Niklas Wykman (M):
Det var länge sedan Sverige hade en finansminister och en statsminister som gjorde olika offentliga bedömningar av läget för svensk ekonomi och läget i de offentliga finanserna. Det var inte riktigt lika länge sedan vi hade en regering som lade stor prestige i att tricksa så mycket som möjligt med statistiken.
Den förevarande socialdemokratiska regeringen lyckades nämligen inte med någon jobbtillväxt. Men genom att omdefiniera begrepp och hur människor skulle klassificeras i olika system lyckades de pressa ned arbetslösheten under korta perioder, till priset av ett växande utanförskap som bet sig fast. Överföringar till hushållen på teknisk grund är ingen nyhet, vilket Magdalena Andersson meddelar.
Det är väl det som är själva problemet, att det inte är någon nyhet. Den här typen av politik, där man öppnar spärrarna i systemen och gör det enklare att försörja sig på olika former av transfereringar och bidrag och svårare att etablera sig på arbetsmarknaden, har prövats tidigare. Och resultaten känner vi väl till. Det var den här typen av åtgärder som användes när Magdalena Andersson var med och designade systemen.
De byggde på att förbättra fernissan i statistiken offentligt men att inte strukturellt se till att Sverige fick fler arbetstillfällen. Nu ser vi igen att man ska omklassificera människor i stället för att skapa reformer som gör att jobben kan växa till och bli fler. Då handlar det om att få bättre statistik utan att arbetstillfällena blir fler. Det får man genom att kalla människor i sysselsättning för något annat än vad de är eller genom att se till att människor lämnar arbetskraften. Herr talman!
Det är ingen slump att Socialdemokraterna i sin retorik så mycket som möjligt värjer sig mot att använda internationellt gångbara begrepp för att mäta hur ett samhälle mår. Man försöker att prata så lite som möjligt om arbetskraftsdeltagande, om sysselsättning och om sysselsättningskrav. I stället försöker man att tala så mycket som möjligt om arbetslöshet, därför att arbetslöshet är ett begrepp som är enklare att manipulera med politiska styrmedel, hur hög den siffran än är.
Det är därför som Magdalena Andersson och Socialdemokraterna alltid vill prata om arbetslöshet och mer sällan om sysselsättningskrav eller arbetskraftsdeltagande. Det är givetvis därför som Magdalena Andersson och regeringen har dragit tillbaka uppdraget till SCB om att det ska finnas ett sysselsättningsmål. I stället har man relativa mål för arbetslöshet och jämför dem med andra länders mål i stället för att ha egna självständiga uppfattningar som gäller för Sverige.
Då kan man pressa upp utanförskapet, vilket är det underliggande målet i den socialdemokratiska politiken, att göra fler beroende av de offentliga försörjningssystemen och samtidigt prata om en lägre arbetslöshet, trots att det de facto inte är fler människor som arbetar. Det är en cynisk politik därför att den drabbar människor och i förlängningen drabbar den ekonomi, tillväxt och möjligheterna att finansiera en stark välfärd. Men i politiska tal kan man givetvis framstå som framgångsrik.
Man sätter upp ett mål som man vet att man kan nå genom manipulation i stället för genom riktiga åtgärder. Det sättet är ohederligt. Magdalena Andersson meddelade detta, och det är ingen nyhet, och det är det som är själva problemet. Det var genom den här typen av politik som Magdalena Andersson var med och byggde upp ett rekordhögt utanförskap i Sverige som växte i stället för att krympa i goda tider. Alliansregeringen pressade ned detta utanförskap med ungefär 200 000 personer.
Nu ser vi att det ökar igen. Dessutom ser vi att ni lägger fram förslag på kammarens bord som kommer att bidra till att detta utanförskap ökar. Det är en mycket olycklig inriktning för Sverige som långsiktigt kommer att försvaga våra möjligheter att finansiera en stark välfärd och bereda alla människor möjlighet att delta på arbetsmarknaden.