrategin ute i kommunerna för att få ut mer sortering och återvinning av det avfall som kommer in.
Jag var i Västerås i fredags och tittade bland annat på det avfall som kommer in från England och hur man tar hand om det. Det är intressant att se att det inte bara är vårt eget avfall och deponier för våra egna hushåll och industrier utan att det också kommer från andra länder.
Kanske man skulle vara ännu mer nogsam just då och se till att vi får en så bra sortering och återvinning som möjligt därifrån. Jag var inne på att gruvnäringen kostar pengar.
Det kan man verkligen säga, för det är en viktig del i detta att skapa attraktivitet som gruvland.
I mineralstrategin står det om att Tillväxtanalys ska titta på detta för att skapa möjligheter för andra investerare, inte minst utifrån, att satsa riskkapital i den svenska gruvnäringen. Vad jag kan läsa mig till, och någon annan får gärna säga om jag har fel, är det nog så att Tillväxtanalys ännu inte har kommit igång med det uppdraget.
I så fall är det verkligen någonting som vi behöver trycka på för: att få in utländska investerare som är intresserade av svensk gruvnäring och vill utveckla den. Business Sweden fick i uppdrag att göra en kommunikations- och marknadsföringsplattform för att marknadsföra Sverige som gruvland.
Men vad har man att marknadsföra om man inte samtidigt kan säga att det faktiskt går att få ny gruvdrift i Sverige, inte minst med tanke på Northland? Är det verkligen värt att satsa på gruvnäringen i Sverige?
Hur ska vi få utländska investerare att tycka att det inte bara är värt att satsa sina pengar, för vi är nog ense allihop om att det kostar hur mycket som helst, utan också att satsa på arbetskraften? Det måste skapas attraktiva samhällen för den arbetskraft som ska komma till Sverige.
Vi vet också att utbildningen av bergsingenjörer och andra professioner inom gruvnäringen behöver ha ytterligare påfyllning av nya människor, både utifrån och i form av utbildning inom Sverige. Jag bodde själv i Filipstad när jag var yngre. Där utbildar man just bergsingenjörer.
Det var en viss status i det, och jag hoppas att det är det fortfarande - att det faktiskt är viktigt att utbilda sig till ett sådant yrke. Jag var också i Äspölaboratoriet i Oskarshamn häromdagen. Där tittar man på hur man kan skapa en bra slutförvaring för kärnavfall i bergrummet.
Förhoppningsvis slutar vi så småningom att använda kärnkraft, men hur lång tid det tar vet vi inte än. Oavsett detta är det viktigt att vi drar nytta av den kunskap inom geologi som finns i Sverige. Vi behöver öka den, vilket också är en viktig del av förslagen i mineralstrategin: att öka geologins synlighet i skolan.
Hur ska vi kunna prata om en aktiv gruv- och mineralnäring i Sverige om vi inte har människor som förstår vikten av den? Detta är någonting som vi ska trycka mer på också när det handlar om utbildning, anser jag.
Vi måste intressera barn och ungdomar från början för vad berg, gruvor och mineraler kan bidra med exempelvis när det gäller vilka jobb man kan få i framtiden. Annika Lillemets var inne på turismen. Det är ju så att turism är en sak och mötesindustri en annan.
När det handlar om att mötas för överföring av kunskap mellan människor är det nog så att gruvnäringen har en stor framtid. Det handlar dock inte om gruppresor där man besöker gruvhål, utan det handlar helt enkelt om överföring av forskning och utvecklingskunskap mellan olika länder och olika personer inom professionen.
Där tror jag också att vi ska fortsätta uppmuntra dem som jobbar inom näringen för att skapa dessa möten, inte minst för att så småningom locka investerare till Sverige.