Björn Söder (SD):
Tack, utrikesministern, för svaret! Kärnvapnen i världen utgör genom sitt antal och sin spridning, laddningsstyrka och förmåga att levereras på stora avstånd ett mycket allvarligt hot mot mänskligheten. Det är därför av mycket stor vikt att vi tar detta hot på allvar och adresserar det med den seriositet som det kräver.
Sverige är dessutom extra utsatt eftersom vi har en kärnvapenbeväpnad, icke-demokratisk och aggressiv stormakt som granne: Ryssland, ett land som har det största innehavet av kärnvapen och ett överväldigande innehav av taktiska kärnvapen - taktiska kärnvapen som når Sverige och utgör ett direkt hot mot vårt land. Detta tydliga kärnvapenhot behöver lyftas upp och adresseras konstruktivt.
Experter behöver involveras, och det är en fråga som är mycket olämplig att göra plakatpolitik av. Tyvärr är det just detta vi ser att regeringen gör av kärnvapenfrågan. Först låter man utreda Sveriges tillträde till kärnvapenkonventionen.
Man får till svar, inte bara i utredningen på 234 sidor utan av i princip alla remissinstanser, att det på flera av varandra oberoende områden kan få mycket allvarliga konsekvenser för Sverige och svensk säkerhetspolitik.
Sedan föreslår regeringen att Sverige ska tillträda konventionen som observatör trots att utredningen slagit fast följande: "I vågskålen bör då läggas förutom kostnader för detta även hur ett svenskt observatörskap skulle tolkas i omvärlden." En tolkning av ett svenskt tillträde som observatör till konventionen skulle knappast tas emot positivt av våra främsta allierade i Nato och bland våra nordiska grannländer. Fru talman!
För någon vecka sedan debatterade vi här i kammaren de olika försvarspolitiska samarbeten som Sverige har. I detta sammanhang konstaterade jag att samarbetena är bra och att det är till fördel för Sverige och svensk säkerhet att vi har en sådan bred palett av samarbeten. Det är också till fördel för Sverige att det finns en enighet om dessa samarbeten, även om vi är oense om inriktningen och hur de bör utvecklas och prioriteras.
Dessa samarbeten med andra stater riskerar regeringen att motarbeta genom ett observatörskap i förbudskonventionen mot kärnvapen, som flera av våra främsta samarbetspartner aktivt motsätter sig. Konsekvensen kan bli förödande för svensk säkerhet när vi ena dagen säger att vi vill samarbeta och förutsätter hjälp från Natostater och andra dagen vill stödja en konvention som undergräver deras säkerhet. Fru talman!
Förutom dessa negativa aspekter är det mycket svårt att se de positiva aspekterna med att tillträda konventionen. Ingen kärnvapenstat har hittills anslutit sig, så heller ingen Natostat. Ambassadör Lundins utredning är också mycket kritisk till hur konventionen har utformats. Många av de svenska förbättringsförslagen har inte inarbetats i konventionen. Till konventionen finns inget sekretariat bundet såsom till exempel konventionen mot kemiska vapen, där det finns ett sekretariat med hundratals anställda.
Utan kontroll av att nedrustning verkligen sker, hur ska man veta att den sker? Fru talman! Låt oss i stället bygga vidare på och stärka de sätt på vilka verklig nedrustning kan ske! Icke-spridningskonventionen, NPT, är ett exempel. NPT-konventionen trädde i kraft 1968, och sedan kalla krigets slut har en mycket kraftig reduktion skett av världens kärnvapen. USA och Ryssland har nedrustat kraftigt, och det är en mycket positiv utveckling.
Låt oss i dagens skärpta säkerhetspolitiska situation i världen, där ytterligare spridning av kärnvapen är ett av de främsta hoten, i stället satsa på att stärka NPT-konventionen, som faktiskt givit tydliga resultat! Jag skulle vilja veta av utrikesministern vad kostnaden blir för Sverige, inte bara ekonomiskt utan också relationsmässigt med omvärlden med tanke på vad ambassadör Lundin skriver i sin utredning.