Maria Stenberg (S):
Jag vill tacka ministern för svaret på min interpellation. Både jag och ministern och säkert många fler är rörande överens om att språken är nyckeln inte bara till arbetsmarknaden utan till hela samhället.
När det gäller arbetsmarknaden är språket ytterst viktigt, för det handlar i mångt och mycket inte bara om att man ska förstå sina arbetskamrater, utan man ska dessutom kunna förstå en instruktion eller ta del av hur en maskin fungerar, så att det inte händer några arbetsplatsolyckor. Det är inte tu tal om att språket är viktigt.
Jag har besökt ett antal rätt spännande kommunala arbetsplatser inom vård och omsorg - säkert har även ministern gjort det - där man har jobbat med ett koncept som man kallar för språkstödjare. Jag är övertygad om att ministern vet vad det innebär.
När man träffar människor som jobbar som språkstödjare inom vården och omsorgen inser man också att det är en fantastisk utveckling för den som får del av språkstödet, men det är också en utmaning för den arbetstagare som tar på sig uppdraget. Jag har mött människor som jobbar på ett äldreboende där man har utvecklat det här med språkstödjare.
Man inser också att det är en fantastisk möjlighet för den som är gammal och bor på ett äldreboende. Det fanns en gammal farbror där som hade tagit det på mycket stort allvar att den nyanlända invandraren skulle lära sig svenska, och han hade ett system för hur detta skulle gå till med brevskrivande och så vidare. Vi vet att det funkar att man kanske följer en arbetstagare på en arbetsplats, och man pratar svenska hela dagarna.
Men i dag vet vi också att arbetsplatserna är slimmade. Organisationerna har det tungt i dag. Det är inte så att arbetsplatser inom vård och omsorg har oändligt med resurser eller oändligt med personal som har tid och möjlighet att vara en bra språkstödjare.
Jag hörde och läste i svaret från statsrådet att man har avsatt medel i budgeten för 2013 för merkostnadsersättning på 150 kronor per dag i upp till sex månader. Ja, det är väl bra, men det är ungefär 3 000 kronor per månad. Det är inte jättemycket om man betänker hur arbetsplatserna i mångt och mycket ser ut i dag. Man kanske kan fundera på om det räcker eller inte.
Men nu handlar ju inte allting om pengar, utan det handlar också i mångt och mycket om hur organisationen och arbetsplatserna klarar av att ta emot det. Jag tycker att det är jättebra om man kan utveckla ett system för arbetspraktik som innebär att människor också kan få ta till sig det vardagliga språk som finns på arbetsplatsen. Och då kanske man också ska se att det finns arbetsplatser som har mer eller mindre möjlighet att ta emot.
Det blir en utmaning för sig. Jag ser att det finns en glädje på de arbetsplatser som har gjort det. Men det är en fråga som jag ställer mig: Om jag nu är anställd inom vård och omsorg och tar på mig en ytterligare arbetsuppgift att vara språkstödjare, hur kompenseras jag i min yrkesroll för det? För det är en kompetensutveckling även för mig som är arbetstagare.
Det är egentligen en fråga för arbetsmarknadens parter hur det till exempel skulle kunna se ut i ett lönekuvert, men någonstans måste det också finnas en politisk debatt om att det är jättebra om arbetsplatser tar emot praktikanter, framför allt när det gäller att utveckla språk. Men arbetsplatserna är slimmade i dag, vilket gör att det blir svårt. Då kan man fundera över om den där merkostnadsersättningen räcker till eller inte.
Nu vet jag att vi inte har något mer i vår budget, som ministern säkert vänligt kommer att tala om för mig. Men jag undrar ändå. Det är en slimmad organisation men ett stort behov. Hur gör vi?