Ulla Andersson (V):
Tack, statsrådet, för svaret! Bostadsbristen har ju lett till en kraftigt ökad skuldsättning, och bankerna gnuggar självklart händerna av förtjusning samtidigt som människor tvingas betala förmögenheter i räntor. De som köper sin bostad kommer troligtvis inte någon gång under sin livstid att äga den bostad de köpt eftersom de inte har möjlighet att amortera ned sina lån. I stället kommer de att få se banken som ägare till bostaden. Som jag sade tidigare är det ungefär 60 procent av de nya bolånetagarna som inte amorterar.
I Stockholm är skuldsättningen så hög som 600 procent av den disponibla inkomsten för nya bolånetagare. Och hushållens kostnader för bolån ökar. På två år har hushållens kostnader för bolån ökat med över 30 procent. I Stockholm har barnfamiljer fått se sina kostnader öka med 3 000 kronor i månaden. Det är en ökning med drygt 40 procent. Bankernas vinster på bolånen bara ökar och ökar.
Vinsten på ett bolån på 1 1⁄2 miljon ökade med 15 procent på ett kvartal i fjol höst. Jag har svårt att förstå varför folk ska tvingas betala övervinster till bankerna för att de måste ha ett boende. Det kan handla om så mycket som mellan 5 000 och 10 000 kronor per år för ett bolån på en halv miljon, som enbart ska betalas för bankens vinst. Enligt Finansinspektionen har bankernas nettomarginal på nya tremånaderslån ökat med ca 300 procent under de senaste två åren.
Statsrådet och jag är överens om att bolånekunderna är i klart underläge när de förhandlar om sina lån, eftersom bankerna inte på något sätt redovisar för kunderna vilka kostnader de själva har, vilka påslag de gör eller vilken totalnivå påslaget görs utifrån. Därför har vi presenterat fem olika förslag för att pressa kostnaderna för bolånekunderna, och fyra av dessa verkar statsrådet och jag vara överens om. Det är bra, men den viktigaste punkten verkar vi vara oense om, och den kommer jag att återkomma till.
Jag tycker ändå att det är bra att Finansinspektionen har fått i uppdrag att kvartalsvis analysera och redovisa bolånemarginalernas utveckling och bankernas finansieringskostnader samt att även öka transparensen kring bankernas långivning och kostnader för en viss typ av bolån. Statsrådet säger även att en ändrad lagstiftning är på gång i syfte att minska kostnaderna för inlösen av lån i förtid.
Det är bra, men det har jag hört i drygt ett år nu så det verkar ta lite väl lång tid med den lagändring som jag tycker är väldigt nödvändig. Bankernas bolånemarginaler fortsätter ju att öka trots regeringens olika initiativ. Enligt en rapport Finansinspektionen släppte i augusti i fjol var bolånemarginalerna då de högsta på tio år. Det är förskräckande siffror.
I absoluta tal har bankernas gemensamma räntenetto ökat med 11 procent sedan andra kvartalet 2011, vilket motsvarar ett överskott på 27 miljarder på tre månader. Det är enorma belopp helt enkelt. Det är därför vi har lagt fram förslaget - man har ett liknande i Finland - att bankerna genom föreskrifter ska tvingas erbjuda kunderna ett låneavtal som utgår från reporäntan. Då utgör reporäntan ett golv för bankens och kundens förhandling.
Vi menar att den låneformen ska erbjudas alla bolånekunder och strikt utgå från reporäntan. Sedan får bankerna redovisa alla eventuella påslag skriftligen. Kunderna får då ett väldigt tydligt underlag som de sedan kan gå vidare med och även förhandla med andra banker utifrån. Man ser vilka administrationskostnader, vilka upplåningskostnader, vilka vinster och så vidare banken tar ut. Man får en starkare ställning som bolånekund helt enkelt.
Den här modellen finns som sagt redan i Finland, och jag tycker att det vore värt att pröva att införa en sådan här modell, för jag tror faktiskt att det skulle sätta en press nedåt på bolånekundernas kostnader för sina räntor och därmed också minska bankernas vinster, vilket jag tycker är mycket rimligt utifrån de nivåer de faktiskt har i dag. Därför är jag lite besviken på att statsrådet fortfarande avvisar det förslaget.
Jag hoppas väl att det även där kan komma en ändring i frågan.