Lena Olsson (V):
Jag börjar med att säga att vi givetvis står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 5. Detta är ett motionsbetänkande, och det Elisebeht Markström har tagit upp här kan jag instämma fullt och fast med. Herr talman!
Vänsterpartiet kan slå fast att frågor om våldsbrott och brottsoffer är väldigt angelägna. Man kan dock konstatera att det sätt som den nya alliansregeringen nu försöker bry sig om dessa frågor på är lite beklämmande. För alliansen är oftast hårdare tag det enda som gäller.
Vänsterpartiet anser också att det bland annat behövs en debatt som bottnar i sociala förhållanden och samhällsfaktorer och om orsaker till våldet i samhället. Det är precis det som anförs i reservation 1.
Vi anser att det är viktigt med straff när brott har begåtts inte minst för att de som drabbas av brott ska känna tilltro till rättsväsendet. Men att ensidigt kräva hårdare tag som enda medicin är fel väg att gå. Visst är det viktigt med straff, som jag sade nyss, och jag kan upprepa det.
Men vi måste också se till att det görs andra saker för att motverka att dessa brott begås. Man kan ta ett exempel efter den stora debatt som vi haft här om vårpropositionen.
Man skulle kunna analysera de större inkomstklyftorna som har funnits under en längre tid och vilken påverkan de har haft på brotten i samhället och kriminaliteten. Vi i Vänsterpartiet vill betona den stödjande rollen gentemot brottsdrabbade. I denna del är det viktigt att brottsofferjourer och kvinnojourer får ett tillräckligt stöd.
Men det är också viktigt att informationen inom rättsväsendet till brottsdrabbade förbättras. Detta tar vi upp i vår gemensamma reservation från oppositionen, nr 5. För att en brottsdrabbad ska känna sig respekterad och känna att rättsväsendet ger upprättelse är det viktigt att hon eller han känner att de förstår processen som äger rum.
Detta det så kallade informationsarbetet pågår sedan många år tillbaka, men man har inte tagit så många steg framåt enligt de brottsdrabbade själva. Fortfarande är avståndet mellan den brottsdrabbades förväntningar och verkligheten ofta alltför stor.
Genom att rättsväsendet skulle kunna förbättra sin information till de drabbade på ett bättre sätt skulle mycket kunna undvikas. Det finns exempelvis ett akut behov av information på andra språk än svenska. En rättsprocess kan faktiskt vara nog så svår att förstå för den som har svenska som modersmål.
Då är det inte så svårt att föreställa sig vilka problem det blir när man har ett annat modersmål än svenska. Ett särskilt område där informationen till brottsdrabbade behöver förbättras är processen kring skadestånd. Den tar ofta längre tid än den drabbade tror, och gången för den känns ofta inte helt självklar.
Därför är det av stor vikt att vi förbättrar denna information. När man tittar i betänkandet är det precis som Elisebeht Markström tog upp - det mesta bereds, det görs översyner etcetera. Så har det låtit i ungefär två och ett halvt år nu; det mesta har man tänkt på.
I vissa fall kan det ju tyckas att det borde leda till konkreta saker också. Åklagarna har en mycket viktig roll för de brottsdrabbade. Ofta missförstås åklagarens roll, och den brottsdrabbade kan känna sig besviken. Missförståndet bygger på att offret och även vittnet förväntar sig att åklagaren ska ta deras parti.
Åklagarens roll är dock inte att vara stödperson till den drabbade eller till vittnet, utan att leda förundersökningen och framföra övertygande bevis i domstol. Den drabbade är ofta mycket utsatt och känner sig ofta kränkt under rättegången. I vissa fall beror detta på bristen på stöd.
Det är Vänsterpartiets mening att de drabbade i större utsträckning än i dag bör få möjlighet till målsägandebiträde. Lagstiftningen om målsägandebiträde har utvärderats, och man har konstaterat att den inte fungerar helt och hållet såsom det var önskat.
I den diskussion som vi har fört i den här kammaren förut om de brottsdrabbade har vi från Vänsterpartiet bland annat tagit upp detta med ovidkommande frågor om klädsel, om hur mycket man har druckit etcetera. Detta tyder på att rättsväsendet behöver informera de drabbade.
Det handlar om vittnen och om de målsägande som man ställer förnedrande och kränkande frågor till. Vi anser att det är viktigt att man får den information man behöver och att man även i större utsträckning får ett biträde.
Jag kan inte tycka att majoriteten helt och fullt i betänkandet svarar på den reservation som vi har om information inom rättsväsendet. Man fokuserar ganska mycket på HBT-frågorna i sitt svar.
Jag är inte nöjd med det svar som vi har fått när det gäller det generella. Jag tycker givetvis att det är viktigt att HBT-frågorna lyfts upp, men jag kan inte tycka att man i betänkandetexten svarar på det som motionen och yrkandet går ut på.