KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern, för svaret! Nu ska ju debatten handla om kompositmaterialet och hur vi återvinner det. Jag är ingen expert på detta. Men min fråga var hur den cirkulära ekonomin och andrahandsvärdet i kompositvingarna ska regleras. Hur tas det om hand, och var hamnar vingarna sedan?
Jag får inget svar av ministern, och jag är själv ingen expert på detta. Jag har alltså ingen koll på var kompositbergen grävs ned någonstans. Svenska Vattenfall har ju förbjudit deponi av dem just för att de inte är återvinnbara. Men vad händer med de uttjänta verken om vi exporterar dem till andra länder?
Min gissning är, herr talman, att de lämnas åt sitt öde i ett land där man kanske inte har det så gott ställt som vi har det i Sverige och där man kanske inte har en så rigid miljölagstiftning som vi har här. Jag är faktiskt förundrad, herr talman, över att man kan förespråka en så stor utbyggnad av havsvindparker som nu sker utan att veta var man ska göra av materialet.
Det är som att förespråka en höghastighetsjärnväg och säga att den är miljövänlig utan att berätta hur den påverkar miljön i det stora hela. Herr talman! Ministern sa i sitt svar: Flera olika kemiska återvinningsprocesser är också under utveckling som kan vara intressanta för just uttjänta vindkraftverk. Det här är spännande, tycker jag, och jag vill veta mer om det.
Vad jag vet är det i dagsläget möjligt att separera komponenter på kemisk väg, men än så länge är det väldigt dyra och väldigt hälsofarliga kemikalier som används. Jag skulle gärna vilja veta hur långt in i framtiden som utvecklingen av de här kemiska processerna ligger.
Eftersom Vattenfall har förbjudit deponering av rotorbladen återstår separering på mekanisk väg, det vill säga att man helt enkelt krossar dem. Problemet med det, herr talman, är att det då uppstår ett giftigt damm. Det är alltså egentligen inte någon lösning.
Om man i stället skulle förbränna dem och använda värmen som energi och utvinna el av den skulle det bildas otroligt giftiga gaser. I min värld, herr talman, är inte heller det någon lösning. Det är klart att vi ska återvinna vindkraftverken.
Annars ska vi naturligtvis inte bygga fler vindkraftverk, för vi kan inte bygga upp stora berg av kompositmaterial som inte går att återvinna.
I miljöbalken står det att den som bedriver eller planerar att bedriva en verksamhet ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta övriga försiktighetsmått som behövs för att hindra eller motverka skada eller olägenhet för miljön eller för människors hälsa.
Eftersom de planerade vindkraftverken planeras av regeringen är det regeringen som ska vidta försiktighetsmåtten, utföra skyddsåtgärderna och iaktta de begränsningar som behövs för att tillse att inte natur, miljö och klimat förstörs för generationer i syfte att försörja nuvarande generation med elektricitet.
Jag undrar, herr talman, vad miljö- och klimatminister Annika Strandhäll har för plan för detta.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar för det beslutet. Det var ett bra beslut för framtida energiproduktion i Sverige. Vindkraft är en förnybar energikälla som inte genererar några utsläpp. Det är vad vindkraftsindustrin påstår. Men stämmer det verkligen? När man bygger rotorbladen används stora mängder balsaträ från regnskogen.
Man använder epoxi, ett starkt irriterande och frätande ämne. Värst av allt, tycker jag, herr talman, är bruket av det hälsoskadliga bisfenol A i vindkraftverkens rotorblad. Ett kilo bisfenol A förorenar 10 miljarder liter vatten. Det behövs alltså inte mycket, herr talman, för att orsaka stora skador på miljön.
Forskning visar att rotorbladen tappar ungefär 10 procent av sin vikt under sin livstid i läckage av just de här viktiga och farliga ämnena. Ju större vindkraftverk som ska byggas till havs, desto större blir läckaget av dessa synnerligen giftiga ämnen.
För att vindkraften ska bli trovärdig måste man sluta påstå att den inte har någon negativ klimatpåverkan eller miljöpåverkan. Herr talman! Det finns såklart andra miljövänliga energialternativ att tillgå. Det är rekordhöga elpriser, ökade klimatutsläpp och sämre stabilitet i elsystemet.
För mig är det uppenbart att Sverige behöver ny kärnkraft och en ny regering, om herr talmannen ursäktar. Mitt parti, Moderaterna, föreslår att statliga Vattenfall redan nu ska påbörja planeringen för ny kärnkraft vid Ringhals - ju snabbare, desto bättre.
Men det hade varit bra om ministern hade haft en konkret plan för återvinning av kompositmaterialet i rotorbladen, för det här måste vi lösa tillsammans för, som ministern säger, framtida generationers skull.
Ann-Sofie Alm (M):
Stort tack, ministern, för svaret! Jag har såklart fortfarande några funderingar, men jag återkommer till dem strax. Först vill jag nämligen såklart berätta om Bohusläns miljövärden och varför jag anser det så viktigt att våga prata om de negativa sidorna med havsvindparkerna, som regeringen, om jag får uttrycka det så, satsar ganska mycket prestige i att bygga.
Bohuslän är fantastiskt vackert. Det är verkligen inte konstigt att ledande internationella medier år efter år rankar den bohuslänska kusten högt på topplistorna över världens vackraste platser. Turismen utgör en mycket stor del av livsinkomsterna för människorna i Västsverige.
Inom upplevelseindustrin får många unga människor sitt första jobb, och även nyanlända har lätt att få in en fot på arbetsmarknaden den vägen. Västsvensk turism står för en icke obetydlig del av Sveriges bnp.
Och, herr talman, vad vore en svensk sommar utan att få sitta på solvarma klippor och blicka ut över den obrutna horisonten, eller en sommar utan färska räkor från det salta Västerhavet?
Jag undrar därför vilken hänsyn till miljövärden regeringen tar när det gäller energipolitiken, som i detta fall faktiskt påverkar miljö- och näringspolitiken. Herr talman!
Jag undrar om regeringen och klimat- och miljöministern tror att det är en hållbar strategi att gömma verken ute till havs, där ingen ser dem - att det där ute på havet är som en ödemark där ingen vistas. Förlåt, jag låter kanske lite raljant, men jag är ganska förtvivlad. Där ute pågår nämligen svensk matproduktion av rang.
Där ute har de danska, norska och svenska fiskerinäringarna sina fiskevatten. De planerade etableringarna i den så kallade ekonomiska zonen skulle komma att täcka ett område av Skagerrak som är större än 600 kvadratkilometer, från i jämnhöjd med Väderöarna ned till Öckerö. Dessa vindkraftsparker skulle kraftigt begränsa fiskeriets möjligheter.
Jag tror att de skulle ta död på det kommersiella fisket i Skagerrak. I Bohuslän har människor i alla tider levt av vad havet kan ge. Fisket har alltid varit livsviktigt och har i alla tider sysselsatt människor och givit mat på borden. När man etablerar de stora gruvorna eller industrisatsningarna i norr tar man hänsyn till rennäringen, och det tycker jag är bra.
Men varför gör man inte detsamma när det gäller fiskerinäringen? Vi har gemensamt beslutat om en svensk livsmedelsstrategi. Men sanningen är den att vi i dag importerar 85 procent av den maritima maten. Vi har en skatt i våra vatten, som vi inte får slarva bort. Herr talman!
Ministern säger i sitt svar till mig att dessa vindkraftsparker ska utvecklas i samförstånd med fiskerinäringen och att man ska kunna samexistera. Men, herr talman, ministern får gärna utveckla hur denna samexistens ska kunna ske, för myndigheterna tar inte initiativ till den.
Jag undrar helt ärligt, för ytterst få representanter för vindkraftsnäringen nämner ens samexistens: Vilka krav har regeringen ställt på näringarna och myndigheterna att samexistera?
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för svaret. När det kommer till samexistens kvarstår frågan vilka krav som regeringen ställer på myndigheterna och näringarna för att de ska vara samexistens. Just nu är det precis som att samexistens är att fiskeindustrin ska hitta nya fiskevatten.
Enligt SFPO, Sveriges Fiskares Producentorganisation, har myndigheterna inte tagit något initiativ förutom ett informationsmöte. Det kvarstår några andra funderingar också. Det vore intressant att höra ministern redogöra för hur fiske- och havsmiljön reagerar på dessa vindkraftsparker. Det är nämligen en stor del av miljövärdet.
Om man inte med säkerhet vet hur hela ekosystemet kommer att reagera, kan man då inte kalla det för ett gigantiskt ekologiskt experiment som regeringen tänker sjösätta? Om experimentet skulle gå fel, hur ser ministern då på möjligheten att dra tillbaka beslut och ta upp vindkraftverken igen?
Om det skulle slå riktigt fel måste vi väl ändå kunna rädda vår unika bohuslänska miljö och våra näringar? Jag tror verkligen inte att det är regeringens mening att slå ut fisket och fasa ut möjligheten att verka och bo i skärgården och i kustlandet. Men risken finns, och det måste vi våga tala om.
Bara för att vindkraften är förnybar och för att andra länder bygger stort kan vi inte gömma undan de negativa miljökonsekvenser som storskaliga vindkraftsparker faktiskt innebär. Påverkan på natur, hav och marinbiologi är i detta sammanhang ännu oöverblickbart. Herr talman! Ministern nämnde miljöbalken. 3 kap.
2 § lyder: Stora mark- och vattenområden som inte alls eller obetydligt är påverkade av exploateringsföretag eller andra ingrepp i miljön skall så långt möjligt skyddas mot åtgärder som kan påtagligt påverka områdenas karaktär. Herr talman!
Det skulle vara intressant att höra klimat- och miljöministern redogöra för hur regeringen tänker med tanke på denna lagstiftning, inte minst med tanke på fisket men även med tanke på den helt obrutna horisontlinje som kanske snart bara är ett minne blott. Herr talman! Sjötrafiken kommer att påverkas mycket kraftigt, såväl trafiken mellan de nordiska länderna som den internationella fartygstrafiken mellan Nordsjön och Östersjön.
Trafiken utanför den vackra Bohuskusten är viktig såväl handelspolitiskt som säkerhetspolitiskt. Denna fråga är inte helt enkel att lösa. Här står väldigt stora värden på spel, och det är inte säkert att Sverige tillsammans med de nordiska länderna kan lösa frågan själva. Herr talman! Jag vill därför fråga ministern hur de bilaterala diskussionerna med sjötrafiken går.
Hur kommer dessa transporter att lösa sitt viktiga och klimatvänliga transportuppdrag? Herr talman! Kriget i Ukraina är ett fruktansvärt krig, och människor har fått en speciell medvetenhet om Försvarsmakten just nu. Det påverkar dessa vindkraftverk.
Försvarsmakten säger nämligen nej till dessa vindkraftsparker. Jag vill därför fråga ministern vilken hänsyn som regeringen kommer att ta för att tillse att staten kan ta sitt ansvar att försvara vår säkerhet och trygghet och ge Försvarsmakten de möjligheter som behövs. Är det också ett värde att ta hänsyn till?
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för detta. Sverige behöver mer el. Där är vi helt överens. Herr talman! Jag betvivlar inte att ministern tror på det hon säger i sitt svar till mig om att regeringen vill skapa jobb genom att driva på klimatomställningen som en av regeringens främsta prioriteringar. Jag betvivlar absolut inte detta.
Men med en fiskeflotta som läggs på land skapas inga arbeten, förutom möjligtvis de arbeten som behövs för att hugga upp fiskebåtarna till skrot och flis. Det är sorgligt, herr talman, att regeringen inte ser det som jag ser, nämligen gigantiska problem i dessa vindkraftsparker och när det gäller de bohuslänska miljövärdena.
Ministern nämner att havsbaserade vindkraftverk kan vara till gagn för faunan och miljön och att det blir konstgjorda rev runt betongfundamenten. Men de parker som nu planeras ska ju inte stå på betongfundament. De ska till ganska stora delar flyta fritt, vad jag har förstått.
Studier på aktuella arter visar att havsbaserat inte är ett hot, säger ministern. Vissa fågelarter flyr vindkraftverken, och vissa påverkas inte alls. Det verkar också som att fisk trivs ganska bra runt betongfundamenten, ända till dess att vindsnurrorna sätts igång. Då flyr fisken därifrån. Herr talman!
Sveriges problem är inte att vi har för lite el när det blåser. Sveriges problem är att vi har för lite el när det inte blåser. Svaret på dyra elräkningar kan inte vara att vi ska bygga bort de bohuslänska naturvärdena och miljövärdena. Vi måste bevara de fina kuster vi har.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag tackar ministern för svaret. Låt mig berätta om en kvinna som är min vän. Vi kan kalla henne Sandra. Hon har dock skyddad identitet och heter egentligen något annat. När vi är klara med debatten kommer jag att överlämna två teckningar som Sandra har ritat.
Det är teckningar av hennes egna upplevelser i de fruktansvärda övergrepp hon har utsatts för. Hon har ritat dessa teckningar om och om igen i sina försök att bearbeta det trauma som hennes familj utsatt henne för. På den ena bilden ser man Sandra fastkedjad i sängen medan en man slår henne blodig med en kedja.
Mannen är hennes egen far. På den andra teckningen ser man Sandra ligga naken i sängen och runt hennes handleder och fotleder sitter bojor fastkedjade. Vid hennes fötter sitter hennes lillebror och håller fast hennes fötter. Vid hennes huvud sitter hennes mamma med en sten i ena handen och en svart gummislang i den andra.
Sandra blöder mycket från huvudet. Hederskulturen är så ofattbart grym. Flickor ägs av män, och deras sexualitet kontrolleras och används som värdehandling för hur ansedd familjen är bland gelikar i detta medeltida samhällssystem. Familjen, som ska vara tryggheten för dessa flickor och barn, agerar lagstiftare, åklagare, domare och bödel.
Dessa brottsoffer är därför särskilt utsatta. När man hör Sandra berätta om övergreppen hon utsatts för blir man förundrad över att hon fortfarande lever, och jag kan inte låta bli att bli förundrad över att hon fortfarande orkar eller ens vill överleva. Men hon är stark, ger aldrig upp och vill berätta sin historia för att hjälpa andra i samma situation. Fru talman!
Vi får heller aldrig ge upp. Vi får aldrig vända dessa flickor och kvinnor ryggen med ursäkten att vi inte ska lägga oss i deras kultur eller seder. Jag tänker inte ge mig förrän vi har nolltolerans mot hederskulturens brott och förtryck. För detta krävs en nationell handlingsplan.
I Sverige är inte jämställdhet och frihet att älska vem man vill valbart; det är varje individs rätt. Den som inte ställer upp på det har inget i Sverige att göra. Varje år mördas 15 kvinnor i Sverige av sin närmaste familj, men långt fler utsätts för grova övergrepp och våld i hederns namn.
Många av morden hade kunnat förhindras om varje instans i det svenska samhället hade haft större kunskap om det helvete brottsoffren lever i och om den frenesi med vilken de kollektiva utövarna ljuger för att upprätthålla detta samhällssystem.
Vi kan förhindra ytterligare mord och övergrepp, men då behöver vi veta hur många och vilka barn och ungdomar som lever i hederskultur. Att vi inte vet det är ganska otäckt, så därför vill jag fråga: Vad tänker regeringen göra för att åtgärda detta?
Hur ska vi få reda på hur många barn som lever i hederskultur?
Ann-Sofie Alm (M):
Tack, ministern, för svaret! Det är riktigt att vi gör mycket, men att vi inte kan säkerställa hur många barn och ungdomar som sitter fast i hederskulturens klor oroar mig fortfarande mycket. Om vi inte vet hur stort problemet är kan vi inte sätta in rätt åtgärder.
Det finns en brännande klump i magen hos många varje sommar, för vi vet att när skolorna startar i höst kommer bänkar att vara tomma. Det är helt obegripligt att inte fler frågar efter dessa barn.
Jag vill inte raljera, fru talman, men om de barn som förs bort och försvinner under detta sommarlov hade haft blont hår och svenskklingande namn hade deras försvinnanden varit på varenda löpsedel och i varje medie- och nyhetsrapportering. Missing People hade gått ut varenda dag tills barnen var trygga igen.
Men dessa barn, fru talman, försvinner tyst. Det är alltid högre risk för bortförande och tvångsgifte av barn när sommarlovet börjar. I år är jag rädd att risken är ännu högre eftersom vi har haft en pandemi och det inte har gått att resa.
Har ministern och regeringen kalkylerat med denna högre risk, och har regeringen vidtagit åtgärder för att se till att denna människohandel, där barn förs bort för att bli bortgifta, inte får fortsätta? Riksdag och regering har infört lagar som gör det svårare att föra bort barnen, som ministern nämner i sitt svar. Det är bra, men jag anser att vi måste göra mer.
Det finns förslag som Moderaterna har lagt fram tillsammans med KD, Liberalerna och SD, och jag hoppas att ministern kommer att vilja medverka till att de blir verklighet. Det handlar om att häkta fler män som är misstänkta för kvinnomisshandel och hedersvåld och att göra detta omedelbart. Man ska förbjuda män att kontakta de kvinnor som de har utsatt för våld och sätta på dem fotboja så att detta går att kontrollera.
Man ska se till att alla kommuner samarbetar med kvinno- och tjejjourer och även stabilisera den finansiering som gör det möjligt för dem att hjälpa. Man ska stärka socialtjänstens stöd till våldsutsatta kvinnor och självfallet skärpa straffen för hedersrelaterat våld och förtryck. För att förebygga brott behöver man också visa att brotten får kännbara konsekvenser.
Jag och Moderaterna anser att utvisning alltid ska prövas när det handlar om hedersbrott. Det vore intressant, fru talman, att få veta varför regeringen inte vill pröva utvisning vid varje dom avseende hedersbrott. Om man står på brottsoffrens sida här borde detta vara det självklara valet att göra. Att vistas i Sverige är inte en fri nyttighet utan ett privilegium.
Fru talman! En person som utsätts för hedersbrott kan få skyddad identitet. Min vän Sandras liv hänger på att hennes familj inte hittar henne. En skyddad identitet upphör dock efter två år och måste förnyas, men varje gång detta görs innebär det en risk för upptäckt.
Två år är en väldigt kort tid i en hederskulturkontext där generationsarvet för vidare oförrätter mot familjens kollektiv tills vedergällning är vidtagen. Därför, fru talman, anser jag att en skyddad identitet för hederskulturens brottsoffer bör vara livslång, och jag vill gärna höra vad ministern anser om ett sådant förslag.
Ann-Sofie Alm (M):
Jag betvivlar inte att vi är överens om att vi ska bekämpa dessa brott.
Innan ministern sin vana trogen i sitt slutanförande efterlyser vad Moderaterna i alliansregeringen borde ha gjort, missade att göra eller kanske lät bli att göra skulle jag vilja säga att frågan om nolltolerans mot hederskulturens brott, för att skydda barn och ungdomar, är en fråga om liv och död och en alldeles på tok för viktig fråga för att handla om partipolitik.
Jag hoppas verkligen att ministern tar till sig de förslag jag har nämnt, för långt fler än de 15 kvinnor som mördades förra året utsätts för grovt våld i hemmet. Förra året polisanmäldes 23 500 fall av misshandel mot kvinnor där offret var bekant med gärningsmannen.
Men det som är skrämmande är att mörkertalet är ännu större, då merparten av dem som utsätts för brott i nära relationer inte polisanmäler. Fru talman! Vi har tillsammans ett gemensamt ansvar för att se till att inga fler skolbänkar skriker av hjärtskärande tom tystnad efter försvunna barn som ingen vågar fråga efter.
Det är ett gemensamt ansvar som sträcker sig långt bortom partipolitik; det är ett samhällsansvar, och det är ett medmänskligt ansvar. Vi ska inte ha en enda balkongflicka till, inte en enda bror som tvingas mörda sin syster, inte en enda tom skolbänk till, inte en enda Sandra till.
Ann-Sofie Alm (M):
Njutningsäktenskap låter härligt. Men Uppdrag granskning visade att det är religiöst sanktionerat koppleri. Det är sexhandel, det är människohandel och det är vedervärdigt. Det är också sponsrat med bidrag från svenska skattekronor. Myndigheterna måste gå till botten med de här uppgifterna. Inte en enda skattekrona ska gå till föreningar i parallellsamhällen som cyniskt och systematiskt utnyttjar kvinnor.
Vi kan inte blunda för det här längre. Vi måste stå upp för jämställdhet, demokrati och mänskliga rättigheter för alla i Sverige. Moderaterna har länge föreslagit en total översyn av de bidrag som går till föreningar och organisationer och vill se ett förbud mot bidrag till etniska föreningar. Men vad vill regeringen? Än så länge har vi inte sett någonting.
Ann-Sofie Alm (M):
Att män anser sig ha rätten att äga kvinnor samtidigt som jämställdhetens fana vajar högt utan att någonting görs är verkligen hyckleri på hög nivå. Det är dags att strypa bidragen till etniska föreningar. Vi ska främja gemenskap och demokrati - inte cementera utanförskap. Moderaterna har länge föreslagit detta.
Jag vill veta när regeringen tänker ställa sig bakom det.
Ann-Sofie Alm (M):
Min fråga går till utrikesminister Tobias Billström. Finlands sak är vår. Så har det varit med vårt systerland i öster. Så är det också i vår ansökan till Nato, och så kommer det att fortsätta att vara. Jag är mycket stolt över hur vi håller ihop i Norden. Det är mycket värdefullt, inte minst i det säkerhetspolitiska läge som vi faktiskt befinner oss i just nu.
I vårt gemensamma närområde runt Östersjön ligger även våra likasinnade vänner Estland, Lettland och Litauen. Man skulle kunna hävda att dessa tre är de mest utsatta länderna i vår gemenskap i och med deras omedelbara närhet till Ryssland.
Min fråga är: Hur avser regeringen och utrikesministern att utveckla relationerna med våra tre baltiska syskonländer, med vilka vi inte enbart delar gemensamt geografiskt utrymme utan också gemensamma värderingar?
Ann-Sofie Alm (M):
Min fråga går till utrikesminister Tobias Billström. Just i dag, denna strålande vackra dag, har vi besök från vännerna i Finland. Sanna Marin är här och besöker bland andra vår statsminister. Vår vänskap med Finland och med det finländska folket är djup. Sveriges och Finlands sammanflätade historia går långt tillbaka.
Att vi inte ska vika från varandras sida på vår väg till Natomedlemskap blir ytterst tydligt inte bara när man vet hur nära vi står varandra utan också när man tittar på en karta. Då blir det väldigt tydligt varför vi står varandra så nära i Östersjöregionen.
Blickar man ut något längre, i vårt direkta närområde, hittar man även våra övriga grannar, som också är väldigt nära och kära. Vi hittar Norden, och vi hittar Baltikum. Jag undrar på vilket sätt Sverige närmar sig och tar initiativ till ett närmare samarbete för att göra Östersjöregionen säkrare och tryggare.
Björn Petersson (S):
Tack, Julia Kronlid, för frågorna! Anledningen till att så många nekas sjukersättning har att göra med kravställningen för att beviljas det. Man ska prövas mot hela arbetsmarknaden.
Det är inklusive fiktiva hittepåjobb och stödjobb utan några som helst krav på att kunna ta ett vanligt jobb eller att de jobben ens finns. Det är klart att när regelverket ser ut så kommer många att nekas.
Vi hörde här tidigare Nooshi Dadgostar berätta om jobb som inte kräver att man har minne eller koncentrationsmöjligheter. Sådana jobb finns inte. Om människor prövas mot dem är det klart att många nekas ersättning. Det är inte på något sätt ett uttryck för en human sjukförsäkring. Det är definitivt inte uttryck för ett socialdemokratiskt försäkringssystem.
Det ställdes en fråga om varför den föregående - den nu sittande - regeringen inte har ändrat detta från vad som gällde innan. Det är helt enkelt därför att Alliansen och Sverigedemokraterna har haft majoritet i kammaren. Det har inte varit möjligt. Det är ett uttryck för kammarens vilja, absolut inte för socialdemokratisk vilja.
Vad avser vi då att göra? Hade vi haft en regering kvar och den inte hade varit avsatt hade det funnits förslag som vi nu hade kunnat verkställa. Nu får vi vänta tills vi har en ny regering som kan föra fram resultatet av översynen från departementet så att vi kan ta tag i det.