KBLab/rixvox huggingface dataset:
Louise Meijer (M):
Malin Björk och jag delar i mångt och mycket samma bild, men på vissa punkter skiljer vi oss åt.
Det första jag reagerade på i Malin Björks anförande var att starka känslor och bombastiska rubriker inte ska vägleda oss i vår lagstiftningsprocess eller i de politiska positioner som vi intar.
För mig är det där en beskrivning av vilken inställning domstolen, som ska avgöra om ett brott har begåtts, ska ha. Men politik är för mig hjärta, själ, känslor och rätt och fel. Allt det är politik. De starkaste känslorna tror jag därför tar sig uttryck i det politiska arbetet.
En annan sak som jag reagerade på var beskrivningen att detta sker i enstaka fall. Det handlar om att kvinnor faller offer för män som dödar dem på ett sätt som man inte kan fastställa. Sedan har deras kroppar skändats, styckats, bränts och hanterats på ett sätt som är fruktansvärt. Det är tyvärr inte enstaka fall.
Catrine da Costa, Linda Chen - man kan rabbla upp många fler namn i fall där detta har inträffat. Att vi inte ser till att ha en straffskala som motsvarar allvarligheten i den brottsligheten tycker jag inte är en särskilt bra politik.
Louise Meijer (M):
Bakom rubrikerna finns det ju ett brottsoffer. Bakom de rubriker som Malin Björk pratar om är det ofta en kvinna som har levt i en nära relation med en man.
Jag kan inte förstå, herr talman, hur det kan vara att ha hjärna att motsätta sig att man kan höja straffskalan upp till åtta år, så att det i vissa fall blir möjligt att ge ett proportionerligt straff för en gärning som innebär ett försvårande av en brottsutredning och ett försvårande av fastställande av dödsorsaken.
Det är för mig inte förnuftigt. I den straffskala som en majoritet av utskottet föreslår finns det ju ett utrymme att döma för både mindre grova gärningar och mycket grova gärningar.
Att man inte vill föra politik utifrån rubriksättningar i Kvällsposten tycker jag är ett märkligt argument för att inte ställa sig bakom detta, för i vissa fall är det så att proportionaliteten och allvarligheten inte motsvaras av nuvarande straffskala och regeringens förslag. Varför vill inte Centerpartiet öka straffskalan till mellan två och åtta års fängelse för grovt brott mot gravfriden?
Detta är vad en majoritet, till och med Vänsterpartiet, står bakom.
Louise Meijer (M):
Det är glädjande för mig som moderat att tillsammans med Vänsterpartiet ha fått igenom ett tillkännagivande om högre straff för brott mot i inte så få fall kvinnor. Jag känner mig dock lite konfunderad eftersom Vänsterpartiet såvitt jag vet vill avskaffa livstidsstraffet.
Det skulle innebära att om en person döms för mord och inte för brott mot gravfriden ska samma person, som Vänsterpartiet med detta tillkännagivande vill straffa hårdare, straffas mindre. Den logiken får jag inte riktigt ihop.
Men min fråga handlar om ställningstagandet när det kommer till grovt brott. Moderaterna vill att det alltid ska utgöra grovt brott om man genom sitt agerande försvårar en utredning om ett dödsfall.
Vänsterpartiets intention är densamma, men då förstår jag inte varför man inte ställer sig bakom Moderaternas förslag om att detta alltid ska utgöra grovt brott och att det inte ska finnas något utrymme för domstolen att inte bedöma det som grovt brott.
Varför intar Vänsterpartiet denna position när man i realiteten verkar vilja ungefär samma sak? Varför lämnar man det till rättstillämpningen att avgöra?
Louise Meijer (M):
Ibland gör vi politiker saker svårare än de är. Lättförklarligt, sa Linda Snecker, och lättförklarligt går Moderaternas förslag ut på att man i lagtexten skriver in vad som krävs för att det ska utgöra grovt brott. Detta är inget ovanligt.
I lagstiftning preciserar man ofta detta och även när det gäller grovt gravfridsbrott. Det som saknas här är att ett försvårande av utredningen av ett dödsfall alltid ska utgöra grovt brott. Detta har man inte lagt in kvalifikationsgrunderna.
Moderaterna föreslår att man ska göra det, men Vänsterpartiet tycker inte det. Det innebär i praktiken att Vänsterpartiet lämnar en lucka öppen, en lucka som man i anförandet sa skulle stängas. Men i och med att man inte ställer sig bakom Moderaternas förslag fortsätter man att lämna luckor i lagstiftningen.
Då kan situationen upprepas där en person trots intentionen inte döms för grovt brott. Det är väl bättre att vi politiker säger och gör det vi tycker så att vi får det resultat vi vill ha. Om alla dessa tre kedjor hänger ihop kommer vi att få en verklighet med straff i enlighet med vår intention. Det behöver inte vara svårare än så.
Ändå säger Vänsterpartiet nej till ett förslag vars intention de ställer sig bakom. För mig är detta helt ologiskt. Jag förstår faktiskt ingenting. Jag frågar igen: Hur kommer det sig egentligen att Vänsterpartiet inte ställer sig bakom vårt förslag?
Louise Meijer (M):
Jag vill inleda med att säga att det är roligt att se att Moderaterna och Vänsterpartiet, kanske lite förvånande, gör gemensam sak i en fråga inom kriminalpolitiken. Det gäller naturligtvis viljan att kriminalisera kontrollerande beteende, vilket Gudrun Nordborg pratade mycket om i sitt anförande.
Jag har dock vissa frågor angående andra ställningstaganden apropå den här propositionen och Vänsterpartiets position. Det är allmänt känt - vi har hört det i debatterna sedan tidigare, och det har framkommit under dagen - att man i Vänsterpartiet inte är särskilt pigg på straffskärpningar.
Höjda straff leder inte till minskad kriminalitet, och att sitta i fängelse gör minsann ingen mindre kriminell, säger man. Jag undrar varför det perspektivet inte gäller när det kommer till grov kvinnofridskränkning. Vänsterpartiet vill i dag höja minimistraffet från nio månader till ett års fängelse, vilket jag naturligtvis välkomnar å det varmaste.
Detta går Vänsterpartiet med på, och man går med på skärpta straff för överträdelser av kontaktförbud. Men samtidigt är man fortfarande av uppfattningen att skärpta straff inte leder till minskad kriminalitet. Jag är rätt nyfiken: Hur kommer det sig att man ställer sig bakom straffskärpningar på det här området men i övrigt är å det grövsta emot dem?
Louise Meijer (M):
Jag tackar Gudrun Nordborg, Vänsterpartiet, för svaret! När jag lyssnade på henne lät det nästan som en beskrivning av Moderaternas generella uppfattning när det kommer till lag och ordning, nämligen att det finns tydliga vinster med straffskärpningar. Det första argument som Gudrun Nordborg från Vänsterpartiet anförde var proportionalitet. "Check", säger jag på den - det tycker vi också. Men det gäller inte bara relationsvåld utan även i övrigt.
Det andra argumentet var att straffskärpningar leder till nya verktyg som åklagare och polis kan använda och som underlättar för brottsoffret. Jag säger "check" på den också - men inte bara när det kommer till relationsvåld. Jag välkomnar alltså naturligtvis Vänsterpartiets uppfattning i den här frågan, men jag hade önskat att man kunde tänka sig att utvidga det här synsättet till att även omfatta lag och ordning generellt sett.
Vissa frågetecken kvarstår nämligen fortfarande. Till exempel är Vänsterpartiet fortsatt för att straffrabatter ska finnas, det vill säga att man kan misshandla en kvinna två gånger men bara straffas för en gång. Man kan utsätta en partner för misshandel och vara 20 år men ändå få en kraftig straffrabatt, enligt Vänsterpartiets uppfattning.
Om jag inte är felinformerad är Vänsterpartiet också fortfarande för en tidigare och kortare villkorlig frigivning, vilket skulle göra att gärningsmän och personer som utövar våld i nära relationer kommer ut på gatorna snabbare. Detta går inte riktigt ihop.
Jag vill återigen ställa frågan till Vänsterpartiet om man kan tänka sig att göra lite justeringar i sin syn på brott och straff och lag och ordning. Då kanske vi kan gå fram med ännu mer proportionerliga straff och ännu mer nya verktyg för polis och åklagare, så att brottsoffer kan få upprättelse.
Louise Meijer (M):
Det var en fin lista som Annika Hirvonen radade upp i slutet av sitt anförande. Låt oss uppehålla oss lite vid den, närmare bestämt punkt 23 om beslagsförbudet mellan närstående. Annika Hirvonen tillhör Miljöpartiet, som sitter i regeringen och har gjort det sedan 2014. Det är rätt så lång tid.
Ändå låter det på Annika Hirvonen som när hon 2018 fick höra att flera kontaktförbud inte beviljades på grund av de inte sågs som tillräckligt allvarliga situationer för att det skulle bli kontaktförbud. Då var det chockerande, men detta är politik som Annika Hirvonen är ansvarig för.
Det är ju hennes parti som sitter i regeringen och beslutar och bestämmer om när kontaktförbud ska utfärdas och vilka situationer som man enligt lagstiftningen kan säga är tillräckligt allvarliga för att de ska innebära kontaktförbud. Detta är något som regeringen har ansvar för.
För att återgå till punkt 23 om beslagsförbudet mellan närstående, eftersom Annika själv i sitt anförande tog upp listan, har utredningen förslag om exakt hur man ska gå till väga för att till exempel kunna uppta bevisning mellan personer eller från ett offer som blir slagen av sin partner. Det är grov kvinnofridskränkning som vi i dag ska skärpa straffen för.
För att göra det möjligt att ta upp bevisning i sms i en sådan situation måste lagstiftningen ändras. Ett sådant förslag har funnits sedan 2017. Det finns i punkt 23 på Annikas lista, som hon pratade om. Jag undrar: Varför har regeringen inte lagt fram förslaget? Det är färdigutrett, och det är bara att skicka en lagrådsmiss. Driv igenom det! Ni har starkt stöd för detta i riksdagen, Annika Hirvonen, men ni gör det inte.
Det är lite märkligt att regeringen inte heller på detta område har kraften och orken att driva en rättspolitik för att komma till rätta med Sveriges problem.
Louise Meijer (M):
Nu frågade jag ju en representant för regeringspartiet Miljöpartiet, så jag tänkte att man kunde förvänta sig ett svar. Nej, regeringen är tack och lov inte åklagare. Det är för väl, för då hade det väl inte åtalats för särskilt många brott, om regeringen hade haft samma tempo där som den har i lagstiftningsärenden. Men åklagarna följer lagen, och lagen beslutas av riksdagen på initiativ av regeringen, där Annika Hirvonens parti sitter.
Då är det upp till regeringen att lägga fram förslag för att till exempel fler personer som får kontaktförbud också ska ha en fotboja på sig. Det har tagits upp av Miljöpartiet flera gånger i denna debatt att man har en önskan att fler personer som får kontaktförbud också ska ha fotboja.
Det är ju kanon att en företrädare för ett regeringsparti säger detta, för det är ju just regeringen som har lagstiftningsmakten och lagstiftningsinitiativet i denna fråga.
Det är till och med så väl att Moderaterna har ett förslag om just det som regeringsföreträdaren Annika Hirvonen efterfrågar här, nämligen att elektronisk övervakning, det vill säga fotboja, ska kunna användas direkt när ett kontaktförbud aktualiseras. Detta vill Moderaterna, och det försöker vi driva på för.
Det verkar som att Miljöpartiet och därmed ett av regeringspartierna också tycker så, men ändå röstar man nej till Moderaternas förslag här i kammaren i dag. Det tycker jag är mycket märkligt, för man kan inte å ena sidan som regering vara ansvarig och tycka och tänka och vilja saker och å andra sidan inte rösta igenom det som man själv säger sig vilja.
Så kan vi väl ändå inte ha det, utan man får göra det man tycker när man sitter i regeringen.
Louise Meijer (M):
Morgan Johansson och jag har mötts här i kammaren under snart fyra år och debatterat gängkriminalitetens utveckling i Sverige. När vi går ned för landning i valåret kan jag konstatera att utvecklingen sedan jag kom in i riksdagen tyvärr har eskalerat.
I år, fram till dags dato, har vi enligt den statistik som finns tillgänglig haft 72 skjutningar, 15 döda och 21 skadade.
Sverige är uppe på nivåer av dödligt våld, skjutningar och sprängningar som vi inte sett tidigare, och denna kriminalitet har stabiliserat sig på en mycket hög nivå.
Jag vet att Morgan Johansson kommer att berätta om de förslag han lagt fram under de senaste fyra åren, kanske till och med under de senaste åtta åren, då han varit ansvarig minister för det här området. Han kommer också att berätta om vad han nu kommer att lägga fram för förslag. Problemet är inte de förslag som har presenterats eller kommer att presenteras av Morgan Johansson.
Problemet är att förslagen inte är tillräckliga. När vi pratar om det här kommer ibland frågan om skuldfördelning upp. När det gäller att fördela skuld brukar Morgan inte vara sen att peka på den forna alliansregeringen. Låt mig säga så här: Om vi ska fördela skuld har mitt parti absolut en del av den.
Men när det gäller att fördela ansvar är ansvaret helt solklart tydligt. Det är Morgan Johansson som varit ansvarig minister under de senaste åtta åren och som haft möjlighet att påverka den här utvecklingen, och de åtgärder som då vidtagits har inte varit tillräckliga.
Jag förstår att Socialdemokraterna nu av taktiska skäl vill triangulera, lägga sig nära Moderaterna i de här frågorna och begrava förslag som Moderaterna kommit med i olika utredningar för att i valrörelsen kunna säga att det här är pågående arbete som man tittar på. Men det är inte tillräckligt.
Det går inte att jobba så när Sverige nu sticker ut bland europeiska länder när det gäller gängkriminaliteten. Moderaterna lade i går fram ett initiativ i utskottet om den önskelista som polisen har lämnat in till regeringen.
Polisen har alltså till regeringen sagt: Det här skulle vi vilja ha för att på ett bättre sätt kunna klara upp den situation som Sverige befinner sig i. Moderaterna har tagit den listan, lagt fram den i utskottet och sagt: Låt oss göra gemensam sak i detta! Låt oss tillsammans agera! Vad gör då Socialdemokraterna? Jo, de röstar nej till det här initiativet.
Detta trots att Magdalena Andersson när hon valdes till partiledare för Socialdemokraterna och sedan till Sveriges statsminister sa att hon ska vända på alla stenar. Att rösta nej till en önskelista som kommer direkt från polisen kan väl inte vara att vända på alla stenar? Socialdemokraterna har ju tappat kontrollen.
För att parafrasera det socialdemokratiska partiet kan man väl säga: Låt oss ta tillbaka kontrollen på det här området! Varför är regeringen inte beredd att göra det som polisen vill för att kunna ta tillbaka kontrollen?
Louise Meijer (M):
Sverige sticker ut. Vi har hört att Morgan Johansson har lagt fram otroligt många paket och reformer som straffskärpningar, men det är från en låg nivå. Jag tror att Socialdemokraterna funderar på varför utvecklingen, trots att Morgan Johansson lägger fram åtgärd på åtgärd och reform på reform, fortsätter att skena åt fel håll.
Jag tror att Socialdemokraterna på Regeringskansliet sitter och funderar över detta. Låt mig då berätta vad som är problemet. Sverige är ett samhälle som är uppbyggt på tilliten mellan människor, där samhället och dess institutioner ska fungera genom att man skriver under på heder och samvete.
När vi får in personer som via utanförskapsområden på grund av en dålig skola och arbetslöshet och på grund av att de inte kan svenska språket i stället söker sig till andra, parallella strukturer i samhället utmanas de institutioner och den tillit som Sverige bygger på. Det är därför de straffskärpningar som Morgan Johansson lägger fram inte räcker.
De utgår från en nivå som inte från första början är tillräcklig för att möta den problematik vi ser. Synen på hur man ska bekämpa den här strukturen, de gängkriminellas organiserade brottslighet, måste förändras. Det är mot bakgrund av detta förändringsarbete som Moderaterna lägger fram förslag om att kriminalisera deltagande i gäng och om omvänd bevisbörda när det gäller att förverka gängkriminellas saker. Och om detta blir det ramaskri.
Men det handlar om att vi inom svensk politik och i Sverige inte är rustade för att ta tag i de problem vi behöver ta tag i. Men det är detta Moderaterna just nu ägnar sig åt. Vill Morgan Johansson vara med i det arbetet eller inte?
Louise Meijer (M):
Jag noterar att vi har en publik här i dag, och för att göra debatten lite mer begriplig och kanske rolig att lyssna på ska jag berätta vad det här handlar om. Jag bor i södra delen av Skåne, och det är väldigt nära till Köpenhamn. I Köpenhamn har man tänkt bygga en konstgjord halvö.
För att bygga den måste man ta upp en massa slam och sediment, som det kallas, från havsbotten. Då blir frågan för danskarna vart man ska göra av det här slammet och sedimentet. Var ska man lägga det?
Då har de fått den briljanta idén att sedimentet, det vill säga slam och orenheter som man nu muddrar upp från botten, ska dumpas två kilometer från Sveriges gräns nere i södra Skåne utanför något som heter Falsterbo.
Svenska myndigheter har sagt att den här dumpningen av det danska slammet kommer att få negativa effekter på den marina miljön i Öresund.
Moderaterna i Skåne har regionalt, och även nationellt här i riksdagen, drivit på regeringen för att regeringen ska kunna stoppa den danska dumpningen så att den inte förstör vår fina havsmiljö. Det är det jag i dag frågar miljöminister Annika Strandhäll om.
Vad har hon tagit för initiativ för att med sin danska motsvarighet prata om det här problemet och se till att detta stoppas? Vad har hon gjort innan? Vad tänker hon göra nu? Jag har inte fått något svar på de frågorna, utan det svar som jag har fått är: Jag planerar att i närtid ta kontakt med min danska motsvarighet. Men jag undrar när det ska ske, för detta är ett akut problem för oss skåningar.
Den första dumpningsperioden har nämligen redan ägt rum.
Men tyvärr är det inte Stockholm detta gäller utan Skåne. Och då har Stockholm en tendens att titta åt andra hållet. Vad jag vet har miljöministern inte kontaktat sin danska motsvarighet. Det jag undrar är när detta ska ske eftersom hon säger att hon i närtid ska göra detta.
När tänker den svenska miljöministern från Socialdemokraterna kontakta den danska motsvarigheten för att få stopp på den danska skit som just nu dumpas två kilometer från våra skånska, fina kuster?
Louise Meijer (M):
Miljöministern säger att det inte finns någon skillnad mellan våra två partier i fråga om synen på dumpningen i Öresund. Må så vara! Men skillnaden är att det är Socialdemokraterna som sitter i regeringen och har möjlighet att kontakta sin danska motsvarighet. Det har inte Moderaterna. Vi önskar att vi hade det.
Och vi gör det gärna om den nuvarande regeringen inte känner sig lämpad för uppgiften. Vi tar gärna över. Men det är regeringens och Socialdemokraternas ansvar att kontakta sina motsvarigheter på andra sidan. Dessa verktyg har Socialdemokraterna inte använt.
Man hänvisar till den regering som Miljöpartiet satt med i, och det var den miljöpartistiska ministern som tog kontakt med den danska motsvarigheten. Sedan Socialdemokraternas enpartiregering tillträdde har den ena ministern, Tomas Eneroth, sagt att Sveriges ministrar minsann inte ska ta den danska regeringen i örat. Det begär inte vi skåningar heller.
Vi begär däremot att Socialdemokraterna börjar se resten av landet. I Skåne har vi en mycket fin marin miljö. Vi har några av Sveriges finaste kuster. Varför bryr sig inte Socialdemokraterna om det skånska kustlandskapet? Det undrar jag.
Varför kontaktar man inte sin danska motsvarighet och får stopp på den danska dumpningen som riskerar att leda till orenheter för badgäster och boende nere i Falsterbo under sommarmånaderna som kommer? Jag tror att det helt enkelt beror på att man har accepterat att den danska dumpningen får ske. Det är så pass långt från Stockholm att man inte behöver bry sig. Så är det tyvärr även i många andra frågor.
Man ser inte landet och de problem som finns i övriga delar av Sverige, utan man tittar bara enögt på de inbördes diskussioner man har på regeringsmötena och missar den stora delen av Sveriges befolkning. Det är uppenbart att Socialdemokraterna inte bryr sig om den skånska havsmiljön.
Det är mycket upprörande och tråkigt för mig som själv bor i Skåne och som badar vid de skånska kusterna och i Öresund. Jag måste därför ytterligare en gång ställa den skarpa frågan som bara har ett svar. Antingen har man tänkt ta kontakt, och då vet man när man tänker göra det, eller så har man inga sådana planer.
Jag frågar miljöministern en gång till: När tänker hon kontakta sin danska motsvarighet för att få ett stopp på dumpningen i Öresund?
Louise Meijer (M):
När det kommer till saklighet tror jag inte att det är på just det temat som miljöministern ska läxa upp en ledamot. Ministern får nog sopa rent framför egen dörr innan hon tar till det greppet. Ministern är väldigt upprörd.
Det kan inte tolkas på något annat sätt än som en försvarsmekanism i stället för att hon svarar på frågan. Om det nu har tagits ett initiativ i form av ett brev till den danska regeringen och om det planeras en kontakt i närtid, varför svarar hon inte på när den kontakten ska ske?
När tänker regeringen kalla till ett skarpt möte med den danska motsvarigheten för att få stopp på dumpningen i Öresund? Det är inget som man behöver bli upprörd över. Först inleder ministern anförandet med att det saknas saklighet. Sedan blir hon otroligt offensiv för att slutligen inte svara på frågan. Låt oss ha en respektfull ton även om vi tycker olika. Det är väldigt klart att jag och miljöministern tycker olika.
Jag tycker till exempel inte att Socialdemokraterna driver en bra politik för de skånska medborgarna och för de väljare som jag representerar. Det kan inte komma som en sådan stor chock för miljöministern att det dessutom gör henne otroligt upprörd. Så kan det inte vara. Hon har ju varit med i politiken under lång tid och vet att det finns skillnader i politiken och i synen på hur man tycker att den socialdemokratiska regeringen styr landet. Det köper jag alltså inte.
Jag vill återigen fråga: När avser ministern att hålla ett möte med sin danska motsvarighet för att få stopp på den danska dumpningen i närheten av våra skånska kuster?
Louise Meijer (M):
Jag bor i södra Sverige, och jag representerar en valkrets som visar mycket av det som är fantastiskt med Sverige. Vi har en härlig kustremsa, fina landskap och lite högre temperatur än i övriga landet. I södra Skåne finns också många som gör rätt för sig.
De går upp på morgonen, lämnar barnen på förskolan, tar bilen till jobbet, arbetar, sliter, åker hem, storhandlar, städar - och gör detta varje arbetsdag. Min fråga till ministern är: Vad gör den socialdemokratiska regeringen för skåningarna?
Sverige är nämligen inte rustat för att möta kriser. Det råder hög arbetslöshet i Sverige, låg självförsörjning, underfinansierat försvar, skenande elpriser och skenande drivmedelspriser. Det här ska lösas i ett av de länder där man betalar högst skatt i hela världen.
Det ska lösas genom att införa ännu fler skatter för att finansiera saker som är statens kärnverksamheter.
Socialdemokraterna hävdar att det är Ukrainakriget, Rysslands invasion av Ukraina, som har lett till den situation vi befinner oss i, där vanliga människor som arbetar knappt har råd att ta bilen till jobbet, knappt har råd att skjutsa sina barn till skolan eller knappt har råd att betala elräkningen när den kommer.
Men faktum är att redan innan kriget i Ukraina hade Sverige världens högsta drivmedelspriser, och elpriset skenade. Forskare har räknat på detta och har visat att elpriset hade kunnat vara 40 procent lägre i södra Sverige om det inte vore för att Ringhals 1 och 2 har lagts ned.
Det är alltså regeringen som är ansvarig för att situationen är så pass dålig som den är. Naturligtvis har den blivit sämre på grund av Rysslands invasion, men det är inte enbart därför skåningar har ont i magen när de ska gå upp på morgonen, köra till jobbet, köra barnen till förskolan och betala sina elräkningar.
Jag har ytterligare en fråga till Mikael Damberg. Utöver att se till att skåningarna kan betala sina skatter med hjälp av bidrag, undrar jag vad som egentligen är den långsiktiga planen och de långsiktiga åtgärderna för att sänka elpriset för skåningarna.