Camilla Waltersson Grönvall (M):
Melina är 17 år och har en omfattande cp-skada. Hon är i behov av personlig assistans dygnet runt. Melina har i genomsnitt behövt omkring 900 timmar assistans i månaden. Att mängden assistanstimmar har varit så omfattande beror bland annat på att hon periodvis har drabbats av epilepsianfall som har varit livshotande.
Nu är hennes mamma Linda mycket orolig för vad som ska hända när en ny omprövning ska ske. Hans är pappa till en dotter med svåra hjärnskador med multifunktionshinder som följd. Detta är något som kräver många vård- och omsorgstimmar. Familjen har en vardag som de flesta av oss över huvud taget har svårt att sätta oss in i och att greppa omfattningen av.
När Hans uttrycker att det räcker nu - att vi inte kan ha en välfärd som sviker de allra svagaste när de behöver den som bäst - då är det inte svårt att förstå honom och att hålla med honom. Mats hade ett arbete som krävde viss assistans.
När han blev av med den assistans som krävdes för att klara jobbet stängdes han ute från den viktiga gemenskapen på en arbetsplats och från vetskapen om att göra ett viktigt jobb. Mats blev isolerad och hamnade i en djup depression till följd av detta. Jag gick från att bidra till samhället till att behöva bidrag, berättade han för mig.
Han bad mig också att framhäva hur viktig och betydelsefull arbetslinjen är i relation till assistansersättningen. Hans ord är att vi behöver en tydlig arbetslinje också där. Fru talman! Behoven för de människor som behöver assistans ser mycket olika ut, och det är förstås långt ifrån alla som kan arbeta.
Men för dem som kan det är betydelsen av arbetsinsatsen i sig men inte minst arbetsgemenskapen oerhört stor och får inte underskattas. Vi behöver alla känna att vi är behövda och efterfrågade. När vi moderater talar om arbetslinjen är denna gemenskap en parameter som vi vet är mycket betydelsefull.
Jag blir mycket berörd av dessa berättelser och av alla människor med behov av personlig assistans och hur de kämpar varje dag. De vill inget hellre än att leva så självständiga liv som möjligt. Och deras anhöriga kämpar också. De vill inget hellre än att deras döttrar och söner, mammor och pappor, ska kunna få leva sina liv i trygghet och med värdighet.
Därför är de exempel som jag ger naturligtvis bara några få exempel på alla de människor som berörs av beslut och domar kring LSS och personlig assistans. Förutom dessa berättelser har jag tagit del av otaliga andra. Jag vill tacka er som har delat med er av er vardag, ert kämpande, er oro men också av era glädjeämnen. Fru talman! Moderaternas linje är tydlig.
För det första: Syftet med LSS och personlig assistans är att människor ska kunna leva självständiga liv, och det värnar vi. Assistansreformen är en viktig, sympatisk och central frihetsreform. Den är vi stolta över att vi genomförde tillsammans i den borgerliga regeringen 1991-1994. Den nu ändrade rättspraxisen har emellertid skapat oro bland personer med funktionshinder och deras anhöriga.
Denna oro tar vi del av, och vi förstår den. Regeringen utlovar nu lagförändringar skyndsamt när det gäller visa delar. Vi kommer att noggrant analysera dessa lagförslag när de läggs fram i riksdagen. För det andra: De senaste årens domar i Högsta förvaltningsdomstolen har skapat oro. Vi förstår det. Regeringens beslut att frysa tvåårsomprövningarna var därför nödvändigt.
Vi anser dock att det är viktigt att detta blir en tillfällig lösning och att det tas fram en långsiktigt hållbar lösning. Frågan ligger nu i regeringens händer, och vi utgår från att arbetet på Socialdepartementet med att ta fram en långsiktig lösning, som också stärker LSS-reformens legitimitet, nu intensifieras.
För det tredje: Det är helt avgörande att fler människor kommer i arbete och att fler företag startas och växer sig starka för att ge långsiktiga och hållbara förutsättningar för en trygg och väl fungerande personlig assistans och för all annan välfärd i Sverige. Fler i arbete och fler starka företag stärker möjligheterna för att LSS och personlig assistans kan säkerställas långsiktigt. I arbetslinjen ryms också berättelser som Mats.
Att ha ett arbete och att bidra till det gemensamma för dem som kan göra något är värdefullt, och det måste vi också värna. Människor får aldrig försvinna i ensamhet eller glömmas bort. Fru talman! Jag vänder mig till alla mina kollegor i kammaren, men naturligtvis särskilt till regeringen när ansvaret nu vilar tungt där.
Låt oss gemensamt se till att säkra långsiktighet och hållbarhet för dem som verkligen behöver det mest - de människor som har behov och som har rätt till personlig assistans.