Sven-Erik Österberg (S):
Jag vill tacka finansmarknadsministern för svaret. Bakgrunden till min fråga - som är ganska lika den som Monica Green ställt, och det finns risk att det blir samma debatt - är det faktum att jag under den här mandatperioden noterat de olika uppfattningar som har funnits i den nuvarande svenska regeringen beträffande bonusar.
Mandatperioden började med att näringsminister Maud Olofsson tyckte att man skulle införa bonusar i statliga bolag, för detta var ett bra styrmedel. Sedan kom finanskrisen och lågkonjunktur, och då insåg man helt plötsligt att det här naturligtvis inte var riktigt gångbart mot svenska folket, som fick uppleva åtstramningar och kände av på olika sätt när krisen och lågkonjunkturen slog till. Det var inte särskilt bra att det betalades ut stora bonusar.
Då ändrade regeringen sin uppfattning och menade att det här med bonusar skulle bekämpas. Man kan inte säga att regeringen har varit särskilt framgångsrik i sitt arbete. Det verkar inte vara någon som bryr sig, inte ens inom statliga verksamheter, framför allt inte inom bankvärlden och definitivt inte inom det privata näringslivet. Bonusregnet har fortsatt trots lågkonjunkturen.
Anledningen till att jag ställde frågan till statsministern är att jag i samband med statsministerns frågestund ställde en fråga om bonusar. Han hänvisade till G20-mötet som då snart skulle gå av stapeln. Sedan läste jag att bonusbubblan sprack, och så läser jag vad som kom fram vid G20-mötet.
Det är inte bara jag som noterat det, utan det finns en intressant artikel i Svenska Dagbladet med rubriken Musen som röt, där Mats Odell säger att han ska uppmana bankerna att väga in beslutet från Pittsburgh innan några bonusar betalas ut. Det verkar som att storbankerna tar det här ganska lugnt.
Informationsdirektörerna i Swedbank och SEB säger i Svenska Dagbladets näringslivsdel att de anser att de redan uppfyller de krav som ställs i bland annat G20-överenskommelsen. Man ligger väl i linje med den. Då talar vi om bonusregn, liksom Mats Odell. Så säger man att detta ligger väl i linje med kraven. Varför säger man det? Jo, man hänvisar till att G20-mötet kom fram till att det inte bara bör utan skall vara en rörlig del, man använder det engelska ordet shoot.
Det ska vara det. Man talar om en betydande del. Längre ned i artikeln står det att den rörliga delen bör vara 40-60 procent av direktörernas löner i enlighet med G20-mötet. Då tycker väl svenska banker att de ligger väl till och bryr sig inte om beslutet från G20. Det har vi sett fortlöpande i den diskussion som varit senare.
Jag noterade här att SEB har anslagit 1 1⁄2 miljard till bonusar, Swedbank 406 miljoner, Nordea 2,3 miljarder, Handelsbanken 334 miljoner. Vi har sett att ett antal vd:ar i privata företag, några inom den hårt utsatta fordonsindustrin, belönar sig med stora bonusar.
Ingen har lyssnat på finansmarknadsministern som tycker att man ska ha mindre bonusar. Alla har belönat sig ändå. Det han säger har haft en väldigt liten betydelse så här långt. Jag tolkar det här som att det är mycket av politisk fernissa. Jag har känt Mats Odell sedan början av 90-talet. Jag har aldrig någonsin under våra sammanträden i finansutskottet noterat att Mats Odell skulle ha varit mot bonusar.
Han har tyckt att en rörlig del har varit ett bra betalningsmedel, det är min minnesbild. Nu är det ett läge där vi ser att svenska folket lider, inte minst de sjukskrivna. Det är klart att det vore flagrant om regeringen skulle tycka att det är bra att näringslivets toppar förser sig med sådant. Det är väl en anpassning till rådande situation. Jag vill se lite mer handlingskraft, Mats Odell. Så här långt har Mats Odells ord inte haft den minsta betydelse beträffande utbetalning av bonusar i Sverige.