Sofia Damm (KD):
De övergripande målen för Sveriges utvecklingssamarbete måste vara att hävda människovärdet, främja mänskliga rättigheter och demokrati samt höja fattiga människors levnadsnivå. Den enskilda människans situation måste alltid vara i fokus för detta arbete. Genom ökad delaktighet i samhället, starkare civila samhällen och större spridning av makt och resurser främjas förutsättningarna för en hållbar utveckling. De globala utvecklingssträvandena gör skillnad.
FN:s millenniemål om halverad världsfattigdom, förbättrad tillgång till rent vatten och bättre levnadsvillkor i slumområden lyckades, och allt fler pojkar och flickor har möjlighet att gå i skolan. Men vi varken kan eller får vara nöjda när nästan 1 miljard människor går hungriga eller när de universella, okränkbara mänskliga fri- och rättigheterna på många håll bara är en lyx vigd åt ett utvalt fåtal.
För varje mun som mättas, för varje kvinna som kommer in på arbetsmarknaden och för varje individ som tillåts tänka, skriva, tala, rösta och tillbe fritt blir chanserna till utveckling större. Enbart biståndsinsatser kan dock inte åstadkomma ekonomisk tillväxt, frihet och utveckling, utan de måste vara en komponent i en sammanhållen politik till stöd för demokrati och mänskliga rättigheter och de fattiga ländernas utveckling.
Handels- och biståndspolitiken måste samverka för att de fattiga ländernas ekonomier ska integreras på ett hållbart sätt i den globala ekonomin. En friare världshandel med rättvisare spelregler är exempelvis en förutsättning för att klyftorna ska kunna minska. Det ger förutsättningar för människor i de minst utvecklade länderna att med egen kraft resa sig ur fattigdom och förtryck.
Sveriges politik för global utveckling, PGU, som vi debatterar här i dag, herr talman, sätter ramarna och ambitionsnivån för det svenska bidraget till en rättvis och hållbar global utveckling. Det svenska utvecklingssamarbetet är ett viktigt redskap i dessa strävanden, men det handlar om att alla politikområden kan och ska bidra till en hållbar global utveckling. Det nya globala ramverket för hållbar utveckling innebär en gemensam internationell dagordning.
Att Agenda 2030, till skillnad från millenniemålen, är universell ställer betydligt högre krav på länders nationella politik och på en noggrann analys av den nationella politikens globala effekter. Regeringens intention med denna PGU-skrivelse är också just att kunna analysera vilka dessa globala effekter blir, men tyvärr anser jag inte att man har nått ända fram, herr talman.
Det talas väldigt mycket om nystart, ambitionshöjning och att gå före, men för att det inte bara ska stanna vid vackra ord krävs mer konkretion än så. Var är de specifika ambitionshöjningarna? Var är de i ord, och var är de i handling? Ja, det krävs förtydligande av roller, handlingsplaner - som vi kristdemokrater dock vill ska vara offentliga - och så vidare, men det handlar också om på vilket sätt departementens särintressen tillåts styra när en fråga ska avgöras.
Målkonflikter behöver synliggöras och bli föremål för medvetna och övervägda val. Hur identifieras, adresseras och hanteras motsättningar mellan nationella mål inom olika politikområden och globala mål för att säkra en hållbar utveckling i vår värld? Något som Kristdemokraterna inte anser vara förenligt med PGU:n är till exempel den nuvarande vapenexportlagstiftningen.
Det är minst sagt problematiskt när Sverige exporterar krigsmateriel till regimer som förtrycker sina medborgare samtidigt som vi ger stöd till MR- och demokratiaktivister. Hur vill då vi kristdemokrater se att arbetet med politiken för global utveckling utvecklas?
För det första föreslår vi i vår reservation att en parlamentarisk permanent kommitté tillsätts - en kommitté som med jämna mellanrum granskar regeringens och dess myndigheters arbete med genomförandet av PGU:n. Vi beklagar att regeringen saknar förslag på hur arbetet ska kunna granskas och följas upp. Hur ska riksdagen, som har till uppgift att granska regeringen, kunna följa hur regeringens resultat ser ut?
Vi vill som sagt se offentliga handlingsplaner för arbetet på de olika departementen, om vi pratar rent organisatoriskt. Regeringen har ofta en väldigt hög svansföring när det gäller öppenhet och transparens; till exempel har vi kunnat ta del planerna inför säkerhetsrådsplatsen, där vi nästan kan säga att man gick till val på devisen "mer öppenhet som både mål och medel". Detta borde gälla även PGU-arbetet.
Riksdagens beslut från 2003 om en svensk politik för global utveckling, baserad på propositionen Gemensamt ansvar: Sveriges politik för global utveckling , har nämnts i debatten.
Där låg vi absolut i framkant, men med stora krafttag globalt - och med Agenda 2030, Addistoppmötet om utvecklingsfinansiering och klimattoppmötet i Paris - har världen på något sätt ändå kommit i kapp, i alla fall gällande processer och synsättet med ett brett ansvarstagande.
Det är positivt, men menar regeringen allvar med att vi nu 15 år senare ska kunna tala om att fortsatt ligga i framkant - tala om en omstart och nysatsning värd namnet - krävs det mer än den skrivelse vi debatterar här i dag. Avslutningsvis, herr talman, står Kristdemokraterna givetvis bakom alla sina reservationer. De är viktiga.
De handlar om ökade satsningar för att förbättra mödrahälsan och minska barnadödligheten, om att öka frihandeln och om vikten av att lyfta fram religionsfrihet - som inte ens nämns i de nya hållbarhetsmålen. För tids vinnande, herr talman, yrkar jag dock bifall bara till reservation nr 4 under punkt 1. Den handlar om möjlighet till genomförande och en granskning av PGU:n.