KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Åström (S):
Jag tycker att det är oerhört glädjande att vi i dag har fått besked från Centerpartiet och också från näringsministern tidigare att ni säger nej till uranbrytning. Det gläder mig.
Jag kan förstå att det kan vara svårt att ta ställning för det i regeringssammanhang, men jag skulle vilja säga så här: Välkommen att rösta på vår reservation där vi föreslår lagstiftning som förbjuder uranbrytning. Välkommen till oss! Jag tänker fortsätta och ta upp frågan om själva mineralstrategin.
Tidigare debatterade jag med Johan Johansson, Moderaterna. Då gällde det mer det ansvar som ligger i mineralstrategin. Jag vill särskilt peka på samhällsansvaret. I det inlägget tog jag upp situationen bland annat i Kiruna där man håller på att flytta en hel stad, vilket är oerhört unikt. Det har aldrig hänt tidigare.
Det finns massor av komplikationer då det gäller lagregler som inte fungerar. Exempelvis äger kommunen ingen mark. De måste köpa mark av staten för att kunna flytta bostäder, skolor, vårdcentraler, kyrka och allt vad de ska flytta. Den marken måste de köpa av staten.
I det fenomenet finns en mängd av svåra lagkomplikationer. Jag skulle vilja fråga på vilket sätt Helena Lindahl lite mer kan precisera hur staten kommer att ta sitt ansvar för samhällsomvandlingen sett utifrån mineralstrategin.
Karin Åström (S):
Jag tar upp det igen. Jag är oerhört besviken över att inte regeringen lämnar mineralstrategin till riksdagen så att riksdagen får ta ställning till de 20 åtgärdspunkter som finns däri.
Det skrivs om mineralforum som ska bildas och att näringar och olika intresseorgan ska kunna diskutera sig fram till hur man ska göra. Det kan väl vara gott och bra, kan jag tycka, liksom framåt.
Men faktum är ju att exempelvis Kiruna och många kommuner nu är i en oerhört svår och knepig situation på grund av att gruvorna breder ut sig. I Gällivare har man problem med att hus får överges. Det är förfärligt hur situationen ser ut där uppe, och den är akut. De är inte hjälpta av ett mineralforum just nu.
De måste få direkt hjälp i form av ett statligt större ansvar där staten går in och hjälper dem att reda ut på vilket sätt de ska kunna hantera de svåra lagsituationer som de hamnar i och som gör att det blir långbänk så att de inte kommer framåt i sin planering av nya byggnader etcetera.
Igen skulle jag vilja be Helena Lindahl precisera lite mer hur ni egentligen har tänkt ta det här samhällsansvaret. Hur har regeringen tänkt göra det, inte skjuta allting på LKAB att göra det? LKAB kan tyvärr inte stifta de lagar och förändra de regler som behövs. Det gör regeringen med proposition och förslag till riksdagen.
Karin Åström (S):
Jag tycker att det är trevligt att Odell har varit uppe i Pajala. Jag vill ge Odell en eloge; han är en av de få gruppordförande och ministrar från Alliansen som har besökt kommunalrådet Kurt Wennberg där uppe.
Det tillhör ovanligheterna att alliansföreträdare gör så. Jag konstaterar att Kristdemokraterna och Odell inte har samma uppfattning som Centerpartiet och näringsministern när det gäller förbud mot uranbrytning.
Jag konstaterar också att det är oerhört oroligt kring Oviken uppe i Jämtland, där man har lämnat in en brytningskoncession som är i sin linda och precis har börjat beredas och behandlas. Jag återgår till det som jag tycker är viktigt - gruvan och kopplingen till samhället som lever i dess närhet.
Jag förstod att Odell har sagt någonting sådant här: Stabila förutsättningar till att det kommer kapital är viktigt till de samhällsförändringar som måste göras.
Jag noterar att i ett nyhetsreportage efter Odells resa till Pajala säger Odell som svar på en fråga: Som hjälp till att bygga ut samhällen med gruvor får kommunen lita till pengar från skatteutjämningen mellan kommunerna.
Jag vill ställa frågan på ett lite annat sätt: Hur menar Odell att Pajala kommun ska klara denna samhällsomvandling med skatteutjämningsbidragen?
Karin Åström (S):
Låt mig säga så här: Under många år innan jag kom in i riksdagen hade jag förmånen att jobba med skatteutjämningssystemet. Det är uppbyggt på en mängd av parametrar. Vad jag vet är gruvnäringen ännu ingen parameter i skatteutjämningssystemet. Det ska gå till att utjämna välfärdsområdena.
Det handlar om 9,6 miljoner som vi kanske, förhoppningsvis, framdeles fattar ett beslut om i riksdagen om i och med det nya förslaget - det vet vi inte ännu.
I varje fall kan man säga att dessa 9,6 miljoner går till att täcka de underskott som Pajala kommun har när det gäller att se om sina äldre, se till att skolorna fungerar och se till att man har vattenförsörjning i den enormt stora kommun som behöver serva en mängd små byar som ligger i utkanten.
Det är alltså inte görligt att säga att detta ska gå till att bygga och nyinvestera. Jag skulle vilja ställa lite fler frågor till Odell.
Han är van riksdagsledamot - han har varit det länge - och vet hur viktigt det är att man tar strategier etcetera som regeringarna lägger fram in till riksdagen och låter riksdagen göra en ordentlig behandling och en ordentlig debatt av frågorna.
Hur kommer det sig då egentligen att Odell inte på något sätt kommenterar den här saken? Nu blir mineralstrategin en departementsskrivelse, och förmodligen kommer den att landa där.
Karin Åström (S):
Jag tackar för svaret, ministern, men naturligtvis är jag inte nöjd. Min fråga handlar om hur Sverige kan bli mer känt internationellt som turistland samt hur och på vilket sätt man ska uppnå det mål som är uppsatt i den nationella strategin.
Målet är att vi 2020 ska ha 20 nya exportmogna destinationer samt ha ökat antalet anställda från 160 000 till 260 000. Det är en oerhört stor basindustri som är på väg att växa fram, och det ska alltså ske inom loppet av sju år. Det är målsättningen.
Då tycker jag att det är lite märkligt att ministern i svaret tar upp den sänkta krogmomsen och de sänkta sociala avgifterna till unga och hänvisar till att detta ska vara förutsättningarna för att man ska öka internationell turism. Så är ju inte fallet.
Jag har suttit hela eftermiddagen och kvällen och lyssnat på oerhört intressanta debattinlägg när det gäller varselsituationen i hela Sverige och på vilket sätt regeringen tänker sig att investera. Det är inte riktigt så att man har nått målen där heller.
Regeringens mål med dessa insatser går helt åt ett motsatt håll, även då det gäller satsningar på internationell turism.
Däremot måste jag säga att Visit Sweden har gjort ett oerhört framgångsrikt jobb med att marknadsföra Sverige och målmedvetet satsa just på att definiera var de internationella exportmarknaderna finns för vår del. Man har visat väldigt goda resultat.
I Norrbotten kan vi notera att det redan har burit väldigt god frukt. Swedish Lapland, en turistorganisation som finns i norra Sverige, har nämligen börjat bygga upp ett väl fungerande partnerskap med Tyskland. Avsikten är att fortsätta med England som destination.
Nu får man dock lägga detta i malpåse helt och hållet, eftersom ni som regering har skurit bort ynka 20 miljoner från budgeten. Det har gjort att man har fått lägga bort segmentet av satsningar när det gäller gruppresor från Tyskland och företagsbesök som kommer upp till våra norrbottniska turistområden.
Detta segment har man helt fått lägga ned. Man är på väg att säga upp den personal som har jobbat specifikt med detta segment. Det tråkiga i den här historien och de futtiga, ynka 20 miljoner det handlar om är att det drabbar just de småföretag Annie Lööf talar och månar så mycket om.
De har byggt upp sin verksamhet på satsningar på företagsgrupper, affärsresenärer och gruppresor som kommer upp. Så ser det ut. Så ser det också ut när vi tittar i alla de mindre kommunerna, där man har byggt upp hotellverksamheter som i dagsläget, vilket Annie Lööf säkert förstår, håller näsan ovanför vattenytan.
Detta segment, som man har jobbat med under ett antal år på turistnäringen via Visit Sweden och som man plockar bort, har haft oerhört stor betydelse för just dessa små orter.
Karin Åström (S):
Om ministern har läst vår budget vet hon att de 50 miljonerna, de ynka små resurserna för Visit Sweden där ni nu har dragit bort 20 miljoner, vill vi permanenta. Vi tycker att verksamheten har varit oerhört framgångsrik.
Särskilt uppe i Norrbotten har vi varit väldigt glada för att man har valt att satsa på segmentet gruppresor från Tyskland, segmentet affärsresande som kommer som grupper till Norrbotten och besöker olika kommuner, exempelvis Boden där vi har det fantastiska Treehotel.
Man inte bara bor i Treehotel, utan man far dit på studiebesök för att få se hur det lilla företaget har byggt upp sin verksamhet. Det är alltså affärsresenärer som kommet dit på besök. Det segmentet är bortplockat från och med den 1 januari. Det tycker jag är väldigt olyckligt. Jag måste säga att det är småaktigt på något sätt.
Inom det här segmentet har flera av de små företagen byggt upp sin verksamhet på olika event. Då har man också investerat utifrån dessa event. Det är inte så himla lätt i en mindre bygd att plötsligt svänga om. Oftast sitter man i en lånesituation som inte är så bra.
Även om de sociala avgifterna för de unga är sänkta har man inte lyckats med att anställa någon ung person. Det handlar om att försöka bevara. Man har byggt upp ett litet embryo av ett segment som håller på att växa sig ganska starkt i vårt län. Det tycker jag känns viktigt att få säga.
Vi gillar de stora internationella sportevenemangen, som då och då förläggs i Sverige. Vi socialdemokrater tycker att det är ett oerhört spännande segment att utveckla. I Gällivare har vi haft världscupstävlingar på skidor i helgen, och ett stort evenemang går av stapeln i Boden som heter O-Ringen och som är en gigantisk orienteringstävling.
För att allt detta ska kunna fungera bra och utvecklas positivt med bra kvalitet, kunskaper etcetera inom turistnäringarna måste det finnas ett segment som tar hand om marknadsföringen i ett internationellt perspektiv.
Den delen klarar man inte av att sköta från regionen som sådan. Det har varit värdefullt med de extra 50 miljoner som Visit Sweden har kunnat lägga på marknadsföringen av internationell turism.
Jag tycker att näringsministern helt och hållet har tappat bort de regionalpolitiska verktyg som vi har haft och som vi tänkt ska verka stimulerande ute i regionerna. De finns inte längre.
Jag tycker att det här ett så fnuttigt regionalpolitiskt verktyg, och jag vill adressera till ministern: Tänk om!
Karin Åström (S):
Det som det satsas på nu, Sverige - det nya matlandet, Skogsriket och Attraktionskraft som ministern tar upp, är väl bra. Men det som krävs är marknadsföring på det internationella området, för det är ju de internationella gästerna som vi vill ha in till Norrbotten.
Nu talar jag bara ur ett norrbottniskt perspektiv, och där vill vi gärna ha in de internationella gästerna. Många företag som finns däruppe i hotellbranschen har valt att satsa just på företag och turistgrupper som kommer. Det är det segmentet som Visit Sweden nu nödgas plocka bort beroende på att ni har skurit bort 20 miljoner i budgeten.
Och vi säger: Tänk om! Gör som vi socialdemokrater föreslår och permanenta stödet. Låt den här näringen med en väldigt kompetent marknadsföring internationellt få fortsätta! Som sagt har besöksnäringen tuffa mål att nå. Man ska öka omsättningen till 200 miljarder och öka antalet sysselsatta med 100 000.
Dessutom vet vi att utanför Sveriges och Nordens gränser är Sverige och särskilt Norrbotten fortfarande väldigt okänt. Det finns alltså enormt mycket jobb att göra när det gäller marknadsföringsbiten.
Och jag vill hävda att Swedish Lapland jobbar föredömligt, men de har inte den organisation, den kompetens eller det nätverk som redan finns uppbyggt via Visit Sweden på internationell marknad och som de så väl behöver.
Så gör nu som vi föreslår, ministern, och lägg tillbaka de här pengarna till våren eller till nästa höst, så får vi se att vi når målen i Sverige om sju år.
Karin Åström (S):
Tack för svaret! Den förra interpellationen tog upp en hel del av de frågeställningar som statsrådet och jag nu ska debattera. Jag kommer senare att återkomma till frågan om det där för åtta år sedan och vår regering som tog fram några branschprogram.
För ett år sedan fick vi majoritet i riksdagen för att regeringen skulle ta fram det här strategiska programmet. Det är gjort, och jag tycker att det är en oerhört god början. Men jag är oerhört bekymrad över att näringsministern har valt att bara behandla det som ett regeringsbeslut, alltså i ett slutet rum, och inte har lyft in det i ett vidare politiskt sammanhang.
Jag tycker nämligen att gruv- och hela metallindustrin har varit och fortfarande är en given förutsättning för vår hela industriella tillväxt och utveckling. Inte bara det: Hela samhället är ju beroende av mineraler på en mängd områden som beskrivs väldigt utförligt i mineralstrategin. Mineraler har alltså byggt vår välfärd och måste fortsättningsvis göra så.
Mineraler bygger daghem, skolor, sjukhus, bostäder, vindkraftverk, medicinsk utrustning etcetera. Listan kan göras oändligt lång över det vi behöver mineraler till. När det gäller mineraler är Sverige i första hand men även Norge och Finland en stor kornbod för resten av världen.
I Finland antog den finska regeringen för ett antal år sedan en mineralstrategi för att stärka den finska gruvnäringen. Det är också en väldigt god början i Finland.
Vad jag har förstått har regeringen använt den finska mallen som underlag och låtit Norrbotten och Västerbotten jobba fram koncepten till den mineralstrategi som regeringen nu har antagit. Men det finns ett problem i Finland med mineralstrategin, och det är det att det inte händer så mycket i frågan.
Samtalen och dialogerna mellan aktörerna har inte kommit i gång. Strategin ses inte längre som särdeles viktig, och till mig har finska parlamentariker sagt att man börjar uppleva att den finska strategin blev en hyllvärmare.
Man gjorde alltså på samma sätt i Finland som den svenska regeringen nu har gjort: Man tog beslutet i ett slutet regeringssammanträdesrum och förde det inte vidare till en vidare politisk debatt. Fru talman! Jag hade helst av allt sett att den här interpellationsdebatten hade blivit av före den 20 mars när vi behandlade näringsutskottets betänkande om mineralfrågor.
Nu blev det inte så, och jag har väntat många veckor på att den här debatten skulle komma till stånd. Jag hade nämligen velat belysa och framföra det här direkt till ministern. Jag känner mig som sagt oerhört bekymrad över handläggningen och att riksdagen inte har fått möjlighet att behandla den i en demokratisk öppen debatt. I mineralstrategin tar regeringen upp två relevanta hotbilder som kan uppstå.
Den ena är fallande priser på metall och mineraler. Den andra handlar just om det jag pratar om och som bekymrar mig, det vill säga att den bristande samsynen och dialogen mellan aktörer gör att möjligheter inte tas till vara fullt ut. Det är det jag tycker är en oerhört stor risk med det sätt som regeringen och ministern har hanterat mineralstrategin på.
Karin Åström (S):
Naturresurser och mineraler är nationella angelägenheter. Det är det första som behöver slås fast här i kammaren. Det är precis som statsrådet pekar på oerhört komplexa frågeställningar som berör så många delar av ett samhälle. Ett större politiskt och seriöst nationellt ansvar behöver därför tas.
Bland annat riksdagen borde, precis som man har gjort med EU-parlamentet, involveras betydligt snabbare på ett helt annat sätt än vad som nu har gjorts. Fortfarande är min syn att man har fattat beslut om mineralstrategin i ett slutet regeringssammanträdesrum. Det duger inte fortsättningsvis att behandla den här typen av viktiga frågor på ett sådant sätt.
Jag och mitt parti menar att näringen, kommunerna, utbildningssamordnarna, politiken och inte minst facket måste kroka arm ordentligt med varandra och lyfta upp och lösa de frågor som dyker upp successivt. Vi måste få ett tydligare helhetsgrepp för gruv- och mineralområdet. Politiken måste vara mer närvarande särskilt på nationell nivå och ta ett betydligt större ansvar. Det är en nationell angelägenhet.
Det duger inte längre att passivt titta på och tro att andra ska fixa problem som uppstår. Det behövs mer av demokratiska debatter här i riksdagen. Det behövs ett större ansvarstagande från ministern och regeringen för att det ska få större legitimitet och framför allt seriositet. Det är vad som behövs för att vi ska få långsiktigt hållbara gruvsamhällen som räcker över våra mandatperioder.
Jag vill också ställa en sista fråga. Det handlar om att statsrådet säger att man ska följa upp. Hur tänker ministern utvärdera mineralstrategin? Kommer riksdagen att få ta del av en sådan utvärdering?
Karin Åström (S):
Jag tackar för svaret, men det bekräftar egentligen bara att statsrådet och jag har mycket olika verklighetsbilder. Jag ska ge några exempel. Statsrådet beskriver hur regeringen vidtar en mängd åtgärder för att förbättra företagsklimatet och företagsamheten i Sverige.
Det handlar exempelvis om att sänka skatter, om att sänka kostnader för att anställa för att fler ska få jobb, om satsningar på innovationer etcetera. Ministern tar som sagt upp många åtgärder i svaret. Men verkligheten där ute redovisar någonting helt annat än det regeringen försöker nå. Antalet arbetslösa har ökat. Vi är nu uppe i ca 420 000 personer och ca 8-9 procents arbetslöshet.
I går läste jag ett reportage om att enligt Svenskt Näringsliv visar mätningar av företagsklimatet i Sverige bara sämre och sämre resultat. Rösterna från företagen som inte får tag på yrkeskompetens bara stiger och ökar. Extra kännbart är det för företagen ute i glesbygden.
Jag ska ta ett exempel från verkliga livet som i allra högsta grad handlar om ett företags expansion och innovation och att ordna fler jobb. Det är från Arvidsjaurs och Arjeplogs kommuner. Det är ett par av landets minsta kommuner sett till befolkningsantal, men ytmässigt är de stora som Skåne, Blekinge, Småland och Halland tillsammans. Dessa två kommuner är, som tidigare är känt i denna kammare, kända för biltestverksamhet.
Biltestföretag har byggt upp sina anläggningar mitt ute i skogen och på de stora vidderna. Skogen ägs till 75 procent av det statliga bolaget Sveaskog i Arvidsjaur. En biltestanläggning har exempelvis fått ett taxerat värde sin anläggning där ute i skogen på ca 80 miljoner.
Om man som entreprenör lyckas med satsningen och vill expandera, det vill säga köpa till ytterligare skogsmark av Sveaskog för att bygga en större anläggning och kunna anställa fler är det numera helt omöjligt beroende på att det plötsligt är en betydligt högre prisbild för den lilla tomtmark med skog man vill köpa för att kunna göra detta.
Numera klassar Sveaskog de områden som företag vill köpa som industrimark i stället för skogsmark, som det faktiskt är. Då utgår man från det taxerade värdet, och därmed rusar priset upp i höjden. Detta har fått oerhört trista effekter för de entreprenörer som finns där ute. De känner sig hårt straffade när de vill expandera.
När det går bra för dem straffas de som vill expandera. När man plötsligt ändrar om skogsmark till industrimark blir det helt omöjligt att klara av en sådan investering. Allt fler företagsledningar som opererar i de här trakterna börjar ifrågasätta expansion och utbyggnad.
De känner sig helt enkelt lurade eftersom detta inte var något som framkom för ett antal år sedan när man en gång valde att satsa på och investera i att bygga anläggningar mitt ute i skogen. Det här gäller inte bara biltestverksamhet utan också turistnäringen som växer där och bygger sin verksamhet på snö, vinter och kyla.
Jag vill ställa frågan: Vilka åtgärder skulle statsrådet kunna tänka sig att vidta för att förbättra situationen för de här företagen, som inte kan växa som statsrådet vill?
Karin Åström (S):
Vi är väldigt glada över den tillväxt som sker i vårt län. Det har som sagt i grunden gått väldigt bra. Vi har gått fram i valen hela vägen de senaste åren. Vi leder i varenda kommun i Norrbotten och i landstingen. Vi driver en socialdemokratisk näringspolitik i Norrbotten på lokal och regional nivå.
Men icke för icke vill jag understryka att den bästa kunskapen om vad som behövs för att utvecklas finns i den egna regionen. Så är det. Men regionen och företagen är beroende av vad som sker på nationell nivå. I det fall som jag beskrev är det vårt eget statliga bolag Sveaskog som sätter krokben på de företag som ministern säger sig värna.
Jag tar ett exempel till, och det kommer från turistbranschen. Som ministern vet har det blivit mer och mer exotiskt att sälja snö, is och kyla till framför allt utländska turister. Det är oerhört populärt och ett område som växer. Turistbolagen har kunnat hyra sina vattendrag under vintern som då har varit isbelagda och erbjuda turistiska aktiviteter.
Det är små turistbolag som vi talar om här. Arrendepriset, eller hyrespriset, från till exempel Sveaskog har alltid tidigare utgått från kpi, vilket har varit en helt rimligt nivå i de här obygderna.
Nu är det förändrat också, och priset för att hyra de frusna vattendragen från Sveaskog är enligt uppgift hundratusentals kronor högre än tidigare, vilket gör att den här branschen kommer att få stryka rejält på foten. De givna spelreglerna har varit kända sedan tidigare för de här entreprenörerna.
De har förändrats så kraftigt att det är svårt för dessa företag att klara sin verksamhet, och än mindre kan de satsa ytterligare för att kunna expandera och anställa fler. Så säger turistnäringen där uppe.
Det har med det här förfaringssättet blivit en enormt stor puckel för företagen samtidigt som vi vet att konkurrensen när det gäller biltestverksamhet ökar från Finland och särskilt från Kina som ligger på.
Jag kan tycka att det är oerhört märkligt att vi har ett hundraprocentigt statligt ägt bolag som opererar på ett sådant sätt att det slår undan benen på små, känsliga branscher som har hittat en egen nisch ute i glesbygden.
Det är framgångsrika entreprenörer som har valt att satsa och leva vidare i de områden som ministern faktiskt alltid säger sig värna.
Min fråga är: Vilka åtgärder skulle ministern kunna tänkas vidta för att få till stånd en annan tingens ordning?
Karin Åström (S):
Jag tycker att det är trevligt med fler debattörer, men min avsikt med den här interpellationen var framför allt att uppmärksamma ministern på det specifika området och det specifika problemet för just den här typen av företag som är nya inom sitt område och har hittat en nisch som kan utvecklas hur mycket som helst.
Jag vet att finansmarknadsministern är ansvarig för de statliga bolagen, men regeringen fattar ju beslut i kollektiv, bland annat om ägardirektiven.
Jag tycker då, eftersom det här är ett problem för de extremt små företag som finns ute i glesbygden, att det i rimlighetens namn är ministerns ansvar att verka för att förutsättningarna kan vara någorlunda lika de förutsättningar som rådde när de en gång gjorde investeringar för att bygga och utveckla.
Det är ett stort problem i de här fallen, och min mening med den här interpellationen var att uppmärksamma de här specifika problemen. Jag hoppas att statsrådet kan ta upp den här frågan och verka för att vi får en annan tingens ordning när det gäller ägardirektiven för Sveaskog. Sedan ska sägas att det faktiskt är ministerns regering som har tillsatt Göran Persson som ordförande i Sveaskog.
Han gör nog ett gott arbete där, men ägardirektiven styr ju.