Alice Bah Kuhnke (MP):
Jag älskar kultur. Jag älskar bildning. Jag älskar vårt gemensamma svenska kulturarv. Jag har alltid känt en väldig vördnad och fascination inför det svenska kulturarvet. Det är en otrolig källa till kunskap, bildning och kultur. Det är ett sätt att förstå vilka vi är och varför vi har blivit de vi är.
Genom att ta del av berättelser om människor som levt under livsbetingelser vi inte kan föreställa oss öppnar sig en förståelse för vår historia - och därmed också för vår samtid. Vad är kulturarv? Det är avtryck från vår historia som avspeglas i byggnader, konstverk, föremål och sedvänjor.
Det avspeglas ibland i vår syn på världen, i våra idéer och ideal, i vårt språk och levnadsmönster. Kulturarvet finns i konsten vi njuter av. Kulturarvet har formats under lång tid. Genom historien har det formats av människor tillsammans, i samspel med vår omgivning.
Det svenska kulturarvet är ingen fixerad materia från en svunnen tid - det är ett levande arv som fortsätter att utvecklas när vi brukar det med den varsamhet och respekt kulturarvet förtjänar. Vad ingår då i det svenska kulturarvet? Det är en grannlaga uppgift att avgöra.
Den som påstår sig veta med tvärsäkerhet visar knappast professionen den respekt den förtjänar. Urval och tolkning av kulturarv är ingen enkel sak, och just därför är det en fråga för experter. Jag har personligen mina favoriter, till exempel mina älsklingsdikter.
Jag har en uppfattning om vilka skulpturer jag tycker är de vackraste som den svenska historien har uppbringat. Men en person som definitivt inte ska slå fast vad som tillhör kulturarvet är Sveriges kulturminister. Jag är statsråd i Sveriges regering men likafullt inte en del av kulturområdets expertis.
Vår stora uppgift som politiker är att skapa de bästa förutsättningarna för vårt svenska kulturarv. Herr talman! Regeringen föreslår därför att kulturarvet kan förstås som spår och uttryck från det förflutna som tillmäts värde och används i samtiden.
Därmed lämnar vi åt professionen och expertisen - kulturarvsområdets imponerande yrkeskår, till brädden full av forskare och yrkesmänniskor liksom många frivilliga - att avgöra hur kulturarvet ska förvaltas och visas för allmänheten. Herr talman!
Min uppgift som statsråd och kulturminister är att skapa bästa möjliga förutsättningar, föreslå organisatoriska ramar, formulera och följa upp mål samt anslå finansiering - men i övrigt hålla mina politiska fingrar i styr. Först då får vi en kulturarvssektor förvaltad av kunskap, profession och beprövad erfarenhet.
Först då öppnar vi på allvar bildningens vägar för allmänheten. Det är med stor glädje jag är här i dag och diskuterar Sveriges första proposition som tar ett helhetsgrepp på kulturarvsområdet som eget politikområde.
Propositionen har föregåtts av gediget utredningsarbete - tre statliga utredningar och ett tjugotal myndighetsrapporter ligger till grund för propositionen. Jag är mycket stolt över resultatet. Propositionen är en diger lunta, fullmatad av politik för att kulturarvsområdet ska få bästa möjliga förutsättningar att utvecklas.
Den innehåller alltifrån en strategi för kulturmiljöarbete till ökade ambitioner för digitalisering. För den intresserade finns det en historisk exposé över kulturarvsområdets framväxt. Herr talman! Under min begränsade tid här i talarstolen vill jag lyfta fram tre prioriteringar för en ny politik för kulturarvet.
För det första föreslår regeringen en ny museilag som lagstadgar museernas oberoende. Runt om i världen ser vi hur kulturinstitutioner omvandlas till maktens tjänare. I vårt land ser vi, särskilt på lokal nivå, exempel på hur politiker utövar påtryckningar gentemot museer, utställningshallar och andra kulturinstitutioner.
En ny museilag fastslår att politiker inte ska ha synpunkter på museernas utställningar eller annat konstnärligt eller kunskapsbaserat innehåll. Att principen om armlängds avstånd äntligen fastslås i lag borgar för starka och självständiga museer som står fria från politisk påverkan.
För det andra har vi ett förstärkt fokus på kunskap och bildning. Museerna är kunskapsinstitutioner, och inget annat än professionens kunskap ska vara styrande i museernas verksamheter. Därför ska det i lagtexten tydliggöras att museernas ändamål ska syfta till kunskap, kulturupplevelse och fri åsiktsbildning.
Utställningar och annan publik verksamhet ska vara kunskapsbaserad, och museerna ska bidra till forskning genom att ha hög kompetens inom sina olika ämnesområden. För det tredje ska kulturarvet tillgängliggöras i hela vårt land.
Därför ska museerna samverka så att föremål avgiftsfritt ska kunna ställas till ömsesidigt förfogande utan att begränsas av kommungränser eller annan förvaltningsbyråkrati. Kulturarvet är ett gemensamt arv, en gemensam resurs. Det ska inte gömmas undan i magasin i Stockholm, utan det ska komma alla människor till del.
Så ser mina prioriteringar ut när jag måste välja tre att särskilt lyfta fram. Men propositionen innehåller så otroligt mycket mer, och jag skulle behöva hela eftermiddagen för att berätta allt som jag är stolt över. Herr talman!
Jag skulle kunna utveckla det som skrivs om att låta en ny utredning undersöka arkivsektorns, vårt gemensamma långtidsminnes, möjligheter och utmaningar i det alltmer digitaliserade samhället.
Jag skulle kunna berätta mycket om hur Riksarkivet ska titta på hur dess data avgiftsfritt skulle kunna upplåtas till allmänheten som en fri entré-reform för arkivsektorn. Öppna data är ett viktigt steg för att göra kulturarvet tillgängligt i hela landet.
Jag skulle kunna berätta mer om hur regeringen startar ett strategiskt arbete för att de nationella kulturmiljömålen ska kunna uppnås och om hur det ideella kulturarvsarbetet runt om i landet får bättre förutsättningar.
Jag skulle även kunna berätta om organisatoriska förändringar av museisektorn, såsom att Riksantikvarieämbetet får ett samlat ansvar för museifrågor så att museerna i stället kan använda sina resurser effektivt till det som är deras kärnuppgift, nämligen samlingsförvaltning, kunskapsuppbyggnad och publik verksamhet.
Detta är förändringar som museisektorn har väntat på och som den välkomnar. I brist på tid får jag i stället hänvisa till läsning av de 240 sidor som propositionen utgör. Jag är som sagt var glad att vi äntligen är här i dag.
Regeringens politik för kulturarvet är ännu ett viktigt steg för att skapa de bästa möjliga förutsättningarna för kulturlivet i vårt land i allmänhet och för kulturarvet i synnerhet. I regeringens arbete har ett par principer varit vägledande. Kunskap, den konstnärliga friheten och respekt för professionen har varit utgångspunkter som format arbetet.
Beredningen av den nya politiken har varit en mödosam process som tagit sin tid. Det har krävts tålamod. Utredningsväsendet har haft sin gång. Vi har lusläst varje remissvar, och vi har haft en tät dialog med sektorn. Men det har varit värt att vänta på. Äntligen får kulturarvet förbättrade organisatoriska ramar och ökad finansiering. Vi är dock inte klara.
Steg för steg fortsätter vi arbetet för en kulturpolitik baserad på konstnärlig frihet och bildning. Med 767 nya miljoner till kulturen, fri entré till statliga museer och en kulturarvspolitik för starka och oberoende museer bidrar vi till mer kultur till fler och ett friare kulturliv. Och det här är bara början.