KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Beatrice Ask, för svaret! Jag vill börja med att korrigera justitieministern som citerade en del ur min interpellation. Det är rätt att jag har skrivit att ett grovt brott mot arbetsmiljölagen inte fått någon rättslig prövning. Det hade det inte fått, och det nämner jag, från början.
Nu har det brott som jag tar upp fått en rättslig prövning, det vill säga att man har lagt ned utredningen eftersom utredningen inte blev klar innan preskriptionstiden gick ut. Fallet handlar alltså om ett hotellbygge i Örebro, där det våren 2008 konstaterades att det hade begåtts brott mot arbetsmiljölagen. Byggnadsarbetare hade utsatts för allvarlig asbestexponering.
Det ledde till en polisanmälan från Svenska byggnadsarbetareförbundet. Arbetsmiljöverket beslutade om ett vite om 50 000 kronor för arbetsgivaren. Det gjordes en polisanmälan om "framkallande av fara samt grov fara för framtida allvarlig sjukdom". Det här är ett mycket allvarligt brott. Då blir det märkligt att frågan inte utreds. Jag tog upp frågan vid två interpellationstillfällen.
Den 18 november hade det gått nio månader sedan arbetet stoppades och polisanmälan hade gjorts. Uppenbarligen fanns det inte resurser hos polisen i Örebro för att göra en ordentlig utredning. Det är därför jag ställt frågorna kring detta. Det pågår tyvärr en försinkning av arbetsmiljöarbetet i Sverige. Vi vet att det begås många allvarliga brott.
I Vallåkra blev en man påkörd av en truck för fyra år sedan. Polisen kom till arbetsplatsen ett år efter det att olyckan hade skett. Hade han blivit påkörd utanför grindarna för företaget hade naturligtvis polisen varit där omedelbart. Sådant här kan hända när det gäller arbetsmiljöbrott, vilket jag tycker är ytterst allvarligt.
Därför har jag ställt frågan om justitieministern är beredd att vidta åtgärder för att polis och åklagare ska få nödvändiga resurser för att klara av att hantera utredningar och ärenden gällande arbetsmiljöbrott inom rimliga tidsgränser. Man har uppenbarligen inte tillräckliga resurser om man inte klarar av att utreda ett brott på två år.
Byggnads bedömde det här som ett av de allvarligare brotten - det var ju fråga om asbest. Det var därför jag frågade om att förlänga preskriptionstiden. Att döma av det svar jag fått verkar åtminstone justitieministern nöjd med det arbete polis och åklagare gör när det gäller arbetsmiljöbrott. Jag är i alla fall inte nöjd.
Därför är min fråga till Beatrice Ask: Är du utifrån det du har sett nöjd med det som sker när det gäller brott mot arbetsmiljön? Tycker du att arbetsgivarna uppmärksammas när brott begås såsom de borde uppmärksammas från polis och åklagare? Tycker justitieministern att de utredningar som görs är bra ur rättssynpunkt? Herr talman!
Jag hoppas att jag får svar från justitieministern på de här frågorna.
Eva-Lena Jansson (S):
Det känns bra att få ett svar från justitieministern som visar att man prioriterar just arbetsmiljöbrott, för min upplevelse under de senaste två åren är att man inte har prioriterat dem eftersom det tog så lång tid för de här frågorna att utredas. Jag pekade också på att man kan utreda en olycka utanför till exempel en arbetsplats på en gång, medan det kan ta väldigt lång tid att utreda en olycka som sker inne på en arbetsplats.
Just när det gäller det fall som jag nu pekade på försökte jag vara tydlig med att det inte hade prövats rättsligt när jag tog upp det tidigare, men fallet lades ned. Det kändes som en dubbelbestraffning. Har man begått två olika typer av brott är det väl, tycker jag, en solklar anledning att bli dömd för båda brotten.
Det brukar ju ske så vid alla andra brott. Har man begått till exempel misshandel och även rån gissar jag att man döms för båda brotten, så det är konstigt att inte skedde i det här fallet. När det gäller preskriptionstiden skriver justitieministern att hon inte har för avsikt att ta några initiativ för att förändra preskriptionstiden för arbetsmiljöbrott.
Jag tycker i alla fall att hon borde överväga det, därför att effekterna av brott mot arbetsmiljölagar kommer vi att se på dem som har skadats, men kanske inte på en gång om man har utsatts för just asbestexponering. Många av arbetarna som fanns på arbetsplatsen är inte medborgare i Sverige, utan de kom från Polen, Slovenien och andra länder.
Möjligheten för dem att få sin sak prövad blir mycket svårare eftersom de inte fick den tidigt prövad och de redan har lämnat landet. Därav min fråga om att förlänga preskriptionstiden. Herr talman!
Jag skulle vilja höra om justitieministern inser problemet med att arbetsmiljöbrott kan visa sig få effekter lång tid efter att brottet begicks och att det därmed skulle finnas ett behov av att förlänga preskriptionstiden.
Eva-Lena Jansson (S):
Justitieministern hänvisar återigen till specialmyndigheten nere i Malmö och säger samtidigt att det är viktigt att brott utreds likadant i hela Sverige.
Frågan är hur man då säkerställer att de olika polismyndigheterna runt om i landet får tillgång till specialmyndigheten, för det hjälper ju inte polisen i Örebro, Karlstad, Västerås eller var man nu befinner sig om man inte får tillgång till de här speciella kompetenserna.
När det gäller arbetsmiljöbrott och exempelvis frågan om vuxenmobbning, som justitieministern tar upp, kan jag konstatera att regeringen har valt att minska anslaget till Arbetsmiljöverket, vilket har inneburit att antalet inspektioner har halverats. Nu säger hon att antalet arbetsmiljöbrott minskar.
Ja, det är väl självklart eftersom det inte finns en inspektion som kan vara till stöd för skyddsombuden ute på arbetsplatserna. Det är då inte enkelt att försöka komma åt vuxenmobbning, som är en av de svårare frågorna att jobba med som skyddsombud. Min erfarenhet som tidigare skyddsombud på en arbetsplats är att det inte är enkla frågor att hantera. Det finns alltid två olika delar av problemet. Jag blir precis som Beatrice Ask, herr talman, upprörd när jag läser om de här fallen.
Det är klart att all typ av mobbning ska stävjas både i arbetslivet och i skolan och även inom politiken, vilket jag har sett några tydliga exempel på. Herr talman! Jag hoppas att justitieministern och jag åtminstone är överens om vikten av att höja prioriteringen av brott mot arbetsmiljölagen men också att Arbetsmiljöverket får ordentliga anslag.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag har vid både förra debatten om det här ärendet och vid en interpellationsdebatt med socialförsäkringsminister Ulf Kristersson ställt följande fråga: Är det en orimlig och icke avsedd konsekvens att sjuka personer utförsäkras och nollklassas? Vid den tidigare debatten fick jag inget svar från moderaten Saila Quicklund. Däremot har jag fått svar från socialförsäkringsministern. "Icke avsedda konsekvenser medges.
Det är ett byråkratiskt sätt att säga att det har fått konsekvenser som vi inte tänkte att det skulle få när vi genomförde reformen." Det betyder därmed att regeringen säger att det inte var meningen att sjuka skulle utförsäkras och nollklassas. Nu vet vi, herr talman, att det som socialförsäkringsministern anförde här i kammaren var lögn. I går redovisade nämligen Göteborgs-Posten ett dokument som tydligt visar att regeringen mycket väl kände till konsekvenserna för sjuka.
Men regeringen, med Reinfeldt och Borg i spetsen, valde att genomföra försämringen ändå. Varför, kan man fråga sig. Svaret har vi fått klart och tydligt från förra socialförsäkringsministern Cristina Husmark Pehrsson, den minister som förlorade matchen mot Finansdepartementet. Nu kan vi sänka skatten, sade Husmark Pehrsson. Det vill säga att om sjuka utförsäkrades och blev utan ersättning, nollklassades, fanns det pengar till att finansiera skattesänkningarna.
I september 2007 hade statsminister Reinfeldt svårt att precisera besparingarna, men han framhöll sjukförsäkringen och a-kassan som de mest lämpliga sparobjekten. Redan i Bankeryd hade för övrigt Alliansen pekat ut sjukförsäkringen som finansieringskälla för skattesänkningar. Herr talman! Orsaken till att de borgerliga ledamöterna i dag väljer att prata formalia och försöker bromsa förbättringar är ganska uppenbar.
Man vill att sjuka ska fortsätta finansiera skattesänkningar. Jag förstår inte. Skäms ni inte? Jag skäms över er.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar Ann-Christin Ahlberg för att hon ställt en bra interpellation och arbetsmarknadsministern för svaret. Jag har några frågor till arbetsmarknadsministern med anledning av svaret. Regeringen säger att det är viktigt med jämställdhet och att man har ett jämställdhetsperspektiv. Utifrån frågorna från Ann-Christin Ahlberg undrar jag om regeringen har gjort några genusanalyser av till exempel arbetsmarknadspolitiska insatser, såsom fas 3.
Vi har nyss pratat om jobb- och utvecklingsgarantin. Vad får detta för effekter för arbetslösa kvinnor och män? Lönekartläggning hade vi tidigare. Nu har regeringen gjort det mindre intressant, kan man väl säga. Tidigare var det lag på att man skulle ha ett annat sätt att göra lönekartläggning på. Det tyckte regeringen inte var riktigt så viktigt. Jag önskar en kommentar till det från regeringen.
Har regeringen gjort någon genusanalys av skattereduktionen för hushållsnära tjänster? Har den lett till en mindre könsuppdelad arbetsmarknad? Det vore intressant att få reda på det. Dagens arbetsliv är ojämställt såtillvida att fler kvinnor tjänar sämre. Det är fler kvinnor som har deltid och fler kvinnor som har timanställning och otrygga anställningar.
Då borde man försöka hitta åtgärder som kommer till rätta med det. Om då regeringens svar är att skattereduktion för hushållsnära tjänster leder till ökad jämställdhet i arbetslivet undrar jag hur det sker med automatik. Jag skulle gärna vilja få svar på de frågorna om arbetsmarknadsministern har möjlighet.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag blev lite konfunderad över svaret från arbetsmarknadsministern där hon nämnde skattereduktionen. Regeringen utgår i svaret från att det också i framtiden är kvinnorna som ska ha huvudansvar för städningen i hemmet. Det är på något sätt det som ska lösa deltidsproblematiken. Om någon annan kommer hem och städar kan kvinnan automatiskt gå upp på heltid.
Jag föreställer mig att man i familjen gör det man har att göras i hemmet tillsammans, oavsett hur familjekonstellationen ser ut. Det handlar inte i huvudsak om att göra hushållsnära tjänster till en kvinnofråga. Min fråga gällde om regeringen hade gjort någon genusanalys av skattereduktionen för hushållsnära tjänster. Har det lett till att dagens arbetsliv blivit mindre ojämställt?
Jag är tacksam för att ministern inte tar upp vårdnadsbidraget som en del i jämställdhetsfrågan. Det gör man nämligen i regeringens budget, vilket jag tycker är lite beklämmande. Jag hade också önskat att man hade diskuterat detta ur ett arbetsmarknadsperspektiv: Hur gör man genusanalyser, och vad får politiken för konsekvenser? Jag tyckte att Arenaprojektet, som ministern tog upp, var intressant.
8 miljarder visade den socialdemokratiska regeringens jämställdhetsutredning att fyllnadsstämpling kostade - 8 miljarder! De pengarna hade man kunnat använda för att stärka välfärdssektorn och anställa många av dem som i dag jobbar ofrivillig deltid på heltid. Men man valde i stället att sänka skatten med mycket mer, och det innebar att det inte blev flera personer i den offentliga sektorn.
Jag skulle önska att arbetsmarknadsministern, som ändå ger en bild av att man ser problemet, är beredd att vidta åtgärder som faktiskt får konsekvenser men också göra en ordentlig genusanalys av det som händer på arbetsmarknaden utifrån regeringens politik. Min bild är i alla fall att den inte har gett effekter. Tvärtom har Sverige blivit mer ojämställt.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Johan Andersson, för en bra interpellation, och jag ska också tacka Hillevi Engström för det svar hon har gett till Johan Andersson. Jag har några frågor till arbetsmarknadsministern med anledning av diskussionen om fas 3. Enligt Arbetsförmedlingens uppgifter är det drygt 4 procent som är föremål för kvalificerade insatser från Arbetsförmedlingen under fas 1 och fas 2. Det betyder att 96 procent inte är det.
Blir inte konsekvensen att väldigt många hamnar i fas 3 och därmed har svårt att ta sig ut på arbetsmarknaden? Anser arbetsmarknadsministern att det finns inlåsningseffekter i fas 3? Flera av dem som deltar i fas 3 uppger i alla fall att man har svårt att få möjlighet att söka jobb. Man får inte utbilda sig därför att man då inte får behålla ersättningen.
Min tredje fråga till arbetsmarknadsministern är: Tycker arbetsmarknadsministern att fas 3 är en bättre åtgärd än plusjobben, som den förra socialdemokratiska regeringen införde? Motivera i så fall varför!
Eva-Lena Jansson (S):
Jag ska snart besöka en av fas 3-anordnarna i Örebro län, och jag ska sedan ge arbetsmarknadsministern en rapport från det besöket. Jag ställde några frågor till arbetsmarknadsministern, men eftersom jag inte fick några svar kommer jag att upprepa dem. Jag uppfattade att jag fick svar på första frågan.
Nej, jag tror inte heller att 100 procent av dem som är inne i fas 1 och fas 2 ska ha arbetsmarknadsutbildningar. Men det kanske vore bra om fler än 4 procent omfattades av kvalificerade insatser. 96 procent gör uppenbarligen inte det, i alla fall inte enligt Arbetsförmedlingens statistik. Konsekvensen blir att vi får en hög långtidsarbetslöshet och att personer sedan hamnar i fas 3.
Arbetsmarknadsministern sade att det fanns inlåsningseffekter i arbetsmarknadsutbildningar, och jag vill därför återigen fråga: Anser arbetsmarknadsministern att det finns några inlåsningseffekter med fas 3? Bilden är i alla fall den att man inte kan utbilda sig och ha ersättning, och det om något måste vara en inlåsningseffekt. Min tredje fråga var om arbetsmarknadsministern ansåg att fas 3 verkligen var en bättre åtgärd än plusjobb.
Jag bad henne också att i så fall motivera varför. När det gällde plusjobben hade man kollektivavtalsenliga löner. Villkoren var helt annorlunda än de som man i dag har i fas 3. Jag skulle gärna se att arbetsmarknadsministern förklarade vad det är regeringen anser vara så bra med fas 3 jämfört med plusjobben.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill tacka Josefin Brink för att hon ställt en väldigt bra och viktig interpellation. Jag reagerar lite på ministerns svar. I ministerns svar står det så här: "Jag tar de problem som kan vara förknippade med att inte ha en fast anställning på största allvar." Man ska vara försiktig med att använda starka ord, men det här är ju en lögn. Man tar ju inte problemen på största allvar.
Om man inte agerar, om man inte reagerar men skriver att man tar problemen på största allvar ägnar man sig åt falsarier. Så här kan vi inte ha det. Om man lägger fram nya förslag med ännu mer försämringar, precis som Josefin Brink har redovisat, är man inte seriös i den här frågan.
Min bild är att regeringen vill göra det möjligt för arbetsgivare att hantera människor som närmast ett trasproletariat som ska vara glada och tacksamma för att de får jobb. Vår inställning till jobb är att det är en rättighet. Men det är också viktigt att kunna försörja sig och inte bara leva för dagen. Att vara daglönare är inte ett bra sätt att leva.
När ministern får frågan vad EU-kommissionen har sagt reagerar hon egentligen inte utan väntar på att EU-kommissionen eventuellt ska reagera starkare. Hon säger att hon tycker att det är viktigt att arbetsmarknadens parter tar sitt ansvar. Men när ska ministern ta sitt ansvar? Jag har en fråga till arbetsmarknadsministern: Vad menar ministern med att det ska bli billigare att anställa?
Vad är syftet med att det ska bli billigare att anställa? Handlar det om lönenivåer vore jag tacksam om ministern kunde förtydliga det.
Eva-Lena Jansson (S):
Svaret som jag nu fick från ministern handlade om att det är en väldigt bra lagstiftning i Sverige, att lagen om anställningsskydd inte behöver förbättras. Samtidigt pekar ministern på att det finns en stark konflikträtt. Jag får väl då påtala för kammaren att den här ministern och den här regeringen faktiskt har försvagat konflikträtten.
Man har också försämrat anställningsskyddet genom att man gjort det möjligt för arbetsgivarna att i dag stapla provanställningar och visstidsanställningar på varandra, precis som Josefin Brink har beskrivit. Min fråga till ministern blir: Måste arbetsgivarens möjlighet att anställa vara till priset av att alla andra på arbetsmarknaden ska bli otrygga?
Det som ministern säger i sitt svar är egentligen att om arbetsgivaren ska våga anställa ska alla vara otrygga, att vi ska öppna för fler och fler otrygga anställningar. Det är nämligen det som händer i dag. Det är ju inte så att andelen med tillsvidareanställning ökar, utan många fler får visstidsanställningar. Det vi ser är att det påverkar hela samhället.
Det finns mammor och pappor som har svårt att åka i väg på helgerna och följa med sina barn på fritidsintressen därför att de sitter och väntar på att bli inringda på jobb. De vet inte när de ska jobba. De har svårigheter att ta lån för att de inte har fast anställning och därmed inte fast lön. Det påverkar hela tillvaron. Skriver man som ministern gör i svaret att man tar frågan på allvar borde man göra något åt det, inte bara avvakta och följa utvecklingen.
Då gör man ingenting. Fru talman! Jag är lite bekymrad över att vi har en minister och en regering som inte tar frågan på fullt allvar. Gjorde man det borde man reagera och se över lagstiftningen.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag reagerade på det svar som Jan Björklund har gett till Mikael Damberg, där han talar om en onödig omväg över komvux som många elever har tagit och som är väldigt dyr. Jag uppfattade också att Roger Haddad sade något om att detta med komvux var ovanligt kostsamt. Jag vill dock för dem som lyssnar på debatten poängtera att många av dagens elever behöver komvux.
Det kan bero på olika situationer. Två ganska kända ledamöter av Sveriges riksdag, Thomas Bodström och Anders Borg, har utnyttjat möjligheten att utbilda sig på komvux. En del säger att resultatet blivit ganska bra. Det överlåter jag till kammarens ledamöter att bedöma själva. Jag tycker att komvux är en mycket bra reform, och det är viktigt att det kommer att få finnas. Det var detta jag ville komplettera med.
Eva-Lena Jansson (S):
Med hänvisning till det inlägg som Roger Haddad gjorde vill jag understryka det som Mikael Damberg säger. Med anledning av Gy 11 och dess konsekvenser kommer färre att vara kvalificerade att söka in på högskolor och universitet. Då blir min enkla fråga till utbildningsministern: Tror inte utbildningsministern att det får konsekvenser för komvux i framtiden?
Till skillnad från Folkpartiet tycker vi socialdemokrater att människor, unga som gamla, ska få fler chanser än en i livet. Om de gör ett val när de är 15 år och söker in på gymnasiet och inte är nöjd med det valet, ångrar sig och vill komma vidare ska de få en chans att komma vidare. Vi menar att komvux är en sådan del som ger dem chansen att ompröva det beslut de tog när de gick i åttan.
När man diskuterar att rätt ungdomar ska få utbildning har man sorterat in ungdomar i rätt och fel ungdomar. Den människosynen har inte jag. Jag har den uppfattningen att alla människor är rätta människor och att alla människors rätt och lika värde gäller. Så ska det vara i utbildningspolitiken. Det är inte föräldrars bakgrund eller den situation ungdomar har när de bor hemma som ska påverka deras möjlighet att komma vidare.
Det är viktigt att vi i det utbildningssystem som vi har haft sett till att alla människor ska kunna komma vidare i framtiden. Det är därför vi nu ställer frågor om vad det får för effekter. Får kommunerna mindre pengar blir det sämre utbildning för barnen. Det kommer att få konsekvenser både på arbetsmarknaden och i samhället i stort. Min fråga till ministern är fortfarande: Tror ministern inte att det kan få konsekvenser för komvux i framtiden med den förändring man gör?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tog mig friheten att också ge mig in i den här debatten därför att jag tycker att Peter Persson har lyft upp en viktig fråga, nämligen frågan om hur staten får in mer skattemedel och kommer åt de personer som inte tycker att det är bra att betala skatt. Skatt använder vi för att omfördela resurser i samhället. Vi tar från några och ger till andra, och vi ger utifrån behov.
Skattemedlen kan omfördelas till sjukvård, skola och massor med bra saker. Därför är inte dessa 130 miljarder som försvinner blygsamma summor. Det här är viktigt. När jag hörde Anders Borgs svar till Peter Persson, herr talman, framgick det att regeringen arbetar med ett antal andra förslag inom Regeringskansliet som kan motverka skattefusk och svartarbete.
Som exempel nämnde finansministern det fortsatta arbetet med skatteavtal med andra länder. Min bild är att det sker rätt mycket skattefusk av både företag och enskilda individer i Sverige. Frågan är hur regeringen tänker komma till rätta med det, om det handlar om att sänka skatten på ett antal saker eller att försöka komma åt dem som inte är beredda att betala och fullgöra sin plikt mot det allmänna.
Jag vill gärna se att Anders Borg konkretiserar och ger fler exempel på vad det kan vara. Den tidigare socialdemokratiska regeringen beslutade att tillsätta extra resurser till Försäkringskassan för att komma till rätta med de personer som inte hanterade våra socialförsäkringar på ett riktigt sätt. Därmed har man lyckats komma åt de personer som har fuskat - det har funnits några.
Är finansministern beredd att göra samma sak på det här området, det vill säga att tydligt och konkret ge Skatteverket resurser för att komma åt problemet? Det kan låta som att det sker tillägg på extra kostnader, men det kan också handla om att få in resurser så att kostnaderna inte blir några kostnader utan tvärtom en inkomst för staten. Herr talman!
Nu när Anders Borg har stängt av sin mobil - han kanske fick tips i mobilen, det kanske kom några konkreta förslag - ser jag gärna att finansministern konkretiserar lite mer än att bara stå här och tala om skatteavtal med andra länder. Det löser inte frågan om hur vi gör här i Sverige.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vet inte om jag uttryckte mig otydligt. Jag frågade finansministern om han kunde ge några konkreta exempel. Jag uppfattade inte det. Anders Borg talade om att han inte ville lägga någon administrativ börda på arbetsgivaren. Jag kan påminna honom om den blankett som regeringen har gett till de arbetslösa som arbetsgivaren ska fylla i så att de ska få rätt till a-kassa.
Den upplevs som en stor administrativ börda både för den enskilde arbetslösa och för arbetsgivaren. En annan administrativ börda är till exempel VAB-intygen som ska lämnas in via daghemmen. Det drabbar väldigt många enskilda och anställda inom barnomsorgen och förskolan. Ibland är det bra med en administrativ börda.
Det säkerställer att människor gör rätt ifrån sig. Men kan kalla det en börda, men det kan också vara en skyldighet. Man kan säga att det är en administrativ börda att göra en egen deklaration. Men jag uppfattar det som att vi ändå tycker att det är nödvändigt att man gör det. En del upplever det som en börda. Men det är en nödvändighet för att samhället ska fungera. Det är viktigt att skapa en sund konkurrens. Till exempel inom byggbranschen måste man få bort de svarta lönerna.
Jag besökte själv ett bygge i samband med valrörelsen där sex killar fick 20 000 kronor i handen. De deklarerade glatt att de skulle betala sin skatt när de kom hem till sitt land. Det var ingen som kunde kolla upp det, eftersom det inte var någon som visste vem som var arbetsgivare på bygget. Det är klart att vi inte kan ha det så. Det blir en osund konkurrens, och framför allt försvinner viktiga pengar till statskassan. Jag vill gärna ha några konkreta exempel.
Om han fullföljer linjen från den tidigare socialdemokratiska regeringen och göra som han gjorde till exempel på Försäkringskassans sida skulle jag motta det med tacksamhet.