Sven Otto Littorin (M):
Det finns två startpunkter. Den första är att Maria Stenberg beskriver utvecklingen i Norrbotten på ett oerhört positivt sätt. Jag kan bara hålla med om det. När man besöker Norrbotten - jag var i Haparanda för inte så länge sedan - ser man en fantastisk utveckling. Det är otroligt roligt att det går så bra som det gör för Norrbotten. Det känns på många sätt som att det finns mer att göra för att underlätta.
Jag kan nämna att jag träffade min finska kollega Tarja Kronberg för inte så länge sedan. Vi talade om hur man ska kunna underlätta gränshandel och pendling i Tornedalsregionen för att göra det lättare för regionen och dem som bor där att växa ännu mer och dra fördelar av den ekonomiska utveckling som finns i Norrbotten. Det är oerhört roligt.
Den andra utgångspunkten är att vi vet från en undersökning som gjordes för ett antal år sedan att kostnaden för arbetsrelaterad ohälsa uppgår för samhällsekonomin totalt sett till någonstans runt 50 miljarder per år. Detta är en siffra ungefär från sekelskiftet. Det är direkta kostnader för sjukskrivning och annat men också produktionsbortfall. Det är naturligtvis helt oacceptabelt av väldigt många skäl.
För det första finns bakom siffrorna enskilda personer som far illa på jobbet, mår dåligt och tvingas hem trots att de egentligen vill vara på arbetet och arbeta. För det andra är det dåligt för samhällsekonomin totalt sett. Det innebär ett produktionsbortfall som gör att vi får in mindre skatteintäkter och en lägre tillväxt än vad vi hade kunnat ha. Därmed har vi framöver lite sämre stöd för alla de åtaganden vi i övrigt har.
Vi kan diskutera i andra former hur stora de ska vara, alltifrån sjukvård till pensioner eller var det nu kan vara. Det finns all anledning att minska kostnaderna för arbetsrelaterad ohälsa. Jag har stor sympati för det Maria Stenberg nämner om något slags nollvision när det gäller olycksfall och dödsfall i arbetslivet. Det finns inget annat att säga än att ha det som utgångspunkt, om jag ska vara helt ärlig, och sedan får man arbeta sig dit. Så ser jag det.
När det gäller neddragningarna på Arbetsmiljöverket har jag några saker jag skulle vilja beröra. Det första är att det inte finns ett rakt och entydigt samband mellan anslagen till Arbetsmiljöverket och antalet olyckor i arbetslivet. Jag är naturligtvis helt medveten om att det finns ett samband. Men det är inte så rakt. Nu har vi tvingats prioritera i budgeten, som man alltid måste göra.
Vi har dragit ned en del på Arbetsmiljöverket liksom på ganska många andra myndigheter. Om man har målsättningen att antalet arbetsplatsolyckor ska gå ned och sikta mot att ingen ska behöva bli sjuk eller dö på jobbet måste man fundera på om anslag till Arbetsmiljöverket är det enda verktyg vi har. Det tror inte jag, och det tror jag inte heller att Maria Stenberg tror. Det finns anledning att se över vad vi kan göra.
Vi har inlett ett arbete med det vi kallar en tankeram för arbetsmiljöpolitiken. Tankeram som begrepp kan man tycka vad man vill om. Men det är som idé ett försteg till en ny nationell strategi för arbetsmiljön. När vi skulle inleda arbetet sade vi att vi gärna vill göra det så brett som möjligt. Vi vill bjuda in arbetsmarknadens parter, forskare, Arbetsmiljöverket och andra som är intresserade. Vi hade det första seminariet den 24 augusti.
Det kommer en departementsskrivelse med en sammanfattning nu vilken vecka som helst. Sedan inbjuder vi till en bred debatt för att få det på plats. Jag ska återkomma till Maria Stenbergs fråga ytterligare en gång i mitt nästa anförande.