Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar ministern för svaret. Ministern hänvisar till genomförandet av EU:s bemanningsdirektiv. Genomförandet i Sverige är inte bara försenat i förhållande till EU:s lagstiftning utan också otillräckligt. Det ger inte det goda skydd för arbetstagarna som de förtjänar på den svenska arbetsmarknaden. Låt mig återkomma till den mycket konkreta fråga som jag ställde om Scan i Kristianstad.
Innebär genomförandet av direktivet i Sverige att Scan inte längre har rätt att betala de bemanningsanställda från andra länder mindre än vad de svenska anställda får? Är det så eller inte? Om genomförandet av direktivet inte innebär en skyldighet för företagen att behandla personalen lika har vi inte lyckats speciellt väl med att förbättra villkoren.
Ministern berör lite mer översiktligt de två andra frågorna. Den ena gäller tiden, det vill säga hur länge bemanningsföretagen får vara inne på en arbetsplats. På Scan i Kristianstad handlar det om elva år - inte en månad, inte ett år, inte ett och ett halvt år utan elva år. Då är det inte längre en tillfällig lösning. Jag skulle vilja få ministerns åsikt.
Är det rimligt att man permanent ersätter fast anställd personal med inhyrd personal på detta sätt? Den andra frågan gäller uppsägningarna. Jag vet inte hur många fall vi behöver. Hur många arbetsplatser behöver vi för att bevisa att företagen uppenbarligen tror att det är okej att sparka fast anställd personal för att ta in eller behålla bemanningsföretag?
Att det inte finns något förbud mot detta och att det är okej att göra så här är tydligen det budskap som företagen har tagit emot av regeringen, för de hade inte gjort så här gång på gång om de inte hade sett en lucka i lagstiftningen. Om ministern menar allvar med att det inte ska gå att sparka fast anställd personal, gå runt lagen om anställningsskydd och ha inne bemanningsföretag i stället är det hög tid att skärpa lagen.
Är ministern inte beredd att göra det kan jag inte dra någon annan slutsats än att man inte vill. Att man tillåter den här sociala dumpningen är ett sätt att undergräva löntagarnas ställning som kollektiv samt fackföreningsrörelsens styrka. Annars hade det varit en självklar åtgärd att man inte får gå runt lagen om anställningsskydd och säga upp folk för att i stället ta in bemanningsanställda. Vilka fler bevis behöver man än de människor som redan har fått gå från sina arbeten?
Den här debatten visar på ett större problem på svensk arbetsmarknad. Regeringens otrygghetslinje, regeringens linje att göra arbetstagarna flexibla, att öppna för låglönekonkurrens från andra länder, vare sig det är EU-länder eller icke EU-länder, trasar sönder svensk arbetsmarknad. Det handlar inte bara om de anställda på slakteriet i Scan.
Det handlar om dem som jobbar i restaurangnäringen, om långtradarchaufförerna, om skogsplanterarna och om dem som arbetar i jordbruket och som alltmer utsätts för en hänsynslös exploatering av människor från låglöneländer. Jag menar att det är djupt bekymmersamt för svensk arbetsmarknad eftersom det innebär en sorts legaliserad diskriminering av människor från andra länder. Regeringen låter det ske utan att vidta lämpliga åtgärder.
Det innebär att villkoren för svenska löntagare pressas tillbaka på hela arbetsmarknaden. Det innebär att löntagare från olika länder ställs mot varandra på ett mycket farligt sätt på Sveriges arbetsmarknad, och det innebär att seriösa bra arbetsgivare ibland blir utkonkurrerade av mindre seriösa arbetsgivare som inte tvekar att utnyttja människor från låglöneländer om de har möjlighet. Detta ska vi ändra på efter valet 2014. Den här regeringen verkar inte vare sig vilja eller kunna det.