KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Just nu befinner sig handelsminister Ann Lindes statssekreterare i Azerbajdzjan med en delegation svenska företagsledare. Enligt regeringen är resans syfte att främja svenska företags exportchanser i fråga om Azerbajdzjan. Man ska träffa företrädare för olje, gas- och transportindustrin. Men läsningen av Amnestys, Human Rights Watchs och Transparency Internationals rapporter är mörk. Man kritiserar fängslandet av politiska aktivister, bristen på oberoende medier, användandet av tortyr och korruption.
Det svenska företaget Bombardier har skakats av en rättsprocess angående misstänkt korruption i Azerbajdzjan. Det fallet är ännu inte avgjort. I Europarådet har delegationen från Azerbajdzjan anklagats för mutor och korruption. Ericsson, som är med på resan, har haft samröre med ett bolag som används för penningtvätt. Trots detta väljer den svenska regeringen att resa dit. Man fortsätter med precision att välja ut oljestinna diktaturer, som Iran, Saudiarabien och nu senast Azerbajdzjan.
Varför skickar Ann Linde iväg sina medarbetare till den oljestinna diktaturen Azerbajdzjan?
Håkan Svenneling (V):
Det blir en aning komiskt när man först hör Gustav Fridolin prata om utsläppen och sedan hör Ann Linde prata om var man ska föra handelspolitik. Enligt regeringens underlag minskade Azerbajdzjan sin bnp med 1,4 procent. Det är också en ekonomi som till tre fjärdedelar består av intäkter från olje- och gasindustrin. Regeringen tänker: Där finns framtiden. Där finns de framtida möjligheterna till bra ekonomiska handelsavtal.
Frågan blir då: Varför är inga organisationer från civilsamhället med på denna resa?
Håkan Svenneling (V):
Kristdemokraterna har gått till EU-val på att imitera Trumps slogan: Make EU lagom again. Trots att Lars Adaktusson och Kristdemokraterna sitter i EU:s största partigrupp, som sitter på mycket makt och besitter alla tunga positioner, försöker man lite lagom till EU-valet att framstå som EU-kritiker - i vart fall lite lagom.
I KD:s reservation nr 15 står det: "Att EU talar med en röst i utrikespolitiken är väsentligt för medlemsländernas intressen." Man kan då lätt få intrycket att vi skulle ha lite mer gemensam utrikespolitik i KD:s lagom-EU. Men detta att följa Trump, inte bara när det gäller sloganer utan också i politisk handling, verkar ha blivit KD:s nya grej. Jag ska ta några exempel.
Man talar om gemensam utrikespolitik i EU. Men när EU säger att man vill ha en tvåstatslösning mellan Israel och Palestina vill KD, precis som Trump, flytta Sveriges ambassad till Jerusalem, något som EU har fördömt i sin gemensamma utrikespolitik. Lars Adaktusson tog också för två veckor sedan emot israeliska bosättare som inte erkänner ockupationen av Palestina och som förespråkar fördrivning av palestinier från deras mark.
För en månad sedan reste Lars Adaktusson till Colombia och var huvudtalare på ett möte för abortmotståndare och homofober. Många har kallat detta möte för ett hatmöte. Detta är tre exempel på att Kristdemokraterna har följt Trumps politik tätt i spåren. Fru talman! Jag tror inte att Kristdemokraterna vill göra EU lagom again.
Jag tror att Kristdemokraterna vill make EU till en plats för rå, kall högerpolitik som slår mot kvinnor, hbtq-aktivister och fredsaktivister. Det är inget lagom EU.
Håkan Svenneling (V):
Subsidiaritetsprincipen känns som någonting man inte kan vara emot, för det är i grunden en väldigt fin tanke att rätt sak ska beslutas på rätt nivå. Jag vill inte att kommuner runt om i Sverige ska börja lagstifta, för det är någonting vi håller på med här i Sveriges riksdag. Jag hör ofta om subsidiaritetstanken i EU, men jag ser den väldigt sällan. Jag har själv jobbat med EU-byråkrati, som EU-byråkrat, för att hantera EU-stöd.
Jag såg aldrig subsidiaritetsprincipen i närheten av mitt arbete. Det var alltid någon annanstans - en bra bit bort, där man inte förstod hur verkligheten lokalt i Värmland var - som man bestämde hur det skulle gå till. Därför känner jag ofta att det är mer fina ord än faktisk verklighet. Man kan ta de exempel som Lars Adaktusson är inne på. Jag tror att det är viktigt att lyfta fram just militären, som han gjorde. Frankrike säger tydligt och klart att man vill ha en EU-armé. Vi i Vänsterpartiet säger: Det vill inte vi. Det vill inte svenska folket.
Det finns många folk i Europa som inte vill att vi ska hålla på med något slags försvarsallians. När det gäller organiserad brottslighet vet vi att Eppo, den här åklagarmyndigheten, ska utreda terroristbrott trots att alla 28 medlemsstater har olika lagstiftningar. Hur ska det gå till? Jag har i varje fall inte förstått hur man ska lyckas med det. Vilken lagstiftning ska det vara i vilket land? När det gäller klimat och den inre marknaden är problemet just att klimatet inte står över den inre marknaden.
Den inre marknaden står alltid över klimatet. Det gör att EU många gånger är ett hinder för klimatutveckling. Men det är klart att vi ska lösa klimatfrågan, och då är EU-nivå bättre än att vi försöker med detta här i Sveriges riksdag. När det gäller utrikespolitiken uttalar man sig ibland gemensamt från EU, och det blir ett starkare och mer kraftfullt uttalande. Men det är verkligen inte alltid det som kommer mest framåt. Lars Adaktusson ville att jag skulle presentera bevis. Jag tycker att det snarare är tvärtom.
Det är Lars Adaktusson som ska presentera sina bevis. Varför deltar han i dessa möten? Varför bjuder han in dessa personer? Det är snarare han än jag som ska presentera bevis. Vi vet att det har skett. Han behöver svara på varför han har gjort det.
Håkan Svenneling (V):
Jag vill börja med att berömma Fredrik Malm för den kritik som han riktar mot Turkiet och dess ledare president Erdogan och dennes sätt att hantera valet i Istanbul. Jag delar Fredriks kritik till fullo. Jag har funderat på en helt annan sak, och det är om Liberalerna är Sveriges naivaste parti. Inför valet går man fram med budskapet yes och ja.
En skillnad jämfört med KD är att det som Liberalerna driver här i riksdagen stämmer väl överens med vad de driver i Europaparlamentet. Att säga nej till ett förslag från EU-kommissionen ligger liksom inte i en liberals DNA, om jag har fattat rätt. Man är för höjd EU-budget, man är för EU-skatt, man vill införa EMU i Sverige och man vill ha en bankunion så att vi kan få betala för dåliga italienska banker. Jag kan nog använda hela min talartid till att räkna upp saker som Liberalerna är för i EU.
I detta EU-val går Liberalerna fram hårt med att man vill ha underrättelsesamarbete. Ett av Liberalernas problem i det här fallet är att alla regeringar i Europa inte är liberala numera, utan alldeles för många är långt ute på högerkanten med nationalister, högerextrema och så vidare.
Detta gör att när man till exempel har ett samarbete om underrättelseverksamhet blir det så att man delar med sig till regeringar som sedan kanske springer vidare med informationen till länder som vi inte vill att man ska springa vidare med information till. Jag undrar om Liberalerna ser någon fara med att Sverige har ett fördjupat EU-samarbete med Orbáns Ungern, Salvinis Italien eller Babis Tjeckien. Finns det något förslag från EU-kommissionen som Liberalerna säger nej till?
Är det någonstans där överstatlighet i EU inte är en liberal universallösning på alla tänkbara problem?
Håkan Svenneling (V):
Jag tror nog att Liberalerna skulle säga ja på EU:s samtliga språk, för det är den känsla man får av Liberalernas inställning till EU. Precis som Fredrik Malm var inne på är en av parlamentets nya uppgifter att förhandla om den nya långtidsbudgeten för sju år. EU-kommissionen har lagt fram ett förslag till budget där man går från 1 procent av bni till 1,14 procent av bni.
Det låter inte som att det är så himla mycket, men om man tittar på vad det handlar om i reda pengar ser man att det är 105 miljarder svenska kronor under de kommande sju åren eller en ökning på 37,5 procent. Jag skulle kalla detta för en skattechock. Det är kanske inte så ofta som vänsterpartister använder det uttrycket, utan man hör det oftast från borgerligt håll. Vänsterpartiet vill minska EU:s budget.
Vi vill återföra EU:s ineffektiva och orättvisa jordbrukspolitik till nationell nivå så att vi kan satsa på den landsbygd och det jordbruk som vi själva vill se, med höga ambitioner för ett gott djurskydd med låg antibiotikaanvändning och framför allt för hur vi ska nå våra klimatmål.
De pengar vi använder ska gå till att öka jämlikheten, både inom länder och i Europa, och till att lösa klimatutmaningarna, inte till en ökad militarisering och framför allt inte till att rädda spekulationsglada banker eller ha en inhuman migrationspolitik, så som vi ser i dag. Jag tror att om vi på allvar ska ta fajten om EU:s budget måste vi vara stenhårda. Om regeringen och Hans Dahlgren ska kunna åka ned till Bryssel och förhandla om budgeten måste det finnas ett starkt stöd.
Att redan nu, som Liberalerna och delvis Centerpartiet, säga att det är okej, vi kan betala denna jätteskattechock, det är inga problem och Sverige står alltid här som nettobetalare redo att "paya" när ingen annan vill betala. Detta är jag väldigt orolig över. Jag blir också orolig över att Liberalerna vill sänka värnskatten med 5 miljarder, öka försvaret med 25 miljarder och ge EU 15 miljarder mer per år. Det är ju lika mycket som vi har i biståndsbudget.
Någonstans går Liberalernas ekonomiska politik inte ihop, och man undrar om ni har en sedelpress i källaren, Fredrik Malm. Vem ska betala priset för er förblindade kärlek till EU?
Håkan Svenneling (V):
Kriget i Jemen har skapat världens värsta pågående humanitära katastrof. Över 22 miljoner människor behöver humanitärt stöd, fler än 3 miljoner befinner sig på flykt i landet, och 85 000 barn tros ha dött av svält. Kriget inleddes mars 2015 av Saudiarabien och dess allierade när man gjorde flyganfall mot huthirebellerna i Jemen. De har i sin tur stöd av Saudiarabiens ärkefiende Iran. Saudiarabien är en av världens största vapenköpare, i särklass störst i Mellanöstern.
Mellan 2013 och 2017 kom 34 procent av de vapen Saudiarabien köpte från just EU. Koalitionen som strider mot huthirebellerna består också av Bahrain, Kuwait, Qatar, Förenade Arabemiraten, Egypten, Jordanien, Marocko och Sudan, utöver Saudiarabien. EU-parlamentet har antagit flera resolutioner med krav på vapenembargon mot de stater som ingår i den saudiskledda koalitionen i Jemen.
Parlamentet menar att exporten av vapen till exempelvis Saudiarabien strider mot EU:s egna regler. Parlamentets beslut innebär att EU:s höga representant för utrikes- och säkerhetsfrågor, Federica Mogherini, har fått i uppdrag att ta fram ett förslag på vapenembargo. Beslutet är också en tydlig signal till medlemsstaterna att sluta exportera vapen till Saudiarabien. Nyligen avslöjades vilka krigsmateriel som används i krigets Jemen. Bland annat används svenska Saabs radar- och stridsledningssystem Erieye i kriget.
Det går inte längre att ducka för det delansvar som vi i Sverige har för det enorma lidandet i Jemen. I punkt 70 i januariöverenskommelsen mellan S, MP, L och C som den nya regeringen vilar på står följande: "De fyra partiernas principiella inställning är att inte godkänna vapenexportaffärer till ickedemokratiska länder som deltar militärt i Jemenkonflikten så länge konflikten pågår."
Att strypa vapentillförseln är ett effektivt verktyg för att sätta press på parterna i konflikten. Avser regeringen att verka för att EU inför ett vapenembargo mot de stater som ingår i den saudiskledda koalitionen?
Håkan Svenneling (V):
Statsrådet lyfte fram i sitt inlägg att han ville att EU ska jobba konfliktförebyggande. Då vill jag ge ett tips: Sluta exportera vapen till diktaturer. Det tror jag är väldigt bra. Jag uppskattar egentligen den principiella inställning som ni har tillsammans med tre andra partier. Vill man genomdriva den på allvar tycker jag att man ska driva på för ett vapenembargo även på europeisk nivå. Jag förstår att det är svårt. Jag fattar att det finns många medlemsstater som kommer att hålla emot.
Men ska man stå upp för feministisk utrikespolitik och konfliktförebyggande måste man också lyfta upp de här frågorna på EU-nivå. Jag tänkte nu ta och byta fråga. Vi har berört EU:s budget många gånger. Jag uppskattar statsrådets tydlighet i de här frågorna och att vi inte tycker att man ska höja EU-avgiften för Sverige. Detta är kanske den enskilt viktigaste uppgift som statsrådet har i år och kanske under hela mandatperioden.
Det är statsrådet Dahlgrens uppgift att förhandla om det. Det man kan känna som svensk parlamentariker är att EU är en sammanslutning av 28 eller 27 medlemsstater. Man kommer överens om en budget. Den gäller i sju år, och det är supersvårt att ändra på den. Det är en lång och seg förhandling som du kommer att vara en stor del av. Det man ofta känner är maktlöshet.
Den budgetpost som vi beslutar om varje år i riksdagen - jag tror att det är utgiftsområde 26 - är ingenting som vi kan gå in och ändra på och säga: Vi vill nog betala lite lägre EU-avgift. När det är bestämt så är det bestämt. Det gör att vår makt är väldigt svag. Jag undrar egentligen hur statsrådet ser på budgetprocessen. Den kommer att ha en massa hinder, problem, avslutade förhandlingar, pågående förhandlingar och sådant.
Men vilken makt har vi egentligen som nettobetalare? Det är ju ändå Sverige som står för den stora delen av kakan. Det är vi som ska täcka upp för britternas utträde. Det kommer att kosta de svenska skattebetalarna och innebära en rejäl skattechock om inte du förhandlar på ett väldigt bra sätt.
Håkan Svenneling (V):
Jag får tacka Hans Wallmark för den fina beskrivningen. Jag ser det nog som att Vänsterpartiet har tagit över den roll i utrikespolitiken som Socialdemokraterna historiskt har stått för. Jag tycker att det är sorgligt ibland att höra socialdemokrater som glider närmare Moderaterna och Hans Wallmark. I Natofrågan är det en tydlig sådan glidning. Ett exempel är att man tillåter Natos parlamentariska församling att vara här.
Jag tycker att det finns mycket rätt i att kalla Nato för en krigsorganisation. Det är en försvarsallians, som Hans Wallmark påpekar, men det finns också en tydlig vilja till upprustning från Natos sida. Dess politiska ledare, kan vi säga, Donald Trump som sitter vid styråran säger tydligt just nu att man ska upprusta i alla Natoländer för att få vara med.
Det finns också historiska tillfällen då Nato eller Natoländer, inte i form av Nato, har attackerat andra länder. Vi kan se det historiskt i till exempel Serbien och Kosovo. Vi kan se att invasionen av Irak hade tydliga kopplingar till Nato och Natoländerna. Vi kan se det när det gäller bombningarna av Libyen. Det är lite så att när Natoländerna inte får med sig FN kör de ändå.
Därför tycker jag att man inte ska ha en för snäll beskrivning av Nato. Det är en organisation som innebär att man aktivt ska använda sin trupp, mer eller mindre, om man är med. När det gäller frågan om att öppna upp riksdagen förekommer arrangemang när vi gör det, till exempel vid kulturnätter, Ungdomens riksdag och liknande sammanhang. Det tycker jag i grunden är bra.
Men jag är lite tveksam till att man motiverar öppnandet med att vi ska profilera svensk vapenindustri eller att vi ska göra det för att stärka Natos folkliga förankring. Jag tycker att det är bra med ett folkligt förankrat svenskt försvar. Jag tycker att det är bra att det kommer 60 000 personer till Gärdet och kollar på det svenska försvaret. Men jag är väldigt tveksam till att vi ska gör sådant här för Natos räkning.
Håkan Svenneling (V):
Vänsterpartiet och jag är också beredda att betala för Sveriges försvar. Vi har skrivit klart och tydligt att vi anser att man ska rusta det svenska försvaret. Det är en omläggning som Vänsterpartiet gjorde för ett antal år sedan när Jonas Sjöstedt tillträdde som partiledare för Vänsterpartiet. Jag tycker att det är en viktig markering som säger att ett svenskt försvar behövs. För det gör det om Sverige ska vara alliansfritt. Men man behöver inte gå med i Nato, och jag är glad över att Socialdemokraterna än så länge håller detta stången och säger att man inte ska gå med.
Jag anser dock att det sker en glidning inom socialdemokratin, och även om Hans kanske önskar att glidningen skulle gå snabbare önskar jag att den ska gå långsammare. Glidningen sker när vi bjuder in Nato till Sveriges riksdag för att hålla sin parlamentariska församlings session eftersom vi inte är medlemmar i Nato, och det finns ingen anledning att bjuda in organisationer som vi inte är medlemmar i. Jag har svårt att se att det finns andra organisationer med en liknande ställning eller andra internationella organisationer som vi skulle bjuda in.
Skulle Mercosurländerna eller Afrikanska unionen vara här? Varför skulle de ha ett möte i Sveriges riksdag? Jag tycker att samma fråga kan ställas om Nato. Jag ser faktiskt inte poängen med den här glidningen. Det vi i stället behöver göra är att fortsätta utveckla vårt svenska försvar så att vi kan stärka den svenska alliansfriheten och stå upp för en egen utrikespolitik där vi inte dansar efter Donald Trumps eller Erdogans pipa.
När de borgerliga argumenterar hör man att de vill gå med i Nato, men de vill egentligen inte riktigt gå med i det Nato som finns just nu. Fick de välja skulle de gå med tillsammans Finland, kicka ut Turkiet och se en annan ledare än Donald Trump - då skulle Nato vara perfekt. Men problemet är att Nato aldrig kommer att vara den perfekta organisationen, och det gör att jag tror att man ska vara mycket försiktig med att gå med i den typen av försvarsallians eller krigsorganisation, om man så vill kalla den, som Nato är.
Håkan Svenneling (V):
Natos parlamentariska församling i riksdagen är en ganska liten verksamhet med riksdagsmått mätt. Den har fem ledamöter: två från Socialdemokraterna, två från Moderaterna och en från Sverigedemokraterna. Varken Vänsterpartiet eller Centerpartiet är tillräckligt stort för att ta en plats - om vi slog ihop våra partier skulle vi möjligtvis kunna ta en plats tillsammans. Jag tror att det tyvärr kommer att vara så en tid framöver att det bara är de här tre partierna som är representerade i den parlamentariska församlingen.
På Kerstin Lundgren låter det som att vi inte har några former av parlamentariska församlingar eller diskussioner där vi parlamentariker diskuterar säkerhetsläget. Jag skulle säga att det är en väldigt felaktig beskrivning. Till att börja med träffar vi i utrikesutskottet våra nordiska grannländer och andra länder runt om i världen och diskuterar säkerhetspolitik och hur läget är.
Utöver det finns Nordiska rådet, som Hans Wallmark nämnde, där det ofta, och ofta på Hans Wallmarks eget initiativ, förs diskussioner kring svensk och nordisk säkerhetspolitik. Det tycker jag är ett viktigt forum. Därtill finns den internationella parlamentariska unionen, IPU, och, inte att förglömma, GUSP-konferenserna där man diskuterar EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.
Jag tycker att det gott och väl räcker som forum för svenska parlamentariker att diskutera säkerhetsfrågor i. Enligt mig bygger vi säkerhet starkare tillsammans genom samtal och dialog med framför allt våra nordiska grannländer. Därför värnar jag att utrikesutskottet har ett starkt samarbete med dem. Därför tackar jag nästan alltid ja till att resa till Finland, Norge, Danmark eller Island. Det är också där vi bygger vår grund.
När det gäller Kerstins andra fråga anser jag inte att det finns någon konflikt mellan icke-spridningsavtalet, NPT, och FN:s konvention mot kärnvapen. Jag ser stora värden i att vi skriver under båda två. Vi har skrivit under NPT. Jag tycker att vi även ska skriva under FN:s kärnvapenkonvention. Det finns inte något behov av att prioritera. Jag tycker att båda gäller. Jag tänker kämpa för att båda ska gälla fullt ut.
Håkan Svenneling (V):
Kerstin Lundgren lyfter fram den parlamentariska dimensionen. Vänsterpartiet försöker alltid delta när Natos parlamentariska församling är på besök. Jag kunde själv inte delta när de senast var här, men vi hade representanter på plats. Jag ser det som självklart att alla partier, oavsett om man är för eller emot Nato, deltar i de verksamheter som sker i riksdagen.
Men man ska ha en sak klar för sig när det gäller Natos parlamentariska församling och även Nordiska rådet. Under den tid jag har följt Hans Wallmarks arbete för att få Sverige att gå med i Nato har han använt båda dessa forum som plattformar för att lyfta upp ett svenskt Natomedlemskap. Jag tror inte att det är en beskrivning som Hans Wallmark invänder mot. Jag tror att det är ett sätt för Moderaterna att få upp Natofrågan. Jag ser inget fel i det. Det är aktivt politiskt arbete. Men jag tror att man måste se det.
Och jag är lite förvånad över att Socialdemokraterna går med på den typen av möten här i Sveriges riksdag. Jag har lite svårt att se den poängen. När det gäller icke-spridningsavtalet och kopplingen till FN:s konvention mot kärnvapen ser Kerstin Lundgren stora risker. Det är klart att man i den här tiden kan känna oro inför att NPT inte skulle hålla ihop på ett bra sätt.
Det har vi sett före Donald Trump, men kanske framför allt nu när vi har Donald Trump, Vladimir Putin, Xi Jinping och så vidare. De är auktoritära ledare som kör sina egna race och bland annat använder Twitter snarare än samtal och dialog som plattform. Det betyder att vi som land måste stå upp för NPT. Men vi måste också vara drivande i fråga om att kärnvapen ska avskaffas på lång sikt. Därför är det initiativ som Margot Wallström tog i går, ett internationellt möte med 15 länder, bra. Det är ett steg i rätt riktning.
Men hur det går för NPT avgörs till syvende och sist nästa år. Det behöver inte alls påverka hur Sverige ska ställa sig till FN:s kärnvapenkonvention. Om vi vill ha en kärnvapenfri värld behöver vi stå upp för det - hela vägen.
Håkan Svenneling (V):
Jag bad om replik på Lars Adaktusson för att jag ville rätta ett fel i det han sa i sitt anförande. Det gäller Finlands syn på FN:s kärnvapenkonvention. Finland har fått en ny regering. Den har inte varit på plats särskilt länge. Det handlar kanske om tio dagar. Som en del av regeringsförklaringen och i det avtal som har tecknats mellan partierna har en förflyttning gjorts vad gäller FN:s kärnvapenkonvention.
Det gör att det i dag är ungefär samma läge i Finland som vi har i Sverige. De befinner sig i ett skede där de funderar på om de ska underteckna FN:s kärnvapenkonvention. Detta är såklart ett politiskt skifte från en borgerlig regering, som leddes av Centern, till en socialdemokratisk regering där Centern finns med. I denna regering finns även Vänsterförbundet, Svenska folkpartiet och De gröna.
Det här gör att man från finsk och svensk sida borde föra en dialog om FN:s kärnvapenkonvention. Jag delar inte den analys som Lars Adaktusson gör när han säger att skälet till att vi inte ska skriva under är att vi behöver, uppfattar jag det som, USA:s, Storbritanniens och Frankrikes kärnvapen för att kunna möta andra, auktoritära regimers kärnvapen.
Jag håller förstås med om att auktoritära regimer inte ska ha kärnvapen. Detta ska vi absolut jobba mot, vilket jag och Lars Adaktusson nog är helt överens om. Men jag är inte med på att man behöver så stora arsenaler som man har i dag eller att man behöver upprusta och förnya dem, som vi ser i USA. Om man vill följa det som NPT handlar om ska man faktiskt nedrusta sina kärnvapen. Jag förstår att resan är lång innan vi är framme vid noll kärnvapen över hela världen.
Men de stora kärnvapennationerna - som vi kallar P5 - måste förflytta sig i en riktning så att de nedrustar sina kärnvapen, som de har lovat.