KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Pilsäter (FP):
Jag är övertygad om att Yvonne Ruwaida och Miljöpartiet tänker helt fel och helt bakochfram när de säger att lösningen på utanförskapet på arbetsmarknaden skulle vara att dela på jobben. Det är inte så att arbetsuppgifterna är begränsade och att det därför behövs en ransonering. Det behövs villkor som gör att fler kan vara deltagande.
Om arbetslivet är för slimmat i dag för att väldigt många människor ska platsa - jag tycker också att det är uppenbart att det är en av förklaringarna - blir det inte bättre av att man ska dela på jobben och förkorta arbetstiden. Alla erfarenheter visar att det snarare handlar om att slimma ännu hårdare och ställa ännu fler utanför.
Det har ju skett under flera hundra år, skulle jag vilja säga, att vi på olika sätt har förkortat arbetstiden genom produktivitetsökningar och avtal. Att förkorta den med mekaniska metoder och tro att det går att dela på arbetsuppgifterna är helt fel tänkt. Det kommer bara att göra Sverige fattigare och drabba dem hårdast som är skörast. Det är jag helt övertygad om.
Det finns tyvärr inte heller några belägg för att det skulle leda till förbättringar när det gäller sjukfrånvaron - tvärtom. Jämställdhet är inte någonting som kostar. Det tycker jag också är väldigt viktigt att påpeka. Det har framkommit flera gånger här att vi har höga skatter och jämställdhet och att det skulle vara en kostnad. Jag tror att det är tvärtom.
En väl utbyggd barnomsorg är visserligen en kostnad direkt, men inte indirekt och inte samhällsekonomiskt. Barnomsorg är samhällsekonomiskt lönsam om både mammor och pappor kan vara ute och arbeta. De här frågorna har ju liberaler drivit fram, i många fall under djupt motstånd från Vänsterpartiet och Socialdemokraterna.
Att jämställdhet bara kan definieras av vänsterkrafterna tycker jag är ett helt felaktigt sätt att se på utvecklingen. Jag ser fram emot ett fortsatt jämställdhetsarbete på individens villkor.
Karin Pilsäter (FP):
Den officiella arbetsmarknadsstatistiken för maj har inte kommit ännu. När jag skrev min interpellation och en hel del annat som jag har skrivit de senaste veckorna använde jag den officiella arbetsmarknadsstatistiken från Statistiska centralbyrån. Den senaste som kom den 24 maj har rubriken "Oförändrat arbetsmarknadsläge". Det är inte statistiskt säkerställt att sysselsättningen har ökat och att de arbetslösa har minskat.
Vi kan hålla på och debattera statistiken. Regeringens företrädare har ofta en viss förmåga att gå i opposition mot oppositionen, och när det inte räcker går man till och med i opposition mot själva statistiken. Men det löser inga problem. Statistiken är ett hjälpmedel för att förstå verkligheten. Verkligheten som jag förstår den är den att alldeles för många ungdomar är arbetslösa.
Även om det är 500 färre än förra året enligt Ams, som inte är den officiella statistiken, är det 55 000, och det är alldeles för många.
Vi har systemfel, och ett väldigt viktigt sådant, är jag helt övertygad om, är just den försämring av kvaliteten i skolan som har hänt på senare år och som gör att alldeles för många ungdomar går ut gymnasieskolan utan en examen eller med en examen som inte är tillräckligt användbar. Vi i Folkpartiet vill se till att man reformerar gymnasieskolan på ett sådant sätt att inte alla elever tvingas, för att få en godkänd yrkesutbildning, skaffa sig högskolebehörighet.
Det är där väldigt många stupar. Vi tycker att det är fel att ha en ordning där väldigt många människor misslyckas med sin gymnasieutbildning. Vi tycker att de ska få lyckas i stället. Det räcker inte att bara reformera gymnasieskolan, men det är en väldigt viktig hörnsten i en politik som skapar ett bättre utgångsläge för unga människor på arbetsmarknaden. Vi behöver också se till att vi får en bättre kvalitet i den högre utbildningen. I dag har vi en stor arbetslöshet bland de högskoleutbildade.
Det beror bland annat på att kvaliteten i den högre utbildningen har blivit för dålig. Man har ökat platsantalet på ett sätt som inte alls står i proportion till tillförda resurser, ökade lärartimmar och så vidare.
Det gör att folk kommer ut från en högre utbildning, har investerat lång tid, tagit stora studielån och dessutom kostat mycket pengar för statskassan och de offentliga finanserna utan att det betyg man har med sig är någon inträdesbiljett till arbetsmarknaden, därför att man har inte fått med sig rätt kompetens. Det här är någonting som vi måste förändra. Att räkna antal personer som går på högskolan blir fel målfokus.
Man måste se till att ungdomarna också kommer ut från den högre utbildningen och att de kommer ut med sådan kompetens att de blir efterfrågade på arbetsmarknaden. Jag hör ingenting konkret om att regeringen och statsrådet är beredda att reformera gymnasieskolan, är beredda att se över högskolepolitiken på ett sådant sätt att alla de ungdomar som investerar så mycket i en högre utbildning också får valuta för de insatserna.
Där hör vi ingenting. Vi hör bara att det ska fortsätta som nu. Det som har varit nu är att kvaliteten i skolan ständigt försämras. Det tycker inte jag bådar gott för framtiden.
Karin Pilsäter (FP):
Det blev nästan lite övertydligt att Hans Karlsson kände sig svaret skyldig i ungdomsarbetslöshetsfrågorna. Vi fick nu en fyra minuter lång utläggning som var en väldigt stor avvikelse från ämnet. Det är tur att det inte är radioprogrammet På minuten, för då hade detta blivit avbrutet direkt för avvikelse från ämnet.
Ungdomsarbetslösheten har sjunkit med 500 personer. Jag ser ingen anledning att vare sig svartmåla eller skönmåla. Jag tycker att man måste se verkligheten som den är, och verkligheten är att den offentliga arbetslöshetsstatistiken i slutet av maj sade att det inte är statistiskt säkerställt att det över huvud taget har skett någon förändring. Däremot är det säkerställt att befolkningen har ökat. Andelen svenskar i arbetsför ålder som faktiskt jobbar har därmed sjunkit.
Antalet personer är inte heller bara det som är intressant. Det handlar om hur vi ska kunna försörja oss, och är vi fler måste också fler jobba. Detta tycker jag är mycket allvarligt. Vi hör här talas om omställning. Ett av huvudproblemen på arbetsmarknaden är ju just bristen på omställning, att folk sitter fast. Och när det gäller unga människor ska de inte ställas om. Man ska inte ställas om när man är 19 år. Man ska ställas in så att man kommer någon vart.
Man ska inte börja med att ställa om sig. Det är därför vi fokuserar på utbildningens kvalitet och utbildningens innehåll. Man ska kunna få en relevant utbildning, och man ska kunna få en lärlingsplats. Detta har det pratats om i decennier nu, men det händer oerhört lite. Det andra du tog upp med olika procentsatser och sådant är ju helt befängt.
Dock hör det inte till dagens ämne, så jag väljer att helt och hållet bortse från olika felaktigheter där. Nu har du två minuter kvar. Det skulle vara intressant att höra vilka åtgärder regeringen tycker att den här koordinatorn, som ska göra jobbet i stället för regeringen själv, ska komma fram med som skulle underlätta.
Karin Pilsäter (FP):
När det gäller staten som föredöme sade statsrådet tidigare att det var väldigt få som trodde att man skulle kunna nå målen. Jag vet inte vilka som inte trodde det. Frågan var väl om man trodde att man verkligen var beredd att genomföra det. Det har jag aldrig tvivlat på. Det visar bara att det är ganska lätt. Men det visar också vilken konstig syn regeringen har på representationen. Det handlar bara om någon sorts antal.
Sanningen är ju den att om man vill ha en jämn könsfördelning därför att man tror att kompetens är rätt så jämnt fördelad och att mångfalden i sig skapar ett mervärde för företaget, är det inte till särskilt stor nytta för Vasakronan, som har en minoritet kvinnor i styrelsen, att det finns en majoritet kvinnor i styrelsen i ett helt annat statligt fastighetsbolag, Specialfastigheter.
Det är naturligtvis så att man måste förvänta sig och kräva att staten gör samma sak i respektive bolag, på samma sätt som man förväntar sig och kräver det nu - kanske - i form av lagstiftning av de privata företagen. Ericsson kan ju inte säga: Skanska har en massa kvinnor i styrelsen, så vi behöver inte ha några! Det måste gälla i respektive bolag om man tror att det ska vara till någon nytta och fördel för själva bolaget i sig.
När det gäller vd och ledningsgrupp är inte de statliga företagen något föredöme - tvärtom. Jag tycker att det blir lite bakläxa på de redovisade åtgärderna för hur man ska gå vidare.
I övrigt har vi delade meningar när det gäller om vi tror att kvinnors kraft, kompetens, kunnande och engagemang skulle kunna komma mycket bättre till nytta i mera småskaliga organisationer som kan vara mer entreprenörsdrivna inom de stora kvinnodominerade sektorerna - vården och utbildningen. Jag tror att det är så.
Jag tror att de signaler som regeringen sänder ut med stopplagen har betydligt större negativa konsekvenser än bara dem som gäller de stora universitetssjukhusen.
Karin Pilsäter (FP):
Jag ber att få tacka för svaret. Det var ju väldigt tydligt. Ministern är inte beredd att göra någon förändring av arbetsgivarnas skyldighet att betala medfinansiering och han är inte beredd att diskutera någon förändring av skyldigheten att genomföra en rehabiliteringsutredning.
Jag skulle vilja säga att analysen av problemsituationen möjligen borde leda fram till en mer öppen attityd till att förändra rehabiliteringsansvaret. Samma sak gäller medfinansieringen.
När det gäller sjukfrånvaron har regeringen först låtit hela systemet förfalla totalt, och sjukfrånvaron och sjukpensioneringarna har fullkomligt exploderat. Sedan, när detta har pågått under sex sju år, börjar man göra någonting och kallar strategin framgångsrik. Det är ganska fantastiskt.
Om över en halv miljon människor är förtidspensionerade, och om sjukfrånvaron har ökat så radikalt som skedde från 1997 och framåt, då inser vem som helst att det krävs ganska enkla mått och steg för att nå förbättringar från det väldigt dåliga utgångsläget. Om strategin är framgångsrik ur ett mer objektivt perspektiv kan man nog sätta frågetecken för.
Vi i Folkpartiet anser att det behövs en rad andra kompletterande förändringar när det gäller kontroller, uppföljningar, vårdinsatser och rehabilitering.
Det är bara den enskilda företagaren, en människa, som kan fatta beslut om han eller hon ska anställa en person till och ta ansvar för den personen. Det är ingen annan som kan fatta det beslutet. Det är företagaren som tar hela risken och hela ansvaret. Vad man har gjort här är att man har tillfört en större risk och mer ansvar för denna företagare.
Då får man också ta konsekvenserna av detta, nämligen att det blir färre anställningar. Och visst blir det nya jobb, men det blir alldeles för få jobb. Det är det som är huvudproblemet. Trots att vi har en så oerhört kraftig högkonjunktur anställs det alldeles för få personer på nya jobb. Det är det som är själva huvudproblemet.
Då måste man gå in och titta på område efter område vad man kan göra för att enskilda människor ska vilja starta företag, driva företag och låta dessa företag växa. Över hälften av småföretagen anser att regelkrångel är ett hinder för att växa och att regelkrånglet under de senaste åren har ökat. Det framgår av Nuteks årsbok. Och detta har skett under en tid då regeringen har haft som ambition och prioriterat mål att minska krånglet.
Medfinansieringen och rehabiliteringsansvaret är en del av det. Den kostnad som denna risk innebär gör att vi får färre anställningar. Och detta drabbar personer som har en svagare position än genomsnittet hårdare än vad det drabbar andra. Det tycker jag är ytterligare ett tecken. Till sist ska jag säga något om själva rehabiliteringsansvaret. De flesta sjukskrivningarna är inte arbetsrelaterade.
Och det är självklart så att arbetsgivaren måste vara delaktig i processen. Men även om sjukdomen är arbetsrelaterad finns det ingenting som säger att arbetsgivaren skulle ha den kompetens som krävs för att kunna göra en bra rehabiliteringsutredning. Därför anser jag att ansvaret bör gå över till Försäkringskassan i alla fall.
Karin Pilsäter (FP):
Frågorna handlar om många olika infallsvinklar. Hur ska människor som har en svagare position på arbetsmarknaden lättare få jobb? Att ta bort medfinansieringen och arbetsgivarnas ansvar tror jag är en väg att gå. Hur ska vi få fler människor att vilja vara företagare, ta risker, ta ansvar och expandera?
Det är ett sätt att ändra ekvationen så att risktagandet och ansvarstagandet inte blir fullt så stort. Att driva ett företag är alltid en risk. Att anställa människor är alltid ett stort ansvar. Men det är statens uppgift, tycker jag, att rimligt fördela riskerna mellan olika aktörer.
I det här fallet har man vid helt fel tidpunkt ökat bördan för dem som man egentligen borde minska bördan för. Man har ökat priset för att anställa när man egentligen borde sänka priset för att anställa. Sjukfrånvaroexplosionen och förtidspensioneringsskandalen hänger ihop.
Jättemånga människor är i dag långtidssjukskrivna och förtidspensionerade trots att de inte skulle behöva vara det om vård, rehabilitering och uppföljning hade fungerat. De skulle kunna arbeta. Många skulle kunna arbeta rakt av. Det är ett av skälen till att vi också tycker att när man tittar på arbetslöshet och behov av nya jobb räcker det inte med att titta på dem som är registrerade som arbetslösa.
Man måste också fokusera på dem som är registrerade som långtidssjukskrivna eller som förtidspensionärer men själva anger att de skulle kunna arbeta.
Insikten om att det bara är enskilda företagare och enskilda människor som kan fatta dessa beslut frivilligt måste leda till att man som politiker säger att staten måste göra något mer för att fördela riskerna på ett rimligare sätt mellan de olika aktörerna.
Karin Pilsäter (FP):
Post- och telestyrelsen säger när det gäller infrastrukturen, alltså adressändring, postnummersystemet med mera, att det kan vara en värderingsfråga. Det är möjligt att det skulle kunna vara det. Därför hoppas jag att man reder ut detta mycket snabbt. Det är inte så att dagens beslut innebär att affären är klar. Däremot hörde vi tydligt Postens vd Erik Olsson förklara för utskottet att han inte såg detta som något problem utan att detta skulle kunna lösas.
Vi har redan ett externt ägande i Svensk Adressändring, och man skulle kunna förändra detta ägande, öppna detta ägande eller ha det kvar som det är efter en värdering av denna frågeställning. Jag ser därför inte detta som någon sådan stor fråga som gör att man ska skjuta på hela affären eller skjuta på fortsättningen på processen med denna affär.
När det gäller en eventuell börsnotering som kan komma inom fem år blir det en väldigt bakvänd diskussion om man talar om kostnader. En kostnad eller en utgift är något som man betalar och som inte fortsätter att vara en tillgång.
Men om staten växlar upp sitt ägande i Posten vid ett senare tillfälle i stället för att börsnotera är det inte en kostnad, utan det är en kapitalplacering. Vad den kapitalplaceringen vid den tidpunkten, om man väljer att göra på det viset, uppgår till för belopp går inte att säga i dag. Det beror på hur situationen är vid den eventuella framtida tidpunkten.
Det är en ganska självklar slutsats.
Karin Pilsäter (FP):
Tomas Eneroth säger att det är semantik att tala om kostnad eller inte kostnad. Ja, det är ganska viktiga frågor. Det är inte någon lek med ord om någonting är en utgift, en kostnad, eller om det är en investering. Det är faktiskt två helt olika saker. Ni ska då inte försöka ge sken av att det helt plötsligt framöver ligger mångmiljardkostnader för skattebetalarna om man inte externt hittar en annan ägare.
Det är ett alternativ, alltså att man hittar andra externa ägare och att man gör en börsintroduktion. Jag kan inte se var det absolut livsfarliga i det skulle ligga. I så fall skulle ni väl inte ha börsintroducerat Telia om det nu var så väldigt farligt. Jag tror tvärtom att det möjligen i det läget kan vara en väldigt bra lösning. Det kan också finnas andra lösningar framöver.
Och det kan vara så att man vid den tidpunkten bestämmer sig för att det vore en bra idé att den svenska staten eller den danska staten växlar upp sitt ägande. Om värdet på bolaget då är större än vad det är i dag, det vill säga att det kräver ett större belopp att lösa ut CVC än vad CVC:s aktieinnehav i dag är värt därför att man har växlat upp värdet, då har man också fått mer för de pengar som man har lagt in.
Inte heller där uppstår någon kostnad i ordets rätta bemärkelse. Sedan får väl Tomas Eneroth kalla det här semantik och vilja få det till att det bara är en lek med ord, men så är det inte. I verkligheten är det fråga om väldigt olika saker. Om värdet på det nya bolaget växlats upp kommer det att krävas en större kapitalinsats i kronor. Men det värde man får när det gäller de kronorna kommer också att vara större.
Karin Pilsäter (FP):
När det gäller den andra frågan kan jag ytterligare en gång säga att det inte är en så stor fråga att man, anser jag, behöver avvakta med affären tills frågan så att säga är utredd och klar.
Det är inte en så stor fråga, och det har inte heller framgått att det är så när vi pratat med exempelvis de fria postoperatörerna och inte heller att det är ett problem som är av den digniteten att man behöver ha frågan färdig och utlöst innan man fortsätter den här processen. Däremot är det helt klart och tydligt flaggat för att det ska säkerställas.
I vilken form det ska ske är, som framgått här, ännu inte klarlagt. Men att det ska ske är ingen hemlighet. En förutsättning i den här processen är att man vet att Posten inte kommer att kunna ha ensamrätt att eventuellt, hypotetiskt, på något sätt kunna använda de här systemen för att skapa konkurrensfördelar för sig och därmed nackdelar för andra.
Det har inte heller framförts att så har skett, utan det är något man befarar skulle kunna hända. Sedan har vi det andra som togs upp. Ja, det är klart att det vore ännu bättre om det inte fanns ytterligare frågetecken. Visst vore det så. Men så ser inte tillvaron ut. Självklart vore det ännu bättre om allting var precis så som vi själva vill ha det.
Men den dagen kommer förmodligen aldrig då det inte finns några utestående frågetecken som hindrar en från att fatta ett beslut med 100 procents säkerhet med tanke på hur det kan bli. Även om den dagen kom skulle det dagen efter inträffa någonting som skapar en ny osäkerhet. Det är alltid så. Man får göra en samlad bedömning och sätta ned foten. Jag tycker att underlaget är tillräckligt för att i dag kunna säga ja till att fortsätta den här processen.
Karin Pilsäter (FP):
När det gäller postmarknaden som sådan och framför allt privatbreven finns det mycket att diskutera - om det är en naturlig utveckling av en marknad som är under utveckling att antalet aktörer och storleken på de aktörerna förändras. Det är också viktigt att vi nu får fram förslagen i bland annat Postutredningen.
Men det är en fråga som ligger lite vid sidan av. Jag tror inte att vi kan hävda att vi vill ha mer av konkurrens och fler aktörer - både större och andra aktörer och en större mångfald i antalet aktörer - och samtidigt tro att vi kan ha regleringar som bygger på att det är genom statens ägande av Posten som vi klarar hem det här.
Det är i stället genom en stärkt och förtydligad reglering och en förtydligad tillsyn som det här på allvar kan bli en ännu bättre fungerande marknad. Som jag sade inledningsvis handlar det här väldigt mycket om helt olika typer av frågeställningar.
Vi har ju det som vi själva som privatpersoner eller kanske som småföretagare ser - de blå lådorna och brevbäraren som kommer gående eller åkande för att dela ut post i våra brevlådor. Det är den lilla verksamheten. Den stora verksamheten är företagspost, logistik, paket och annat. Där gäller helt andra spelregler. Inget av de mindre brevföretagen är inne och spelar på den marknaden, utan där finns internationella storspelare.
Det är det som är hela grunden för detta samgående, inte att vi ska ha brevbärare som så att säga cyklar lite kors och tvärs över Öresundsbron. På den här stora marknaden ska senare svenska och danska Posten kunna bli starkare rustade. Det är det som är bakgrunden. Återigen: Jag tror att det är det förslaget som finns.
Det finns liksom inget utopiskt förslag om att gå samman med någon annan dansk post än just den här danska Posten. Då får man ta villkoren som de ser ut.
Karin Pilsäter (FP):
Felet i den analysen ligger enbart i att man tidigare inte prioriterat frågan tillräckligt och därmed varit ännu snabbare. Om den föregående och den nuvarande regeringen hade satt frågan överst på dagordningen hade de, såvitt jag förstår, möjligen kunnat ha ett sådant beslut på plats om de lagt andra saker åt sidan. Det gjorde man nu inte, och därför är man i dag inte framme vid ett sådant beslut ännu. Det måste dock komma inom en ganska snar framtid.
Då är frågan: Kan man inte gå vidare? Förslaget har så att säga växt fram inom bolagen. Det är inte initierat av ägarna vare sig i Sverige eller i Danmark. Förslaget att göra på detta sätt kommer från respektive bolags styrelser.
För att värna om bolagen, både vårt eget ägda bolag och, från den danska sidan, det danska bolaget, kan man inte segdra en sådan process alltför länge eftersom det riskerar att skada bolagen, göra de anställda osäkra och skapa många andra problem. När förslaget nu finns framtaget, och de andra förslagen ännu inte finns fullt ut, är det bättre att ta det i den ordning vi nu gör.
Vi kan jämföra med exempelvis den privatisering av Telia som genomfördes av den tidigare socialdemokratiska regeringen. Den infrastruktur som där ingick och blev privatiserad var en omfattande del av bolaget, rymde mycket kapital och så vidare, och var helt avgörande. Det är inte den typen av misstag man nu håller på att göra, alltså det misstag som den socialdemokratiska regeringen gjorde med kopparnätet och som är svårt att lösa i efterhand.
Här handlar det om ett nummersystem, postnummersystemet. Det är en immateriell företeelse och en ganska liten del i det hela. Det har inte varit några problem hittills, och man ser inte heller att det skulle kunna uppstå problem. Det är något som på ett ganska enkelt sätt kan regleras även efter det att beslut fattats i kammaren i morgon.
Karin Pilsäter (FP):
Jag delar inte uppfattningen att det är ett jättestort problem, och jag uppfattade inte heller att de framförde att det skulle vara ett stort problem att Posten hanterar postnummersystemet. Nästan varje dag behöver man lägga till nummer, postnummersätta nya adresser och så vidare. Att det skulle vara ett jätteproblem har inte på något sätt framgått.
Förslaget finns nu framtaget, och det går alltid att spekulera i att man hade kunnat göra på ett annat sätt. Men nu är det gjort, och precis som i hanteringen av Postutredningen går det inte att göra om i efterhand. Det bara är så. Jag kan inte svara på om man hade kunnat göra på något annat sätt.
Nu föreligger förslaget, och min bedömning är att det då skulle vara till mycket större nackdel att säga att vi måste lägga det åt sidan medan vi gör en värdering av ifall vi ska förändra hanteringen av postnummersystemet eller hur vi ska säkerställa ytterligare insyn eller ett sambeslutande - eller vilken lösning man nu väljer. Det är fråga om en immateriell infrastruktur, inte en fysisk.
Svensk Adressändring, som naturligtvis är en mycket viktig del i att postverksamheten ska fungera i vardagen, är redan ett separat bolag där City Mail är en betydande delägare. Den frågeställningen är alltså inte heller något som så att säga inte har hanterats.
Det är möjligt att man även där ska göra förändringar, men de förändringarna kan göras efter det att vi fattat beslut utan att det på något sätt behöver störa fusionen i sig.