KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Anders Ygeman kan stå kvar. Det stämmer - Sigtuna heter det. Men det heter också, tycker jag, att man måste kunna ompröva och se att vi lever i en annan tid än det var 2012. När man ser ett behov bör man som ansvarsfull politiker ta till sig av den erfarenhet som finns. När vi ser att det tar upp till fyra år att utbilda 1 000 poliser, varför då inte se till den reserv som kan nyttjas?
Det är viktigt för framtiden att samutnyttja de resurser som finns. Titta därför en gång till på detta, inrikesministern!
Mikael Oscarsson (KD):
Det är uppenbart att den i EU-fördraget inskrivna solidaritetsklausulen, artikel 42.7, väger lätt i de svenska övervägandena. Frågan kommer säkert upp i såväl de nordiska som baltiska huvudstäderna i vad mån det finns skäl att fördjupa det militära samarbetet med Sverige, ett land som tycks ta så lätt på sina utfästelser. Det rimmar också illa med den bild regeringen vill måla upp av Sverige som en seriös samarbetspartner med USA som det är värt att ha ett djupare samarbete med.
Då Sverige tyvärr inte är medlem i Nato i dagsläget bygger vår utrikespolitik på nämnda solidaritetsförklaring. Det är då av yttersta vikt att Sverige också agerar solidariskt mot de länder som hamnar i kris, oavsett om det handlar om en väpnad attack från främmande makt, terrorism eller en miljökatastrof. Att inte agera solidariskt underminerar kraftigt svensk utrikespolitik och våra möjligheter att få hjälp i framtiden.
Tror inte utrikesministern att detta får följder för Sveriges ställning internationellt? Det regeringen nu gjort är att sända en mycket tydlig signal som får betydelse för vilken typ av hjälp vi kan räkna med att få vid en väpnad kris riktad mot Sverige. Herr talman!
Att som regeringen gör å ena sidan prata om ett närmande till USA, å andra sidan avvisa de önskemål om tämligen specifik hjälp som inkommit är en dålig taktik att bygga ett samarbete med USA på. Herr talman! Det har sagts att vi ska låna ut materiel.
I Svenska Dagbladet den 12 januari säger ÖB att det svenska försvaret har tillgång till moderna precisionsbomber mot markmål som Frankrike har bett att få låna från svenska förråd som en del av det militära stödpaketet. Det verkar alltså som om vi ska låna ut bomber till andra länder som ska bekämpa IS. Men själva ställer vi inte ens upp med den spaning som Frankrike och USA efterfrågat.
Budskapet som vi sänder ut är detta: Vi överlåter åt andra att utföra det tuffa jobbet, det som måste göras om Daish ska kunna stoppas. Att låta andra länders söner och döttrar riskera livet därför att vi är för fina att ställa upp i kampen mot Daish är i mångas ögon inget annat än hyckleri. Till sist vill jag instämma i Allan Widmans förslag, som också Kristdemokraterna instämde i. Vi måste kraftigt utöka vårt stöd till peshmerga.
Det handlar om sjukvårdsutrustning och skyddsutrustning mot kemiska vapen - vi vet att de till exempel har använt senapsgaser - och vapen. Detta är ett långsiktigt arbete som måste göras. Den förre utrikesministern Carl Bildt uttalade för en tid sedan att vi i värsta fall står inför 30-åriga kriget. Då vill det till att vi i Sverige gör vad vi kan och ställer upp när vi efterfrågas.
Mikael Oscarsson (KD):
Solidaritet är från början ett franskt ord. Kort summerat kan man förklara det så här: En för alla, alla för en. Är det inte just detta som solidaritetsklausulen som Frankrike nu åberopar bygger på? En för alla, alla för en. Om inte Sverige vill stå upp för frihet och säkerhet med de kompetenser vi har och som efterfrågas i en så tung kris som Frankrike nu befinner sig i, vilka signaler skickar vi då?
När ska vi då stå upp för en nation som vi har lovat vår solidaritet och när vi förväntar oss att andra ska ställa upp för oss? Det är inte omöjligt att det redan på kort sikt kan påverka möjligheterna till ett fördjupat säkerhetspolitiskt och militärt samarbete med såväl våra grannar i Norden och Baltikum som USA.
Regeringens beslut att knappt ge ens symboliskt stöd till Frankrike svarar inte upp mot solidaritetsförklaringen, och det sätter Sveriges trovärdighet och säkerhet på spel. Utrikesministern säger att man från Frankrikes sida är nöjd med det svar som har getts. Jag vill instämma i det som Allan Widman sa förut om att utrikesministern borde vara väl medveten om det diplomatiska språket. Det kan vara någonting att komma ihåg för framtiden att man inte förolämpar ett land.
Mikael Oscarsson (KD):
Statsrådet säger att den förra regeringen skulle ha tänkt på detta 2009, när man tog beslut om Nord Stream. Men det är en regerings ansvar att fatta beslut utifrån dagens situation. Detta kunde säkert ha gjorts bättre 2009, men nu står vi här i dag.
Försvarsministern har i närtid varit tydlig med att detta är dåligt för Sveriges säkerhet. Man måste ju ta beslut utifrån dagens läge. Vad gör regeringen för att öka andra länders medvetenhet om skadan som den nya ryska gasledningen gör för Sveriges säkerhet?
Karlshamns iver att tjäna ett antal miljoner på affärer med rysk gas står i bjärt kontrast till det uttalande som i går kom från Norrköping.
Lars Stjernkvist, kommunalråd i Norrköping och före detta partisekreterare för Socialdemokraterna, säger att situationen är betydligt mer laddad nu, med situationen i Ukraina och med Putins allt högre tonläge.
Stjernkvist säger att vi i dag inte kan se något säkerhetspolitiskt hot, men affären påverkar Norrköping för några år framåt, och då måste säkerheten gå före pengarna. Detta är det centrala - säkerheten måste gå före pengarna.
Vad gäller avtalet om Gotland, som var färdigförhandlat, sa man att regeringen tar på sig att försöka begränsa den information som lämnas ut och kommer att underrätta Nord Stream när en sådan begäran från tredje part har framställts. Denna fråga har utrikesministern inte alls berört.
Är ett sådant avtal, en fråga som rör rikets säkerhet, verkligen förenligt med den svenska offentlighetsprincipen? Och har regeringen insyn i de avtal som nu har slutits? Det har ju kommit fram att inte ens de ansvariga politikerna lokalt i Karlshamn får reda på vad som står i avtalet. Detta gör att man blir misstänksam.
Är det samma typ av avtal som nu har slutits, och är det då förenligt med den svenska offentlighetsprincipen?
En märklig sak, som utrikesministern inte kommenterar, är alla dessa ryska fartyg som har lyfts fram. Enligt Blekinge Läns Tidning rör det sig i själva verket om sju stycken. Hur är det egentligen med de olika fakta som har cirkulerat?
När jag tittar på hela det här handhavandet undrar jag: Var finns den genomgående tanken? Man sa nej till att skriva under det gemensamma brevet i mars, tillsammans med sju andra länder. Man var också väldigt sent ute med att informera partikamraterna. Varför är inte frågan om rikets säkerhet viktigare för regeringen?
Mikael Oscarsson (KD):
Beskedet är alltså att regeringen gör allting på bästa sätt och att det inte finns någonting mer att säga om detta. Jag har svårt att stämma in i den kören. Om vi ser tillbaka i backspegeln har det hela tiden visat sig att man inte har planerat för detta.
Man kunde ha skrivit under det gemensamma brevet, men det gjorde man inte tillsammans med de andra länderna. Man kunde ha satt ned foten i våras. Vi hade diskussioner i början på hösten. Då var mitt förslag att man snabbt skulle tala om att vi inte skulle ställa upp med hamnarna. Sedan säger man: Nu har vi hamnat i problem med lagstiftningen. Regeringen kunde naturligtvis då ha haft en framförhållning och sett till att ha tagit initiativ.
Alliansen hade varit välvilligt inställd och sett till att vi hade fått verktygen på plats. Det duger inte i ett land som Sverige att frågor som gäller rikets säkerhet ska beslutas i någon nämnd ute i någon kommun. Det är helt orimligt. Det måste ändras genast. Frågan som kommer tillbaka för mig och många andra som tittar på detta här: Hur har vi hamnat där vi står i dag?
Är det ett direkt resultat av regeringens ovilja att bära ansvar? Nu säger utrikesministern: Det vore bra om Mikael Oscarsson använde sina kontakter i Tyskland. Det kan jag gärna göra. Men låt oss börja med regeringen. Är det inte rimligt att man berättar varför försvarsministern anser att det är ett hot mot Sveriges säkerhet?
Är det inte viktigt att se till att den informationen går fram till grannländerna att det är viktigt för Sverige? Var finns engagemanget från regeringen när det verkligen gäller?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret! Jag har under flera år engagerat mig i denna fråga därför att jag tycker att det är viktigt att titta på vart svenska biståndspengar går och hur vi använder den position vi har. Sverige är en stormakt när det gäller bistånd, inte minst till Palestina och den palestinska myndigheten.
Jag har flera gånger i debatter påvisat hur den palestinska myndigheten, som leds av Socialdemokraternas systerparti Fatah, tyvärr inte lever upp till vad man kan förvänta sig.
Man ser på deras hemsida och deras officiella Facebooksida att de uppmuntrar till våld mot civila israeler. I skolundervisningen finns det hatpropaganda, och detta är något som har tagits upp av exempelvis Hillary Clinton.
Det slås fast tydligt i FN:s grunddokument att barn har rätt att få undervisning där sådant inte finns, men tyvärr händer ingenting. Det jag har försökt föra fram flera gånger är att det borde vara självklart att Sverige ställer motkrav.
Detta är något som jag tror att vi skulle göra vilka motsvarande problem som än uppdagas. Vi skulle kräva att något händer. I sitt svar sa Isabella Lövin: "Regeringen är medveten om att det förekommer en omfattande debatt om i vilken utsträckning det förekommer uppvigling på israelisk och palestinsk sida i skolböcker och att frågan är omtvistad."
Då måste vi först titta på lite grundfakta. Hur kan man ens jämföra israeliska och palestinska skolböcker? Grundfakta är att Israel är en levande demokrati med pressfrihet, yttrandefrihet och religionsfrihet. Den kristna befolkningen i Israel är den enda som har ökat i Mellanöstern de senaste 50 åren. Den muslimska befolkningen i Israel har blivit tio gånger större sedan staten Israel utropades 1948.
Det finns fler kvinnor i det israeliska parlamentet än vad det gör i över hälften av parlamenten i Europa. I de områden som kontrolleras av den palestinska myndigheten finns varken demokrati, pressfrihet, yttrandefrihet eller religionsfrihet. Det har inte hållits några val sedan 2006. Den palestinske presidenten Mahmoud Abbas är inne på sitt tolfte år, trots att han egentligen har ett fyraårigt mandat.
Journalister som kritiserar den palestinska myndigheten blir fängslade och torterade - det finns många exempel på detta. Den kristna befolkningen har näst intill utrotats, till exempel i Betlehem. Där utgjorde de 60 procent när den palestinska myndigheten tog över på 90-talet, men nu är de under 15 procent. Judar uppmanas att inte gå in i områden som kontrolleras av den palestinska myndigheten då deras liv då skulle vara i fara.
Detta står i stark kontrast till att tiotusentals palestinier åker in i Israel varje dag utan någon som helst fara. Sedan finns det nyligen gjorda undersökningar som visar att man i de israeliska skolorna lägger stor tonvikt vid att stödja fred mellan judar och araber.
Men i den palestinska myndighetens skolor är det precis tvärtom. I 78 palestinska läroböcker för årskurserna 1-12 nämns inte ens ordet fred. Är inte det något där Sverige skulle kunna agera, vara en tydligt röst och ställa motkrav?
Mikael Oscarsson (KD):
Sverige är en av världens viktigaste biståndsgivare, och det är någonting vi kan vara stolta över. Men i vår iver att hjälpa får vi inte bli naiva. I dag finns det 30 skolor som den palestinska myndigheten har valt att döpa efter terrorister. Ordet "fred" nämns inte i 78 undersökta skolböcker för årskurserna 1-12.
Staten Israel nämns inte och är raderad från kartan, där namnen på dess städer har ersatts med palestinska namn. Palestinska skolor uppmanar barn till att vara martyrer. Man avfärdar förhandlingar och demoniserar staten Israel. Man förnekar dess själva existens.
UN Watch har nyligen kommit med en rapport som bär namnet Poisoning Palestinian Children , alltså "förgifta palestinska barn". Det är därför jag hela tiden kommer tillbaka till den här frågan. I Sverige bedriver regeringen ett arbete mot antisemitism, och det är bra, fru ålderspresident.
Men ska vi komma någonvart måste vi se den antisemitism som kommer i barnprogrammen och finns i skolböckerna och som Hillary Clinton och många andra har tagit fram rapporter om. Vi måste våga se den med öppna ögon.
Man kommer aldrig att komma någonvart med freden om vi fortsätter att utbilda barn till att hata israeler, om vi fortsätter att inte göra någonting åt den här propagandan och om vi inte lyssnar på de här 40 exemplen på Unrwas lärare som hyllar Hitler och förnekar Förintelsen. Om man inte förstår att detta kommer att ha negativ betydelse för chansen att komma någonvart med fredsprocessen är man blind.
Det är tragiskt att regeringen är blind i en så här viktig fråga. Sverige skulle kunna göra skillnad - om vi vill det och ställer motkrav när vi ger pengar.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret, justitieministern! Bakgrunden till min fråga är att detta tyvärr är ett växande problem. Nationella operativa avdelningen, NOA, gjorde 2016 en rapport. Den visar att det kan vara så att utländska ligor står för uppemot 50 procent av bostadsinbrotten i Sverige. Rapporten byggde på fem års informationsinsamling och tar upp brottsnätverk från Litauen, Polen, Rumänien och Georgien.
Stockholm drabbas, Malmö drabbas, landsbygden drabbas och Uppsala drabbas. UNT har bland annat visat att dessa professionella ligor ger sig på upp till tio villor i ett svep en förmiddag. Det är en förtrupp som kollar upp, och sedan kommer man in och kan då klara upp till tio villor i ett svep. Det är väldigt lönsamt.
Jag talade med en av spaningsledarna i går på underrättelseenheten på NOA, som berättade att man tjänar 300 euro per dag. Det är nästan 3 000 kronor på en dag. Det är väldigt lönsamt. Vart går varorna någonstans? Det visar sig enligt rapporten att en hel del går till Georgien i södra Kaukasus.
I ett enda ärende skickades 60 ton med stöldgods till ett värde av nära 100 miljoner från Sverige till Georgien. Polisen säger att många brottslingar från Georgien söker asyl i Sverige under falsk identitet. De kan vara här lagligt under en tid medan deras asylärende utreds, men ingen vet vilka de egentligen är. Detta är en av pudelns kärnor.
Är det rimligt att man på fredagen begär asyl och på måndagen börjar med fullskalig brottslighet, och det blir som en teflonpanna? Det är orimligt. Är det så att man begår brott är man inte seriös. Då har man inte i Sverige att göra och ska bli utvisad. Det borde då åtminstone bli ett snabbspår. Det borde vara ett snabbspår från början.
Vi vet att 99 procent, kanske till och med 99,5 procent, från exempelvis Georgien blir utvisade. Då är det orimligt att vi ger dem möjlighet att obehindrat fortsätta detta. Det skapar en ohygglig otrygghet runt om i landet. Nu har det blivit ännu tuffare.
Den 28 mars 2017 upphörde viseringstvången för personer från Georgien. Det är sannolikt någonting som gör det ännu lättare att begå den här typen av brott. Även om det är viseringsfrihet borde man bli utvisad om man blir ertappad med den här typen av brottslighet.
Även om man har turistvisum eller liknande är det inte seriöst om man blir tagen för sådan grov brottslighet. Detta är någonting som också driver annan typ av brottslighet, människohandel och liknande.
Ministern säger i sitt svar att Migrationsverket kan prioritera ansökningar som bedöms vara ogrundade. Men det sker inte alls i den omfattning som skulle behövas. Min fråga är: Vad gör ministern och regeringen för att se till att det blir mindre attraktivt för dessa stöldligor att agera i Sverige? Just nu är det alldeles för enkelt.
Var gör regeringen för att göra det mindre attraktivt att verka i Sverige?
Mikael Oscarsson (KD):
I min hand håller jag en rapport från Nationella operativa avdelningen från slutet av förra året. Där fastslår man att det här hänger ihop - den omfattande stöldverksamheten hänger ihop med att man har skapat en brandvägg. Det handlar om omfattande brottslighet där man använder bilmålvakter med samordningsnummer.
Gärningsmännen bakom målvakterna utgör en viktig kapacitet för organiserad stöld och smugglingsverksamhet. Här krävs ett politiskt beslut. Det ska inte vara tillåtet att utan särskilt tillstånd äga mer än ett fordon om man har ett samordningsnummer. Samordningsnumret, herr talman, är ju ett särskilt personnummer man kan få om man är här under en tid.
Det visar sig nu att det ägs en ohygglig mängd bilar. Det finns 512 samordningsnummer som man har tittat på som sammanlagt äger 28 897 fordon.
För att ta ett exempel: I torsdags för en vecka sedan stoppade Uppsalapolisen ett fordon. Det var en Golf, och det visade sig att Golfens ägare hade 9 133 000 i obetalda p-anmärkningar. Det finns fler exempel på det här.
Man använder en kombination av bilmålvakter och samordningsnummer. Det här måste vi komma åt, så frågan är: Tänker regeringen göra någonting? Är det rimligt att man med ett samordningsnummer kan äga mer än en bil? Är det rimligt att det som nu finns många fall där man äger 1 000, 2 000, 2 500, 3 000 bilar?
Det här används direkt i kombination, för när man åker fast "finns inte" bilens ägare. Det visar sig att de här länderna har stenkoll på sina fordonsägare, men i Sverige gör ansvarig myndighet inte någon bakgrundskontroll alls utan registrerar glatt de här. En annan sak gäller gränskontrollen. När jag talar med poliser säger de att det inte finns någon gränskontroll att tala om.
Det är ett jätteproblem. Vi har människor som kommer med färjan från Riga och från Finland. Naturligtvis borde man göra en gränskontroll och titta efter. "Titta! Här är 37 stycken som kommer till Sverige för 32:a gången. De har blivit dömda, men de kommer tillbaka igen." Det är pinsamt att Sverige inte kollar upp det här bättre.
En sak till: Man kan använda en särskild teknik, ANPR, som handlar om att sätta kameror på polisbilar och vid gränskontrollerna och fota registreringsskyltar. Det här använder Norge, Danmark, Finland och Holland. Det gör att om en stöldliga som är uppe i Bodö och har en kampanj där kommer förbi Sverige vet vi att de är på väg in i Sverige.
Det är vanvettigt att Sverige inte använder den teknik som finns. Det här ett typiskt ärende som måste lösas politiskt. ANPR-systemen skulle kunna finnas på polisbilar och fånga upp de här bilarna. Vi skulle kunna stoppa en hel del av den här brottsligheten. Hur tänker regeringen när det gäller det här systemet?
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret och för erkännandet att det här är en viktig sak! Jag tror att det är viktigt att se att det här hänger ihop, och det är viktigt att vi minskar attraktionskraften i att agera i Sverige.
Vi ser nu i polisens rapport att vi har ett system som har skapat möjligheter för dessa kriminella nätverk att ha en brandvägg och att detta hänger ihop med bostadsinbrott och kampanjer där en person åker i förväg och tittar ut lämpliga ställen att ge sig på. Man kan klara tio inbrott på en förmiddag och tjäna 300 euro, det vill säga 3 000 kronor, på en dag.
Sedan använder man de här bilarna och de tillfälliga samordningsnumren; man äger uppemot 2 000-3 000 bilar. Det farliga är att en barnfamilj kanske en vacker dag blir påkörd av en sådan här bil. Vad händer då?
I Malmö visar det sig att var tionde bil ägs av denna typ av människor, som kanske inte ens finns i verkligheten. Då måste regeringen agera. UNT har som sagt haft en serie; i dag har man artiklarna "Larmar förgäves om bilmålvakter" och "Fusket har ökat i åratal men stoppas inte".
Det handlar just om denna typ av brottslighet, som tyvärr inte stoppas utan bara fortsätter.
Då krävs det att regeringen agerar, ger tillstånd för kameror och uppdrar åt de ansvariga myndigheterna att kolla upp mer och göra bakgrundskontroll så att vi kan förhindra att denna verksamhet växer och breder ut sig i Sverige och skapar otrygghet.
Mikael Oscarsson (KD):
Tack för svaret, infrastrukturministern! Detta handlar inte om att föregripa Trafikverket utan om att se till att Trafikverket har rätt medel så att fyrspår kan byggas. I Upsala Nya Tidning den 16 maj säger den ansvariga projektledaren att Trafikverket har starka önskemål om att bygga fyrspår mellan Uppsala och Stockholm.
De förstår precis vilka vinster detta skulle medföra för arbetsmarknadsregionen, pendlarna och miljön, men det är pengarna som saknas. Ministern säger att man ökar budgeten med över 100 miljarder - det är bra. Vi kristdemokrater matchar detta i vår budget. Men borde man inte prioritera den trafiksträcka som är landets mest trafikerade?
Fakta i målet är att 16 000 personer åker till Stockholm varje dag, och 7 000 åker norrut - sammanlagt 23 000, alltså. Detta är en sträcka som dras med problem i form av förseningar, trots att den är den mest trafikerade i landet.
Jag tror att infrastrukturministern har märkt, kanske när hon ska flyga till Göteborg, att det är minst fyrspår till Arlanda. Men sedan är det bara två spår. Pendeltågen, med många stopp, fjärrtågen och godstågen trafikerar exakt samma spår.
Infrastrukturministern har säkert märkt att det inte går att köra om på den här sträckan, så man måste anpassa sig efter det långsammaste tåget. Nuvarande spårkapacitet svarar inte upp mot behoven i en växande huvudstadsregion; man slår i taket inom en tioårsperiod. Det är där frågan kommer in.
Redan nästa vår ska ni fastställa infrastrukturplanen, och det som inte finns med där kommer inte att byggas förrän efter 2030. Så det är jätteviktigt att regeringen tar ställning och inser fakta i målet. Det finns nämligen en självklar lösning på dessa problem, och den stavas fyrspår, herr talman.
Med fyra spår på hela sträckan mellan Uppsala och Stockholm kan såväl godståg och fjärrtåg som pendeltåg trafikera sträckan samtidigt. I dag kan som mest åtta tåg per timme åka, men med fyrspår skulle kapaciteten öka med 75 procent. Fjorton tåg skulle kunna gå varje timme.
Detta stöds inte bara av Uppsala, utan 7 av 21 län har redan tagit ställning och säger att detta hindrar inte bara Uppsala och Stockholm utan även Dalarna, Gävleborg och alla län norrut.
Om vi vill att bostäder ska byggas och att arbetsmarknadsregionen ska fungera är detta alltså en jätteviktig fråga. Det duger inte att bara ducka, utan man måste ta till sig fakta och förstå att de ansvariga utredarna på Trafikverket redan är klara över att detta går ihop sig.
De har räknat ut att man på tio år har sparat in pengarna, infrastrukturministern. Detta är en väldigt viktig investering. Frågan är var regeringen står i frågan om fyrspår mellan Uppsala och Stockholm. Kommer man att satsa på detta i nästa infrastrukturplan?