KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Låt mig börja med att tacka statsrådet för ett bra svar på intressanta frågeställningar i interpellationen. Det är egentligen två problem som vi ska diskutera i ett sammanhang. Det ena är frågan om den svenska bilindustrins framtid. Det andra är att vi ska försöka få en modernare och mer miljövänlig bilpark i Sverige.
Det är lite olika frågeställningar som bakas samman i den här debatten. Då kommer jag med en tredje frågeställning i två delar, nämligen: Vem betalar? Vem får skattebetalarnas pengar till en miljöbilspremie? Det är inga ointressanta frågor.
Man kan fundera på hur en skrotningspremie fungerar fördelningsmässigt. Under den förra mandatperioden höjdes skrotningspremien, herr talman. Dessvärre fick det inte exakt de följder som vi hade tänkt oss, utan det fick också den effekten att det blev dyrare att skrota bilar.
Det handlade om nästan lika mycket pengar som skrotningspremien höjdes med. Det är ett problem vart pengarna går. Man måste se till pengarna så sådana här saker går till något bra. Det finns också andra exempel på detta.
När man stimulerade införandet av bergvärme för ett antal år sedan kunde dåvarande Riksdagens revisorer, nu saligen hädangångna, konstatera att priset på bergvärmeinstallationer gick upp ungefär lika mycket som själva bidraget. Det är också ett problem. Pengarna hamnar inte alltid exakt där man har tänkt sig.
Jag tycker att det är en mycket intressant aspekt på skrotningspremien. Det hindrar inte att det finns goda intentioner bakom detta. Det bestrider jag inte heller. Jag tycker att man ska fundera på det som Tomas Eneroth och Socialdemokraterna har sagt, nämligen hur man på ett bra sätt ska kunna förnya bilparken genom olika stimulanser. Herr talman!
Jag vill gärna meddela att jag avser att rösta för det förslag som kommer i budgetpropositionen 2010, nämligen skattefrihet för alla nya miljöbilar. Jag tror att det är ett mycket verkningsfullt medel för att förnya bilparken.
Man kan dock diskutera om det är tillräckligt, men det är en mycket kraftfull signal att man från den 1 juli får skattefrihet under de närmaste fyra fem åren. Det har också en annan fördelningsprofil som tillfredsställer mig. Det blir lika stor skattebefrielse för miljardärer som för den lågavlönade, ensamstående mamman.
Det tycker jag är bra. Vem betalar den här skrotningspremien? Jag tycker att Tomas Eneroth, som höll ett intressant anförande i övrigt, ska fundera på det.
Känns det angeläget att stimulera de människor som har väldigt goda inkomster att skrota ut en ganska väl hållen bil bara för att komma i åtnjutande av själva skattebidraget? Jag är osäker på om det verkligen är ett effektivt sätt att använda skattepengar på.
Gunnar Andrén (L):
Jag skulle gärna vilja få fört till protokollet att jag inte instämmer i beskrivningen av det Tomas Eneroth och Monica Green säger om vad den här politiken leder till. Det är en felaktig beskrivning enligt min uppfattning. Jag tycker att åhörarna ska notera att i Sveriges riksdag brukar vi inte ha talesmän för särintressen, men i den här frågan har vi helt plötsligt fått in mycket starka särintressen, och det tycker jag är väldigt ovanligt.
När det gäller hur man ska utforma en mycket aktiv politik för att både rädda sysselsättningen och få en miljömässigt varaktig bilpark måste man använda metoder som är effektiva. Vi ska inte i den här riksdagen använda skattebetalarnas pengar till att betala GM:s skulder.
Det sätt som Monica Green argumenterar på ligger mycket nära detta, det vill säga att vi skulle betala en del av produktionskostnaderna för de bilar som ska säljas. Jag tror att det finns mycket effektivare medel om man vill nå det som jag är övertygad om att både Monica Green och Tomas Eneroth vill, nämligen att vi ska få en mer modern och miljövänlig bilpark.
Då gäller det att se till att, just som Andreas Carlgren säger, satsa på forskning och utveckling av olika drivmedel så att vi kan få en bättre miljö, helt enkelt. Men däremot ska vi inte subventionera själva kostnaden för inköpen av bilarna. Det ska vi inte hjälpa producenterna med. Det ska inte miljonärerna och miljardärerna i det här landet få av skattebetalarna. De ska betala själva, precis som jag och alla andra ska göra det.
Däremot är jag glad över att vi ska få en skattebefrielse som går direkt till dem som köper miljövänliga bilar. Det är en riktig miljöpolitik.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill tacka alla interpellanter för att de stimulerar oss till debatter. Det är lite av samma debatt vecka efter vecka. Likväl är det väldigt viktigt för allmänheten att få klart för sig var skiljelinjerna går i svensk politik, och de här debatterna bidrar till det i högsta grad. Jag tror för min del att det finns en viktig orsak till att opinionsläget har jämnat ut sig.
Tidigare hörde vi ett argument från Socialdemokraterna om att man förstod att orsaken var deras eget alternativ. Det var det som gjorde att de hade ett så stort övertag i opinionen. För närvarande hör jag inte det argumentet.
Det kan möjligen bero på att just det alternativet, som är ganska svårt att se, har trängt igenom på ett annat sätt än tidigare och att regeringens politik framstår som mer balanserad och klok. Den avgörande frågan, herr talman, som svenska folket naturligtvis ställer sig är: Hur har det blivit så här?
Är det den svenska regeringen och allianspartierna som har åstadkommit denna internationella kris, eller är det andra krafter som vi i Sverige måste hantera? Jag menar att det finns en djup insikt om att det inte är politiken i Sverige som har lett till de här problemen. Det är utomstående krafter, och det är det som är avgörande.
Då kan man se att den socialdemokratiska politiken inte tar sikte på att åtgärda effekterna av detta som kommer utifrån. Det gäller nämligen att göra rätt saker vid rätt tidpunkt.
Det mest extrema exemplet på felaktig politik som vi har sett under det senaste året är den så kallade julklappen till alla föräldrar: Socialdemokraterna ville ge ett extra barnbidrag före jul.
Man måste inse att detta inte ger ett enda nytt jobb i annan mening än att det blir mer byråkrati. Nej - har man den politiken sätter man jobben sist och inte först. Därefter har vi sett en situation, herr talman, där Socialdemokraterna har otroligt mycket mer pengar att disponera.
Peter Hultqvist delade ut ytterligare 5 miljarder alldeles nyss. I varje debatt handlar det om att ge pengar från statskassan, men ni talar aldrig om hur detta ska finansieras. Sedelpressarna går ständigt.
Likväl kommer ni tillbaka till hur vi ska stimulera efterfrågan. Jag har många gånger i denna talarstol ställt samma fråga till mina goda socialdemokratiska vänner, när de tycker att vi ska ta tillbaka alla skattesänkningar.
Den frågan lyder så här: Hur många fler Volvobilar skulle ha sålts i detta land om vi inte hade genomfört någon köpstimulans genom skattesänkningar på de 84 miljarder som nämndes i dag? Hur många fler Volvobilar och hur många jobb handlar det om? Detta är den helt fundamentala frågan.
Man måste ha en väl avvägd politik mellan att se till att inte rasera statsfinanserna och se till att hålla efterfrågan uppe på ett klokt sätt.
Gunnar Andrén (L):
Det är precis tvärtom mot vad Lennart Axelsson säger. Det är ni som ställer er utanför och inte hanterar den kris som kommer utifrån. Det är vad som måste göras. Vi måste ta hänsyn till vad som har skett utifrån. Detta land kan inte leva utan ordentliga skattebaser. Hur mycket pengar vi än öser över kommunerna ökar inte skattebaserna. Hela regeringens politik är inställd på att se till att sysselsättningen hålls uppe och att skattebaserna finns.
Vi kan lägga in hur mycket pengar som helst i till exempel Saab, men det ger väl inga jobb i längden? Skattebaserna och företagsamheten måste öka. Det som är ett stort problem just nu är att den internationella efterfrågan i vårt exportberoende land slår hårt mot nästan varje företag.
Det kan inte lösas med hjälp av ökade barnbidrag eller mer pengar till kommunerna. Kommunerna har det svårt, men ni vill bara prioritera kommunerna. Om det inte finns företagsamhet i varje kommun - i Nora och Örebro - kommer hela basen för den kommunala verksamheten att försvinna.
Det är därför det är så oerhört viktigt att se till att det finns en arbets- och sysselsättningsskapande politik överallt. Jag brukar ta McDonalds som exempel. Det sägs att det spelar ingen roll att vi har halverat arbetsgivaravgifterna. När jag går på McDonalds säger mitt öga mig något annat.
Anledningen till att det finns så många unga människor kvar på McDonalds är de lägre arbetsgivaravgifterna. Fru talman! Min fråga förblir alltid obesvarad: Hur många fler jobb blir det på Volvo, eller hur många nya Volvobilar säljs, om skatterna höjs med 84 miljarder kronor i Sverige?
Gunnar Andrén (L):
Jag skulle vilja börja med att komplettera Carl B Hamiltons lista utifrån vad som varit föremål för överläggningar i dag. Det begärs också mer pengar till polisen, till fossilgasutbyggnaden, åklagarväsendet, arbetslivsforskningen och ekobrottsbekämpningen. Det kan vara bra att ha med dem också så att ingenting kommer bort.
Det var dock inte av den anledningen jag begärde ordet, utan det var när interpellanten nedvärderade satsningen på unga genom satsningen på nedsatta arbetsgivaravgifter. Man kan gå på olika studiebesök. Man kan gå till Arbetsförmedlingen. Det är viktigt. Jag har själv valt att gå till några andra ställen.
Jag valde härförleden att gå till McDonalds i Rissne - en intressant arbetsplats. Jag är inte säker på om mitt öga såg rätt, men jag tyckte mig ändå se att det var få, om ens någon, av de anställda som var över 26 år. Det är möjligt att de inte behöver göra några nyanställningar där.
Det vet inte jag, men jag noterar att för att de skulle känna sig trygga på sin arbetsplats med sina kollektivavtalade löner så har med stor säkerhet för denna generation den nedsatta arbetsgivaravgiften betytt ganska mycket. Fru talman!
För att kontrollera att detta inte var en ren tillfällighet har jag besökt två andra snabbmatsinrättningar, en vid Sergels torg och en på Kungsholmen uppe vid Fridhemsplan. Jag såg exakt samma sak där. Man kan notera att denna snabbmatskedja av amerikanskt ursprung är en av de stora arbetsgivarna för ungdomar, och det är ju det interpellationen handlar om.
Jag tror att det har haft ganska stor betydelse för att inte fler har hamnat i bekymmer. För att ytterligare kontrollera att jag verkligen var på rätt spår kontaktade jag Ica och frågade hur de ser på detta. Det visade sig att det är en väldigt intressant arbetsplats för många ungdomar som vill komma in som butiksbiträden i olika former.
Det kanske inte direkt är ett högkvalificerat jobb, men jag skulle tro att det bidrar väldigt starkt till att många ungdomar får sin första arbetsplats, med kollektivavtalade löner, just genom att företagens kostnader blir något lägre än de annars hade varit.
Då kommer man till frågan: Vem är det som anställer i det här landet? Det är den frågan Vänsterpartiet och Socialdemokraterna sällan ställer sig. Det är nämligen inte Arbetsförmedlingen, utan det är företagare. Det är företagare som ska betala de här platserna, och de ser till både kompetens och löner.
När nu interpellanten gör narr av den sänkta arbetsgivarkostnaden tror jag att det är ett allvarligt felsteg från Vänsterpartiet. Jag tror att detta har haft en väldigt gynnsam effekt för många tusentals unga människor i vårt land.
Gunnar Andrén (L):
I en sådan här debatt där det finns så många uppslagsändar och man endast har två minuter på sig vill jag börja med att konstatera att min talartid snart är ute. Låt mig göra ett tillrättaläggande, eftersom alla som sitter här kanske inte riktigt var med på detta, vem som gjorde den nya budgetordningen - det handlar mer om fakta. Det var alla partierna.
Det var en liten utredning som leddes av dåvarande gruppledaren i Folkpartiet, Lars Leijonborg, på den tidigare regeringens ordning. Det är en marginell anteckning, men detta bör vara korrekt. Nu säger Monica Green att konsumtionen faller mer i Sverige än i andra länder. Det är möjligt att det är riktigt. Men är det då klokt att vilja höja skatterna med 80 miljarder? Det är ju det som ni vill.
Man måste ändå försöka hålla två tankar i huvudet samtidigt. Man kan inte säga både att man tycker att konsumtionen är för liten och att man tycker att skatterna är för låga. Det hänger bara inte ihop. Ni vill höja skatterna med 80 miljarder och samtidigt öka konsumtionen i det här landet, stimulera den. Det går inte ihop.
Monica Green undvek nogsamt att svara på den mycket enkla fråga som jag ställde, nämligen: Hur många fler Volvobilar säljs det i Sverige - och det är viktigt att man säljer Volvobilar i Sverige - om vi höjer skatterna för vanligt folk med 80 miljarder kronor? Det är en mycket enkel fråga.
Jag tycker att Monica Green ska försöka anstränga sig för att svara på den, för det handlar om vilken inställning oppositionen har till den ekonomiska politiken och hur vi värnar skattebasen. Ni sätter jobben först. Men vad tror ni vi gör? Det är klart att vi också sätter jobben först, men vi gör på ett helt annat sätt. Vi gör inte kommunerna till det särintresse som de inte är, som ni gör dem till, som man bara ska ge pengar till. Vi måste ha detta finansierat. Annars blir det ingen välfärd i det här landet. Annars kommer vi inte att ha tillräckligt med lärare.
Annars kommer vi inte att ha tillräckligt med skolmat.
Gunnar Andrén (L):
Även detta är en intressant ideologisk debatt. Tomma tunnor skramlar mest, säger Mikael Damberg. Det är naturligtvis riktigt, men det finns något annat som är viktigare, nämligen att inte hoppa i fel tunna. Det är exakt vad du har gjort i den här frågan. Du sitter i fel tunna. Kom upp ur den så fort som möjligt.
Om Anders Borg vill ha sällskap på resan genom Sverige är jag villig att följa med för att debattera den här frågan. Jag tror att den är väldigt illustrativ. Allra sist i detta korta inlägg vill jag ta upp den fråga som Tommy Waidelich har väckt, nämligen huruvida detta är retroaktiv skatt eller inte. Det kan säkert av många som hade de här uppskoven upplevas som en retroaktiv skatt.
Lagrådet har dock klart och tydligt sagt att det inte handlar om det.
Tommy Waidelichs parti och mitt parti har vid två tillfällen - dels den så kallade underbara natten 1981-1982 dels 1990 - tillsammans varit med och ändrat mycket kraftigt i marginalskatterna, något som oändligt många husägare har tyckt varit förskräckligt eftersom de har fått betydligt sämre villkor.
Gränserna för vad man fick dra av har sjunkit. Det blev dyrare genom att vi gjorde de stora marginalskattereformerna. Det var ändå bra. Man kan inte påstå att det var retroaktiv beskattning.
Man måste kunna genomföra förändringar i skattepolitiken, precis som finansministern var inne på tidigare när det gällde förmögenhetsskatten. Att lova att återinföra den är att driva ännu fler jobb ut ur Sverige.
Man bör vara försiktig med det när man säger att man sätter jobben främst. Jag ska våga mig på en prognos. Om olyckan är framme och Socialdemokraterna med sina två stödpartier kommer till makten efter valet 2010 tror jag att vi kommer att få se Radetzkifrågan besvarad just när det gäller om man kommer att ta bort räntebeläggningen på uppskovsavdrag.
Radetzkifrågan är som bekant Marian Radetzkis fråga i Dagens Nyheter 1994: Kan vi lita på att Socialdemokraterna ljuger? På den här frågan är jag helt övertygad om att svaret är ja.
Gunnar Andrén (L):
Jag begärde ordet i denna debatt för att försöka få en kompletterande vinkel på frågan. Skatteutskottet besökte i förra veckan Skatteverket och fick bland annat en intressant beskrivning av den organiserade ekonomiska brottsligheten. Det är en sak.
En annan sak är de mycket komplicerade och svårgenomträngliga skatteupplägg av olika slag som finns. Det framfördes en synpunkt som var bekymmersam från det svenska Skatteverket. Det är ju ofta deras utredningar som ligger bakom vilka tillslag och åtal som Ekobrottsmyndigheten så småningom kan genomföra.
Det är enligt Skatteverkets chef ett icke obetydligt bekymmer när man ska bekämpa den ekonomiska brottsligheten. Jag har hört rapporteras om av Carl B Hamilton, som besökte OECD för bara någon vecka sedan, att Sverige mycket framgångsrikt har medverkat till att bekämpa de skatteparadis som finns i världen. Vi har numera också stöd från Amerikas förenta staters president.
Man kan beräkna att de skatteparadis som hitintills har funnits kan försvinna inom ett antal år. Frågan är: Hur klarar vi att ha kvar de kvalificerade medarbetare som finns bland annat i Skatteverket och troligen också - men jag är mindre säker på det - i Ekobrottsmyndigheten så att de inte går till andra verksamheter?
Min fråga till Beatrice Ask är: Finns det någon annan väg än att använda en friare lönesättning än den man för närvarande har möjlighet att disponera för de olika specialinsatserna?
Finns det något annat sätt att hålla kvar den kompetens som man själv bygger upp inom till exempel Skatteverket för att komma åt det som jag tror är Thomas Bodströms, Beatrice Asks, min och alla andras övergripande önskan, nämligen att komma åt de här skatteuppläggen? Skattefiffel och skatteplanering gränsar ibland till grova skattebrott.
Jag tror också att det finns en annan orsak till att det är angeläget att slå till mot detta. Den här typen av verksamhet göder annan grov kriminalitet. Det som jag tror att svenska folket är mest irriterat över är att det förekommer utpressningssituationer och liknande. Det göds av att vi inte klarar av att vara effektiva i hanteringen av den ekonomiska brottsligheten.
Gunnar Andrén (L):
Det är alltid underhållande att lyssna till Bosse Ringholm. Det första jag noterar är att Bosse Ringholm inte är en flitig brevskrivare. Portot är numera 6 kronor, inte 5:50.
När Pär Nuder, Bosse Ringholms efterträdare som finansminister, nominerades till första namn på Stockholms läns lista i november 2005 höll han ett tal om vad han tänkte göra. Han sade när det gällde Förbifart Stockholm: "Beslut ska fattas under nästa mandatperiod." Det var ett klart besked.
Det är den mandatperiod vi befinner oss i. Det första beslut den nya fyrpartiregeringen tog var att permanenta trängselskatterna. Samtidigt beslutade man att Förbifart Stockholm skulle byggas. Det står något i kontrast till den situation som Bosse Ringholm beskriver.
För att komplicera det ytterligare, herr talman, har jag noterat att ett av de partier som Bosse Ringholm avser att samarbeta med, Miljöpartiet, först var emot Förbifart Stockholm. Under förra mandatperioden kom en proposition från ministären Persson där Miljöpartiet var med på det. Men nu, herr talman, har man beslutat sig för att vara emot det igen.
Hur blir det för Bosse Ringholms parti om olyckan skulle vara framme och man ska samarbeta om ett projekt som inte har startat? Kommer det att bli någon Förbifart Stockholm över huvud taget? Miljöpartiet vill inte ha det längre. Vem ska Bosse Ringholm och hans parti samarbeta med i detta fall? Nej, det är tur att regeringen har sett till att finansiera det hela först och sett till att man kan komma i gång med olika projekt.
Det är uppseendeväckande att i Sveriges riksdag stå och tala om att Citybanan inte har påbörjats när man kan gå ned till Strömmen och se hur de borrar och ordnar saker under vattnet. Det kan Bosse Ringholm gå och titta på i dag. Att påstå att man inte har börjat med detta projekt stämmer inte med verkligheten.
Däremot är det riktigt som Åsa Torstensson säger så klokt att man såg till att ompröva hela finansieringen. Man hade anslagit exakt 9,8 miljarder kronor till detta projekt. Det visade sig dock vid nya beräkningar att det skulle kosta 16,3 miljarder. Herr talman! Har man bara 9,8 miljarder till en tunnel, en citybana, blir den inte så lång om den visar sig kosta 16,3 miljarder. Det kan vem som helst förstå.
Vi får se till att vi inte får en Hallandstunnel till. Bosse Ringholm vill ha besked om exakt när ett sådant här beslut ska tas. Som gammal mångårig och klok regeringsledamot vet han att man måste tillåtlighetspröva detta mot plan- och bygglagen. Man kan inte tala om exakt dag i förskott.
Man måste låta miljöprövningen gå igenom plan- och bygglagen. Det är konstigt att fråga exakt vilket datum. Sådant beror på något så konstigt som omständigheterna. Man kan inte vara säker på att man har klarat ut alla omständigheter. Att först fatta ett beslut och sedan se vilka omständigheter som tillkommer kanske var kutym under Bosse Ringholms tid. Men så gör inte den här regeringen. Den gör tvärtom.
Gunnar Andrén (L):
Mot denna bakgrund vill jag fortsätta hävda att det är mycket underhållande att lyssna på Bosse Ringholm. Majoriteterna i Stockholms stadshus, i landstinget och i en del andra kommuner har presenterat ett förslag om att man skulle vara med och samfinansiera stora projekt under lång tid.
Det är ett nödrop eftersom man ser att befolkningen i den del av landet där både Bosse Ringholm och jag bor växer kraftigt. Det handlar om infrastrukturinvesteringar under en följd av år. Jag vill inte frita ens mitt eget parti från att ha medverkat till att det inte har blivit så bra. Det ska man vara ärlig och säga.
Ibland kan skulden fördelas. När man ser att det behövs väldigt häftiga trafikinvesteringar i Stockholms län måste man pröva olika metoder. Jag tror att det är klokt att man gör det.
Jag har noterat att ett par av Bosse Ringholms partivänner, till exempel sådana som har ställt frågor från Kalmar län och från Västra Götalands län, reagerar väldigt våldsamt mot att kommuner över huvud taget ska gå in som medfinansiärer. Vi som bor i Stockholms län är vana vid detta.
Jag tror att det är en väg som många andra kommuner i landet kommer att tvingas pröva om man vill ha en fungerande infrastruktur. Jag är helt övertygad om att man ska se det här förslaget som ett av många tänkbara förslag för att reda ut det trafikkaos som annars kommer att utbryta här om 10-20 år då vi kommer att ha en trafikmiljö och en allmän miljö som inte är människovänlig.
Det vill jag vara med och se till att vi förebygger.