KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jennie Nilsson (S):
Jag tror framför allt att vi ska skydda rätt och bruka klokt. Det betyder ibland att vi behöver ha en viss volym. Det som är det viktiga nu är att vi säkerställer att vi utvecklar metodiken och ser till att vi har en rättssäker och kvalitativt bra nyckelbiotopsinventering i Sverige. Det är prioriterat för mig. Nu har vi inte talat så mycket om detta i interpellationsdebatten.
Men jag tror att det finns en hel del att göra kopplat till att vi vill säkerställa att vi har en råvara, som interpellationen handlar om, som är i tillräcklig omfattning till industrin. Vi ska använda det vi brukar mer fullt ut. Det finns mer att göra för att säkerställa att man använder allt, alltså också spillmaterial, som nu finns i skogen i nuläget. Jag tror att det finns mer att göra när det gäller metoder för hållbar avverkning.
Det innebär att man skadar mindre skog när man exempelvis forslar in och ut virke. Man kan utveckla hur man lägger vägar och vilken typ av fordon man använder och så vidare. Jag tror att det finns mer att göra när det gäller att exempelvis återanvända mer av det som går i produktion, framför allt på pappers- och massasidan. Man måste jobba väldigt brett på alla delar.
Min slutliga summering av det jag försöker säga är, väldigt kort och tydligt: Skydda rätt, och bruka klokt.
Jennie Nilsson (S):
Viktor Wärnick har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta eller föreslå för att få bukt med skarven och dess skadliga effekter. Skarven och hur den ska förvaltas är en viktig fråga. Skarvbeståndets utveckling bedöms i dag vara stabil på nationell nivå. Eftersom skarven förflyttar sig, till exempel i födosyfte, kan det leda till ökad närvaro på vissa platser samtidigt som närvaron minskar i andra områden.
Jag är medveten om att fisket kan påverkas negativt eftersom skarv kan ta fångad fisk och skada fiskeredskap. Det finns också indikationer på att skarv lokalt kan ha en negativ effekt på fiskbestånd. Jag är även medveten om att naturen i anslutning till häckningsplatser för skarv förändras. Mängden skarv lokalt kan uppfattas som problematisk. Jag förstår att det kan påverka skärgårdens attraktionskraft och utvecklingen av skärgårdsnära turism.
För att minska effekterna av skarvskadorna finns det inom havs- och fiskeriprogrammet stöd till investeringar i utrustning för att skydda redskap och fångster från däggdjur och fåglar som skyddas av art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet, under förutsättning att det inte undergräver fiskeredskapens selektivitet och att alla lämpliga åtgärder införs för att förhindra fysiska skador på rovdjur. Åtgärden omfattar även stöd för inlandsfiske enligt samma villkor.
Naturvårdsverket har det övergripande nationella ansvaret för jaktfrågor. Förvaltningen av skarv är regionaliserad, och om det är motiverat kan länsstyrelsen besluta om skyddsjakt. Regeringen har i dagsläget inte för avsikt att föreslå en ändring i denna ordning men följer frågan noga. När tillstånd till skyddsjakt beviljas är det också betydelsefullt att ansträngningar görs för att tillståndet ska nyttjas fullt ut.
Jennie Nilsson (S):
Låt mig börja med att tacka Viktor Wärnick för att han lyfter upp frågan. Det är självklart angeläget att vi hela tiden följer utvecklingen. Hela landet ska kunna växa och utvecklas. Det är viktigt både ur ett näringsperspektiv och ur ett besöksnäringsperspektiv. Det är icke irrelevant i sammanhanget, när vi pratar om det kustnära och om skärgård.
Och det är viktigt utifrån ett boendeperspektiv - det är viktigt för människor som bor där att man har en balanserad och bra politik på detta område. Det innebär inte på något sätt att frågan är okomplicerad. Vi äger inte frågan helt och hållet själva, utan det är en fråga som är reglerad via ett direktiv inom EU.
Samtidigt har vi självklart verktyg i Sverige, nationellt, som vi ska använda, inte minst kopplat till möjligheten till skyddsjakt. Jag kan konstatera att jag tycker att det är bra att vi på svensk nivå har valt att regionalisera frågan och att ansvaret ligger på länsstyrelserna. Det innebär att beslutsbefogenheterna finns regionalt och nära dem som är berörda av frågorna.
Länsstyrelserna beviljar skyddsjakt - det är min bild. Detta kan göras på två sätt. Det kan ske utifrån att enskilda individer eller allmänhet söker tillstånd för att jaga, och det kan ske på initiativ från länsstyrelsen.
Det finns all anledning att fundera på hur man tydligt informerar om de möjligheter som finns. Det handlar också om att försöka säkerställa att beslut om skyddsjakt fullt ut efterlevs. Problemet i detta sammanhang är inte att länsstyrelserna är speciellt njugga i fråga om att bevilja skyddsjakt. Det är däremot ett problem att man inte skjuter av i enlighet med den beviljade skyddsjakten.
Det finns nämligen ett begränsat intresse för jägare att skjuta - av olika skäl, som jag tänker att vi kanske inte ska gå in på just nu. Frågan är alltså komplex. Vi följer den kontinuerligt över tid. Men i nuläget har jag inte för avsikt att vidta några nya åtgärder på detta område. Min bild är att vi har de verktyg som krävs utifrån politikens roll.
Däremot finns det en hel del att göra när det gäller att informera om de möjligheter som finns och när det gäller att säkerställa att man fullt ut levererar utifrån de möjligheter som finns.
Jennie Nilsson (S):
Jag kan först konstatera att Naturvårdsverket på regeringens uppdrag har tagit fram en nationell förvaltningsplan när det gäller skarv. Där försöker man hantera och balansera de konflikter som finns kring frågan. Jag delar vidare interpellantens synpunkt att det är bra om beslut i den här typen av frågor fattas så nära de berörda som möjligt.
Därför tycker jag att det är bra att denna fråga är regionaliserad, vilket innebär att länsstyrelserna har det yttersta ansvaret. Även länsstyrelserna har tagit fram och vidtagit olika åtgärder. Exempelvis har länsstyrelsen i Gävleborgs län tagit fram en regional förvaltningsplan för skarv.
Det är positivt med hänsyn till att det lokala beståndet ser olika ut på olika ställen och man då kan göra väl regionalt avvägda beslut i de här planerna. Jag uppfattar att interpellanten menar att mer av ansvaret för skyddsjakt eller annat ska gå över till kommunerna.
Det är ingenting som finns på regeringens agenda, men det finns ju andra verktyg som man kan ta till i kommunerna. På vissa ställen har man till exempel konstaterat att havsörn är bra i sammanhanget givet att den äter skarv.
En ökad population av havsörn är då en del av den naturliga kedjan. Exempelvis i Sotenäs kommun i Västra Götalands län har man projekt där man matar havsörn för att attrahera dem till området.
Jag inser att detta är i liten skala och ett verktyg bland många, men den stora delen tror jag ändå handlar om att vi nu har en debatt som verkar utgå från att man inte kan eller får jaga skarv i den omfattning som man skulle vilja.
Att problemet skulle vara att det söks en massa tillstånd för att få lov att jaga skarv som man får nej på hos länsstyrelsen stämmer inte riktigt överens med den bild jag har fått. Snarare är det så att de tillstånd som söks generellt sett beviljas men sedan inte utnyttjas fullt ut. Det är ju någon som ska jaga den här skarven, men intresset för att faktiskt jaga skarv är litet.
Om interpellanterna har tankar och idéer om hur man kan förmå jägare att tycka att det är intressantare att jaga skarv än vad man bevisligen tycker i dag skulle jag välkomna det och i sådana fall titta på den typen av förslag. Jag delar ju interpellanternas oro när det gäller skarvpopulationen och hur den påverkar framför allt skärgårdsfisket.
Jag är alltså glad för alla de initiativ som tas i stort och i smått, och jag tror att man kommer att behöva fortsätta att jobba brett på nationell nivå med nationella förvaltningsplaner och på regional nivå genom att förfina och utveckla de regionala förvaltningsplanerna.
Det handlar också om att både informera och upplysa om de verktyg som finns på det området liksom andra typer av lokala alternativ - havsörn eller annat.
Jennie Nilsson (S):
Jag får i och för sig inte en bild av att vi står väldigt långt ifrån varandra i den här frågan. Vi delar en bild av att det här är problematiskt i vissa områden och att det är problematiskt för såväl fiske- och besöksnäringen som för dem som bor i området.
Men jag hör inte i debatten några konkreta förslag på vad det är vi ska göra, vilket jag ändå tolkar som ett tecken på att det här är komplicerat och att man inte har identifierat några direkta brister i lagstiftningen som bör åtgärdas på nationell nivå. Lite svepande sas det att kommunerna bör få större ansvar.
Det skulle i så fall innebära att man liksom ska ändra hela förvaltningsordningen kring vem som kan ge tillstånd för skyddsjakt. En rimligare åtgärd i sammanhanget borde i så fall vara att se till att kommunernas inflytande över beslutsfattandet inom ramen för länsstyrelsens uppdrag blir tydligt. Det tänker jag att man lämpligast gör genom att ha en god information om de möjligheter som finns.
Jag tror att vi är gemensamt bekymrade över problemet, där det är problem. Jag kommer gärna ut och besöker orter, och jag är väldigt öppen och välkomnande inför konkreta förslag på vad det är som i så fall ska justeras i lagstiftning på nationell nivå för att komma till rätta med problemet. Jag har så här långt i den debatten inte noterat något konkret förslag.
Jennie Nilsson (S):
Ludvig Aspling har frågat EU-ministern varför Europeiska unionen har valt att inte ställa upp tydliga uppföljningsbara resultatmål i utgiftsområdena 1 och 2 samt hur Europas skattebetalare ska veta huruvida deras investeringar i tillväxt och utjämning gett tilltänkt resultat om inga mål ställs upp. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Låt mig inleda med att säga att den svenska regeringen vill se ett resultatinriktat genomförande av EU:s gemensamma investeringar. Det gäller såväl kommande långtidsbudget för 2021-2027 som de investeringar som görs inom ramen för innevarande budgetperiod. Rubrik 1 och 2 i kommissionens budgetförslag rymmer fler fonder och program än strukturfonderna. Där återfinns även budgetposter för sektorspolitikområden, bland annat forskning, transport och utbildning.
Men jag uppfattar att den här interpellationen handlar om resultatstyrning av strukturfonderna. Strukturfonderna, det vill säga Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden plus och Sammanhållningsfonden, utgör en tredjedel av hela budgetförslaget för 2021-2027. Strukturfonderna genomförs via sjuåriga program. En viktig del i framtagandet av programmen är att sätta upp kvantifierbara mål för insatserna.
Inför innevarande programperiod ökade kraven på att tydliga resultat ska uppnås. Ansvariga myndigheter och projektägare arbetar kontinuerligt med att utifrån dessa mål och indikatorer följa upp och redovisa resultaten av insatserna. På EU-nivå går detta att följa via kommissionens Open Data Portal. Fonderna är också viktiga verktyg i genomförandet av den övergripande Europa 2020-strategin om smart och hållbar tillväxt för alla.
Inom ramen för strategin har varje medlemsstat ställt upp egna uppföljningsbara nationella mål. Som exempel på ett sätt för allmänheten att följa strukturfondsinvesteringarna vill jag nämna möjligheten att ta del av projektresultat som presenteras på olika orter i landet under Mitt Europa-veckan 4-12 maj 2019. I augusti 2019 kommer den svenska regeringen att lämna en framstegsrapport till kommissionen.
Rapporten ska redovisa resultat och uppfyllelse av delmål i halvtid av nuvarande programperiod. Motsvarande rapporter ska lämnas för alla medlemsstater. Detta gör att alla kan få en bild av vad som hittills har uppnåtts. Låt mig avsluta med att understryka att den svenska regeringen vill se ett fortsatt resultatinriktat genomförande av strukturfonderna.
Sverige vill dessutom även i fortsättningen se horisontella principer, däribland jämställdhet, i både förberedelse och genomförande av samtliga program. Detta framhåller vi i de pågående förhandlingarna om förordningsförslagen inför perioden 2021-2027.
Jennie Nilsson (S):
Låt mig börja med att konstatera att vi är överens om att det är viktigt att man har tydliga, mätbara och uppföljbara mål.
Det är en fråga som Sverige som nation driver i alla sammanhang inom ramen för EU-samarbetet: när det gäller strukturfonderna, när det gäller CAP:en som vi i nuläget förhandlar om, när det gäller budget och budgetuppföljning. Sverige har, i alla fall delvis, varit framgångsrika i att få igenom denna typ av bättre ordning när det gäller dessa saker.
Det är tydligt när vi nu förhandlar CAP:en att man har lyssnat på Sverige och likasinnade länder eftersom man nu mycket tydligare jobbar för både tydliga mål och transparens, som är en annan fråga som Sverige driver mycket hårt.
Någonstans kan jag tycka att det är ett mycket tydligt kvitto på att frågan är viktig ur ett svenskt perspektiv. Jag ser inte att det finns någon politisk motsättning i det i Sveriges riksdag. Sedan kan jag hålla med interpellanten om att det finns mycket kvar att göra på detta område.
Det har funnits många barnsjukdomar vid införandet av dessa program. De har varit svåra att följa. Vi har haft kritik mot att det har varit svårt att söka i dem, att systemen är krångliga och så vidare. Till syvende och sist är det en avvägning som måste göras.
Ju fler regler man har, ju mer komplicerat regelverket är och ju fler parametrar det är, desto enklare är det att följa upp men desto svårare är det att söka pengarna. Detta är en balansgång med saker som ständigt ska vägas mot varandra för att det ska gå att hitta rimliga sätt. Min bild är att man successivt blir bättre och bättre.
Men med det sagt är inte jag och regeringen nöjda med hur långt man har kommit. Vi har för avsikt att fortsätta jobba kontinuerligt på EU-nivå för att driva de svenska ingångsvärdena när det gäller hur man utformar programmen och regelverken för dem.
Men vi har också för avsikt att jobba nationellt med hur vi sedan förvaltar detta på svensk nivå, där vi också behöver bli mycket tydligare och givetvis mycket bättre. Sedan är det svårt att svara på en fråga som är ställd på detta sätt utan att hänvisa till det arbete som görs. Och det arbete som de facto görs är på projektägarnivå.
Det är alltså inte att betrakta som ett sätt att smita undan att svara på frågan, utan det är snarare ett konstaterande av var frågorna rent faktiskt ägs, förvaltas och utförs. Där måste jag alltså säga att jag inte riktigt förstår kritiken.
Avslutningsvis: Jag är osäker på exakt hur det kommer in och vad syftet med den lilla stickrepliken var, men man konstaterar att det finns företrädare som anklagas för korruption och gör lite av en grej av att det var en S-ledare som anklagades för det.
Jag är lite osäker på vad syftet med den stickrepliken var i det här sammanhanget, men om jag var Ludvig Aspling hade jag varit väldigt försiktig med att göra alltför stora kopplingar till partier som ingår i den grupp i Europaparlamentet som någon hör till.
Jag tänker hålla mig för god för att stå och räkna upp vilka problem som Sverigedemokraternas samarbetspartier i EU genererar och orsakar.
Jennie Nilsson (S):
Jag kan bara konstatera att regler, regeluppföljning och hur man utformar detta är komplexa och svåra områden. Det är inte helt klart vad interpellanten åsyftar i sin interpellation, och bevisligen är det inte heller - det får jag ta på mig - helt uppenbart vad jag åsyftar i mitt svar.
För att vara tydlig: Som jag uppfattar det finns det hos interpellanten en kritik kring vad Sverige i de här frågorna gör och inte gör för att driva att det på EU-nivå ska vara tydligare regelverk, bättre uppföljning och mer av ett svenskt sätt att hantera dessa frågor. Då diskuterar vi bland annat det regelverk som ligger inom ramen för strukturfonderna som en utgångspunkt i detta.
För att visa det svenska engagemanget och hur vi ser på alla dessa frågor valde jag att svara genom att exemplifiera hur vi håller på med CAP. Jag är väl medveten om att CAP är en helt annan fråga än denna. Jag trodde att det var tydligt i mitt svar att jag använde den som ett exempel för att visa hur den svenska regeringen ser på vikten av att det finns tydliga mål som är mätbara samt hur vi ser på problematiken att det inte alltid är så i EU.
Jag ville visa att det är prioriterat och att vi har det på alla områden gentemot EU. Det är väldigt trevligt att interpellanten har stor tilltro till svensk socialdemokratis förmåga att förhandla i Bryssel och att han förväntar sig att det ska bli som vi tycker i alla frågor. Det är glädjande och skönt att höra, men både interpellanten och jag vet att det inte är så enkelt.
Oavsett politisk färg på regeringen har Sverige, i alla fall under senare år, varit överens om att driva den här typen av frågor. Vi söker stöd hos likasinnade länder, och vi har haft framgång men inte nått hela vägen fram.
Vi fortsätter att driva på inom ramen för det europeiska arbetet för att i varje punkt - också i budgetarbetet - driva att det ska lyftas in mer av tydliga, mätbara och uppföljbara mål. Det är för tidigt att säga exakt hur regelverket kommer att bli för nästkommande period, vilket är det vi förhandlar om nu.
Det finns en risk att interpellanten kommer att säga att han inte har ställt en interpellation om de budgetförhandlingar som pågår just nu, men jag har lite svårt att se hur man ska svara på hur vi vill förändra och förbättra utan att tala om hur vi arbetar med de frågor som just nu ligger i pipeline.
När det gäller de budgetförhandlingar som förs just nu kan jag konstatera - och det tangerar möjligen lite grann det interpellanten sa - att svenskt fokus väldigt tydligt har legat på att se till att medlemsavgiften inte ökar som ett resultat av det brittiska utträdet ur unionen. Vi kommer sannolikt inte att bli helt framgångsrika där; man kommer säkert inte att gå på den svenska linjen till hundra procent.
Det har dock varit ohyggligt tydligt, och i den här kammaren rått stor samsyn om, att det är den prioriterade frågan.
Jennie Nilsson (S):
Det var bra att vi konstaterade att man för att förklara vad vi vill behöver använda exempel som kanske inte ligger exakt inom ramen för strukturfonderna, givet att vi talar om önskad utveckling. Med detta sagt vänder jag mig emot att interpellanten säger att det inte finns något större intresse från regeringen eller Socialdemokraterna för att jobba för tydligare och uppföljbara mål.
Det är möjligt att detta är någonting som inte lyfts upp kopplat till diskussioner om budgetarbetet i någon stor utsträckning. Min bild är dock att det är väldigt väl känt och ofta uttalat att Sverige rent generellt, som en princip, när det gäller allt EU-arbete driver frågan om att det ska finnas tydliga och mätbara mål och att det ska vara transparent.
Ett exempel är att jämställdhetsarbetet ska genomsyra allt, och det gäller alla parametrar i detta. Vi vill också se mer av socialt hänsynstagande. Det finns ett antal principer som är grundläggande för hur regeringen ser på dessa frågor.
Min bild är att detta är både väl känt och väl kommunicerat, men jag tar till mig att man efterfrågar ytterligare tydlighet i denna fråga. Jag ska själv försöka vara noga med att i alla sammanhang där jag har dessa frågor på mitt bord vara extra tydlig med detta.
Med detta sagt - och jag står bakom det fullt ut - tror jag att vi också måste ha respekt för att allt inte är mätbart. Mycket av det som är förutsättningarna för och mervärdet med EU-arbetet i stort är ju sådant som kommer som pluseffekter och mervärdeseffekter. Detta ska vi inte underskatta, och detta kan man inte alltid mäta.
Jennie Nilsson (S):
Tack så mycket för frågan! Frågan ligger mig givetvis varmt om hjärtat, kopplat till att den berör förutsättningarna för att man ska kunna bo på landsbygd. Men i sak är det inte en fråga som behandlas på mitt departement. Jag kan dock konstatera att den indexering och det beslut som finns sedan tidigare ligger kvar. Det har inte tagits några särskilda beslut efter det.
Som jag ser det just nu är frågan mer principiell. Vi har alla ett stort arbete att göra. Det handlar om olika åtgärder som innebär att man kan bo och leva i hela Sverige. Det kommer att innebära att man behöver titta på differentiering och riktade insatser. Det handlar om att stärka konkurrenskraften för näringslivet. Det ska finnas en god omsorg, och man ska satsa på infrastruktur.
I de övergripande frågorna är vi väldigt överens. När det gäller den specifika frågan har det inte fattats några specifika beslut med koppling till det du sa.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Magnus Oscarsson, för frågan! Jag noterar att den är på samma tema som den förra jag fick, och jag vill återigen säga att detta egentligen inte är en fråga som hanteras av mig som minister eller mitt departement - även om möjligheterna att ta sig runt och resa när man bor på landsbygden är jätteviktiga. Jag vill vara tydlig med det som är gjort.
Det man gjorde i M-KD-budgeten var att man tillfälligt, temporärt för ett år, tog bort indexuppräkningen. Den är inte återställd av denna regering. Man har heller inte tagit bort indexuppräkning som system, utan det ligger kvar och fortsätter ticka. Vill man ha en politisk debatt om denna fråga får man återkomma och lägga förslag på riksdagens bord, och så får vi ta en politisk debatt om det där och då.
I övrigt kan jag bara instämma i att detta var en viktig fråga i valrörelsen. Den behöver jobbas med brett, och jag är väldigt nöjd med och glad över det engagemang över partigränserna som verkar finnas för detta.
Jennie Nilsson (S):
Jag tror att man behöver göra frågan om att kunna bo och leva i hela Sverige så bred som möjligt. Då är detta en del som man behöver diskutera. Det är klart att man aldrig på samma smidiga sätt som i Stockholm kommer att kunna ta tunnelbanan i Hylte kommun, som är min hemkommun. Man behöver jobba med olika sätt, men jag tycker inte att man ska låsa fast sig vid en sak. Det kan handla om differentierade system, riktade insatser för bättre kollektivtrafik med mycket mera.
Jag ser fram emot en debatt om dessa frågor.
Jennie Nilsson (S):
Tack, Marléne Lund Kopparklint, för frågan! Det är svårt att som minister uttala sig i enskilda fall, och jag tycker kanske inte heller att man bör göra det. Däremot ska vi givetvis ha en balanserad politik på alla områden. Vargfrågan är en fråga som är extremt polariserad i debatten i dag.
Som politiker med ansvar för dessa frågor, och även som politiker generellt, tycker jag att vi har ett stort ansvar för att försöka hålla en balanserad ton i debatten. Frågan har från och till hanterats i riksdagen och av regeringen, och det finns två viktiga generella politiska utgångsvärden i den. Det ena är att man har beslutat att vi ska ha en gynnsam bevarandestatus.
Det andra är att man också måste visa hänsyn till de människor som, så som du tar upp, lever och förväntas leva i samklang med varg.
Jennie Nilsson (S):
Jag vill återigen vädja om att man inte driver upp onödiga rädslor när det gäller de faror som finns. Man får inte heller vara naiv, oavsett hur man upplever och känner det, när det gäller sådant som faktiskt kan vara farligt. En balanserad debatt är viktigt, för det första. De två mål jag nämnde tidigare måste vägas mot varandra på ett klokt sätt.
Jag tycker att vi politiskt har landat i en ganska väl balanserad avvägning, som dock hela tiden måste följas, med respekt för individer och näringar som drabbas.
Jennie Nilsson (S):
Tack för frågan! Det här är en viktig och prioriterad fråga, och precis som frågeställaren väldigt korrekt beskrev tog den förra regeringen fram en livsmedelsstrategi i brett samarbete och i dialog med branschen. Min bild initialt efter tre veckor på jobbet är att den var väldigt uppskattad. Man hade en första handlingsplan, och nu ser man fram emot och förväntar sig att det kommer en andra handlingsplan.
Arbetet har påbörjats, men det är i början. Som frågeställaren mycket riktigt säger tror jag att lönsamhetsfrågan kanske är en av de viktigaste sakerna att arbeta med och stärka förutsättningarna för politiskt om vi ska kunna leverera på det här. Då kommer det att handla om forskning, utveckling, produktutveckling och export.
Vi måste liksom stärka kedjan kring de delarna för att på så sätt kunna ha en livskraftig produktion som också gynnar oss här på hemmaplan.