Karin Rågsjö (V):
Det är inte alltid jag känner att jag verkligen bidragit politiskt till förändring för dem jag har kämpat för: de som inte har egna megafoner i samhällsdebatten och de som står längst ned i samhällstrappan. Men nu gör jag det. Tio års kampanjande om sprututbyte och om att ta bort vetorätten för kommunerna och sänka åldersgränsen för sprututbyte till 18 år går äntligen in i kaklet.
Vägen fram till i dag har varit kantad av tjänstemän och politiker, främst politiker, som spjärnat emot en självklar hälsoreform för injicerande, beroende kvinnor och män.
Fördomar och okunskap har varit deras signum, liksom en brist på humanism som visar att de har haft en människosyn där beroende kvinnor och män inte riktigt har kvalat in som fullvärdiga medborgare värda ett fullgott liv, där hälsoinsatser ska erbjudas av samhället. Jag är så himla glad att vi ska ta de här besluten i dag. Det är en seger för jämlik hälsa.
Jag vill tacka Gabriel Wikström för att han fixade detta - jättebra! - och alla organisationer och politiker från olika partier som har kämpat för denna fråga. Tack! Vetorätten har inneburit att kommunerna har kunnat säga nej till sprututbyte, trots att landstinget vill driva det. Nu sänker vi också åldern för att byta sprutor till 18 år. Det gör vi år 2017. Det är ett misslyckande att det här beslutet har fått vänta så länge.
Det är ett moraliskt, mänskligt och politiskt misslyckande. Hur många har fått hiv eller hepatit på vägen? Tusentals! Hur många har dött i onödan, och vilka bär ansvar för denna typ av sjukdomar och död?
Jag menar att det är de politiker som ihärdigt fortsatt basunera ut att sprututbyte betyder fler missbrukare och som inte såg beroende män och kvinnor som människor utan som knarkare, en annan sorts människa som inte har rätt till jämlik hälsa. Det finns en respektlöshet hos de politiker som fortsätter ignorera den forskning och erfarenhet som finns i världen och i Sverige om just sprututbyte.
Ofta har debatten vulgariserats och sprututbyte målats ut som ingången till legalisering av narkotika. Det är ett vilseförande argument och en myt som man har odlat ganska kraftigt. Man verkar mena att fler skulle börja missbruka om det fanns sprututbyte. I Stockholm visar det sig att 30 procent av dem som injicerar droger och går till sprututbyte inte har kontakt med socialtjänsten, psykiatrin eller hälsovården.
Det får de genom att gå till sprututbyte. Men detta visar också att vi har en situation där man i den här gruppen inte riktigt har förtroende för vad socialtjänst och vård kan erbjuda. Det är heller inte rimligt att politiker har kunnat förvägra smittskydd för personer som injicerat droger. Att över 1 000 personer varje år har infekterats av hepatit C är inte humant, och det krockar med kravet på jämlik hälsa.
Dödligheten hos gruppen som injicerar har fördubblats på 15 år, och jag måste säga att det förvånar mig att detta inte har triggat igång politiker tidigare. Men ignoransen för att missbrukare dör och far illa har varit sällsynt stor bland politiker i Sverige. Det behövs en politik med udden mot stigmatisering av brukare, en politik som inte handlar om legalisering men vänder sig mot diskriminering och som vänder den utveckling vi i dag har på narkotikaområdet.
Då krävs det flera vägar; det finns inte bara en väg. Sprututbytesprogram är en smittskyddsåtgärd och en hälsoverksamhet - att erbjuda ett liv utan hiv och hepatit. Även utsatta människor har rätt till hälsovård. Det handlar om allas rätt till en jämlik hälsa. Vänsterpartiet vill gå ett steg längre och ta bort bosättningskravet.
Regeringen har ett förslag där bosättningskravet har fått kritik av Folkhälsomyndigheten, Kriminalvården, Läkarförbundet och flera universitet. Enligt kritiken skapar bosättningskravet onödiga problem. Syftet med reformen är ju att undanröja hinder och skapa en verksamhet med låga trösklar. Då kan bosättningskravet vara ganska kontraproduktivt. Tillgängligheten är central i sprututbytesverksamhet. Tillgång till vård ska inte bero på bostadsort och på var man är skriven.
Socialtjänsten arbetar inte med folkbokföringsadresser utan med vistelsebegrepp. Jag stämmer in i kritiken och menar att bosättningskravet bör slopas. Det bör vara möjligt att söka sprututbyte också där man inte är folkbokförd. Debatten om missbrukare, brukare och beroende kommer att fortsätta. Men repression skapar inte en bättre missbrukarvård. Det kan vi se.
Nästa strid kommer kanske att handla om kriminaliseringen av narkotika för eget bruk. Det finns inget tecken på att lagen har fungerat som avsett. Om de som använder narkotika automatiskt blir kriminella stöter man också bort dem ganska effektivt från vård och behandling. Erfarenheten visar att människor som har problem då ofta undviker att söka hjälp, och det kan leda till ett djupare missbruk.
Självklart borde vi nationellt leverera naloxon för att förhindra dödsfall vid överdoser. Jag tror på skadebekämpning - det som också kallas harm reduction - för dem som är inne i ett beroende. Jag tror också på vård och behandling för dem som vill bryta sitt beroende. Repression har dödat. Harm reduction, skadebekämpning, vård och behandling och mer resurser till välfärden förhindrar det.
Narkotikapolitiken måste bygga på kunskap om hur olika åtgärder fungerar i praktiken, inte på ideologiska dogmer. En solid välfärd, byggd på solidaritet, och en fungerande skola som inte dumpar arbetarklassens barn är det bästa receptet för att förhindra missbruk. Jag vill yrka bifall till reservation 3.