KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
De enda som vill ge barn sämre möjligheter än vuxna är regeringen och riksdagsmajoriteten, som har drivit igenom den nya tillfälliga lag som innebär att ni splittrar barnfamiljer. Vi röstade emot det. Maria Ferm säger: Vi arbetar för familjeåterförening. Nej, det gör ni inte alls. Ni har drivit igenom en lagstiftning som försämrar för det. Det hör inte ihop, säger Maria Ferm. Jo, det är klart att det gör.
Frågan om återförening för barnfamiljer och frågan om förlängda uppehållstillstånd för gymnasiestudier är båda följder av den tillfälliga lagstiftningen. Det som vi nu har att diskutera i riksdagen är en följd av att ni inte är nöjda med den tillfälliga lagen. Nej, det är inte jag heller. Om ni inte är nöjda med den tillfälliga lagen, se då över frågan om familjeåterförening! Men det gör ni inte. Frågan kvarstår. Titta på Syrien!
Efter cyanidattacker och kemiska attacker i Ghouta utanför Damaskus och i Idlib är halva befolkningen i Syrien på flykt. 5 miljoner syrier är registrerade flyktingar i grannländerna. Många av dem sitter i Turkiet, i Libanon, i Kurdistan och på andra håll. Regeringen gör det så svårt som möjligt för människorna i Aleppo, Damaskus, Idlib, Rojava och så vidare att ta sig hit.
Samtidigt säger ni att en person i Sverige som är myndig och har fått avslag på sin asylansökan för att personen saknar skyddsskäl ska få förlängt uppehållstillstånd. I över nio av tio fall är det män. Myndiga män utan asylskäl värnas. De ska läsa på gymnasiet upp till 25 års ålder.
Men personer som är kvar i krigets Syrien ska behöva vänta i ett år, det vill säga under ett helt uppehållstillstånd, på att över huvud taget få komma in på en svensk beskickning för ett samtal om anknytning. Jag frågar Miljöpartiet än en gång: Med vilken moral är detta rimligt? Jag kan inte se det framför mig - är detta miljöpartistisk politik, eller vad?
Fredrik Malm (L):
Jag noterade att statsrådet var uppskriven på åtta minuters talartid och att han först efter nio minuter började tala om den proposition som han själv har lagt fram och det betänkande som vi diskuterar. Det är respektlöst mot riksdagen att komma hit och hålla någon sorts allmänpolitiskt anförande i nio minuter. Statsrådet är välkommen att skriva upp sig när det är allmänpolitisk debatt i riksdagen eller kalla till presskonferens eller så, men använd inte vår tid, Morgan Johansson!
Vi har tvingats sysselsätta oss med dina propositioner, och du gör någon sorts allmänpolitiskt statement här i kammaren. Vi diskuterar betänkande SfU19 nu. Fru talman! Morgan Johansson säger att grunden för detta är asylskäl. Nej, det är det inte. Grunden för detta är inte att man är skyddsbehövande. Grunden för detta är att gymnasiestudier görs till skäl för asyl. Det är något helt annat.
Att få uppskjuten verkställighet på ett beslut om avslag på asylansökan innebär inte att man har skyddsskäl, utan det innebär att man har uppskjuten verkställighet på en utvisning. Detta trodde jag att vår migrationsminister var medveten om - det är liksom fundamenta i svensk migrationspolitik. Nu går jag över till min centrala fråga.
Det som denna lagstiftning innebär är att man i praktiken låter rektorer i Sverige avgöra om personer får stanna här eller inte. Grunden för att få uppehållstillstånd efter de fyra åren bygger på att man har klarat sina studier. Detta viftar Morgan Johansson bort och säger att ingen rektor behöver fatta beslut om det. Men så är inte svensk skola uppbyggd.
En elev i svensk skola har inte själv ansvar för precis allting. Eleven har ansvar för att infinna sig på sina lektioner, men sedan är det rektor som är skolledare. Skolan har det yttersta ansvaret, inte den enskilda eleven, oavsett om det är en nyanländ eller inte. Hur svarar Morgan Johansson på kritiken från Skolverket och Sveriges Skolledarförbund?
Fredrik Malm (L):
Det är mycket positivt att statsrådet är här, men då förväntar vi oss att statsrådet talar om det som är ämnet för dagen och inte om en massa andra saker. Det var det enda jag påpekade. Jag tror att Per Albin Hansson vann valet i Sverige 1932. Därefter har sossarna styrt landet med undantag av 10-15 år. Jag trodde att ni under alla de åren hade lyckats förbjuda barnarbete.
Eller är det någon sorts allmän, slentrianmässig kritik man riktar från Socialdemokraternas håll när människor är kritiska till deras förslag? Då säger man: Du vill ha barnarbete. Det är ju fullständigt trams! Kan inte statsrådet klara av att diskutera i sak? Morgan Johansson säger, med anledning av att man nu lägger över ansvaret på rektorer, att han litar på Sveriges lärare.
Ja, det må Morgan Johansson göra; det är inte det som är problemet. Problemet är att Sveriges lärare och skolledare inte litar på Morgan Johansson. Skolverket skriver i sitt remissvar att man bedömer att förslaget om uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå i praktiken innebär att huvudmannen för utbildningen kan komma att avgöra tiden för uppehållstillståndet.
Sveriges Skolledarförbund, som är arbetstagarorganisationen för Sveriges rektorer, skriver: "Förbundet är allvarligt oroade för den roll som lärare och skolledare förväntas ta i processen gällande beviljande av uppehållstillstånd. Skolledare och lärare riskerar att hamna i mycket svåra etiska dilemman."
Detta kan ju inte regeringen bara lite slappt vifta bort. Det är synnerligen allvarlig kritik mot ett lagförslag som Morgan Johansson själv har lagt fram för riksdagen, där rektorerna säger att de ställs inför mycket svåra etiska dilemman. Vad är statsrådets svar på detta?
Fredrik Malm (L):
Rätt till asyl har väl ingen, men man har rätt att söka asyl. Om man kommer över Öresundsbron in i Sverige har man rätt att söka asyl här - det tycker jag är logiskt och rimligt. Herr talman! När det gäller att sjunka till låg nivå har jag inte sjunkit till någon särskild nivå alls. Jag har citerat vad Markus Wiechel har sagt, och i så fall är det hans nivå vi diskuterar här, inte min.
Vad gäller sakfrågan om vidarebosättningar och människor som befinner sig i läger talas det mycket i debatten om nödvändigheten av att värna asylrätten. Jag vill hävda att det är orimligt att bygga en migrationspolitik endast på detta av det skälet att asylrätt i Sverige har man när man kommer hit och ansöker om asyl, i huvudsak.
Det betyder att människor som inte har möjlighet att ta sig hela vägen till Sverige således inte har någon asylrätt här. Nu när länder stänger sina gränser och vi vet att det kan vara förenat med livsfara att ta sig in i Europa för att söka asyl har de människor som är allra mest utsatta ingen asylrätt i Sverige.
De har däremot möjlighet att kunna komma till ett annat land genom vidarebosättning inom kvotsystemet. Därför är det viktigt att vi utvecklar detta och ökar antalet kvotflyktingar.
Svaret på frågan blir förstås att en person som befinner sig i Libanon i dag och inte kan ta sig därifrån och som är registrerad hos FN:s flyktingkommissariat UNHCR förhoppningsvis ska kunna få en vidarebosättningsplats, om personen är så utsatt. De allra flesta får givetvis inga sådana platser utan måste förr eller senare vända tillbaka, men de - ett antal tusen - som får komma till Sverige varje år ska kunna hämtas från dessa områden.
Fredrik Malm (L):
Nej, jag har inte kallat folk för satans jävla aphelvete. Jag har inte heller stått här och sagt så och därefter krävt att Moderaterna ska be mina väljare om ursäkt. Markus Wiechel har inte någon mer replik nu. Men en ursäkt kanske vore på sin plats, inte minst eftersom han kräver andra partier på ursäkter här. Notera att saker och ting sägs i den första repliken, sedan sägs det någonting annat i den andra repliken.
En person som kommer från Danmark till Sverige har rätt att söka asyl. Om den personen är ett Dublin-ärende, ska tillbaka till Danmark, är registrerad i något land och så vidare kommer detta fram under processen. Men rätten att söka asyl har man givetvis. Om en person kommer från Danmark till Sverige ska denna person, enligt de lagar och regler som vi har och enligt rättsakter inom Europeiska unionen, söka asyl i Danmark om han eller hon har kommit först till Danmark.
Annars ska denna person givetvis söka asyl i Tyskland, Österrike och så vidare, alltså i det land som är första asylland. Det viktiga i detta sammanhang är att det nu finns närmare 4,8 miljoner människor bara från Syrien som är registrerade flyktingar i grannländerna. Det är klart att alla dessa personer inte kommer att komma till Europa eller vissa andra delar av världen. Men ett antal tusen av dessa personer kommer att få vidarebosättningsplatser.
Det är därför viktigt att fler länder blir programländer med UNHCR och att Sverige tar emot fler. Då ger vi en möjlighet till de människor som inte tar sig i båtar över Medelhavet, som inte har pengar att betala till smugglare, och det kan vara sjuka, funktionshindrade, unga, barn och så vidare. Jag menar att det är en mycket humanistisk politik.
Det är viktigt att Sverige nu ställer upp och även att regeringen agerar för att också trycka på andra länder, så att de också blir programländer med UNHCR.
Fredrik Malm (L):
Som jag nämnde i mitt första inlägg kan vi för all del ha en strukturerad dialog där vi öga mot öga bakom stängda dörrar framför att Sverige anser att Iran borde bli en demokrati. En sådan dialog kan vi ha med den iranska regimen. Min slutsats är dock att detta inte kommer att leda någonvart, utan det måste kombineras med en systematisk, konsekvent och tydlig politik för att främja demokrati i Iran.
Det handlar om att avslöja de övergrepp som sker och om att tydligt markera mot de övergrepp som sker i tal och i olika sammanhang, också offentligt. Europeiska unionen och västvärlden i någon mening hade en så kallad konstruktiv eller kritisk dialog med Iran under 90-talet.
Men det som gjorde att Iran slutade avrätta människor utomlands var inte den så kallade kritiska dialogen, utan det var ett antal domar i europeiska länder till följd av morden som den iranska regimen genomfört.
På samma sätt avbröt man delar av det kärntekniska programmet 2003-2004 som en följd av USA:s intåg i Irak, där man såg vad som hände med Saddam Hussein och hans regim, på samma sätt som Libyen vid det tillfället stoppade delar av sitt biokemiska vapeninnehav.
Vi har nu sett hur vi har fått ett avtal med Iran och omvärlden om det kärntekniska programmet, men detta är ju en följd av att Iran närmast släpades till förhandlingsbordet för att det fanns ett överhängande krigshot, tydliga sanktioner och de som tryckte på för tuffare sanktioner.
Vill man förändra Iran krävs det alltså en mycket tuffare politik än att tro att den svenska regeringens företrädare kan sätta sig ned och framföra lite kritik bakom stängda dörrar.
Vad jag som liberal efterlyser, herr talman, är att den kritiska dialogen kombineras med en tydligt konsekvent och systematisk politik för att främja demokrati i Iran, avslöja övergrepp och explicit ta ställning för rättsstat och demokrati i Iran.
Fredrik Malm (L):
Adolf Hitler sägs ha sagt: Vem minns armenierna? Det armeniska folket hade utsatts för folkmord under första världskriget, i det som i dag är Turkiet och som på den tiden var Osmanska riket. Men det var ingen som kom ihåg armenierna.
Det var ingen som engagerade sig i att verkligen skapa rättvisa efteråt och berätta om det, och väldigt många av offren var döda. Vad Hitler syftade på var att han tänkte göra samma sak, vilket han också gjorde mot judarna, även om Förintelsen var mer industriell med dödsfabriker och annat.
Armenierna högg man ihjäl med lansar och sablar och knuffade ned i Eufrat och Tigris, där de fick drunkna. Herr talman! Det är något med folkmordet på armenier som skiljer sig från andra. Det var ett folkmord där uppskattningsvis 1 miljon människor dödades.
Det var inte bara armenier; det var också assyrier, syrianer, pontiska greker, och det var kristna. Man utropade jihad mot dem, och kurdiska klaner och den turkiska osmanska militären begick det här folkmordet. Men det som skiljer det armeniska folkmordet från många andra folkmord är att förnekelsen upprätthålls av en stat, Turkiet.
Det är en stor stat med 75 miljoner invånare.
Fru talman! I kväll har en film premiär i Sverige. Den visas på en biograf i Stockholm och heter The Promise . Det är en film som handlar om det armeniska folkmordet. Jag har fått möjlighet att gå på den premiären, och det ska bli mycket intressant. Filmen har visats på några filmfestivaler. Den handlar om tjej och en kille som blir tillsammans under det första världskriget.
Den ena i paret är armenier, och filmen skildrar folkmordet. Innan filmen ens började visas hade det kommit in tiotusentals recensioner på olika filmsajter där man kunde betygsätta filmen. Det var många som röstade för att detta var den värsta film som hade gjorts. Den fick sämsta betyg innan den ens hade visats. Ingen hade sett den.
Det var bara ett exempel på de ständigt pågående kampanjerna för att förneka folkmordet. Sveriges riksdag har ju erkänt detta folkmord. Den förra regeringen - alliansregeringen - gjorde tyvärr inte det, vilket jag beklagar. Den nuvarande regeringen gör det inte heller. Då är den viktiga frågan vilka uttryck man använder.
Jag noterar att utrikesministern hela tiden i sitt svar använder uttrycket massövergrepp om detta. Då blir frågan till Margot Wallström: Var det ett folkmord som armenierna utsattes för, eller var det något annat? Vilken term använder utrikesministern för det som faktiskt har hänt och som forskarna är tämligen överens om har hänt?
Fredrik Malm (L):
Det är ju lite märkligt att vi 2017 i ett parlament diskuterar vad som hände för 100 år sedan.
Orsaken till det är inte att det är vi som vill ha ett erkännande som försöker politisera den här frågan, utan problemet är ju att Turkiet medvetet har valt att politisera frågan om folkmordet. Varje land måste göra upp med sitt förflutna och bearbeta det. Vi i Sverige har gjort det under lång tid.
Vi har också saker i vårt förflutna att göra upp med och som kan bearbetas mer. Det handlar om hur vi har behandlat minoriteter och annat. Varje land måste göra det. I Finland pågår nu en process, där man ser på vad som egentligen hände under finska inbördeskriget för 100 år sedan. Man börjar utmana den officiella beskrivningen och så vidare.
På samma sätt finns det en ny generation historiker i Israel som på olika sätt bearbetar vad som hände 1948 och framåt. Varje land måste göra detta. Problemet i Turkiet är att man helt har lagt locket på. Om man använder ordet folkmord när det gäller armenierna i Turkiet ställs man inför rätta. Man kan hamna i fängelse eller få böter för det.
Nobelpristagaren Orhan Pamuk drevs ju mer eller mindre i landsflykt för detta. Det är därför som det är oerhört viktigt att ett land som Sverige, som är en demokrati och värnar mänskliga rättigheter, inte svajar när det gäller vad som faktiskt hände. Utrikesministern talar om att det var ofattbart många, att det var massövergrepp och så vidare. Men det var ju ett folkmord som ägde rum, och det tycker jag att vi ska erkänna.
Fredrik Malm (L):
Jag tror att vi i västvärlden har uppfattningen att Mellanöstern är någon sorts smältdegel av olika kulturer och religioner. Det är en stor mångfald och en hel mosaik av olika kulturer.
Men sanningen är att det i den regionen alltmer utvecklas till att bli en rad olika väldigt homogena enklaver. I stort sett alla judar har flyttat till Israel. De flesta kristna som överlevt utrensningar har emigrerat till västvärlden.
Extremister inom islams två huvudfåror begår enorma övergrepp mot civila, sunnimuslimer och shiamuslimer, och det är så mycket vapen i omlopp att dödandet bara fortsätter. Det verkar ha sin egen dynamik på något sätt. Bagdad är en stad där våldet minskade för sju åtta år sedan.
Det var delvis en följd av amerikansk truppförstärkning, men det var också en följd av att det inte gick att etniskt rensa mer. Staden var i stort sett rensad ända ned på trappuppgångsnivå. Denna utveckling är oerhört tragisk och fruktansvärd. Det finns några platser som fortfarande har en mångfald. Libanon är ett sådant ställe och även Kurdistanregionen i norra Irak.
Därför är det väldigt viktigt att minoriteterna skyddas. Min uppfattning, fru talman, är att Sverige bör ha så goda relationer som möjligt med den kurdiska regeringen i Erbil, för det ger oss också möjligheter att påverka. Vi har stora diasporagrupper i Sverige som på olika sätt tycker att dessa frågor är väldigt viktiga - hur utvecklingen går och så vidare.
Vi behöver givetvis använda våra kontaktytor gentemot det kurdiska självstyret för att påverka. Det hoppas jag verkligen att regeringen gör. Det ligger även i Barzanis och de andra ledarnas intresse att göra detta, eftersom de nu kommer att gå vidare inför den folkomröstning om självständighet som man ämnar hålla. Fru talman!
Jag skulle vilja säga något i anslutning till detta som är väldigt viktigt för svensk del, inte minst med tanke på våra aktiviteter i området, där vi deltar i koalitionen för att slå ut IS. Vi behöver en bred politisk agenda för vad som händer efter Isis, efter Daish. Det gäller återuppbyggnad och annat. Sverige gör mycket.
Jag tror att vi på olika sätt kan göra mer för att människor ska få möjlighet att återvända. Sedan är det en annan del i detta. Iraks militära struktur innebär att mer och mer militär kapacitet har förflyttats över till olika milisgrupper, som kallas Hashd al-Shaabi, som är mycket nära Iran. Många av dessa grupper är i praktiken en del av den iranska revolutionen.
Det är en del av Irans ideologiska sekteristiska projekt för att dominera i Irak, snarlikt Hizbullah i Libanon. Detta kommer att bli en oerhörd utmaning framöver. När IS drivs ut från Mosul och Raqqa kommer det att sluta med att dessa trupper kommer att ställas mot peshmergatrupperna i norr. Risken är att man får en ny dimension i denna konflikt.
Frågan är hur regeringen ser på det och att våra militära resurser går till att träna till exempel förband eller enheter som sedan ansluter sig till de olika milisgrupper som inte i huvudsak är lojala med Bagdad utan med Teheran.
Fredrik Malm (L):
Den situation som beskrivs i Kurdistanregionen i norra Irak är en följd av att man inte har en samordnad, fungerande rättsstat, utan det är olika, överlappande system för rättsskipning, helt enkelt. Den som är president i regionen kan inte nödvändigtvis kontrollera allt som sker på lokal nivå.
Det är en viktig process som man måste genomgå. Det skulle förstås underlätta om man fick en formell självständighet från Irak, för så länge som konflikterna mellan Erbil och Bagdad pågår tror jag att det försvårar en demokratisering också i norra Irak. Fru talman!
I mitt första inlägg tog jag upp problematiken med de milisgrupper som är väldigt närstående Iran. Det är olika beväpnade milisgrupper, som går under samlingsnamnet Hashd al-Shaabi och som i praktiken är delvis olika sekteristiska grupperingar som verkar för en mer fundamentalistisk variant av shiaislam, delvis delar från Iraks armé som så att säga förflyttats över till de här miliserna.
Problemet är att miliserna kan begå ohyggliga övergrepp mot sunnimuslimska civila när man bekämpar Daish och framöver även mot kurder.
Jag tror att vi kommer att få fler debatter framöver kring den här frågan, därför att så som strukturen nu ser ut inom Iraks militära enheter kommer det att bli stört omöjligt med en återuppbyggnad av Irak efter att Daish är utkörda från Mosul. Det kommer att bli närmast omöjligt att bygga upp Irak igen om denna djupa sekterism fortgår från Bagdadhåll.
Fredrik Malm (L):
Vi har från Liberalernas sida under många år betonat hur viktigt det är att vi stärker de värderingar som vår demokrati och vårt sekulära och förhållandevis jämställda samhälle ska vila på - i alla fall är vårt samhälle ofta mer jämställt än de länder som människor flyr från. För vår del är detta självklart.
Men i det perspektivet måste man se hur de här frågorna hänger ihop. Om man inte lyckas bryta den höga arbetslösheten bland utrikes födda kommer det även på ett värderingsmässigt plan att vara väldigt svårt att få integrationen att fungera bättre. De senaste siffrorna från Arbetsförmedlingen visar att 3,9 procent av den inrikes födda befolkningen i Sverige är arbetslös.
Motsvarande siffra för den utrikes födda befolkningen är 22 procent, om jag inte minns fel. Det är en fruktansvärt stor skillnad, måste man medge. Det finns givetvis en massa orsaker till detta, men bara det faktum att det är så menar jag kommer att bidra till att det blir svårare att klara de andra delarna av integrationen.
Fredrik Malm (L):
Det är inte bara arbetsmarknaden som är segregerad. Det är även bostadsmarknaden. Av det följer att vi även får en skolsegregation på många håll i Sverige. Jag tror att man kan göra en hel del. Från politiskt håll måste man se till att bryta den segregation som finns i skolan. På en del håll går barn i andra skolor i andra områden. Så har man till exempel gjort i Örebro.
Jag är inte främmande för att diskutera att det till exempel kan göras i större skala i Sverige. När det handlar om arbetsmarknaden är det mer komplicerat av det faktum att många nyanlända har lägre utbildning. Om de får jobb får de i hög grad jobb med lägre kvalifikationsgrad. De jobben är kanske mer dominerade av människor som till exempel är utrikes födda.
Jag kan tänka mig att vägen in på arbetsmarknaden inte nödvändigtvis innebär att människor blir fullt integrerade. En hel del av detta är lite av det jag talade om i mitt anförande. Det motsäger inte det faktum att det alltid är bättre att ha ett jobb och en inkomst än att tvingas att leva på bidrag. Sedan är detta också en fråga om tid. Jag hittade gamla papper hemma hos min mor häromdagen, kan jag avslöja.
Min morfar tog examen och fick diplom vid Handelshögskolan i Stockholm 1941. Jag räknade på listan över dem som fick diplom då att det var 88 personer, varav 2 var kvinnor - 2 av 88. Någonstans ser det bättre ut nu.
Det har också att göra med att man har en större social rörlighet och att man genom utbildningssatsningar och mycket annat har gjort det möjligt för människor att bända sig ur de sammanhang de befinner sig i, riva ned klassbarriärer och annat. Det tror jag i det långa perspektivet är det som är mest nödvändigt för att få det att fungera.