KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karolina Skog (MP):
Jag vill börja med att tacka Jens Holm för att han för dessa viktiga frågor till riksdagens kammare. Det är oerhört viktigt att vi har en uppföljning och en effektiv tillämpning av den lagstiftning som riksdagen beslutat om. Vi har, precis som Jens Holm säger, en stark miljölagstiftning och inte minst en stark reglering av kemikalieanvändningen i Sverige. Från regeringens sida har vi ökat Kemikalieinspektionens möjligheter. De har mer pengar och kan anställa fler människor.
De är ute och hämtar produkter som finns på marknaden och undersöker dem. De hittar tyvärr alldeles för ofta förbjudna och farliga ämnen i produkter som finns i vanliga affärer och som vi tar med oss till våra hem. De åtalsanmäler då. Det är inte till fyllest att det i en så låg grad leder till en effektiv åtgärd.
Seriösa företag tar självklart in detta som en respons och ser över sina rutiner. Men vi i regeringen eller vi som politiker kan inte vara nöjda med det. Då finns idén om att göra det som kallas för en sanktionsväxling: att växla från straff till miljösanktioner. Jag vill vara väldigt tydlig med att jag inte har någon som helst tvekan om miljösanktioner som instrument.
De tveksamheter som finns gäller det kapitel som reglerar detta: 29 kap. i miljöbalken. Det har ändrats många gånger. Vi har redan nu, bland annat av OECD, fått kritik för att det kapitlet är svåröverskådligt. Det börjar helt enkelt bli lite av ett lapptäcke. Det är ett problem för rättssäkerheten.
Den utredning som jag nämnde har därför föreslagit en större översyn av dessa frågor. Det är då tyvärr ytterligare en utredning. Det kan man tycka är långsamt. Men den första utredningen har konstaterat att ett sådant här arbete kommer att innefatta komplicerade bedömningar och vara omfattande och att en ny utredning krävs. Detta förslag har varit ute på remiss. Remisstiden gick ut den 8 januari i år.
Många remissinstanser är positiva till förslaget om att vi ska tillsätta en ny utredning som bara tittar på det förslag som Jens Holm för fram: att växla från straff till miljösanktionsavgifter. Detta gäller inte bara på kemikalieområdet utan bredare för att vi ska få en effektivare tillämpning av miljöbalken i stort.
Detta är alltså någonting som vi alldeles nyss har fått in till Regeringskansliet. Men anledningen till att vi tillsatte utredningen från början var att vi ville öka effektiviteten. Jag kan därför vara tydlig med att vi gör detta i en positiv anda, inte minst utifrån de positiva reaktioner vi har fått från remissinstanserna.
Jag är positiv till idén att vi kan använda miljösanktionsavgifter bättre, men just nu är det förslag som finns på vårt bord att vi ska göra detta i ett större grepp genom en ny utredning.
Karolina Skog (MP):
Jag vill upprepa lite av det som har hänt hittills. Regeringen har tillsatt en miljötillsynsutredning - det var en bred utredning som tittade på miljötillsynen i Sverige. Detta gjorde vi utifrån att vi såg behov av att effektivisera miljötillsynen. Den utredningen lade fram förslaget om en bred sanktionsväxling.
Det gäller samtliga sakområden i 29 kap. i miljöbalken. Man konstaterade att detta behöver göras i ett helhetsgrepp. Jag uppfattar att det från utredningens sida är en strikt juridisk bedömning som inte på något sätt har att göra med några politiska avvägningar. Det är utredningens bedömning. Detta har varit ute på remiss.
Remisstiden pågick till den 8 januari i år. Den är precis avslutad. Vi har fått positiva reaktioner från väldigt många remissinstanser - flera domstolar, Åklagarmyndigheten, Naturvårdsverket, tingsrätter och Polismyndigheten. Kemikalieinspektionen säger i sitt remissvar att de tycker att det är en bra idé att göra en bredare och större utredning, en särskild sanktionsutredning.
Detta är det som har hänt mest nyligen, i januari i år. Nu kommer vi att, precis som alltid, i god ordning sammanställa remissvaren, analysera detta och besluta hur vi ska gå vidare. Men intentionen är klar: Vi behöver en bättre tillämpning av miljöbalken. Det är inte minst brådskande på kemikalieområdet.
Men vi ska göra det i god ordning. Och det krävs en utredning, vilket många remissinstanser har konstaterat. Visst kan det vara tråkigt att vara en politiker som upprepar att vi behöver en utredning. Men när det handlar om lagstiftning är det på det sättet vi jobbar. Det är på det sättet vi tar fram ny lagstiftning i Sverige. Och översynen av ett helt kapitel i miljöbalken är inte en liten utan en stor fråga.
Och bedömningen som gjorts hittills är att det tarvar en ny utredning, så att det blir ordentligt gjort. Parallellt med detta arbetar vi på med de andra delarna som Jens Holm frågade om, bland annat möjligheten att använda nationell lagstiftning för att förbjuda fler farliga ämnen i vår vardag.
Det är ämnen som finns i byggprodukter, ämnen som används för besprutning i trädgårdar och ämnen som används vid brandsläckning. Vi använder aktivt de juridiska möjligheter vi har för att alla människor ska vara trygga med att produkterna de köper i affären är säkra och att det de tar hem och sätter i sina barns händer är säkert.
Vi är inte nöjda med hur det är i dag utan behöver jobba mycket mer för att hantera alla nya, gamla och välkända kemikalier som finns i vår omgivning. Jag uppfattar att regeringen och Jens Holm är helt överens om den ambitionen.
Karolina Skog (MP):
Det förslag som vi har fått från Miljötillsynsutredningen är att sanktionsväxling ska införas, och utredningen konstaterar att det behöver göras genom ytterligare en, smalare, utredning.
Daniel Bäckström har frågat mig hur jag och regeringen arbetar med att säkerställa riksdagsbeslutet att sänka koncentrationerna av varg i rovdjurstäta områden. Vidare undrar Daniel Bäckström hur jag avser att följa upp att socioekonomiska aspekter tas i beaktande vid beslut om skyddsjakt så att vargreviren inte begränsar landsbygdsutvecklingen.
Utgångspunkten är att ett sådant arbete kommer att innefatta komplicerade bedömningar, vara omfattande och att det behövs en egen utredning. Det finns goda skäl att titta på hela tillämpningen av kap. 29. Jag uppfattar att intentionen är att hitta effektivitet, vilket är precis det Jens Holm efterfrågar.
Slutligen undrar Daniel Bäckström hur jag och regeringen arbetar med att följa upp länsstyrelsernas hantering av skyddsjakt så att myndigheterna uppfyller kravet på skyndsamhet i frågor om stora rovdjur. Naturvårdsverket har det övergripande nationella ansvaret för rovdjursförvaltningen. Verket har delegerat rätten att besluta om vargjakt till berörda länsstyrelser.
En bakgrund till försiktigheten är att vi har fått kritik, bland annat från OECD, för att ineffektiviteten i vår miljöpolitik bland annat beror på att det har gjorts för många små ändringar i lagstiftningen hittills och att det i sig har skapat problem.
Regeringen planerar inte att föreslå några ändringar i ansvarsordningen avseende vargjakt. Regeringen har infört ett skyndsamhetskrav i ärenden och mål om jakt på stora rovdjur i syfte att uppnå en snabbare, effektiv och likvärdig beslutsprocess. Förvaltningsrätten i Luleå har gjorts till specialdomstol för överprövningen i sådana mål.
Det är en kritik som jag tar på största allvar och någonting som vi behöver ta i beaktande när vi ska hitta vägen framåt. Helt klart är att det finns anledning att öka effektiviteten i tillämpningen av vår miljöbalk. För det behöver vi göra många saker. En del som vi redan har gjort är att stärka myndigheterna och deras möjlighet att vara ute och leta upp farliga produkter så att vi kan få mer information.
För att beslut om licensjakt på varg ska kunna överprövas innan jakttiden startar ska länsstyrelsernas beslut som huvudregel numera meddelas senast den 1 oktober. Regeringen kan inte ha några synpunkter på länsstyrelsernas bedömning i ärenden om skyddsjakt och licensjakt på varg.
Det blir en bas som de kan använda för att föreslå skärpt lagstiftning eller för att agera på egen hand. En annan del är att använda vår lagstiftning till att förbjuda. Självklart ska vi också ligga på i Bryssel. Vi har, åtminstone två gånger, anmält EU-kommissionen, och vi använder EU-domstolen som det verktyg den faktiskt är.
Karolina Skog (MP):
Ledamoten beskriver läget vad gäller varg - att leva med varg är en del av att leva i Sverige - och beskriver en i mina ögon till stor del fungerande praktik. Vi har från regeringens sida förändrat hanteringen av skyddsjakt i Sverige.
Vi har skapat ordning och reda genom att decentralisera besluten, som kommer närmare respektive region i och med att de fattas av varje länsstyrelse. Vi har skapat ordning och reda genom att reda ut de oklarheter och den oreda som tidigare fanns vad gäller överklagande.
Som jag tidigare nämnde har vi infört ett skyndsamhetskrav så att man varje år är säker på att man har beslut på plats innan jakten kan börja. Detta gäller både licensjakt och skyddsjakt. Som jag nämnde finns det i de fall vargar angriper hundar eller tamboskap ett system för hur beslut om skyddsjakt ska fattas.
Som jag förstod ledamotens beskrivning görs också detta på den regionala nivån, precis som sig bör. När man debatterar varg i kammaren ligger skillnaden ofta i synen på exakt hur systemen för jakt ska beslutas och hanteras.
Det som lyser igenom tydligast i ledamotens inlaga är frågan vad jag som miljöminister tycker om antalet vargar i Sverige - som om det vore en fråga om opinion. Jag tycker absolut ingenting om antalet vargar i Sverige. Vi har ett verk som har till uppgift att ta reda på hur många vargar det finns i Sverige.
Nu för tiden gör man detta med en förbättrad metod. Precis som ledamoten nämnde har man börjat jobba med DNA-prov, och just nu jobbar man faktiskt med två metoder för att undersöka om det är en kombination av metoderna eller någon av dem som ska användas i framtiden.
Efter att verket har börjat ta DNA-prov på vargarna vet man mer om hur många vargar det finns i olika delar av landet och i hela Sverige, och utifrån dessa inventeringar har man slutit sig till att vi - med utgångspunkt i det regelverk som sätts på europeisk nivå - i dag har en gynnsam bevarandestatus för vargen i Sverige.
Det är på europeisk nivå det beslutas om hur man avgör när man har en gynnsam bevarandestatus eller ej. Det uppdrag riksdagen har givit till verket är just detta - att verket ska fastställa om vi har en gynnsam bevarandestatus eller inte och utveckla metoder för det, något som alltså har skett.
Det blir väldigt farligt om vi gör fakta till tyckande, och det vore beklagligt om vi återigen skulle införa politiska bedömningar i det som ska vara faktabaserade beslut som bäst fattas av myndigheter på lokal och nationell nivå samt av domstolar i god ordning.
Karolina Skog (MP):
För att kommentera antalet vargar i Sverige måste jag - för åhörarnas skull - börja med att förklara hur förvaltningen fungerar. Inventeringarna görs på vintern, helt enkelt för att de är väldigt mycket lättare att utföra när det finns snö.
Detta resulterar i att man någon gång i mitten av sommaren varje år från verkets sida rapporterar en uppskattning av hur många vargar det finns i landet. Denna ligger sedan till grund för de beslut om licensjakt som fattas under hösten. Just nu pågår licens- och skyddsjakt över hela landet.
Jag har ingen dagsaktuell uppgift om hur många av de jaktbeslut som har fattats som har lett till fällda vargar. Den säkra siffran på antalet vargar i Sverige har vi på sommaren. Precis som ledamoten säger handlar det om levande materia, och mitt i jakten är det sannerligen en rörlig materia.
Jag är väldigt glad att Daniel Bäckström poängterar att frågorna om vargens antal, om vargstammens stabilitet och utbredning och om hur bra vargen mår - vilket ju är det vi måste eftersträva att veta - är flytande materia. Detta beror på att vargarna rör sig över stora områden, på att vi fattar jaktbeslut och på att reproduktionen går olika bra olika år.
Det här är en anledning till att det är så otroligt viktigt att vi låter expertmyndigheterna följa och sköta frågorna, så att vi får en närhet mellan inventering - alltså fakta - forskning, olika expertorgans syn på saken och besluten.
All inblandning av riksdagen eller regeringen skulle leda till omvägar och att vi för in politiska bedömningar i frågor som ska handla om beslut baserade på fakta. Riksdagen har också beslutat att Naturvårdsverket ska tillse att vargen har en gynnsam bevarandestatus i Sverige.
Verkets bedömning är just nu att detta betyder att vi ska ha 300 vargar i Sverige, utspridda över landet. Detta är baserat på en förbättrad metodik, fördjupad kunskap om genetiken - vilket är en viktig del när det handlar om att fastställa bevarandestatus - samt en tillämpning av det europeiska regelverk som finns gällande hur man fastställer gynnsam bevarandestatus.
Om fakta skulle ändras - vilket hela tiden sker - har Naturvårdsverket dessutom möjlighet att direkt, utan att be någon politiker om råd, ändra denna siffra. Man har även en dialog med länsstyrelserna för att dessa ska kunna fatta beslut om regional jakt.
Karolina Skog (MP):
Jag vill börja med något som jag inte hann kommentera tidigare, nämligen frågan om skyndsamhet. Vad gäller länsstyrelsernas beslut har vi sagt att vissa, bland annat beslut om jakt, ska ske med skyndsamhet. All ärendehantering hos länsstyrelserna följs upp årligen och sammantaget.
I samband med denna uppföljning kan man bland annat se i vilken grad skyndsamhetskravet vad gäller jaktbeslut uppfylls. På samma sätt följer Domstolsverket upp hur domstolarna lever upp till motsvarande krav i sin del.
Det görs självklart en uppföljning av myndigheternas arbete, årligen och kontinuerligt. Ledamoten håller sig kvar vid vad regeringen tycker om frågor som handlar om beslut som behöver baseras på fakta och huruvida regeringen tänker lägga sig i beslut som vi har delegerat till regional nivå.
Vi har delegerat dem till regional nivå eftersom vår fasta övertygelse är att det är bäst att de fattas på regional nivå. Vi har inte för avsikt att dyka ned i de detaljerna. Vi har skapat en god ordning i besluten kring jaktvård, skyddsjakt och licensjakt i Sverige, som tar hänsyn till olika regioner.
Vi har också viltförvaltningsdelegationer som gör att medborgarna i respektive region genom civila organisationer får en plattform för att diskutera de här frågorna, också regionalt, utan en omväg via mig eller riksdagen.
Karolina Skog (MP):
Jesper Skalberg Karlsson har frågat mig om det är min och regeringens uppfattning att mikroplast är den viktigaste utmaningen i arbetet att nå miljömålen 4, 8 och 10 och i så fall vilka ytterligare åtgärder som planeras för att minska mängden mikroplast i vattnet. Regeringen anser att problemen med plast i marin miljö är en av vår tids stora utmaningar i miljöarbetet.
Det finns uppskattningar om att så mycket som 13 miljoner ton plast årligen släpps ut i haven. Havet saknar naturlig gräns vilket betyder att när plasten väl hamnat i havet är det allas gemensamma problem. Mikroplaster är små plastpartiklar som är mindre än fem millimeter. Mikroplaster kan skada vattenlevande organismer både fysiskt och toxikologiskt.
Genom att miljögifter binder hårdare till plast än till naturliga partiklar kan det påverka halterna i livsmedel från havet. Den omfattande förekomsten av mikroplaster i haven beror delvis på att större plastpartiklar bryts ned till mindre. Utsläpp av mikroplast beror också på att det finns produkter i vilka man medvetet har tillsatt mikroplaster.
Det finns även studier som visar att vissa textilier kan släppa ifrån sig ett betydande antal plastfibrer. Flera länder har redan infört eller är på väg att införa åtgärder i syfte att minska tillförseln av mikroskopiska plastpartiklar till hav, sjöar och vattendrag. För att öka kunskapen om plastens miljöpåverkan tillsatte regeringen i juni en bred utredning.
Utredningen ska bland annat svara på frågor kopplade till problemet med nedbrytbarhet. Regeringen har också beslutat om ett uppdrag till Havs- och vattenmyndigheten i samarbete med Naturvårdsverket att ta fram konkreta åtgärdsförslag för att minska plastutsläpp vid nedskräpning.
Regeringen har i budgeten avsatt drygt 100 miljoner kronor per år fram till 2020 för att minska problemen med plast i haven och naturen, för att minska både mikroplast och så kallad makroplast. Oavsett om makroplasten bryts ned till mikroplast eller ej skapar den problem för djurlivet. Det finns ett flertal sorgliga exempel på fåglar och vattenlevande djur som har haft magarna fulla av plast.
Som svar på din fråga anser regeringen att en viktig komponent bland flera för att nå miljömålen 4, 8 och 10 är att åtgärder vidtas för att minska mängden mikroplast och annan plast i marin miljö.
Karolina Skog (MP):
Jag vill börja med att säga att jag känner mig lite lugnad när jag hör Jesper Skalberg Karlssons inlägg. När jag läste interpellationen undrade jag faktiskt om han tycker att mikroplaster är att problem där vi ska agera eller inte. Men efter hans inlägg uppfattar jag att vi verkar vara överens om att det är så.
Över hela världen arbetas det mycket intensivt med att ta reda på mer om plastens spridningsvägar och vilken effekt den har på ekosystemet, och man måste identifiera effektiva metoder för att minska utflödet.
Det har gjorts ett stort antal rapporter på ämnet i Sverige och internationellt, bland annat en omfattande rapport från FN:s miljöprogram UN Environment från sommaren 2016.
Den låg till grund för att jag och världens miljöministrar på Unea för bara några veckor sedan enades om en resolution, där vi nu står tillsammans och säger att vi globalt gemensamt måste arbeta för att få bort användningen av tillsatta mikroplaster i produkter och verka generellt för att minska spridningen av plast till vatten och natur.
Vilka åtgärder som olika länder hittills har vidtagit beror väldigt mycket på var landet står generellt i hanteringen av avfall. Ett ganska stort och ständigt växande antal länder i det globala syd - länder som inte har en väl utvecklad avfallshantering - har fattat beslut om förbud mot plastpåsar och andra plastprodukter.
Kenya är ett land som gjorde det för bara några månader sedan. Jag hade möjlighet att besöka Kenya i samband med Unea. Man beskrev en slående förändring. I ett land som inte har en fungerande avfallshantering får den typen av effekt, tillsammans med stora insamlingsinsatser, ett mycket stort genomslag.
I västvärlden och bland i-länder är det en annan typ av åtgärder som vidtas och som vi miljöministrar diskuterar med varandra. Det är flera länder som har beslutat om förbud mot tillsatta mikroplaster i kosmetika, på motsvarande sätt som vi är på väg att göra i Sverige.
Ett sådant förbud finns i USA och i England, och flera andra länder är på gång med motsvarande. Det är inte den största källan, men man kan säga att det är en lågt hängande frukt. Medborgare, konsumenter och regeringar är överens om att det helt enkelt är onödigt att producera och tillsätta mikroplaster i produkter där andra material kan fylla samma nytta och man kan få lika bra produkter på marknaden.
Det är också mycket viktigt att vi verkligen går vidare i andra delar. Det gör vi nu i de tre myndighetsuppdrag som Jesper Skalberg Karlsson beskrev. Vi ska se till att vi får veta mer om spridningen från däck och vägmarkeringar och titta på om det finns metoder att helt enkelt fånga upp dessa plaster i dagvattenhanteringen innan de når vattendragen.
Vi ska arbeta vidare med frågor om konstgräsplaner, som är en annan del där vi tillsätter mikroplaster. Kan man hantera dem på ett bättre sätt? Kan man hitta nya material? Det är exempel på den typ av frågor som vi nu arbetar vidare med.
Karolina Skog (MP):
Jesper Skalberg Karlsson pratar om skrämmande fakta, och det finns det tyvärr gott om vad gäller plast. Jag hade möjlighet att tidigare i höst besöka forskare från Göteborgs universitet.
De berättade för mig att man i forskarsamhället menar att om man samlar ihop alla mätningar och källor och jämför resultaten kan man säga att man har hittat plast i alla världens vatten.
Det finns i alla sjöar, i alla vattendrag, i de djupa haven och i grunda vikar över hela jorden, även i de delar där det inte finns människor eftersom vattnet rör sig gränslöst. Inför det här kan man känna sig maktlös.
När det dessutom finns uppgifter om att det finns plast i vårt dricksvatten - i Sverige har vi hittat plastpartiklar i bland annat Vänern och Vättern - kommer det riktigt nära. Ett uppdrag som jag hittills inte har nämnt är att Livsmedelsverket, som har ansvar för dricksvatten, ska titta på förekomsten av plast i våra svenska dricksvattentäkter och se på hur vi kan åtgärda detta.
Det här är skrämmande, men det finns en mycket mer hoppfull sida av den här berättelsen. När jag agerar regionalt i Nordiska ministerrådet, när jag agerar regionalt i en större region i Helcom och Ospar och när jag åker till Unea och träffar världens miljöministrar finns det ett enormt engagemang och stor beslutsamhet och innovationskraft.
Näringslivet bidrar också med pengar och med lösningar framåt. Jag vill också tacka för en bra debatt. Jag ser fram emot nästa år och vill avsluta med att säga: Det är klart att vi ska lösa den här frågan också.
Karolina Skog (MP):
Lars Beckman har frågat mig om jag har för avsikt att se över och förtydliga vattentjänstlagen så att enskilda inte i onödan ska tvingas ansluta sin fastighet till kommunalt va. Regeringen har uppmärksammat problemen som är förknippade med tillämpningen av 6 § om allmänna vattentjänster.
För den enskilda fastighetsägaren kan det bli billigare att ordna va genom en enskild lösning eller i samverkan mellan fastighetsägare, jämfört med att ansluta sig till kommunalt va. Så som lagen ser ut i dag saknas dock incitament för fastighetsägarna att ordna va genom samverkan mellan fastighetsägare.
I syfte att kostnadseffektivt minska utsläppen från små avlopp har regeringen tillsatt en utredning som bland annat ska föreslå alternativ till den kommunala skyldigheten att ordna allmänna vattentjänster i större sammanhang.
Alternativ som bör undersökas är möjligheten för kommunerna att besluta om så kallad va-samverkan och möjligheten att i större utsträckning ge utrymme för enskilda alternativ när dessa kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och om en sådan lösning är förenlig med intresset av en god hushållning med naturresurser. En utgångspunkt är att det ska vara enkelt för den enskilda fastighetsägaren att göra rätt utifrån lokala förutsättningar.
Regeringen har inte för avsikt att föregå utredningens förslag.
Karolina Skog (MP):
Den politiska diskussionen är ofta spännande. Väldigt ofta får vi höra att vi politiker inte ger tydliga besked, men när vi ger tydliga besked är de inte tillräckligt långa. Så här är läget: Lars Beckman fångar bollen långt efter regeringen. Denna fråga har varit känd under många år. Den förra regeringen gjorde absolut ingenting, men denna regering har tagit tag i det och utsett en utredare.
Det är det vi kan göra när en lag behöver ändras för att det är problem med tillämpningen av den. Utredningen ska titta på förutsättningarna att ändra lagen. Låt mig upprepa en del av svaret.
Utredningen ska bland annat titta på om det är möjligt "att i större utsträckning ge utrymme för enskilda alternativ när dessa kan godtas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön". Jag har svårt att se hur jag kan vara tydligare än så utan att gå in på utredarens arbete.
Det finns ingen nytta i att jag spekulerar i vad utredaren eventuellt kommer att komma fram till, utan vi ska låta utredaren göra sitt arbete. Jag kan utveckla mer om utredarens uppdrag.
Utredaren ska se över hur lagen om allmänna vattentjänster kan ändras vad gäller vem som har ansvar för att ordna vatten och avlopp. En tydlig tanke är att det kan bli billigare för både kommuner och fastighetsägare om fastighetsägarna hittar egna lösningar eller går samman.
I vissa fall är en så kallad gemensamanläggning en god lösning, och här är det tydligt att det saknas lagstiftning. Syftet är en mer flexibel lagstiftning som kan ge optimala och kostnadseffektiva lösningar för både fastighetsägare och kommuner. Det korta svaret på Lars Beckmans fråga är ja. Och därför har vi tillsatt en utredning.