Hans Wallmark (M):
Jag vill tacka fru utrikesministern för svaret. Det här är en interpellation som vi av olika skäl har skjutit på i flera månader. Jag tror att jag väckte den för ungefär tre månader sedan. Tyvärr får jag säga att den är ständigt aktuell. Det finns alltså ingen anledning att beklaga att svaret kommer först nu. Frågeställningarna är dessvärre lika aktuella nu som då frågan formulerades. Jag ställde frågan på grund av min misstanke om att det kommer att vara svårt för Ryska federationen att upprätthålla sin del av Minsk 2-avtalet.
Och jag tycker att allt som hänt visar att det antagandet var korrekt. Det konstaterar jag med stor sorg i hjärtat. Jag tror att Ryssland vill ha olika former av det som brukar kallas för frysta konflikter. De vill utöva påtryckningar mot länder i sitt närområde att inte göra säkerhetspolitiska, försvarspolitiska eller utrikespolitiska vägval som Ryssland ogillar, det vill säga vägar in mot EU och/eller Nato.
Vi ser det i Georgien i form av Ossetien och Abchazien, vi ser det i Moldavien i form av Transnistrien och vi ser det nu i Ukraina - både genom den illegala annekteringen av Krim och de strider, rena angrepp, som nu rasar i östra Ukraina. Vi ser också hur militär, vapen och soldater förs in över gränsen. Och det är flagranta brott mot Minskavtalet. Tyvärr är det Minskavtalet som vi talar om nu. För ett antal år sedan talade vi om Sarkozyplanen.
Den kom som en lösning på Rysslands krig mot Georgien. I dag är det bortglömt. Faran med den här typen av avtal är att det är lätt hänt att man när ett år har adderats till ett annat har glömt vad det egentligen handlade om, om vi inte verkligen upprätthåller gränsen på marken och säger att villkoren måste uppfyllas. Därför är det viktigt att vi fortsätter att ha den här typen av fokus på det. Fru talman!
Jag är rädd för att utvecklingen, när stegen och fanorna i segerparaden i Moskva för att det har gått 70 år sedan freden inträdde har tystnat respektive stoppats in i förrådet, kan bli precis som när OS-elden släcktes i Sotji. Då inträder nästa fas.
Det som jag ser som en fara och som jag också undrar om utrikesministern har någon syn på är att vapnen och militären kan sättas in igen efter ett sådant datum. Vi kan mycket väl gå rätt mörka händelser till mötes under maj och juni i form av Rigatoppmötet och vad som kommer att hända efter den avslutade segerparaden i Moskva. Det kan bli värre.
Jag har två frågor. Statsministern uttalade sig i Sydsvenska Dagbladet den 30 april. Han förde resonemang om fördelen med att vara allianslös. Han talade om att det är bra att det finns geografiskt fria ytor. Det var det han menade att Sverige och Finland var. Då måste jag ställa två följdfrågor till utrikesministern. Ukraina hade möjlighet att bli Natomedlem, men avstod från det.
I ljuset av det vi nu ser och de aggressioner Ryssland utövar mot Ukraina, kan man med facit i hand möjligtvis resonera att det var ett felaktigt vägval. Hade kanske Ukraina varit i en starkare position om landet hade valt det Natomedlemskap som det fanns option på? Nu avstod Ukraina. Ukraina valde att avstå från sitt möjliga Natomedlemskap som landet hade option på, och det kan verkligen beskrivas som en geografiskt fri yta.
Tycker utrikesministern att det går att säga något om erfarenheten av att ett land på det sättet har geografiskt fria ytor i närheten av Ryska federationen? Ryska federationen utövar maktspråk med hjälp av vapen, soldater och militär mot andra grannländer. Vi ser det i Georgien, Moldavien och nu i Ukraina.