Jan Björklund (L):
Hela mitt svar går ut på att säga att de regler som finns räcker för att skapa lösningar. Några nya bestämmelser planeras inte. Det har heller inte yrkats eller föreslagits från interpellantens parti. Interpellantens parti ville tvärtom avskaffa hela särskolan för några år sedan. Den är ju kvar, men nu reserverar vi den för barn som har utvecklingsstörning och hjärnskada.
Alla partier i denna riksdag var överens om dessa förändringar och inget parti, inte heller interpellantens parti, har föreslagit några särskilda övergångsbestämmelser. Riksförbundet för autism anser inte heller att det behövs några andra övergångsbestämmelser än de som i praktiken finns med de möjligheter som finns. När interpellanten tar upp ett enskilt fall är det väldigt svårt för mig att bemöta det. Jag har också läst den här artikeln i Nya Wermlands-Tidningen om Filip.
Där säger Per Blom som är chef för barn- och utbildningsförvaltningen i kommunen: Ingen ska behöva vara rädd för att deras barn hamnar mellan stolarna. För de barn med autism utan utvecklingsstörning som i dag finns i särskolan kommer vi att söka lösningar för var och en. Det kommer att finnas olika lösningar, och en lösning kan vara att man går kvar i särskolan med de klasskamrater man redan har.
Gunilla Svantorp säger att inga lärare kan lösa detta, men skolchefen i kommunen har ju redan löst det här fallet. Man måste naturligtvis föra en mer generell diskussion i stället för att diskutera ett enskilt fall, men eftersom interpellanten hänvisar till detta enskilda fall är det intressant att se att kommunens ledning tycker att det går att lösa, precis som riksdagens alla partier. Jag vet inte om Gunilla Svantorp var ledamot av riksdagen förra mandatperioden, men då röstade hela riksdagen för de här bestämmelserna, inklusive Svantorps parti.
Vi har varit överens om detta, och det är min uppfattning att det räcker. Jag håller helt med om att de elever som har autism behöver mycket extra stöd i skolan. Därför skärps nu den nya skollagen på rader av punkter. Man har tydligare rätt till stöd. Föräldrarna har rätt att överklaga om de tycker att stödet är otillräckligt.
Men om en elev har autism men ingen utvecklingsstörning är det inte rätt att sätta den eleven i särskolan. Det resonemang som Gunilla Svantorp för om att det är lättare att få högt betyg i särskolan stämmer naturligtvis eftersom kraven är lägre där, men vi kan inte börja lösa problem i det allmänna skolväsendet genom att elever med olika svårigheter ska skickas till särskolan eftersom det är lättare att få bra betyg där.
Det viktiga är väl vad eleverna kan när de kommer ut. Därför säger vi att elever som inte har hjärnskada eller utvecklingsstörning ska ha samma rättigheter som alla andra barn att få läsa enligt grundskolans läroplan. De elever som befinner sig mitt i högstadiet, som i det exempel som interpellanten tar upp, kommer naturligtvis att behöva en del extra stöd. De kan också, precis som skolchefen i elevens hemkommun säger, få gå kvar i samma sociala grupp.
Det är inte alls så att de slits upp, som interpellanten beskriver. De går kvar i samma grupp men måste få extra stöd för att nå de kunskapsmål som finns. Jag är glad att riksdagen i stor enighet antagit en bra lagstiftning. Riksförbundet för autism är mycket nöjda med det och tycker inte att det behövs några särskilda bestämmelser av den typ som interpellanten efterfrågar.