Anders Borg (M):
Jag får börja med att be Bosse Ringholm om ursäkt för min näsa och att jag stör debatten med den. Jag beklagar att svaret lämnades sent. När det gäller produktiviteten i Sverige är bedömningen från de flesta analytiker att vi får en väldigt stark produktivitetsutveckling i Sverige 2010 och 2011.
Riksbanken räknar med 4 procent, OECD 4,5 procent, KI 4 procent och vi med strax under 4 procent för helheten i ekonomin, vilket för vår del ger en näringslivsproduktivitetsutveckling på väl över 5 procent för 2010. När man tittar på OECD:s senaste prognos för hela världsekonomin ser man att Sverige ligger på 4,5 procent för 2010, medan den samlade ekonomin ligger på 2,4 procent och euroområdet på 2,2 procent.
Finland har en snarlik ökning med 4,8 procent och Danmark med 2,9 procent. För 2011 har Sverige den högsta produktivitetsutvecklingen av alla OECD-länderna - 3 procent. Detta sammanhänger mycket med att Sverige har väldigt goda förutsättningar för att ha en effektiv resursallokering och en effektiv användning av resurser, vilket Bosse Ringholm redogör för.
Vi har jämfört med övriga Europa och andra OECD-länder en bättre fungerande arbetsmarknad med väl fungerande lönebildning och ansvarsfulla parter. Vi har jämfört med de flesta andra länder en högre utbildningsnivå på arbetskraften, och det har gynnat oss väl. Vi satsar mer än de flesta länder på forskning. Vi har under de senaste fyra fem åren legat i topp i Europa när det gäller infrastrukturinvesteringar.
Vi har ett företagsklimat som för stora företag tillhör de absolut bästa. I de flesta sådana här rankningar tillhör Sverige topp 5 när det gäller företagsklimat. Det är naturligtvis väldigt glädjande, eftersom det är produktivitet som bygger långsiktigt välstånd. Det är inte det enda politiska målet. Det som har varit Sveriges problem har ju varit att vi inte har haft tillräckligt hög sysselsättning.
Vi har en god produktivitet, kanske till och med bland de bästa i världen, men inte riktigt så god utveckling på sysselsättningen som vi skulle önska. Jag tillhör inte dem som tycker att produktivitetsfrågorna, som ofta används av till exempel Svenskt Näringsliv för att hävda att Sverige inte fungerar väl, ska vara en ursäkt för att göra om den svenska modellen.
Jag tror att vad historien visar och de skäl som jag nu radade upp är att med de här grundläggande dragen kan vi naturligtvis diskutera utifrån olika ideologiska och politiska utgångspunkter hur vi ska förändra detta, men i grund och botten står sig Sverige starkt. Det tror jag också att vi kommer att se när vi är på väg ur lågkonjunkturen. Vad behöver då göras om vi blickar framåt?
Det är alldeles uppenbart att vi till att börja med måste säkra att vi har ett utbildningssystem som gör att de som lämnar skolan har väldigt goda kunskaper också i framtiden. Det är alldeles uppenbart att vi måste fortsätta ligga i topp när det gäller forskning. Sandvik, Scania och andra svenska industriföretag kan inte kopiera någon annan; de måste hela tiden ligga i forskningsfronten. Vi måste förbättra entreprenörsklimatet i Sverige så att fler snabbväxande företag finns på den svenska marknaden. Vi måste vårda vår arbetsmarknadsmodell.
Bosse Ringholm och jag har till en del olika syn på det, men för mig är det ändå uppenbart att den svenska strukturen på arbetsmarknaden fungerar bra. Vi ska ha långsiktigt uthålliga offentliga finanser. Vi vet att när man skapar osäkerhet kring offentliga finanser börjar man få osäkerhet i ekonomin, och då får man en lägre investeringsnivå. Det är därför vi ska återkomma till balans och överskott i de offentliga finanserna så småningom.