KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Om regelverket skapar en god grund kan naturligtvis de resurser som tillförs göra mer nytta. Man får mer valuta för de insatser man gör. Det som är viktigt, vilket ministern också säger, är att det är kommunerna och regionerna som har ett stort ansvar för utvecklingsarbetet.
I den region jag just nu företräder, Stockholms län, med sin landsbygd skärgården som har unika förutsättningar - där i princip Norrlands inland är en likvärdig jämförelse när det gäller restider och avstånd - är det viktigt att de satsningar som man i Stockholmsregionen har samlat sig bakom, över partigränser och blockgränser, verkligen når framgång.
Risken är, fru talman, att man om regelverken lägger krokben inte får nytta av vare sig de insatser som staten lägger till eller de insatser som regionen och kommunen lägger till. Det vore det sämsta och minst effektiva sättet att arbeta om man vill nå resultat och utveckling på de 200 öar där det finns fastboende.
I begreppet kärnö ligger att det inte finns någon fast förbindelse, fru talman, och det är många av dessa öar som inte har fast förbindelse. Ska man skapa förutsättningar för människor att bo där måste man kunna utveckla just kärnöarna och inte lägga en död hand över de planer som nu finns.
Jag hoppas att strandskyddsregelverket säkerställer en differentiering för kärnöar och att man då får möjlighet att, som statsrådet sa, arbeta hand i hand mellan region och stat - för framgång i vår region. Tack för debatten, ministern!
Kerstin Lundgren (C):
Stödet är starkt för alla de hundratusentals belarusier som så modigt kräver frihet från Lukasjenko och från förtryck, tortyr och valfusk. De har trots polisvåld, tortyr och gripanden gått ut på gatorna över hela Belarus och bildat kedjor och hållit varandra i händerna.
Det har nu pågått under drygt en månad. Utrikesministern var i går i Baltikum. Jag hoppas att hon då fick med sig många hälsningar vad gäller insatser som man kan göra. Våra baltiska grannar har infört egna sanktioner. De har sanktioner mot Lukasjenko men även mot bland annat 29 andra officiella företrädare.
De säger att det är bättre att tala med en röst än ingen alls. Varför talar inte utrikesministern på samma sätt som de baltiska staterna?
Kerstin Lundgren (C):
Min fråga går till finansminister Magdalena Andersson. Tiden har betydelse för oss alla, men naturligtvis särskilt för hårt ansatta företagare. Inte minst inom restaurangbranschen har de tydligt fått känna av vad pandemin innebär i form av förutsättningar för sina verksamheter.
Många går ut och slår på kastruller och tycker att de måste få stöd; de är på gränsen att behöva lägga ned. Ett problem har varit att de inte får pengarna utbetalda. Ser finansministern framför sig att man kommer med nya stöd som tar hänsyn till att det inte finns mer i ladorna?
Det finns ingenting i den enskilda företagarens ficka. De måste få pengarna utbetalda snabbare.
Kerstin Lundgren (C):
Jag tycker att den här kammaren inte kan avsluta dagen och frågestunden utan att ha lyft upp det som händer inte särskilt långt borta, i Belarus. Vi har alla följt det belarusiska folkets stora engagemang för frihet och demokrati, för att deras val ska vara rättvist och fritt.
Kraven reses också i dag, som är frihetsdag i Belarus.
För oss är det viktigt att sträcka ut handen till våra systrar och bröder i Belarus och stötta det arbete som de utför, att kräva att politiska fångar ska släppas fria och att vi får en granne till EU där man kan uppleva frihet och demokrati. Jag undrar därför: Vad gör regeringen?
Kerstin Lundgren (C):
Jag uppfattar att det finns ett starkt engagemang även hos regeringen för att stötta kraven på fria och rättvisa val i Belarus. Nu är det också fråga om att åstadkomma förutsättningar för medling. Jag vet att det i våra grannländer finns stora ambitioner när det gäller att försöka bygga gemensam kraft där.
Jag hoppas att regeringen, både som OSSE-ordförande och annat, är beredd att bidra till den utvecklingen.
Kerstin Lundgren (C):
Min fråga går till utrikesminister Ann Linde. I går kunde vi höra Rysslands president Putin hålla sitt tal om tillståndet i nationen. Tillståndet för Aleksej Navalnyj berördes inte. Men vi vet att det är mycket dåligt.
Kravet borde vara tydligt från alla EU:s medlemsstater; man borde agera tillsammans för att kräva att Navalnyj släpps fri och får medicinsk vård som han litar till. Jag vill höra vad utrikesministern säger om detta. Fru talman! Röda linjer nämndes också i talet i går.
Röda linjer innehöll inte den europeiska säkerhetsordningens linjer. Vilka slutsatser drar utrikesminister Ann Linde av detta?
Kerstin Lundgren (C):
Det var nästan omöjligt att inte hörsamma den vädjan som vi alla kunde höra i Håkan Svennelings allmänna uttalanden om budget och historia här i kammaren. För även om vi pratar internationellt samarbete, herr talman, noterade jag att majoriteten av ledamoten Svennelings inlägg inte handlade om det utan om någonting helt annat.
Som jag uppfattade det, herr talman, handlade det om att Håkan Svenneling hade hoppats på att man genom ett avtal med Socialdemokraterna och Miljöpartiet sent tisdag kväll, ett avtal som han förmodligen var med och förhandlade fram och godkände, skulle ha ett regeringsunderlag tillsammans med Centerpartiet.
Det får ju Vänsterpartiet drömma om, herr talman, men när jag hör hur Håkan Svenneling argumenterar framgår det ganska tydligt att det är väldigt långt borta. Jag kan inte se att Håkan Svenneling gav några exempel på att man skulle hitta en gemensam lösning eller att det var de liberala värdena som ledamoten Svenneling och Vänsterpartiet stod upp för.
Okej, jag hörde om Ryssland där på slutet. Det var möjligen en liten koppling till att Ryssland har en gammal historia i Håkan Svennelings parti.
Kerstin Lundgren (C):
Det är spännande! Jag hör att Håkan Svenneling är nöjd över att han har förhandlat med Socialdemokraterna och Miljöpartiet, alltså med regeringen. Men han är också kritisk till att han inte skulle få förhandla. Vem är det som har hindrat honom att förhandla? Han har uppenbarligen varit framgångsrik. Jag gratulerar till framgången att ni har förhandlat, Håkan Svenneling.
Sedan är det väl upp till varje parti att göra precis på samma sätt och bestämma vilka man vill förhandla med. Herr talman! Jag hörde nästan Håkan Svenneling säga att om man inte hade lyckats i tisdags kväll hade han förmodligen varit beredd att rösta rött till statsministern. Men han hade inte röstat grönt till budgeten, utan då hade budgetbeslutet den onsdagseftermiddagen blivit precis samma som den budget han nu har.
Då hade han kanske också tillsammans med Moderaterna, Sverigedemokraterna, Kristdemokraterna och Miljöpartiet stått bakom budgeten på utgiftsområde 5.
Kerstin Lundgren (C):
Det här med gemensam riktning och inriktning är spännande. Jag måste ändå fråga: Är det inte så att det finns en gemensam inriktning på det område som vi just nu pratar om, utgiftsområde 5, mellan just Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna? Jag ser inte att det är något annat. Alla står bakom regeringens proposition.
Det är också en spännande bild, som jag tycker att det finns skäl för kammaren att reflektera över. Sedan kan man fundera på något apropå det tidigare replikskiftet, fru talman. Jag ser att Vänsterpartiet inte stöder den budget som de röstade grönt för i förra veckan.
Nu väljer de att inte stödja just den budget och den inriktning som de då röstade ja till. Det är också en verklighet som Kenneth G Forslund inte berörde, fru talman. Men jag har också en fråga. Det pågår många spännande möten just nu. Vi har en ministerkommitté här i Stockholm.
Vi har också en avslutning på ett ministermöte i Riga, ett förberedande möte inför Nato Summit. Det är intressant. I utskottets text, som en bred majoritet står bakom, sägs det att Nato-optionen bereds i Regeringskansliet.
Jag hoppas att Kenneth G Forslund kan lätta lite på förlåten när det gäller den beredningen och se om det kommer någonting annat än bara just "nej". Det är ju fortfarande en beredning som pågår, och utskottet har under resans gång också understrukit vikten av detta.
Kerstin Lundgren (C):
Vi har också det faktum att Vänsterpartiet väljer att inte stötta den budget som de röstade för i förra veckan. Det händer uppenbarligen mycket i politiken. Några av oss gör ju som praxis är; vi avstår när vår budget har fallit. Då har vi haft avståendet som modell också i budgetbesluten tidigare. Fru talman!
Nato-optionen och beredningen av den är naturligtvis en viktig fråga. Nu har vi en minoritetsregering som är ännu mindre, och då är det angeläget att man hanterar just den här frågan på ett seriöst sätt så att det inte blir en fortsatt yta för konflikt.
Utrikesutskottets ordförande sa att han sökte samsyn på detta område, och då tycker jag att man borde försöka att hitta samsyn också här.
Kerstin Lundgren (C):
När det gäller tvåspårspolitiken har vi ju haft en sådan som har mött en ettspårspolitik. Det man måste se är att vi inte har gemensamma intressen på en lång rad andra områden om landet vi samtalar med hela tiden har ett intresse som är i fokus och utnyttjar alla de olika delmomenten för att få sin ambition fullföljd.
Det är någonting som man måste vara medveten om. Man kan inte arbeta med tvåspårspolitik när motparten har en ettspårspolitik. Det fungerar inte. Det blir otydligt, och det har också bidragit till att sända felaktiga signaler.
Den enda signal som man har uppfattat - och det är väl den stora chocken - är nämligen att väst bara bryr sig om ekonomi, att det är affärsfrågorna som står i fokus och att allt annat är underordnat detta. Det är alltså viktigt att fundera igenom detta.
Det innebär inte att man inte ska föra samtal, det innebär inte att man inte ska ha handel och det innebär inte att man inte ska stötta civilsamhället, till exempel. Men man måste vara medveten och inte tro att det finns olika vägar att föra samtal om motparten har en väg som man utgår ifrån. Det är det jag avser.
När det gäller kärnvapenförbud får ingenting från vår sida bidra till att skapa en osäkerhet för Sverige. Svensk säkerhet går först. Vi vill gärna se en värld utan kärnvapen och massförstörelsevapen. Det vore fantastiskt. Men vi befinner oss inte där. Då är NPT det centrala spåret för vår del.
Där finns kärnvapenstaterna med.
Kerstin Lundgren (C):
Tvåspårspolitiken får inte innebära en bild av att vi har gemensamma intressen här. Vi har hela tiden haft diskussioner om vad vi har för gemensamma intressen med Ryssland när vi pratar energifrågor. De vill sälja, och de vill se till att energi används för att påverka. Vad har vi för gemensamma intressen med dem när vi vill övergå till att ha en annan hållning? Man måste vara tydlig med att det här inte är två olika spår.
Det är en viktig signalfråga att inte göra mänskliga rättigheter till ett enskilt spår och demokrati och allt annat till ett annat spår. De hör ihop och måste gå hand i hand om de ska få effekt. En annan del i diskussionen om kärnvapenfrågorna och kärnvapenförbud är att vi inte uppfattar att en förbudskonvention är en väg framåt. Det är inte en väg framåt.
Det är inte en god lösning på något annat än möjligen för dem som vill driva plakatpolitik. Det vi ser är att det inte är en enda av kärnvapenmakterna som deltar - vare sig Storbritannien eller Frankrike, om vi tar de EU-nära, men inte heller de andra stora eller de som inte har erkänt att de har kärnvapen.
Fru talman! I dag ser vi hur Putin hotar med att använda kärnvapen. Han hotade efter Krim med att han var beredd att använda kärnvapen om han inte fick igenom det han ville där. Nu hotar han igen.
Jag har inte hört vare sig Putin, Lavrov eller någon annan säga: Vi har ju en kärnvapenkonvention som förbjuder oss att använda kärnvapen. Det är inte en väg framåt. Försök att se att det är NPT som är vägen framåt - om den håller!
Kerstin Lundgren (C):
Sovjetunionen bestod väl i grunden av tvångsanslutna stater. Det borde vara utgångspunkten i diskussionen även för Håkan Svenneling och Vänsterpartiet. Alldeles riktigt hade vi under den utrikespolitiska debatten en diskussion om Nato, och jag hörde då att Håkan Svenneling ansåg att Nato borde ha upplösts.
Men, fru talman, det talades inte bara om det, utan vi diskuterade även artikel 42.7 i EU-fördraget. Jag hörde Håkan Svenneling säga att Vänsterpartiet inte gillade den, och man hade inte ställt sig bakom Lissabonfördraget. Inte heller detta var alltså en väg för Vänsterpartiet.
Nu säger man att vi inte ska ha olika samarbeten med stater som har kärnvapen. Vill Vänsterpartiet att Sverige ska säga upp de bilaterala avtal vi har med USA? Risken är att vi i så fall sitter med ett bilateralt avtal utan någon institutionell överbyggnad. Vem som helst kan ju bli president efter Biden.
Ska vi säga upp det här? Eller är det bättre att gå in och ha en internationell överbyggnad så som ett Natomedlemskap skulle innebära? Vill Vänsterpartiet säga upp det bilaterala avtalet med Storbritannien? Hur bidrar det till säkerhet i Sverige och i vårt grannskap? Jag hör också Ukraina. Zelenskyj säger: Natos dörr är öppen, men vi får ju inte komma in.
Men de vill komma in, och de vill ha garantier. De hoppas att EU möjligen kan erbjuda dem detta. Var står Vänstern?
Kerstin Lundgren (C):
I sitt svar på Hans Wallmarks frågor nämnde Håkan Svenneling att Nato tog in fler länder. Men, fru talman, det var ju länder som verkligen önskade det. Om Ukraina fick välja skulle de välja Natomedlemskap i dag - eller i förrgår. Det är det val de vill göra, eftersom de känner att de behöver garantier.
De har ju en granne som nu har invaderat dem och dagligen bedriver terror mot befolkningen. De har inte resurser att stå emot detta, och de har inga garantier från någon. Jag hör inte heller att Håkan Svenneling vill ge garantier till Ukraina. Vill Håkan Svenneling och Vänsterpartiet numera ge vapen till Ukraina?
Kerstin Lundgren (C):
Jag är väl medveten om att Edward Riedl inte har varit verksam i utskottet, men han har ett engagemang i OSSE-delegationen. Därför vill jag ändå ställa en fråga.
Vi hade en diskussion om tajmningen, och utskottsmajoriteten skriver att ministerrådsmötet i Stockholm blev det yttersta beviset för OSSE:s dysfunktionalitet och att regeringen hänger sig åt sina egna prioriteringar. Fru talman!
När jag lyssnade på Edward Riedls anförande hörde jag väldigt många positiva omdömen om samarbete, hur nära man hade arbetat och vilket engagemang som hade funnits i relationen mellan ordförandeskapet och delegationen.
Jag hörde inte någon synpunkt som hade framförts från delegationens sida eller från någon ledamot i delegationen som pekade i en annan riktning med nya förslag som skulle ha kunnat lösa frågan om att Ryssland angrep Ukraina. Fru talman!
Därför kan jag inte låta bli att av nyfikenhet ställa frågan: Vad innebär detta med dysfunktionalitet? Vad drar Moderaterna för slutsatser? Är det de slutsatser som Kreml drar - att den europeiska säkerhetsordningen är utdaterad och inte längre ska gälla? Eller drar de någon annan slutsats?
Här låter det som att det snarare är svenska misslyckanden och dessutom att organisationen inte fungerar som är skälet till utvärderingarna just nu.
Kerstin Lundgren (C):
Det är alldeles uppenbart - det har inte undgått någon - att Ryssland vill ha en ny säkerhetsordning. Det är Kremls budskap. Den europeiska säkerhetsordningen är nästan - om jag läser i betänkandet - dysfunktionell. Den fungerar inte. Detta är en hållning som Kreml företräder.
Vi från vår sida har, som jag nämnde tidigare, ingenting emot att man utvärderar och värderar ordförandeskap. Vi har gjort det när det gäller Europarådet, Arktiska rådet och så vidare. Det är en viktig lärprocess. Jag hoppas att vi kommer att göra det när det gäller EU-ordförandeskapet våren 2023 också.
Däremot skapade motiveringen och sättet att bygga upp detta för vår del en hållning som leder i fel riktning. Tajmningen är också väldigt speciell. Här antyds nämligen att det är dysfunktionellt, att det inte har fungerat och näst intill att Sverige skulle ha kunnat agera annorlunda och att Ryssland därmed inte skulle ha angripit Ukraina.
Jag tror i ärlighetens namn att det är få som tänker att det fanns något inflytande i den delen. Det är verkligen att tro för mycket om någon som är närvarande i denna kammare. Inte ens Carl Bildt, som lyftes fram här, skulle ha kunnat ändra denna verklighet, om man nu ser det som en måttstock. Fru talman!
Jag hör att det finns förhoppningar från Edward Riedl om att det ska bli ett positivt resultat av utvärderingen, om kammaren gör ett tillkännagivande eller skriver på det sättet.
Men om det skulle vara fallet hoppas jag att man inte går Kremls väg och att man inte nu väljer att gå ut och diskutera på Kremls hemmaplan.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har tidigare i debatten framfört att jag tycker att det är rimligt att vi utvärderar, lär och drar slutsatser för framtiden. Det är klart att det för vår del är mer intressant att fundera på detta när vårt medordförandeskap är över. Just nu befinner vi oss ju i ordförandekretsens gemenskap och har därmed ett medansvar.
Jag är nyfiken på att höra hur utrikesministern ser på en utvärdering post den perioden. Det är naturligtvis intressant att veta hur dessa olika mekanismer har fungerat. Vi har ju haft en diskussion om tvåspårspolitiken gentemot Ryssland. Fungerar den eller fungerar den inte? Behöver vi omvärdera synen på en del av de spår vi har använt?
Jag tror att det är en viktig lärdom och en viktig debatt att föra, där ordförandeskapets erfarenheter är viktiga för oss alla att få ta del av. Det är min ena fråga. Den andra frågan rör ordförandeskapsåret och den deklaration som antogs gällande Georgien vid Stockholmsmötet.
För min del beklagar jag att Sverige inte stod bakom den deklarationen, som tidigare ordförandeländer har gjort. Det hade varit viktigt att markera. Jag vet att det ordnades sidoevent, men det är viktigt att markera.
När jag läser texterna och skrivelsen ser jag att hållningen är att det är utbrytarregioner och annat, men från utrikesutskottets sida brukar vi omtala det som ockupation av georgiskt territorium. Det är den hållning vi i grunden har.
Kerstin Lundgren (C):
Jag håller helt med utrikesministern om att man inte ska göra det med en tajmning eller på ett sätt som spelar Ryssland i händerna. Det är vitalt. Om man ska upprätthålla säkerhetsordningen måste, precis som tidigare har sagts, Ryssland förlora och Ukraina vinna kriget. Det är en signal om att säkerhetsordningen håller, och det är naturligtvis en viktig utgångspunkt.
Vi vill inte se en ny Jaltaordning i Europa, även om det finns de som drömmer om detta. Det låter positivt att det finns en öppenhet för en utvärdering post ordförandeskapsperioden. Det är naturligtvis också bra att OSSE utvärderar sig självt. Jag ser fram emot att ta del av utvärderingen. Sedan är Georgien min kvarvarande fråga.
För min del är det oerhört viktigt att vara tydlig, för vi missade, fru talman, att vara tydliga när det gällde ryskt agerande i Georgien. Vi missade att vara tydliga med att peka ut den krypande ockupation som pågår i Georgien. Vi bör se om man kan föra samtal om detta när Ryssland uppenbart inte har det som intresse, vilket numera är väldigt klart.
Det är viktigt med klarspråk i den här delen. Därför hade det varit väldigt bra om ordförandelandet hade stått bakom deklarationen när det gäller Georgien i slutet av december.
Kerstin Lundgren (C):
Befolkning motsvarande ett Sverige eller till och med mer har drivits bort från sina hem till skyddsrum i Ukraina. Enligt UNHCR är det 13 miljoner. Ukraina försvarar i dag, nu, vår frihet och vår säkerhet.
De försvarar sin rätt att välja framtid, att välja demokratins väg i stället för att på nytt bli offer för den ryska diktaturen, och rätten att välja EU om och som man vill. Ukraina måste få vårt otvetydiga stöd, ekonomiskt, humanitärt och med krigsmateriel. Det är ett klart svenskt säkerhetspolitiskt intresse.
Sverige och EU måste samtidigt nu förbereda en modern Marshallhjälp för att återuppbygga ett fritt, självständigt och demokratiskt Ukraina. Vi har president Zelenskyjs ord med oss: De blågula färgerna har vi tillsammans. Ukrainas fred och framtid är också vår fred och framtid.
Ukraina och även Georgien och Moldavien vill bli medlemmar i EU.
Ukraina har tydligt visat att ett positivt svar från EU om medlemskap inte bara sänder hopp om framtiden utan också signalerar att vi inte är beredda att lämna dem i utanförskapets hägn, som ger osäkerhet om möjligheterna framåt.
Utrikesutskottet valde det ovanliga i detta exceptionella läge, att avge ett granskningsutlåtande om en kommunikation från Europeiska rådet. Det gör vi, som jag ser det, för att visa vår gemensamma vilja att betrakta Ukraina som ett potentiellt kandidatland enligt artikel 49. Ukrainas, Georgiens och Moldaviens ansökningar om medlemskap i EU Ukraina, Georgien och Moldavien ska behandlas var för sig, inte som en klump.
Det är positivt för att också säkerställa att processen fram till medlemskapet går framåt.
När några nämner att man inte ska ha snabbspår vill jag uppmärksamma ledamöterna på att EU har gjort sig känt för att ha en väldigt lång kö av väntande och att väntetiden kan bli så lång att man knappt tror att det är möjligt. Den erfarenheten har kostat också andras säkerhet.
För vår och EU:s del är det viktigt att inte signalera att detta är en process som bara kan pågå och pågå, utan det ska vara en tydlig och snabb process fram till ett medlemskap, och vi ska hjälpa till i det arbetet. Talet om att undvika snabbspår leder till att många tänker att de är tillbaka i den långa kön av väntande.
Därför tycker jag att det är viktigt att vara tydlig i den delen. Jag är glad över att vi har ett samlat utskott och att vi kan sända signalen inte bara här i riksdagen utan också till radan och andra, om att vi ser detta framför oss och att vi vill att detta ska ske i närtid. Med detta yrkar jag bifall till utskottets utlåtande.
Kerstin Lundgren (C):
Det här är inte en Natodebatt i sig, men när Håkan Svenneling höll sitt anförande fick vi ändå den bilden in i debatten. Det gjorde att jag kände att jag måste begära replik. Det här var intressant att höra, herr talman. Jag hade ett meningsutbyte om Nato och Vänsterpartiets och Håkan Svennelings syn på Nato tidigare. Nu hörde jag nästan en positionsförflyttning.
Förra gången vi debatterade ville Håkan Svenneling upplösa Nato och ansåg att Nato skulle ha upplösts. Det jag hör nu inger nästan ett litet hopp om att ett nytt partiprogram kommer att landa i en annan formulering. Det är spännande! Vi har sett hur Vänsterförbundet i Finland har gjort. Kanske, herr talman, kommer Vänsterpartiet här att följa deras väg också när det gäller Nato.
Jag är dock lite nyfiken på med vilka samarbeten som Vänsterpartiet ser att man vill bygga svensk säkerhet, som ju alltid går först. Ukraina har gjort skillnaden mellan partnerskap och medlemskap tydlig. Då undrar jag: När Finland har blivit medlem i Nato - vilka samarbeten är det som Vänsterpartiet vill bygga svensk säkerhet på?
Är det till Österrike, Irland, Malta och Cypern som Vänsterpartiet sträcker ut en hand för att skapa militära samarbeten som ska skydda Sverige mot de ryska kärnvapnen, som är de enda kärnvapen som hotar Sverige i dag?