KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag hävdar att datalagringsdirektivet som det ser ut nu och i den form justitieministern har lagt fram det inte på långa vägar kommer att räcka ifall man vill jaga grova brottslingar. Detta är snarare ett sätt att trassla in svenska folket i ett övervakningssamhälle.
Hur ser till exempel justitieministern på det faktum att grova brottslingar i dag använder sig av kryptering då de mejlar, ringer eller sms:ar varandra? Självklart har de inte helt vanliga telefoner med vanliga abonnemang. Det är vanliga telefoner och de vanliga, fasta abonnemangen som kommer att fastna i datalagringsdirektivet. Även med kontantkort finns problem.
De samtal som rings med kontantkort kommer enligt detta förslag inte att lagras, inte heller användning som sker via öppna nätverk. Vi vet att det är så man nu kommunicerar på allt fler ställen. Vem har ansvaret för de öppna nätverken om någon chattar med en terrorist eller vad det nu kan vara? Vi kanske vet att personen har använt ett visst öppet nätverk, men det gjorde också 2 500 andra personer samma dag.
Detta innebär att direktivet kommer att bli verkningslöst om man inte går längre med det. Man måste till exempel förbjuda kryptering, och man kanske måste förbjuda kontantkort. Ska man förbjuda öppna nätverk? Nej, jag tror inte att vår justitieminister vill göra någon av dessa saker. Då borde man faktiskt fråga sig om detta är rätt instrument för att komma till rätta med den grova brottsligheten. Jag tycker inte att det är det.
Jag tycker också att det är viktigt att komma ihåg att denna regering går längre än EU kräver. Till exempel ska man i justitieministerns förslag lagra också de telefonsamtal som är felringda. Det får mig att tänka på en film som kom 2007. Den heter Rendition på engelska och Utlämnad på svenska.
Den bygger på en verklig händelse. En marockan, ursprungligen född i Syrien, vid namn Maher Arar var på semester i Afrika. Han blev uppringd, uppenbarligen av en terrorist. Samtalet bröts efter bara några sekunder. När han mellanlandade på JFK-flygplatsen i USA blev han tagen av CIA. Han blev sedan förd till Syrien och torterad i nästan ett år.
Detta är ett helt verkligt fall, och det bygger på att han blev uppringd av en terrorist och att samtalet lagrades. Sedan blev han anklagad för terrorism. Jag menar att denna lagstiftning ökar risken för att sådana felaktigheter kan begås.
När man bygger upp register och stora databaser kan informationen hamna i orätta händer, och framför allt skapar det osäkerhet hos människor. Jag hävdar att regeringen skulle kunna hänvisa till Europakonventionens artikel 8 där vår kommunikationshemlighet slås fast.
Man skulle också kunna hänvisa till det faktum att EU-kommissionen just nu håller på att se över datalagringsdirektivet och troligen kommer att komma med en ny version i slutet av nästa år. Man skulle kunna hänvisa till det osäkra rättsläget med anledning av de domslut i både Rumänien och Tyskland som gör att dessa länder i dagsläget inte har datalagringsdirektiv.
Hade vi haft en regering som tog strid för integriteten och de mänskliga rättigheterna hade den gjort det, men uppenbarligen vill den inte göra det.
Jens Holm (V):
Jag tycker visst att om enskilda drabbas av lagar som politikerna stiftat finns det verkligen skäl till att tänka både en och två gånger och fråga ifall lagstiftningen var så bra. Med det här lagförslaget går den borgerliga regeringen längre än vad EU kräver. Nu ska fler samtal lagras än vad som EU kräver att vi gör.
Det tycker jag är mycket märkligt. Jag frågar mig: Vad är förlängningen av datalagringsdirektivet? Ja, det började med FRA. Vi får Ipred, och nu får vi också datalagringsdirektivet. Vad ska justitieministern göra när hon upptäcker att det inte går att få fast de grova brottslingarna därför att de håller på med kryptering och att de har kontantkort? Det finns öppna nätverk som kan ha tusentals användare på en och samma dag. Vad ska man då göra? Ska man förbjuda den verksamheten?
Ja, logiken av övervakningssamhället talar för att man faktiskt ska göra det. Det finns selektiva sätt att jaga grova brottslingar, och man ska jaga grova brottslingar. Jag läste justitieministerns skrivelse om hemlig telefonavlyssning där justitieministern konstaterar att det för år 2008 utfärdades ungefär 1 000 beslut om hemlig telefonavlyssning.
Det är beslut som gäller fall där det föreligger risk för grov brottslighet. Man avslog i endast 8 av 1 000 fall. Där ser man att så gott som alltid då polisen vill avlyssna misstänkta brottslingar får polisen göra det. Det är bättre att arbeta selektivt mot brottslingar än att trassla in hela svenska folket i ett övervakningssamhälle med register och databaser.
Jens Holm (V):
Jag tackar Elin Lundgren för en bra interpellation och folkhälsoministern för hennes svar. För ett tag sedan läste jag i en tidning att Europa badar i alkohol, så tror jag att rubriken löd. Jag tycker att vi ska sätta in Sverige i ett större sammanhang. Vi lever nämligen på den kontinent där det konsumeras mest alkohol i världen.
Sverige är inte någon liten, isolerad ö, även om det konsumeras ännu mer alkohol i vissa andra europeiska länder. Sedan EU-medlemskapet har alkoholpolitiken tappat flera viktiga verktyg för att hålla nere totalkonsumtionen. Vi kan inte längre stoppa Internetspriten. Det vore i så fall ett hot mot varornas fria rörlighet.
Vi får inte ha förbud mot alkoholreklam för till exempel starköl och vin, vilket vi hade tidigare. Det har EU:s domstol sagt nej till. Vi måste tillåta införselkvoter på alkohol. De är nu så höga att en privatperson i princip kan ta med sig en släpkärra, fylla den med sprit och öl i Danmark eller Tyskland och köra hem den. Kommer den personen att själv konsumera all den alkoholen?
Nej, mycket langas. Den säljs till ungdomar runt om i Sverige, och det är förstås förfärligt. Jag vet att folkhälsoministern och hennes parti Kristdemokraterna vill sänka införselkvoterna. Den frågan har de drivit i flera valrörelser. Nu är Maria Larsson minister och med och styr Sverige. Jag skulle därför vilja fråga folkhälsoministern när det kommer ett förslag om att sänka införselkvoterna.
Jens Holm (V):
Tack, Maria Larsson, för ditt svar om införselkvoterna! Jag skulle vilja ställa en fråga om det igen. Du har sagt att du tagit upp frågan om de indikativa nivåerna för införsel av alkohol med kommissionen, och det är väldigt bra. Men vi vet hur det fungerar på EU-nivå. Jag har själv suttit i EU-parlamentet. Man kan säga något till en person i ett visst sammanhang.
När du har drivit att vi ska kunna få ha lägre sådana i Sverige, har det protokollförts på något vis? Finns det formaliserat så att jag som granskar regeringens arbete kan se vilka konkreta förslag som regeringen har lagt fram för att vi ska kunna få sänka våra införselkvoter?
Om det är på det sättet vore jag väldigt tacksam att få ta del av de förslag som regeringen uppenbarligen lagt fram till EU.
Jens Holm (V):
Jag tackar lantbruksminister Eskil Erlandsson för svaret. Nu när förhandlingarna om ett nytt klimatavtal pågår som bäst i mexikanska Cancún är det oerhört viktigt att särskilt vi i den rika världen gör allt vad vi kan för att få ned våra utsläpp. Det vi äter är ett område där vi kan minska utsläppen kraftigt.
Man har talat mycket om bilar, om utsläppen från fabriker och så vidare, men faktum är att en fjärdedel av alla utsläpp i Sverige kommer från livsmedel, alltså från det vi äter.
Livsmedelskedjan påverkar miljön också på annat sätt, bland annat genom avskogning, genom utsläpp av gifter från konstgödsel och av andra miljögifter samt inte minst genom övergödning. Det är därför viktigt att vi tar ett grepp om frågan.
Livsmedelsverket har som myndighet ansvar även för miljöfrågor, alltså inte bara för att vi ska äta hälsosamt. Det ansvaret underströks än mer i klimatpropositionen från 2009. Där påtalades just vikten av att ta ett grepp om utsläppen från livsmedelskedjan.
Därför var jag en av dem som välkomnade att Livsmedelsverket lade fram sina förslag om miljösmarta matval i maj 2009.
Det var ett program, kan man säga, som främst riktade sig till svenska konsumenter men också till skolor, företag, konsumentorganisationer med flera med tips, uppmaningar och tydliga faktaunderlag om hur vi kan äta på ett mer hållbart sätt.
Jag vill understryka att det just var baserat på fakta utifrån ett samarbete med Naturvårdsverket, Sveriges lantbruksuniversitet och Institutet för Livsmedel och Bioteknik, SIK. Lika glad som jag blev när de miljösmarta matvalen togs fram i maj 2009 lika besviken blev jag för några veckor sedan då Livsmedelsverket meddelade att man var tvungen att dra tillbaka matvalen.
Man gjorde det med hänvisning till kritik från EU, och generaldirektör Inger Andersson konstaterade i ett pressmeddelande att miljöhänsyn får stå tillbaka för frihandel. Jag vill fråga ministern hur det kunde bli på det viset med tanke på att frågan beretts på departementet.
Jag tycker att det känns som att lantbruksministern inte har stått upp tillräckligt för vår myndighet och för det hållbara konsumerandet. Andra länder har liknande råd, till exempel Danmark och Storbritannien, och EU-kommissionen har en kampanj med namnet Ta kontroll där man uppmanar till att konsumera på ett hållbart sätt och till att konsumera livsmedel som kommer från lokala producenter.
Som jag har förstått det var detta det kontroversiella i råden, alltså att Livsmedelsverket uppmanade till konsumtion av lokalproducerad mat. Jag vill fråga ministern: Får en myndighet inte längre uppmana svenska folket till ett mer miljövänligt ätande, och får man inte längre uppmana till att konsumera mer lokalproducerad mat? Om det är på det viset är det väldigt olyckligt.
Det innebär i så fall en tillbakagång i miljöarbetet.
Jens Holm (V):
Tack, landsbygdsministern! Jag tror att jag sade fel i mitt tidigare anförande, så jag vill gärna korrigera det för protokollet. Landsbygdsministern räknade upp att man skulle minska svinnet, äta efter säsong och transportera hem varorna på ett miljövänligt sätt. Jag håller fullt ut med om det.
Man kan också göra precis som Livsmedelsverket förespråkade, alltså äta mindre kött, mer vegetabilier och mer lokalproducerat. Det är några aspekter som kanske är ännu viktigare. Min huvudfråga är ändå: Går det att komma med uppmaningar om hur vi ska kunna äta på ett mer miljövänligt sätt utan att det strider mot EU:s marknadsprinciper?
Landsbygdsministern säger att han hoppas att det går, men detta är ju ett exempel på att det inte går. EU har faktiskt stoppat oss, eller vi har kanske en regering som inte tar strid nere i Bryssel för våra myndigheters möjligheter att uppmana till miljövänligt sätt att konsumera? Här tycker jag att vi fortfarande inte har fått ett riktigt klart besked om hur detta egentligen har gått till.
Landsbygdsministern säger att det står Livsmedelsverket fritt att komma med nya förslag om hur vi kan konsumera på ett hållbart sätt. Men det var precis det som EU sade nej till och precis det som landsbygdsministern och Kommerskollegium, såvitt jag förstår, till slut bestämde sig för att dra tillbaka förslaget för att inte ta strid nere i Bryssel och för att åtminstone kunna presentera en ny version som EU kanske kan acceptera.
Jag tycker att Jacob Johnsons fråga om notifieringen är relevant. I direktivet 98/34 är stadgat vilka produkter som måste notifieras i Bryssel. Det handlar om tekniska föreskrifter som rör produkter.
Jag ser inga krav från EU på notifiering ifall en myndighet kommer med allmänna råd - råd som dessutom är vetenskapligt underbyggda. Vad händer med en sådan kampanj som Matlandet Sverige? Handlar inte, Eskil Erlandsson, Matlandet Sverige om att vi delvis ska se till att den lokala produktionen av livsmedel ökar? Det är ju en kampanj för svenska livsmedel.
När man läser dokumenten om Matlandet Sverige ser man att det är fullt med uppmaningar till konsumtion av sådant som är närproducerat eller lokalproducerat. Där går det uppenbarligen bra, men då Livsmedelsverket tar fram sina råd blir det stopp. Jag tror att det blir stopp därför att landsbygdsministern inte har tagit strid i Bryssel för att vår myndighet ska kunna ta fram de här råden.
Om det skulle vara så att EU verkligen sätter stopp, att EU har blivit en gigantisk apparat som omöjliggör för medlemsländerna att ha lite flexibilitet, krävs det en förändring. Då vill jag höra en minister som säger: Jag åker ned till Bryssel och tänker ändra på regelverket.
Det skulle vara roligt om landsbygdsministern var intresserad av att driva krav inom reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken till exempel samt av en större flexibilitet för medlemsländerna och av att man exempelvis ska kunna uppmana till närproducerat och lokalproducerat.
Jens Holm (V):
Det är någonting i landsbygdsministerns inlägg som inte riktigt hänger ihop, tycker jag. Först säger Erlandsson att huruvida maten är producerad lokalt eller importerad inte spelar någon större roll. Men sedan har vi kampanjen Matlandet Sverige som går ut på att man ska stärka den svenska produktionen. Pengar finns avsatta till exempel i En livsmedelsstrategi för hela Sverige, som jag läst och som kom 2008.
Där har man avsatt 74 miljoner kronor till småskalig ekologisk produktion och till närproducerat. För övrigt kan jag instämma i att vi kan minska utsläppen mer ifall vi gör annat, till exempel om vi minskar köttkonsumtionen. Där skulle jag vilja säga att den största vinsten finns att hämta.
Trots detta tycker jag att vi måste värna våra myndigheters möjlighet att komma med uppmaningar och smarta kostråd till våra medborgare.
Jag förstår inte hur Livsmedelsverket, Naturvårdsverket eller andra myndigheter i framtiden ska kunna komma med smarta miljöråd till svenska folket ifall man inte till exempel får uppmana till en ökad konsumtion av lokalt producerad mat. Jag förstår heller fortfarande inte varför Erlandsson och regeringen väljer att gå omvägen via Bryssel och notifiera detta.
Det står nämligen klart och tydligt i det notifieringsdirektiv som finns att det handlar om tekniska föreskrifter. Sådant måste notifieras, men inte allmänna råd. Det får alltså landsbygdsministern gärna kommentera i sitt sista inlägg. Kommentera också gärna hur Livsmedelsverket och andra myndigheter i framtiden ska kunna komma med råd om till exempel en ökad konsumtion av lokalt producerade varor.
Jens Holm (V):
Jag tackar för svaret. ACTA är ett avtal mellan världens rika länder och gäller överträdelser av immaterialrätten. Avtalet kommer att påverka oss människor på en mängd olika sätt, alltifrån friheten på Internet till patent och produktion av läkemedel. Överträdelser ska bestraffas, bland annat ska straffrättsliga åtgärder vidtas.
Eftersom ACTA syftar till att stärka immaterialrätten kan det påverka fattiga länders möjligheter att producera generiska mediciner, det vill säga lagliga mediciner som är utan patent. ACTA är ett avtal som ytterligare stärker de rika ländernas informationsövertag på en mängd områden.
Storföretag som Sony och Google har genom så kallade expertgrupper i ACTA-förhandlingarna haft större insyn i ACTA-processen än folkvalda politiker. Det är ett av skälen till att utvecklingsländer som Kina, Indien och Brasilien ställt sig utanför ACTA-processen. Den 5 oktober röstade en enig mexikansk senat mot ACTA-avtalet.
Man protesterade mot hemlighetsmakeriet och den totala avsaknaden av demokratisk förankring i ACTA-processen. Hemlighetsmakeriet har jag själv stångat mig blodig mot. Som tidigare EU-parlamentariker krävde jag våren 2009 att den svenska regeringen skulle lämna ut relevanta handlingar om ACTA. Jag ville som folkvald kunna granska inte bara EU:s förhandlingsmandat utan hela processen kring ACTA.
Resultatet av min begäran blev den bunt papper som jag här visar upp för kammarens ledamöter. Det jag alltså fick från regeringen var ett par hundra sidor med kanske intressant text; jag vet inte det eftersom ungefär 80 procent av texten var svartmarkerad, det vill säga hemligstämplad. Kan detta kallas en demokratisk process? Nej, självklart inte. Jag vill återkomma till varför jag tycker att detta är så viktigt.
För mig är det viktigaste utvecklingsländernas möjlighet att sälja generiska läkemedel. När utvecklingsländer försöker exportera dessa läkemedel beslagtas de ofta i tullen i europeiska hamnar eller på flygplatser. Det skedde till exempel i Holland 2008 då Indien försökte exportera väldigt viktiga läkemedel till Brasilien.
Varför har då detta med läkemedel med ACTA att göra? Jo, eftersom ACTA rör frågor som handlar om immaterialrätt och patent skulle man kunna hoppas att ACTA löser detta med att utvecklingsländer ska kunna producera läkemedel vars patent har gått ut, men jag ser inget om detta i det här ACTA-materialet, och jag har inte sett något sådant från den svenska regeringen.
Därför vill jag fråga Beatrice Ask: På vilket sätt kan du säga att ACTA kommer att underlätta för utvecklingsländer att sälja generiska läkemedel? Kan vi med ACTA se till att utvecklingsländers export av läkemedel inte kommer att stoppas på patentgrund i framtiden? Beatrice Ask medger att ACTA kommer att innebära förändring av svensk lag. Det är bra att vi nu får detta svart på vitt.
Då vill jag veta: När lägger regeringen fram en proposition om de här förändringarna? Jag vill också veta när den samlade riksdagen ska få ta ställning till hela ACTA-avtalet. När tänker ni översätta ACTA-avtalet till svenska, så att vanligt folk kan läsa det? Jag som lagstiftare har extremt svårt att förstå de juridiska termerna på engelska.
Jens Holm (V):
Först vill jag ta upp frågan om generiska läkemedel. Det handlar om läkemedel som kan rädda livet på hundratusentals människor i fattiga länder. De beslag som har gjorts har inte skett på grund av folkhälsa utan med direkt referens till immaterialrätt och patent.
Som jag förstår det kommer ACTA-avtalet att ytterligare stärka befogenheterna för polis, tull och andra delar av statsmakten att göra sådana beslag. Jag ser inte ens orden "folkhälsa" eller "hälsa" i ACTA-avtalet. Jag skulle också vilja fråga justitieministern om en annan dimension av ACTA nämligen friheten på Internet.
Vi har ju här i Sverige tyvärr antagit Ipredlagen, som ställer krav på operatörer att lämna ut användarinformation. På första sidan av ACTA talar man om att man ska ha ett samarbete med rättighetshavare och just Internetoperatörer.
Som jag tolkar det är detta precis vad Ipred handlar om. Nu säger justitieministern kanske att vi inte behöver göra några förändringar i svensk lag eftersom vi har Ipred. Men om vi antar att en ny majoritet i riksdagen, förhoppningsvis om fyra år, kommer att vilja riva upp Ipred, kommer den borgerliga regeringen redan att i ACTA-avtalet ha klubbat igenom sådana åtgärder att den svenska riksdagen inte kan upphäva det.
Med ACTA får vi alltså Ipred bakvägen, och det blir överstatligt. Jag är också oroad av den ACTA-kommitté som man talar om i artikel 5. Denna kommitté ska, som jag förstår det, ha möjligheter att göra förändringar i avtalet eller åtminstone i dess implementering.
I ACTA-kommittén ska tredje part rörande immaterialrättsöverträdelser kunna ingå eller åtminstone samarbeta. Jag skulle gärna vilja få veta av justitieministern vilka tredje parter det är som man ska kunna samarbeta med i denna kommitté. Är det de stora mjukvaruföretagen? Är det film- och musikbolagen? Vilka är det egentligen som man ska samarbeta med?
Jens Holm (V):
Tack för svaren, justitieminister Beatrice Ask! Jonas Sjöstedt ställde en fråga om en konsekvensanalys av utvecklingsländers möjlighet att sälja generiska läkemedel. Du får gärna svara på det i ditt sista anförande. Det var det som hela min fråga väldigt mycket handlade om. Det är bra att Sverige har drivit på för ökad öppenhet.
Men jag konstaterar också att man till exempel har krävt när man haft överläggningar med näringsutskottet att de överläggningarna ska behandlas med sekretess. Hela förfarandet med ACTA är ett exempel på vad som händer när man lyfter upp viktiga frågor till den överstatliga nivån. Vanliga människor har inte en chans att komma in i processen. Det är också väldigt svårt för oss folkvalda att göra det.
Jag blir inte helt lugn när justitieministern talar om tredje part i ACTA-kommittén som ska se till hur implementeringen av ACTA ska ske. Erfarenheterna av förhandlingar om ACTA visar att inte minst amerikanska storföretag inom upplevelseindustrin har haft ett väldigt stort inflytande. Jag är rädd för att det är precis de som kommer att styra ACTA-kommittén.
Det vore välkommet om den svenska regeringen skulle kunna driva på för att så inte blir fallet. Jag är också djupt oroad över friheten på Internet. Nu får vi Ipred även via ACTA. Ifall vi rödgröna skulle vinna valet och kanske vilja förändra eller riva upp Ipred skulle det vara extremt mycket svårare ifall den borgerliga regeringen klubbar igenom ACTA. Det är ett mycket stort problem.
Jens Holm (V):
Vi i Vänsterpartiet har hela tiden varit motståndare till massregistrering av människor. EU:s förslag om datalagringsdirektiv är en del av det övervakningssamhälle som vi inte vill ha.
Teknikens utveckling ger statsmakterna enorma möjligheter att övervaka och registrera människor, men bara för att de möjligheterna finns ska man självklart inte använda sig av dem. När det handlar om sådant som personlig integritet måste man vara oerhört försiktig.
Därför har vi i Vänsterpartiet alltid hävdat att datalagringsdirektivet går alldeles för långt, är oproportionerligt och kränker människors integritet. Det är upprörande att vår borgerliga regering velat gå längre än det som EU har krävt att vi ska göra och lagt fram ett förslag som alltså går längre.
Man kan säga att datalagring, det vill säga masslagring av personliga data, är den selektiva spaningens raka motsats. I stället för att statsmakten, polisen, lägger resurser på att verkligen jaga de grövsta brottslingarna ska alla människors datatrafik lagras och läggas in i register.
De grova brottslingarna kan ganska enkelt kringgå datalagringen. Det kan man göra exempelvis genom att använda kontantkort och trådlösa nätverk. Det är egentligen omöjligt att spåra vem som kommunicerat med vem.
Därför är datalagringsdirektivet redan överspelat som ett instrument för att bekämpa grov brottslighet.
Därför tycker Vänsterpartiet och Miljöpartiet att den svenska regeringen ska använda utvärderingen som en möjlighet att inte behöva införa datalagringsdirektivet. Jag tycker att det var bra att vi i riksdagen lyckades få igenom en vilandeförklaring så att vi inte tvingades genomföra datalagringen.
Nu har vi chansen att med stöd av den utvärdering som EU-kommissionen gjort visa att masslagring av datatrafik inte är vägen framåt. Jag hade önskat att de andra partierna i denna församling kunnat stödja Vänsterpartiet och Miljöpartiet i den kampen.
Hade vi varit enade skulle det självfallet ha varit mycket lättare att driva dessa krav gentemot EU. Härmed vill jag yrka bifall till den gemensamma reservationen från Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Jens Holm (V):
Jag tycker att det är bra att Elin Lundgren och Socialdemokraterna är ärliga i denna debatt. Ni säger klart och tydligt att ni har stått upp för datalagringsdirektivet och masslagring av personlig data hela tiden. Det finns många andra partier i den här församlingen som har sagt en sak vid ett tillfälle och sedan gör en annan sak då man röstar om det.
Med anledning av det som du anförde skulle jag vilja ha ett svar på vad du anser att priset för integritet egentligen är. Du hade räknat ut att böterna kan landa på 65 miljoner kronor. Det kanske kan vara på det viset. Men samtidigt handlar detta om grundläggande mänskliga rättigheter.
Ska inte vi politiker ta strid för dem? Jag tycker det. Det får kosta en del ifall det kostar. Jag undrar också vad Socialdemokraterna anser om hur man ska lösa problemet med att de grova brottslingarna självklart använder sig av kontantkort. De kommer att klara sig ändå. Dem når man inte med datalagringsdirektivet. Det är helt föråldrat. Vad anser Elin Lundgren att man ska göra?
Ska man utvidga datalagringsdirektivet, så att man löser det problemet? Nej, det vill väl inte Socialdemokraterna, som jag har förstått det hela.