Annika Lillemets (MP):
Köpfrid innebär att ingen mot sin vilja ska utsättas för påträngande reklam. Begreppet lanserades redan 1975 av Gunnar Adler Karlsson i hans bok Lärobok för 80-talet . Vi vet alla hur det gått. Sedan dess har floden av reklam blivit allt stridare och svårare att undvika.
En jämförelse från 2005 visar att det detta år satsades ungefär lika mycket pengar på marknadsföring som på undervisning i grundskola och gymnasium i Sverige. Det handlar om enorma belopp. 58 miljarder kronor kostade reklamen i Sverige 2009, enligt Institutet för Reklam- och Mediestatistik.
All marknadsföring är förstås inte dålig eller onödig, men den överdrivna och alltmer uppskruvade reklamen vi översköljs av är problematisk av flera skäl. Avund, girighet och frosseri är några av de dödssynder som den katolska läran använder sig av som liknelse för våra mänskliga svagheter.
Det har blivit nödvändiga dygder i konsumtionssamhället där människor måste förmås att köpa mer och mer för att hjulen ska snurra. Reklamen underblåser dessa mänskliga svagheter, för den som är nöjd med sig själv och det hon eller han har är ofta en sämre konsument.
Reklamen är ofta ett slags livsstilspropaganda som underblåser människors missnöje och syftar till att få oss att prioritera en rastlös jakt på nya prylar före sänkt arbetstid, mer fri tid och större utrymme för sådant som familj, vänner och kultur. Reklam handlar i grund och botten om makt. Man brukar tala om tre sorters makt: tvingande, belönande och betingande.
Den betingande formen av maktutövning innebär att man skapar normer. Med reklam stärker man normer om köpande och ägande som sett ur ett miljö- och klimatperspektiv är ohållbara. Att minska reklamen är ett steg på vägen mot att befria oss från snäva och destruktiva normer som reducerar människor till kunder och konsumenter.
Det är ett sätt att påbörja omställningen till en hållbar ekonomi inom naturens ramar - en ekonomi som arbetar för människor och miljö i stället för mot. Oönskad reklam som upptar vår tid och våra tankar kan ses som ett slags mentala föroreningar.
Den amerikanske företagaren Peter Barnes föreslår i sin bok Capitalism 3.0 att reklam ska begränsas och beskattas eftersom den inkräktar på vår tid och vår uppmärksamhet. Den brittiske nationalekonomen Richard Layard menar att överdriven reklam skadar samhället. Genom att den förstärker mer materialistiska värderingar samt driver på statusjakt och överdrivet lönearbete kan den bidra till att göra människor mer olyckliga.
Han menar att det är rimligt att begränsa reklam och även beskatta den enligt principen att förorenare ska betala för sin skadliga påverkan - i detta fall på människors välbefinnande. Statuskonsumtion är stressande både för dem som har mycket och för dem som har lite. Överdriven konsumtion är inte bara skadlig för människor utan även för miljön. Vi vet att om alla konsumerade som svenskar skulle vi behöva flera jordklot.
I ett läge när den totala konsumtionsnivån redan ligger på en ohållbart hög nivå i Sverige behöver köphetsen dämpas och inte skruvas upp. Vad kan vi då göra för att öka köpfriden i Sverige? Marknadsföringslagen fredar oss delvis. Den som sätter upp en skylt med Nej tack till reklam på dörren eller brevlådan slipper förhoppningsvis oadresserad pappersreklam.
Den som även vill slippa adresserad reklam och telefonförsäljning måste registrera sig i det så kallade Nixregistret. Men varför inte vända på ordningen så att endast de som aktivt har gett sitt samtycke får reklam eller blir uppringda av telefonförsäljare? En sådan ordning löser naturligtvis inte alla reklamrelaterade problem men skulle ändå vara ett steg åt rätt håll.
En så enkel åtgärd som att införa en modell där endast de hushåll som sätter upp en skylt med Ja tack till reklam på dörren eller brevlådan får direktreklam skulle spara mycket möda och papper varje år. Många slänger reklamen direkt utan att läsa den. Med ett Javisstregister i stället för ett Nixregister skulle telefonförsäljare och marknadsförare med större precision nå just dem som vill ta del av deras budskap.
Övriga skulle slippa bli störda i sina hem. Därför bör marknadsföringslagen skärpas så att den bättre skyddar medborgare mot att utsättas för oönskad marknadsföring. Endast den som uttryckligen har sagt sig vilja ha den bör få den. Fru talman!
Så skulle vi kunna ta några små men viktiga steg på vägen mot ett samhälle där människor i första hand får vara människor - vänner, föräldrar, grannar och medborgare - och inte bara kunder, konsumenter och utbytbara kuggar i produktionsmaskineriet.
Det skulle vara ett samhälle där mänsklig utveckling går före ekonomisk tillväxt och där gemenskap och fri tid värderas högre än den stressande kamp för att skaffa och äga mest som vi alla i längden förlorar.