KBLab/rixvox huggingface dataset:
Valter Mutt (MP):
Olyckligtvis är det du, Carl Bildt, och inte jag som är svensk utrikesminister. Det ligger i sakens natur att vi i oppositionen inte når ut och kan påverka skeendet ute i världen på samma sätt som den som bekläder utrikesministerposten. Du, Carl Bildt, är i dag en av dem som har varit utrikesminister allra längst i hela Europa. Detta sammantaget med ditt förflutna som regeringschef ger dig en stark plattform att agera utifrån.
Det som skiljer statsmän och statskvinnor från mer ordinära politiker är förmågan att vid väl valda tillfällen välja väl valda ord - att våga ta bladet från munnen och tala om satans mördare och diktaturens kreatur. Teokratin i Teheran må ha skaffat sig ett mer presentabelt ansikte utåt i den nye presidenten Rohani.
Men så länge de ohyggliga avrättningarna av kurdiska frihetskämpar, baluchiska oppositionella och andra motståndare till diktaturen fortsätter och till och med ökar i antal framstår denne Rohani mer som en maskot för landets verkliga makthavare än som president på riktigt.
Till och med Rohanis egen rådgivare för minoritetsfrågor, Ali Younesi, har enligt uppgift varnat för att extrema element inom landets säkerhetsapparater ger order om ökat antal avrättningar för att visa vem som fortfarande har den verkliga makten. Mer liberalt sinnade imamer vädjar nu om besinning.
Imamen Mowlana Abdulhamid har skrivit brev till Irans högste andliga ledare ayatolla Ali Khameini om att ställa in avrättningarna av 26 unga män av kurdiskt ursprung. Detta handlar om liv och död och ytterst om vilken värld vi vill leva i. Delegera inte ständigt ned frågor om mänskliga rättigheter till tjänstemannanivå, Carl Bildt, utan gå ut och tala på ett sätt som får världen att lyssna!
Valter Mutt (MP):
Jag tackar Carl Bildt för svaret. Det är givetvis utmärkt att olika tjänstemän och dina medarbetare på Utrikesdepartementet jobbar med de här frågorna. Men du är ju, om jag har förstått rätt, politiker, Carl Bildt. Du är förmodligen den tystaste utrikesminister vi har haft i modern tid när det gäller att tala högt om mänskliga rättigheter - det må handla om Dawit Isaak, om klimatfångarna i Ryssland eller om de dödsdömda i Iran.
Jag menar inte att man hela tiden bör tala med stora bokstäver. Men ibland är det befogat att tala så att ljusblixtar av hopp slår in i mörkret och får mörkermännen att ta ett steg bakåt, ta av sig bödelskåporna och skicka hem exekutionsplutonerna. Såväl det svenska folket som folken i Iran väntar på att du börjar tala på ett sätt som hörs.
Valter Mutt (MP):
Jag tackar socialministern för svaret och ser fram emot ett stimulerande tankeutbyte kring dessa viktiga frågor. Jag beklagar samtidigt att utrikesministern, som jag riktade min interpellation till, har prioriterat bort att komma till Sveriges riksdag. I mina öron, Göran Hägglund, låter det aningen bakvänt att man inte kan ingå ett avtal innan dess fulla konsekvenser är kända.
Med den sortens logik skulle knappast heller exempelvis allmän rösträtt ha kunnat införas, vars konsekvenser naturligtvis ingen på den tiden kunde överblicka fullt ut. Som politiker tycker jag att man måste våga och vilja något - vilja förändra och inte bara förvalta. FN-konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter har sedan länge ett tilläggsprotokoll som ger individer möjlighet att klaga hos FN avseende missförhållanden i det egna landet.
Glädjande nog antog FN:s generalförsamling för fem år sedan ett liknande tilläggsprotokoll för den FN-konvention som reglerar våra ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I år har tio länder ratificerat tilläggsprotokollet, och därmed har det trätt i kraft. Då säger socialministern att Sverige noga kommer att följa den praxis som nu kommer att skapas när det gäller enskildas klagorätt kopplat till det här protokollet.
Vi ska alltså följa utvecklingen i stället för att vara med och forma den. Är inte detta, Göran Hägglund, en förbluffande passiv hållning? Vad vill ni i regeringen göra mer än att sitta och följa utvecklingen? Den indiske ekonomen och nobelpristagaren Amartya Sen har sagt att demokratin är den fattiges enda mjölkko. Så förhåller det sig givetvis.
Den som inte har råd att betala dyrt för att få tillgång till mat, hälsa och bostad är beroende av en livskraftig demokrati vars grundprincip är en människa, en röst medan marknadens grundprincip är en dollar, en röst.
I det svenska biståndssamarbetet och i vår politik för global utveckling, som antogs enhälligt av riksdagen 2003, är utgångspunkten fattiga människors perspektiv och deras rätt att få sina grundläggande behov tillgodosedda. Som statsrådet framhåller i sitt svar handlar detta rättighetsperspektiv om att sätta den enskilda individens frihet och rättigheter i centrum.
Och vad vore då naturligare, Göran Hägglund, än att Sverige skriver under det tilläggsprotokoll som syftar just till att ge enskilda individer klagorätt när deras rättigheter förtrampas?
Valter Mutt (MP):
Jag tackar socialministern för det svaret. Hur jag än vrider och vänder på detta tycker jag att statsrådets argumentering har något undanglidande och gåtfullt över sig. Vi har ett systerprotokoll när det gäller de medborgerliga och politiska rättigheterna, och där är vi eniga om att det är bra att det finns ett klagoinstitut.
Jag tycker att det ligger i den inneboende logiken att man då också bör ha det till det andra protokollet. Jag har aldrig känt någon dragning till konspirationsteorier. Men i detta fall börjar jag faktiskt undra om det ändå kan finnas någon sorts dold agenda.
Kan det möjligen vara så illa att i ett Sverige där den sociala ojämlikheten ökar snabbare än i något annat industriland - låt vara att det sker från en låg nivå - och där exempelvis många gamla människor far illa och skaran av hemlösa växer vill regeringen inte ge människor i Sverige möjlighet att klaga till FN över de allt värre och de alltmer iögonfallande missförhållanden som möter oss dagligdags? Kan det, socialministern, ligga någonting i detta?
Valter Mutt (MP):
Jag tackar socialministern även för detta. Det är glädjande att vi i långa stycken har en gemensam analys när det gäller globaliseringens avigsidor. Under det kalla kriget ställdes ofta olika kategorier av mänskliga rättigheter mot varandra. Medan väst framhöll vikten av att respektera politiska rättigheter, betonade öst betydelsen av sociala och ekonomiska rättigheter.
Tack och lov har världen i dag fjärmat sig från denna sorts ideologiska förblindelse och insett att politiska, sociala och ekonomiska rättigheter är intimt förbundna med varandra och ömsesidigt förstärkande. Därför återkommer jag till, med risk för att framstå som tjatig, att det vore logiskt att den klagorätt som enskilda individer i dag besitter när det gäller medborgerliga och politiska rättigheter utökas med möjlighet att framföra klagomål avseende bristande respekt för sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter.
Rätt till mat, hälsa och utbildning är ganska konkreta saker. Jag förstår inte riktigt att detta skulle vara oerhört svårt att definiera. Jag ska avsluta med att vara lite ideologisk. Att stärka individens möjligheter att få rätt mot staten är något som vi gröna gärna verkar för, och jag trodde faktiskt att detta också var någonting som låg borgerligheten varmt om hjärtat.
Om alliansregeringen - Gud förbjude - överlever valet, kan du, Göran Hägglund, då tänka dig att trots allt någon gång under nästa mandatperiod ta initiativ till att Sverige signerar och ratificerar ESK-konventionens tilläggsprotokoll?
Valter Mutt (MP):
Jag har en fråga till biståndsministern. Biståndsbudgeten står av uppenbara skäl i centrum för vårt intresse i dessa dagar. Det är glädjande, tycker jag, att se vilket omfattande stöd som biståndet faktiskt har runt om i det svenska samhället. Men viktigare än någonsin är att vi vid sidan om den kvantitativa problematiken också orkar lägga tankemöda på biståndets kvalitet och hitta nya grepp och vägar framåt.
Mer specifikt skulle jag vilja fråga biståndsministern hur hon ser att vårt bistånd kan vara med och möta den helt exceptionella situationen i Syrien och dess närområde.
Valter Mutt (MP):
Tack, Björn Söder, för frågan! Det är naturligtvis en relevant fråga, men politik handlar ju också om att bedriva opinionsbildning. Det gäller även uppe på den höga nivå som FN:s generalförsamling utgör. Om 122 av FN:s 194 medlemsstater samlar sig bakom någonting är det klart att det blir ett väldigt starkt opinionsuttryck.
Som Björn Söder mycket riktigt framhåller är det så att kärnvapenstaterna inte fanns med bland de 122 länder som röstade för denna nya konvention - och heller inte ett enda Natoland, för övrigt. Men de får press på sig från en majoritet av jordens länder. Åtminstone av del av kärnvapenstaterna är ju faktiskt demokratier, så jag tror inte att man ska underskatta den långsiktiga effekten av detta opinionstryck.
Det kan i sin tur - i nästa steg - leda vidare. Det är någonstans så politik fungerar: Man börjar med att driva opinion, och sedan händer det också någonting i realpolitiken. Jag har hört många gånger under min karriär som grön politiker att jag är naiv, och det kan te sig hopplöst.
Men när man kommer tillbaka några år senare kan det visa sig att det inte var så naivt ändå.
Valter Mutt (MP):
Man försöker ofta spela ut NBT och NPT mot varandra, men jag ser inte det som självklart. Jag ska också säga att jag har rätt stort förtroende för dessa 122 länder. Det har inte bara varit deras FN-ambassadörer som har suttit där och röstat, utan många av dem har haft stora vetenskapliga resurser till sitt förfogande.
Jag tycker alltså att det är ganska tung sakkompetens som har lett till att denna klara majoritet av jordens länder har röstat igenom NBT. Man har vägt precis det som Björn Söder tar upp - om det på något sätt kan störa det äldre avtalet NPT.
Flertalet av jordens länder har kommit fram till att man snarare kan se fram emot synergieffekter.
Valter Mutt (MP):
Nu är det ju det nordiska samarbetet som betänkandet i dag handlar om i huvudsak. Jag är tacksam om Kerstin Lundgren kan precisera frågan. Det är klart att det som står i regeringens skrift om det arktiska arbetet är någonting som jag som utrikespolitisk talesperson för ett av regeringspartierna står bakom. Jag förstår inte riktigt din fråga, så du får gärna specificera den lite.
Valter Mutt (MP):
Det är klart att man kan skjuta in sig på skiljelinjer. Men jag är tvärtom glad över att både den förra och den nuvarande regeringen har en sådan samsyn i långa stycken om den del av världen där vi bor, den arktiska. Men visst, om man är en konfliktsökande politiker förstorar man gärna upp skillnaderna på ett enligt mig oproportionerligt sätt. Vi har inga problem med en sådan skrivelse från regeringen.
Men i dag är det som sagt ett betänkande som heter Norden som vi debatterar.
Björn Söder (SD):
De uppgifter som jag har fått bygger mycket riktigt på de granskningar som Dagens Nyheter har gjort. Enligt vad Dagens Nyheter skriver har de har fått uppgifter dels från Rikspolisstyrelsen själv, dels från poliskällor inom myndigheten som har tagit fram uppgifterna.
Den 16 oktober 2006, alltså ganska snart efter att alliansregeringen tillträdde, meddelade man följande: "Polisens brottsförebyggande arbete ska stärkas genom bland annat ökad synlighet och tillgänglighet." I svaret på min interpellation nu fem år senare skriver justitieministern: "Regeringen förväntar sig att de ökade resurserna leder till såväl ett väsentligt förbättrat verksamhetsresultat som ökad synlighet och tillgänglighet."
I granskningarna ser vi att det har blivit tvärtom. Tillgängligheten är katastrofal om man tvingas strunta i 6 000 larm eftersom man inte har personal att rycka ut med. Om man väl har någon att köra ut riskerar polisen att hamna i fruktansvärda situationer på grund av underbemanning. Antalet tillbudsanmälningar har, som jag sade tidigare, varit högt. Hittills i år är de redan flera gånger fler än förra året. Det rimmar mycket illa med regeringens uttalade ambitioner.
Inom poliskåren jäser missnöjet och frustrationen över att inte räcka till och att inte ha möjligheter att finnas tillgänglig för allmänheten. Det kan inte heller ha undgått justitieministern. Då använder man alltså utbildade poliser till att svara i telefon, bemanna receptioner och skriva protokoll eller för den delen till att använda de nya handdatorerna. Dessa ska polisen börja knappa in sig på vid olika tillfällen då de är ute i tjänst i stället för att till exempel banda ett förhör.
Jag kan förstå att det finns vinster att göra med att man omedelbart tar upp ett förhör. Men det skulle man mycket väl kunna göra genom att banda ett förhör och sedan låta en sekreterare skriva ut det. I stället låter man nu den enskilde polismannen agera sekreterare på plats och börja skriva. Jag tror mig ha rätt när jag påstår att verksamheten skulle bli mer effektiv genom att man låter poliser sköta det polisiära arbetet och civilanställd administrativ personal det administrativa arbetet. Men här har vi tydligen inte samma åsikt.
Vad har justitieministern att säga till alla de fantastiska poliser vi har runt om i landet när de uttrycker detta stora missnöje med att inte ha tillräckliga polisresurser? De påtalar själva hur fel det är att använda poliser till administration när vi samtidigt har en omfattande brottsutveckling i landet.
Björn Söder (SD):
Jag delar justitieministerns åsikt att politiker inte ska lägga sig i och detaljstyra arbetet. Så uppfattar jag ministerns svar. Men jag tycker också att det är politikernas skyldighet att agera i fråga om vad skattemedel går till och om man ser att en verksamhet inte fungerar.
Det är också politikernas skyldighet att tillse att det finns en trygghet i samhället, att den fortsätter att finnas kvar och inte är beroende av att poliserna inte har resurser att rycka ut om ett larm kommer.
DN:s artiklar och det som jag redogör för här i talarstolen bygger till stor del på vittnesuppgifter från enskilda poliser som befinner sig längre ned i hierarkin i polisorganisationen.
Det är kanske dags att politikerna börjar lyssna på dem som befinner sig på golvet, som är ute och möter allmänheten och som lever och verkar under dessa förhållanden, inte bara lyssna till dem högre upp i chefspositioner. Jag skulle vilja ta tillfället i akt att ställa ytterligare en fråga till justitieministern. Hon hänvisar i sitt svar till den pågående utredningen i Polisorganisationskommittén som ska vara klar senast i mars nästa år.
Det är bra om vi kan få skarpa förslag till en ny polisorganisation - det välkomnar vi. Ett förslag som diskuterats den senaste tiden är förslaget till en helt fristående myndighet som övervakar polisens arbete, precis som vi i dag har myndigheter inom olika områden, till exempel Socialstyrelsen, Högskoleverket, Skolinspektionen och så vidare. En sådan myndighet kunde ha till uppgift att dels hantera klagomål från allmänheten, dels utföra systematisk revision av polisens verksamhet, vilket också kriminologen Jerzy Sarnecki har föreslagit.
Det är ett mycket bra förslag, anser vi i Sverigedemokraterna, och vi ställer oss bakom detta. Som jag har uppfattat det har justitieministern uttalat sig försiktigt positivt till en sådan myndighet. Min fråga är därför om justitieministern aktivt kommer att tillse att diskussionen kring en fristående myndighet lyfts in i den pågående utredningen.
Björn Söder (SD):
Ja, det är riktigt, som socialministern säger, att landstingen har ansvar för just prioriteringar och sjukvården. Men jag tror att det är viktigt, med tanke på att det uppenbarligen är nedprioriterat i en del landsting, att man från statens sida trycker på landstingen och kanske satsar i form av upplysningskampanjer och informationskampanjer, precis som man gör till exempel när det gäller trafiksäkerheten, om att möjligheterna finns.
Det finns till exempel möjligheter för arbetsgivare att utbilda sin personal på detta sätt. Vi ser att det har blivit bättre i landsting och kommuner och att många kommuner nu har satsat på att sätta upp hjärtstartare runt om i kommunerna. Men jag tror att det hade varit viktigt om man från statens sida kunnat trycka på betydligt bättre än vad man gör nu.
Vi har väldigt duktig och kompetent personal runt om i våra landsting för att kunna utbilda människor i det här. När det sedan gäller forskningen tycker jag att man från statens sida borde lägga mer resurser specifikt på hjärt-lungforskning. De siffror som man kan ta del av visar att det uppenbart finns brist på ekonomiska resurser för forskningen. Så är det i och för sig inom många andra områden också, och det gäller att prioritera.
Men om man tittar på att Hjärt-Lungfonden 2010 skänkte 160 miljoner kronor och att det var drygt en tiondel av vad forskningen behöver kanske det är läge för staten att gå in och prioritera anslagen också. Jag tackar så mycket för svaret från socialministern.
Björn Söder (SD):
I mitt förra inlägg som jag knappt hann avsluta eftersom jag överskred min talartid kanske inte migrationsministern hörde vad jag sade. Men jag pratade om att man inte ska blanda äpplen och päron, vilket migrationsministern uppenbarligen har gjort i sitt svar. I en interpellation som rör invandringens kostnader hänvisar han till asylmottagning, att man ska hjälpa människor på flykt och att man inte ska kompromissa om det. Men det är ju en försvinnande liten del av alla som kommer till Sverige som egentligen har skyddsskäl enligt FN.
Jag tycker inte att man ska blanda äpplen och päron när vi pratar om den massinvandring till Sverige som har ägt rum de senaste decennierna. Jag vill också kommentera Mikael Cederbratts inlägg om den alltmer åldrande befolkningen i Sverige. Vi har hört det till leda: Den alltmer åldrande befolkningen i Europa och den alltmer åldrande befolkningen i Sverige behöver personer som försörjer dem. I mitt förra inlägg slog jag hål på myten om Kanada.
Det kanske är dags att slå hål på myten om den åldrande befolkningen också. Det är en seglivad myt, för att citera Lars Tornstam vid Uppsala universitet. Visserligen ökar antalet äldre över 65 år, men den yrkesverksamma grupp som ska försörja oss har varit mer eller mindre konstant sedan 1700-talet.
Jan Ekberg säger på DN Debatt den 15 oktober 2009 bland annat: "Trots den gynnsamma ålderssammansättningen får befolkningstillskottet endast tämligen små effekter på totalbefolkningens ålderssammansättning. Skälet är att befolkningstillskottet inte hinner bli tillräckligt stort innan det själv börjar åldras.
- - - Skälet till att de positiva effekterna inte blir större är att genom invandringen ökar också Sveriges befolkning, vilket ställer krav på utbyggnad av den offentliga sektorn." En annan aspekt på det hela är att när man diskuterar försöker man argumentera för att man ska ha en ökad arbetskraftsinvandring till Sverige för att fler ska försörja den alltmer åldrande befolkningen. Samtidigt har vi en massarbetslöshet i Sverige.
Se till att omskola de människorna och ge dem matchning så att svenskarna får arbete, och importera inte hit nya arbetslösa.
Björn Söder (SD):
Utrikesutskottet tar i betänkandet upp religions- och övertygelsefriheten och att den är nära förbunden med åsikts- och yttrandefrihet och andra mänskliga rättigheter och grundläggande friheter som alla bidrar till att bygga demokratiska samhällen. Vi i Sverigedemokraterna instämmer i utskottets yttrande och vill framhålla hur viktigt det är att ständigt fortsätta med framåtskridandet på denna punkt. I sammanhanget vill vi poängtera hur beräkningar från World Christian Database visar att ca 105 000 människor årligen dödas för att de är kristna.
Uppgifter gör också gällande att 200 miljoner lever under ständigt dödshot och att ytterligare 350-400 miljoner utsätts för diskriminering i sin vardag för att de är kristna. Det är alltså över en halv miljard människor som dagligen utsätts för antingen att bli dödade eller att leva under dödshot eller diskrimineras bara för att de är kristna.
De senaste årens omvälvande förändringar i Nordafrika har tyvärr inte bara medfört positiva effekter, utan har också förvärrat situationen för kristna på flera håll i området. Uppgifter har framkommit om olika former av förföljelser av kristna i såväl Algeriet som Egypten. Mönstret går igen i flera länder. I exempelvis Pakistan finns rapporter om hur landets strikta hädelselagar har slagit mot kristna.
I Nigeria har terroristgruppen Boko Haram utfört ett antal bombdåd mot kristna. I Irak lever kristna i skräck och utsätts för grymheter. Listan kan göras mycket längre. Det är viktigt att uppmärksamma det förtryck som kristna är utsatta för i olika delar av världen. Sveriges regering bör tydligare visa sitt stöd för utsatta kristna genom att bland annat rikta världssamfundets uppmärksamhet mot förföljda kristnas utsatta situation.
För några år sedan pågick en debatt i Storbritannien där man anklagade regeringen för passivitet gentemot övergreppen på kristna. I Sverige är det liksom i många andra västländer fortfarande tyst. Utrikesutskottet hänvisar i betänkandet till hur EU och FN har gjort insatser av olika vikt för att förbättra situationen för minoriteter i allmänhet, vilket självklart är vällovligt, om än inte tillräckligt.
Ytterst är det dock ändå så att Sverige som nation har begränsad kontroll över insatser som dessa organisationer gör. Det innebär att vi i realiteten har att förhålla oss till de insatser som vi själva kan besluta om i den här kammaren. Herr talman!
Sverigedemokraterna vill i likhet med utskottet understryka att det är angeläget att Sverige fortsätter att agera för urfolks och nationella, etniska, religiösa och språkliga minoriteters rättigheter, såväl i bilaterala kontakter som i arbetet inom EU och andra internationella organisationer. Detta utgör dock inte på något sätt ett hinder för Sverige att särskilt uppmärksamma situationen för kristna som förföljs i olika delar av världen, vilket också är bakgrunden till att vi har väckt vår motion.
Jag yrkar därför, herr talman, bifall till Sverigedemokraternas reservation nr 6.
Björn Söder (SD):
Detta betänkande behandlar en redogörelse om verksamheten inom den parlamentariska församlingen för Unionen för Medelhavet. Barcelonaprocessen var ursprungligen ett lösare samarbete, som syftade till att bland annat uppmuntra deltagarländerna att främja mänskliga rättigheter, samtidigt som man respekterade varje lands rätt att själv sköta sina interna angelägenheter. Den ursprungliga tanken med Medelhavsunionen var just att den skulle bestå av länderna kring Medelhavet.
Vi befarar dock att denna union tar samma utveckling som EU mot ett allt större inslag av överstatlighet och inblandning i medlemsstaternas angelägenheter. De diskussioner om en omstöpning av grunderna för Medelhavsunionen till att omfatta mer politiska reformer som har refererats i tidigare redogörelser är ett tecken på detta.
Det är heller inte osannolikt att utvecklingen inom Medelhavsunionen får samma inriktning som den södra grannskapspolitiken mot bland annat ekonomisk integration och fri rörlighet till Europa, samtidigt som det finns stora brister vad gäller konditionaliteten. Denna utveckling kan i praktiken komma att innebära att EU steg för steg utvidgas mot att omfatta också Nordafrika, även om de länderna formellt sett inte kan bli medlemmar i EU.
Vi ser positivt på möjligheten för länderna kring Medelhavet att mötas vid förhandlingsbordet inom ramen för Medelhavsunionen, men mervärdet för svenskt vidkommande anser vi vara högst begränsat. Vi är positiva till ett utbyte av idéer, kulturimpulser och erfarenheter över nationsgränserna, men vi kan inte se att detta för Sveriges del måste ske inom ramen för ännu en union.
Ett utbyte mellan parlament, bland annat för att verka för demokrati och mänskliga rättigheter, är ett lovvärt arbete, men vi anser inte att det är avhängigt ett medlemskap i Medelhavsunionen utan kan skötas inom ramen för andra forum. Herr talman! Sverigedemokraterna har i tidigare motioner till utrikesutskottet gjort klart att vår inställning är att Sverige bör lämna Medelhavsunionen. Vår inställning är densamma nu, och därför yrkar jag bifall till vår reservation.