Annika Qarlsson (C):
Tack för svar, och tack för möjligheten att få höra hur statsrådet Damberg tänker agera för att gå från att konstatera brister som har varit kända sedan tidigare till att rutiner följs och att dessa ärenden prioriteras. Det är inte bara rapporten Våldsbrott i nära relationer och sexualbrott mot vuxna som påtalar problemen med långa handläggningstider och få fällande domar.
Även Europarådets expertgrupp Grevio publicerade nyligen en rapport med uppmaningen till Sverige att vidta åtgärder inom rättsväsendet för att säkerställa en effektiv handläggning och utredning av brott mot kvinnor. De pekar också på att bristerna påverkat förtroendet för rättsväsendet. Förtroendet för rättsväsendet är ett grundfundament i en rättsstat och en demokrati.
På senare år har tystnaden brutits, och allt fler talar öppet om problemen och om vilka normer och värderingar som ligger bakom sexuella övergrepp och våld i nära relationer. Det är positivt att skamkänslorna minskar och att det inte ska vara fråga om de utsattas skuld. Metoo var och är en revolution och en avgörande öppning för att lägga skulden där den hör hemma - hos förövaren. Kvinnor i alla åldrar ringer till Kvinnofridslinjen för att berätta om övergrepp.
De söker hjälp inom hälso- och sjukvården, de vänder sig till lokala brottsofferjourer och de anmäler till polisen. Men de får då inte mötas av för långa handläggningstider och så få fällande domar. Var femte kvinna i Sverige och var tjugonde man har någon gång i sitt liv utsatts för allvarligt sexuellt våld. Det visar studien Våld och hälsa - En befolkningsundersökning om kvinnors och mäns våldsutsatthet samt kopplingen till hälsa . Studien presenterades av Nationellt centrum för kvinnofrid, NCK, våren 2014.
I undersökningen framkommer en tydlig koppling mellan utsatthet för våld och psykisk och fysisk ohälsa - inte bara direkt vid våldstillfället utan även långt senare i livet. Två poliser rycker ut efter Jennys larmsamtal till SOS Alarm mitt under pågående våldtäkt. Mannen grips på brottsplatsen, och kvinnan genomgår läkarundersökningar som visar tydliga skador. Mannen häktas inte och frias efter tre månader. Kvinnan åtalas i stället för ringa narkotikabrott.
Ett av alla fall. I en kartläggning från 2014 bedömer Brottsförebyggande rådet att var fjärde kvinna är utsatt för brott i en nära relation. Av de drygt 5 miljoner kvinnor som lever i Sverige innebär det ofattbara 1 250 000 kvinnor som någon gång i livet kommer att vara utsatta - i hemmet, av någon som säger att den älskar henne, på en plats och i en relation där hon trodde att hon var trygg.
Merparten av dessa anmäler inte, för vem bryr sig? I fredags släpptes dokumentären om Josefin Nilsson. En fantastisk artist som med sin röst och sin livsglädje underhållit och skänkt så många människor glädje och tröst, men också en människa med ett levnadsöde som delas av så många. Pojkvän blir förövare. Hårda ord blir till hot, hot blir till slag och slag blir till skador på både kropp och själ.
Livet blir till ett helvete, helt enkelt. Ännu ett av alla fall. I Sverige finns tusentals och åter tusentals som delar dessa erfarenheter, som lever med minnen av övergrepp eller som fortfarande lever mitt i det inferno som livet blir när någon nära begår dessa övergrepp. Jennys och Josefins berättelser är deras berättelser. Vi är inte en domstol; vi ska inte döma här i denna kammare. Men deras berättelser är inte bara deras.
Det är tusentals och åter tusentals kvinnors berättelser. Det är lovvärda förslag i statsrådets svar: göra sitt yttersta, systematiken brister, det behövs åtgärder, återrapporteringskrav, särskilt uppmärksamma, belysa orsaker, identifiera skiljelinjer. Men gör det någon skillnad?
Min fråga till statsrådet är: På vilket sätt kommer detta att göra skillnad för kvinnorna som lever med konsekvenserna av dessa övergrepp resten av livet?