KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Det är bra att du är orolig för samhällskontraktet, Mats Persson. Jag tror dock att vi är oroliga på lite olika sätt, vilket gör att det finns politiska skillnader. Jag är orolig för att vi hamnar i ett läge där människor känner att de inte är en del av samhället utan står utanför och att de inte heller får vara en del av samhället utan hela tiden hålls utanför.
Jag träffar en hel del människor som har hamnat i olika cykler där de inte lyckas ta sig tillbaka till arbete. Det är fruktansvärt att se dessa människoöden. Många gånger handlar det om att unga människor som lämnar gymnasieskolan med helt okej betyg inte får en chans på svensk arbetsmarknad och att de villkor de ställs för är ganska osjysta.
Politiken handlar mycket om att de har för hög lön trots att de knappt kan leva på sin lön. De är hänvisade till ofrivillig deltid, som vi diskuterade tidigare, eller arbetsvillkor där de inte har en fast anställning. Sverige behöver ett samhällskontrakt där vi inte sänker lönen och höjer hyrorna, vilket Liberalerna vill.
Sverige behöver ett samhällskontrakt där vi politiker tar ansvar och bygger de där 700 000 bostäderna som behövs, vilket är den största bostadssatsningen på 20 år och finns i denna budget. Vi måste också säga att det inte är politikens ansvar att försämra villkoren utan att förbättra villkoren. Därför var det viktigt att vi röstade igenom lagen om offentlig upphandling och att det ställs sociala krav i den. Denna politik ställer Liberalerna inte upp på.
Det beror nog på att vi har lite olika syn på hur vi ska nå samhällskontraktet och vilken politik som leder dit.
Håkan Svenneling (V):
Tack så mycket för frågan, Larry Söder! Det är en väldigt viktig fråga. Det är helt riktigt att jag kanske borde ha lyft upp detta i mitt anförande. Man kan säga så här: Hade inte Vänsterpartiet varit med i budgetförhandlingarna hade det varit värre. Då hade det varit ännu sämre för dem som har stöd enligt LSS. Vänsterpartiet har under lång tid stått upp för LSS som en rättighet och kommer att göra det under lång tid framöver.
Vi har tagit utskottsinitiativ i socialutskottet för att man ska ändra det regleringsbrev som regeringen har skickat till Försäkringskassan där det står att man ska minska kostnaderna för LSS. Vi har deltagit i en aktuell debatt om LSS-frågan, som jag tror att det var Kristdemokraterna som begärde, och vi har skrivit debattartiklar och på andra sätt deltagit aktivt i debatten. Det är uppenbart att det finns stora likheter i vilken syn man har på LSS hos Kristdemokraterna, Vänsterpartiet och även Liberalerna.
Det delas tyvärr inte på samma sätt av andra partier i denna kammare. När vi gjorde ett utskottsinitiativ och hade en möjlighet att få en majoritet i socialutskottet backade Moderaterna ut. De kände sig så rädda för att stödja ett vänsterpartistiskt förslag. Dagen efter kom de med att de vill göra någonting åt det. Vi ser också hur regeringen beskriver LSS som kostnader snarare än som den rättighetsreform den är.
Detta måste vi kämpa för tillsammans varje dag i denna kammare och i alla andra forum. Jag tycker att det är bra att Larry Söder lyfter upp de här frågorna. Jag vet att han har ett bra stöd från Vänsterpartiets talesperson i frågorna. Vi kommer inte att ge oss. LSS är en rättighetsreform, och den ska också fortsätta att vara det. Jag ser med stor oro på den utveckling vi har. Vi kommer att kämpa för att LSS ska vara en rättighet.
Håkan Svenneling (V):
Jag skulle gärna vilja svara på Larry Söders fråga, men vi berättar tyvärr inte om hur våra förhandlingar går till och vad som sker i dem. Vi har gjort så gott vi har kunnat. Vi har kämpat hårt, och vi har slagits för LSS. Det är en viktig fråga för oss i Vänsterpartiet, precis som det är för Kristdemokraterna. Vi skriver dock inte regleringsbrev. Det gör regeringen. Det är Socialdemokraternas och Miljöpartiets ansvar, och det är de som ska ställas till svars för de meningar som står där. Jag håller med om att det är viktigt att staten tar sitt ansvar.
Om man har rätt till mer än 20 timmar LSS är det ett statligt ansvar; om man har färre timmar är det ett kommunalt ansvar. Vi ser att denna typ av problematik även finns på andra områden där stat och kommun delvis delar på kostnader och helt enkelt skjuter kostnader mellan sig. Det är någonting som vi som politiker måste ta lite mer helhetsansvar för och kolla över. Ska det verkligen vara på det här sättet?
Är det rimligt att människor på olika sätt hamnar i kläm och får beslut som blir avgörande för dem när det handlar om få timmar? Det är någonting jag tycker att vi behöver se på framöver. Jag hoppas att vi håller trycket upp i frågan nu när vi har fått fart på den. Framför allt har vi fått tryck i den efter det att budgeten lades på riksdagens bord. Vi behöver hålla i detta hela våren, hela hösten och hela mandatperioden om så krävs. Det hoppas jag att Vänsterpartiet och Kristdemokraterna kan hjälpas åt med.
Håkan Svenneling (V):
Jag talade om statsbidragen och inte om skatteintäkterna. Det är riktigt, det som Anette Åkesson säger: Skatteintäkterna ökade under den period som regeringen Reinfeldt satt vid makten, och det gjorde även inflationen. Däremot räknade man inte upp statsbidragen. Det gör, som Anette Åkesson sa, att de 3 eller 10 miljarderna är ett sätt att kompensera för tidigare uppräkningar som har saknats. Det är stor skillnad på att över huvud taget ha uppräkning för inflation och att tillsätta 10 miljarder till välfärden.
Jag tycker att det är en tydlig skiljelinje i svensk politik. Jag måste säga att jag är glad över att Moderaterna och Centerpartiet i någon mening ändå accepterar de 10 miljarderna till välfärden och ser att de behövs. Det gör inte alla borgerliga partier på samma sätt. Vänsterpartiet är ett oppositionsparti som är tydligt. Vi riktar mycket kritik mot regeringen. Precis före detta replikskifte diskuterade jag LSS med Larry. Det är ett område där vi har varit kritiska mot regeringens sätt att hantera frågan. Det finns också många andra politiska områden där vi inte är överens med regeringen.
Men vi förhandlar och samarbetar med regeringen, för vi vill göra det bättre för enskilda människor i deras vardag. Därför betyder det mycket för oss att vi får igenom reform efter reform som gör skillnad. Men vi gör inte en budget med regeringen som på något sätt är tillväxtfientlig. Jag debatterade näringslivet tidigare här i veckan. Borgerliga företrädare var såklart oroliga; det är det som är oppositionens roll. Men budgeten är inte på något sätt tillväxtfientlig.
Vi ser att sysselsättningen ökar och att arbetslösheten är på väg ned. Senast i måndags fattades ett beslut av Billerud Korsnäs att investera 5,7 miljarder i en ny kartongpappersmaskin i Grums i Värmland. Det är den största investering som Värmland har fått del av på väldigt länge. Det kommer att säkra jobb, och det kommer att säkra konkurrenskraft under lång tid. Jag har träffat platschefen för Gruvöns bruk i Grums.
Det är inte så att de går runt och oroar sig för vilken politik vi för i budgeten, och det gäller också andra företagare. Det är inte det de oroar sig för.
Håkan Svenneling (V):
Det är 10 miljarder och inga 3 miljarder. De kommuner som har tagit ett större ansvar för flyktingar får ta del av de 7 miljarderna i större utsträckning. Vi ser moderatstyrda kommuner som inte vill ta ansvar för de flyktingar som har kommit utan som i stället vill skydda sig själva och låter bli att bygga bostäder och inte gör någonting alls. Vi har en fördelning som gör att man får mer pengar om man tar ett större ansvar, och det gynnar kommuner som har en pressad ekonomi på en del håll. Det första året tror jag att det är 7 miljarder. Sedan minskar det till 5, och sedan minskar det till 3 miljarder.
Det är en sådan trappa, men det kommer att bli en permanent höjning av statsbidragen med 10 miljarder till välfärden. Ansvaret för att bestämma vad de här pengarna ska gå till ligger inte hos mig eller hos Anette Åkesson. Det ligger hos de kommun- och landstingspolitiker vi har runt om i Sverige. Det är deras ansvar att bestämma vad prioriteringen är. Detta är ingen riktad satsning som ska gå till saker som jag kan stå här och peka ut. Det är en generell satsning på välfärden. Det är 10 miljarder som går rakt in i välfärden. Anette Åkesson oroar sig för övervältring.
Jag var kommunpolitiker under de åtta år som Fredrik Reinfeldt var statsminister och vi hade en borgerlig regering. Då hade vi sjukförsäkringarna, som var en av de största övervältringar vi har sett i modern tid. Staten vältrade över kostnader för sjuka människor på kommunerna. Det innebar att vår kostnad i Karlstads kommun för försörjningsstöd steg från 60 miljoner till 90 miljoner och toppade uppe på 100 miljoner. Vi fick också mycket annan konstig övervältring. Vi fick till exempel en flygplats.
Staten sa: Vi är nog bara ansvariga för den här flygplatsen till 75 procent. 25 procent är nog ert ansvar. Det innebar att vi fick ta pengar från vinst i andra kommunala bolag, som annars skulle ha gått tillbaka till välfärden, till att finansiera en flygplats eftersom staten inte ansåg att det var dess uppdrag trots att flygplatserna som helhet gick med vinst. Det var moderat politik när man övervältrade kostnader. Så vill inte jag ha politiken.
Därför ska vi alltid vara försiktiga med att vältra över kostnader på kommunerna.
Håkan Svenneling (V):
Jag kunde inte låta bli att begära replik på Börje Vestlund i och med att jag vet hur mycket Börje gillar att debattera med mig och jag med honom, så jag tänkte att vi skulle ha detta replikskifte som sommaravslutning. Jag hade gärna hört dig, Börje, i 15 minuter prata om detta. Det är ju faktiskt en av årets tjockaste propositioner som vi nu debatterar, så det var en gedigen proposition som vi fick på riksdagens bord.
Ett stort problem med att regeringen har satt en tydlig standard med en preskriptionstid på bara två år inom all typ av finansmarknadslagstiftning är att den typ av skojare som Allra visat sig vara kommer undan väldigt enkelt. Man gör stora vinster under ett antal år och hoppas sedan på att komma undan, men som vanligt hinner ofta systemet ikapp en.
Nu pågår en debatt och diskussion i Sverige om att förändra hela premiepensionssystemet i grunden som en konsekvens av ett bolags agerande. Det gör att vi har en situation där det är viktigt att komma åt de tillgångar som man har fuskat sig till på olika sätt. Om det finns villor för 50 miljoner och lyxbilar som man har använt till Gumball 3000 visar det på att det är otroliga tillgångar som de här ägarna har tillskansat sig, och det är långtifrån säkert att det har skett på ett lagligt sätt.
Jag förstår inte varför regeringen och Socialdemokraterna inte är intresserade av att göra något åt dessa skojare. I praktiken bygger man upp ett stort system där man lägger mycket resurser för att Finansinspektionen ska kunna granska den här typen av aktörer, men i andra änden ger man dem inte den tidsram som de behöver för att klara sin handläggning. Det gör att man i praktiken missar målet och låter människor som fuskar komma undan. Varför ska vi ha det så, Börje?
Håkan Svenneling (V):
Jag kan konstatera att regeringen är ensam om sin åsikt. Ingen av remissinstanserna håller med regeringen utan tycker att utredarens förslag om tre års preskriptionstid vore bättre. Några remissinstanser tycker till och med att den skulle vara längre. Jag vill ändå tacka Börje så mycket för den här debatten och önska honom en trevlig sommar.
Jag hoppas att han får lite sol och värme och att han kan njuta av sommaren och ta igen sig på ett bra sätt inför det sista riksmötesåret för denna mandatperiod.
Håkan Svenneling (V):
Jag tror att Anette Åkesson lite blandar ihop skatteintäkter och generella statsbidrag. Det jag pekar på är att staten har tagit ett mindre ansvar för kommuners och landstings ekonomi. Det är helt uppenbart att man gjorde det under den borgerliga regeringens tid. Det första man gjorde i den första budget som man lade fram var att man minskade den generella uppräkningen av statsbidragen. Tidigare hade man en generell uppräkning, där man varje år ökade statsbidragen.
Men med den moderata politiken blev det samma pengar som förra året, nästa år och kommande år. Det gjorde att det blev en långsam urholkning av de resurser kommunerna hade. Sedan fanns det en positiv utveckling i Sverige som gjorde att man kunde öka skatteintäkterna, vilket gjorde att många kommuner stundtals ändå hade en hygglig ekonomi, men det blev också många svåra år när finanskrisen slog till. Jag tror inte att någon vänsterpartist tycker att välfärden är bra.
Jag tycker att vi runt om i hela landet, oavsett om vi sitter i kommuner, landsting, regioner eller riksdag, påpekar de brister som finns i välfärden och talar om hur de behöver åtgärdas. Det finns väldigt olika uppfattningar mellan höger och vänster om hur man skulle kunna göra. Den debatten kommer att komma med full kraft i november när vi ska börja diskutera utredningen om de vinster som privata bolag gör i välfärden.
Det finns en del borgerliga partier som i sina skuggbudgetar säger att de lägger mer pengar i generella statsbidrag till kommuner och landsting. Jag förstår att de behöver göra det. De måste ju också lägga pengar till de privata vinsterna i välfärden. Då är det givet att man behöver lägga på några miljarder i de satsningar som vi gör. Men om vi ska använda välfärdens resurser effektivt kan vi inte skicka pengar till skatteparadis. Då måste vi se till att varje krona i välfärden går till det som den är avsedd för.
Pengarna behöver gå till skolan, äldreomsorgen, omsorgen, vårdcentralen och sjukhuset. Då kommer vi att få en välfärd som man kan lita på. Och då kommer vi att få ett bättre samhälle, där alla får den vård de behöver.
Håkan Svenneling (V):
Jag kan konstatera att jag inte riktigt delar Anette Åkessons beskrivning av världsläget och hur kommunernas ekonomi har utvecklats. Det är väl inte så oväntat. Det är det som är meningen med den kammare vi har i riksdagen: Vi ska inte ska vara överens, utan vi ska diskutera de politiska skillnader som finns. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi riksdagsledamöter ser de behov som finns. Både Anette Åkesson och jag lyfter fram landstingen och den utsatta ekonomi som de har.
Jag tror att det blir bättre om vi inte privatiserar sjukhusen, om vi ser till att minska vinstintresset i välfärden, om vi ser till att göra saker bra och effektivt och om vi inte slänger bort pengarna till skatteparadis. Jag tror att vi behöver se de brister som finns och att vi behöver se till att det finns bra generella statsbidrag. Jag tycker att det var intressant att höra Anette Åkessons resonemang kring generella statsbidrag och riktade statsbidrag. Jag tror att man kan behöva båda.
Men jag tror att det är bra att det generella statsbidraget alltid utgör en bra grund för att kunna leverera en bra välfärd. Sedan kan riktade statsbidrag utgöra spetsen när vi vill göra välfärden lite bättre, möta de nya utmaningarna och vara lite framåtsyftande. Därför tror jag att den politik som Vänsterpartiet har förhandlat om med regeringen är väldigt bra. Jag tror att detta många gånger är avgörande i de budgetdebatter som kommer att hållas under hösten i många kommuner och landsting. Där diskuterar man vad man ska göra nästa år.
Hur ska man använda de pengar man har fått till sitt landsting och sin kommun? Jag tror att borgerliga politiker många gånger kommer att ha svårt att förklara att man inte fick några pengar när den borgerliga regeringen styrde. Men nu ser man skillnad. Nu får man 10 välfärdsmiljarder som man kan använda för att förbättra den verksamhet man är ansvarig för.
Håkan Svenneling (V):
En del menar att vi har nått peak meat, alltså att man inte kommer att se en stigande köttkonsumtion i världen. I Sverige toppade köttkonsumtionen 2011. Om det är så är det givetvis bra. Vår planet klarar inte av en extensiv köttproduktion. Skulle alla människor i världen äta lika mycket kött som vi svenskar gör, skulle man inte ha en planet som kan föda oss alla. Svenskt kött har däremot stora fördelar jämfört med utländskt kött.
Det är kortare transporter, hög djurvälfärd och låg antibiotikaanvändning. Samtidigt är importen i dag av nötkött och lammkött större än den svenska inhemska produktionen. De flesta människor vill vara goda. Då gäller det att lyfta fram vad som land har att erbjuda på "godhetsmarknaden" när konsumenterna ska göra sina medvetna och hållbara val när de handlar i butiken. Här står vi inom politiken inför en stor utmaning.
Den förre statsministern, Göran Persson, lyfte fram det gröna folkhemmet. Jag funderar på om livsmedelsstrategin skulle kunna vara en del i en sådan vision. Hur ska man få svenskarna att äta svenskt kött, men samtidigt mindre kött? Hur ska man lyfta fram de vegetariska alternativen samtidigt som man för fram klimatsmarta alternativ som bygger på vegetabilier som kan odlas i Sverige, så att man inte bara importerar en massa soja från Brasilien?
Hur ska man minska miljö- och klimatpåverkan från svenskarnas livsmedelskonsumtion?
Håkan Svenneling (V):
Tittar man på de innovationer som nu sker inom livsmedelssektorn händer det mycket inom det vegetariska eller vegetabiliska området. Jag tror att det är viktigt att satsa på forskning och utveckling inom dessa områden. Eftersom vi har en så pass stor köttimport lär det knappast bli så att vi helt plötsligt börjar att exportera, när vi inte ens klarar av att fylla vår egen produktion.
Ska vi bli ett exportland som livsmedelsstrategin tydligt pekar på är det viktigt att man ser till de innovationer som vi har framför oss. Det som många producenter som producerar vegetabiliskt klagar på är att man i dag inte har en neutral lagstiftning. De upplever att vissa typer av produkter och mönster är gynnade framför andra. Det handlar om allt ifrån att man bestämmer att barn ska dricka mjölk till andra saker.
Det gör ju att vi inom politiken har en utmaning att hitta den neutraliteten så att vi kan uppnå att det är konsumenternas val som styr. Men samtidigt har vi politiker ett ansvar för vad som läggs på tallriken. Numera låter det ändå som att landsbygdsministern har ett intresse av vilka typer av medvetna och hållbara val som konsumenterna gör.
Hur ska vi uppnå neutraliteten mellan olika typer livsmedelsproduktion? Herr talman! Med det sagt vill jag önska statsrådet en trevlig sommar.
Håkan Svenneling (V):
Lars Hjälmered tar upp många av de frågor som Vänsterpartiet driver och som vår politik handlar om. Låt oss börja med vinster i välfärden. Vänsterpartiets förslag handlar inte om att minska mångfalden av utförare utan om att städa upp i de otroliga vinsterna och bland dem som har vinstjakten som incitament i välfärden.
Vi ser hur stora internationella bolag skriver på sina hemsidor att de investerar i Sverige för att de vet att de får betalt för sina investeringar eftersom det går att plocka ut hur mycket vinst som helst. De kanske inte formulerar sig exakt så, men det är betydelsen av det de skriver på sina hemsidor. Det vi vill göra och det Ilmar Reepalus utredning Ordning och reda i välfärden vill göra är att just skapa ordning och reda. Det handlar om att få ett tillstånd för att få ta emot skattemedel i syfte att bedriva verksamhet.
Det handlar om att pengarna ska gå till det som de är avsedda för. Om man bedriver personlig assistans, sjukvård, äldreomsorg eller skola ska pengarna gå till detta. De ska inte gå till något annat, och de ska inte hamna i ett skatteparadis. Därför har utredaren föreslagit att man ska ha en begränsning av hur mycket vinst man får göra. I dag görs det övervinster inom välfärden, och dessa måste vi sätta stopp för.
Jag förstår inte varför Moderaterna inte vill sätta stopp för dessa övervinster. Det här är resurser som vi tar in i skatt från våra företag och som vi vill använda till välfärd, men ni vill i stället låta dem gå till rika människor som gömmer dem i skatteparadis. Det är för mig ologiskt. Det vore mycket smartare att sätta stopp för övervinsterna och skapa ett system där vi kan ha en mångfald av utförare som kan konkurrera om olika innovativa idéer.
Nu konkurrerar man om vem som kan skära mest i lönerna, vem som kan servera barnen knäckebröd och vem som kan ge sämst omsorg till dem som behöver det. Det är inte den välfärd jag vill se i Sverige.
Håkan Svenneling (V):
Jag vågar påstå att Ilmar Reepalu i sin 856 sidor långa utredning om ordning och reda i välfärden tydligt kommer fram till varför man inte ska ha kvalitetskrav. Det funkar inte som modell, och därför föreslår han i stället en modell där det införs ett tak på hur mycket vinst man kan göra. Låt mig ta ett exempel på varför det inte funkar. I Kanada har man en modell med tydliga krav på kvaliteten.
Bland annat har man ett krav på att allas tandborstar på äldreboenden ska vara märkta med namn så att ingen får någon annans tandborste och blir sjuk. Det har nämligen hänt en gång på ett äldreboende i Kanada. Ett kriterium är alltså att tandborstarna ska vara märkta med brukarnas namn. Jag tror att det är ett ganska dåligt sätt. Det är bättre att äldreboendet har mycket personal och en god omsorg där man tar hand om de gamla utifrån de gamlas behov.
Det är denna väg jag vill gå. Lars Hjälmered tog ett exempel från Göteborg. Jag kan ta ett exempel från min hemkommun Karlstad. Där valde det moderatledda styret att privatisera den personliga assistansen. Man gjorde det helt enkelt omöjligt att välja kommunen som utförare. Det hade helt tydligt ideologiska förtecken. Man valde att lägga ut det på en aktör som ägdes av ett riskkapitalbolag som gömde undan skatt. Effekten blev att människor slutade eller fick sämre lön, avtal och villkor, och det ledde till försämringar för brukarna.
Jag tror att vi har hamnat i en debatt i Sverige där man lyssnar väldigt lite på vad medborgarna vill och tycker. Till och med en majoritet av Lars Hjälmereds egna väljare vill ha begränsningar av vinster i välfärden. Men i stället ställer sig Moderaterna på kapitalets sida och löser inte de problem som vinsterna i välfärden har skapat.
Håkan Svenneling (V):
Jag tackar Hans Rothenberg för frågan. Låt oss börja med frågan om storföretagen och varför det är problematiskt att de får diktera villkoren för politiken runt om i världen. Storföretag har i många fall större ekonomier än många länder i världen. Storföretag ser till att gynna sina intressen, som inte är miljö, mänskliga rättigheter eller konsumenters rättigheter. Det handlar om att deras produkter ska sälja bättre, så att de ska tjäna mer pengar.
Att dessa storföretag är så stora och starka att de kan använda sin makt mot världens länder är någonting som oroar mig. Jag tycker att Hans Rothenberg har fel bild av Vänsterpartiets handelspolitik. Vänsterpartiet är inte emot frihandel, utan vi är i högsta grad för frihandel. Men vi är för en fri och rättvis handel, och det är på detta område som jag tycker att många partier i Sveriges riksdag går bort sig.
Man ser inte att handel inte per automatik leder till demokrati eller till sjysta villkor. Man ser inte heller de obalanser som finns mellan olika delar av världen och hur man genom frihandel ibland förstärker de obalanserna. När jag var yngre och gick med i Ung Vänster, som är Vänsterpartiets ungdomsförbund, läste jag en bok om handel och handelspolitik. I den fanns en bild på två flygplan.
Det ena var ett litet propellerplan; det andra var en stor jumbojet. De två planen hade lika villkor, men det kommer alltid att ta olika lång tid för dem att nå sin destination. Spelreglerna är inte sjysta, oavsett om man har lika villkor. Villkoren är inte rättvisa, för jumbojeten kommer alltid att vara snabbare än propellerplanet. Så är det också med världens länder.
Det är därför vi hela tiden måste lyfta fram att Sveriges röst i handelspolitiken borde vara mer som vår röst i utrikespolitiken. Vi ska värna en sjyst och rättvis värld, där vi står upp för de mänskliga rättigheterna.