Helene Petersson (S):
I veckan roade jag mig med att gå tillbaka till de anföranden jag har hållit under de sju år som jag har haft förtroendet att här i riksdagen debattera frågorna som rör våra trossamfund.
Under de här åren har det kommit in en hel del motioner till konstitutionsutskottet som rör begravningsväsendet, uppbördssystemet och den överenskommelse som slöts mellan staten och Svenska kyrkan mellan 1995, då principbeslutet fattades, och den 10 december 1998, då regeringen överlämnade propositionen till riksdagen. Även i år har utskottet behandlat motioner i dessa frågor.
När det gäller begravningsfrågorna överlämnades en utredning till kulturministern i september i år, och utskottet vill inte föregå beredningen av den utredningen. Under varje år som vi behandlar riksdagsledamöternas motioner rörande relationen mellan staten och Svenska kyrkan har konstitutionsutskottet varje år svarat att det har gjorts en överenskommelse mellan staten och Svenska kyrkan, och utskottet har inte varit berett att frångå denna.
Tidigare i dag har kulturutskottet haft en debatt när det gäller relationen mellan kyrkan och staten. Detta tenderar att bli en liten repris på den debatten. Jag tycker att det visar komplexiteten i de här frågorna. Det är många departement och många utskott som är inblandade i detta, och framför allt är det två stora aktörer, nämligen staten och Svenska kyrkan.
Den 1 januari 2000 trädde relationsförändringarna i kraft. Nu är vi framme vid första kontrollstationen som regeringen och Svenska kyrkan tillsammans kom fram till och som riksdagen beslutade om skulle vara 2009. Det fanns olika förslag på hur länge överenskommelsen skulle vara. Kommittén som föregick denna proposition föreslog 25 år.
Någon remissinstans föreslog 50 år, men regeringen föreslog tills vidare, vilket också blev riksdagens beslut. En löpande utvärdering och uppföljning skulle göras vid så kallade kontrollstationer, och den första kontrollstationen skulle alltså infalla 2009. Därefter skulle kontrollstationerna infalla vart femte år.
När jag lyssnade på den andra debatten innan var Centerns företrädare Anders Åkesson - nu är han inte här och kan ta en replik - glad åt regeringens långsiktighet i den här frågan. Men jag tänkte i mitt stilla sinne att regeringen ju faktiskt har följt vad som angavs i propositionen.
I denna fråga har man följt riksdagens beslut, så det var nog inte på eget initiativ som regeringen var långsiktig den här gången. Det var ett viktigt ställningstagande att överenskommelsen skulle vara tills vidare. Det var en stor förändring. Den svenska folkkyrkan har under en lång tid varit en del av Sveriges kulturhistoria, och den har en lång tradition i Sverige.
De ändrade relationerna och lagarna som följde byggde alltså på en överenskommelse mellan Svenska kyrkan och staten som föregicks - det har jag sagt tidigare i de här debatterna - av ett omfattande utrednings- och förhandlingsarbete. Det tog nästan 50 år. År 1958 kom väl den första utredningen om jag inte är felunderrättad. Det tog alltså nästan 50 år att utreda förslaget. 3 300 remissinstanser lämnade synpunkter.
Det har alltså varit otroligt stor aktivitet runt den här överenskommelsen. I princippropositionen 1995 framhölls att bevarandet av de kyrkliga kulturvärdena är en angelägenhet för hela samhället och svenska folket samt att det inte är rimligt att den totala kostnaden för detta allmänintresse bärs endast av Svenska kyrkans medlemmar.
I propositionen 1998 föreslog regeringen, vilket också riksdagen beslutade, att det är en uppgift för regeringen att träffa överenskommelsen med Svenska kyrkan. Överenskommelsen bör behandla allmänna frågor som rör de kulturhistoriska värdena inom Svenska kyrkan.
De närmare villkoren bör formuleras fram till och med nästföljande kontrollstation, alltså fram till 2014. Inom ramen för den överenskommelsen bör bland annat frågan behandlas om justering av den statliga ersättningen för det fall omfattningen av Svenska kyrkans ansvar för de kyrkliga kulturminnena på något väsentligt sätt förändras.
Vidare uttalas att relationsförändringen inte bör leda till försämrade förutsättningar för vård och underhåll av de kulturhistoriska värdena inom kyrkan. Vad gäller skattebefrielse av prästlönetillgångarnas avkastning skrevs att de, som kulturutskottet mycket väl har diskuterat i eftermiddag, skulle vara skattebefriade vid 2001-2010 års taxeringar.
För tiden därefter skulle beskattningen ses över med utgångspunkt i principbeslutet om stat-kyrka-reformen. Alltså kan man inte utesluta att den beskattning av prästlönetillgångarna som nu kommer att ske kommer att ha betydelse för kyrkans förmåga att uppfylla sina förpliktelser enligt 4 kap. kulturminneslagen.
Vidare står det i propositionen, och det har vi pratat mycket om i eftermiddag också, att i god tid före tioårsperiodens utgång ska ett underlag tas fram till en allsidig belysning av de kyrkoantikvariska frågorna. Innan tidsperioden löper ut förutsätts att regeringen överväger de med finansieringen av reformen sammanhängande frågorna på nytt efter överläggningar med Svenska kyrkan. Fru talman!
Det är bland annat detta som vi har att ta ställning till i dag via den motion som har kommit till konstitutionsutskottet. Vi har inte att ta ställning till anslagets storlek eller om det är rätt att plocka bort beskattningen av prästlönetillgångarna eller förtroendevaldas möjlighet, utan vad vi har att ta ställning till är: Har regeringen skött det uppdrag och åläggande som riksdagen beslutade om?
Har regeringen haft de erforderliga överläggningar med Svenska kyrkan som riksdagens beslut innebar? Nej, vi anser inte det. Det anser heller inte Svenska kyrkan. I december 2008 hade riksdagens kulturutskott en offentlig utfrågning om fortsättningen för de kyrkoantikvariska ersättningarna. Märk väl att det var riksdagen som bjöd in och inte regeringen.
Kyrkan framförde då önskemål om sammanhållande överläggningar om alla de frågor som rörde finansiering av reformen. Vi har också hört de här frågorna, eller diskussionen, i eftermiddag. Svenska kyrkan har uppvaktat kulturministern och fått framföra sina synpunkter.
Man har haft möten, talade kulturministern om vid ett flertal tillfällen i eftermiddag, och man har framfört önskemålen om att ha en sammanhållande överläggning eftersom frågorna rör tre departement. Men ingenting har hänt i denna fråga.
De kontakter på tjänstemannanivå framför allt och underhandskontakter mellan kyrkan, departementen - mestadels Kulturdepartementet - och den referensgrupp som har funnits har enbart behandlat frågan om den kyrkoantikvariska ersättningens storlek. Kulturministern sade själv att frågorna hade kommit upp, men därvid stannade de.
Den 3 november i år gjorde Svenska kyrkan en uppvaktning hos riksdagens kulturutskott för att om möjligt få hjälp härifrån. Det brev som man hade med sig har vi allihop i konstitutionsutskottet fått ta del av. Det slutar med beskedet att Svenska kyrkan upprepat har försökt att få till stånd samlade överläggningar med statliga företrädare utan att vinna gehör.
Varje departement har bara velat tala för sig självt. Jag har som sagt följt den här debatten i eftermiddag och lyssnat till kulturministern, men jag har inte hört något som har fått mig att ändra inställning. Jag tycker att det är både bedrövligt och nonchalant att regeringen inte har kunnat kalla till en gemensam överläggning där samtliga frågor som rör denna relationsförändring har kunnat diskuteras.
Framför allt anser vi att regeringen inte har efterlevt det beslut som riksdagen fattade 1999. Vi anser att man alltid ska respektera de överenskommelser som görs och inte ignorera de beslut som fattas.
En överläggning, fru talman, är för oss, och även för synonymordboken som jag har tagit till hjälp, ett samtal, en förhandling, en diskussion, ett rådslag eller ett samråd mellan två parter där båda parterna har möjlighet att komma till tals. Målsättningen, som Hans Wallmark själv sade i denna talarstol för inte så länge sedan, måste vara att på något sätt kunna komma överens och nå en kompromiss.
Men någon överläggning har över huvud taget inte skett mellan regeringen och Svenska kyrkan i alla de med finansieringen av reformen sammanhängande frågorna. Därför anser vi att regeringen bör ta upp överläggningar med Svenska kyrkan utifrån en helhetsbedömning av pågående förändringar för att finna långsiktiga överenskommelser. Med det, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 1.