Göran Hägglund (KD):
Inledningsvis skulle jag vilja mana alla att överväga vilka ord och uttryck som man använder när det handlar om den svenska hälso- och sjukvården. Jag skulle säga att om jag skulle välja ett land att bo i för den händelse att jag blev sjuk - allvarligt eller lättare - så är det Sverige.
Nästan vad man än mäter ser vi att Sverige är bäst eller finns bland de bästa länderna när det gäller de medicinska resultaten. Vi är duktiga. Vi har ett väl fungerande system som bygger på att vi finansierar vården tillsammans och att vård ges efter behov. När jag tillträdde som minister fanns det många olika områden som fordrade åtgärder.
Ett av dem handlade om tillgängligheten. Vi såg att alldeles för många människor väntade alltför länge på att få vård. Ingen kunde ens svara på hur många som väntade eller hur länge de hade väntat. Vi har bedrivit ett hårt arbete som gör att vi i dag kan säga att ungefär hälften så många väntar som när vi tillträdde, och de väntar ungefär hälften så lång tid. Det är viktigt och bra för förtroendet för den svenska hälso- och sjukvården.
I dag hör man inte längre talas om människor som väntar i åratal på att få den vård utförd som de behöver. Vi har genomfört stora satsningar på öppna jämförelse- och kvalitetsregister. Vi genomför nu särskilda projekt när det gäller de mest sjuka äldre, som vi känner är de som riskerar att hamna på undantag. Vi förstärker på patientsäkerhetsområdet, som jag har redogjort för, och när det gäller psykiatrin.
Vårdval har lett till ungefär 20 procents ökning av vårdcentraler. Vården är mer tillgänglig, och jag vågar påstå att svensk hälso- och sjukvård aldrig har varit bättre än i dag. Saknas det problem? Nej, självklart inte. Det här är en jätteverksamhet, och kraven är otroligt starka på det här området.
Därför måste vi hela tiden vara på tå från politiskt håll men inte minst alla de som finns ute i sjukvårdens olika verksamheter, alla de som administrerar vård och som leder vården ute i landstingen. Precis som har sagts här tidigare har vi en arbetsfördelning oss emellan. Det är inte socialministern som bedriver vården, utan vården bedrivs ute i landstingen.
Alla vet vi att man beter sig på ett visst sätt när man i opposition, på ett annat sätt när man är i regeringsställning. Ett par frågor har väckts. Ingela Nylund Watz ställer frågan: Kommer det aldrig att finnas några initiativ för fler vårdplatser? Jag tycker inte att det ska vara ett statligt initiativ.
Min uppmaning till landstingen har sedan fler år tillbaka varit att inventera för att se att tillgången på vårdplatser verkligen möter de behov som finns i dag och se framåt. Vi har en demografisk situation som kommer att ställa oss inför en del utmaningar.
Vi vet, som Finn Bengtsson var inne på, att när man tidigare för ett ljumskbråck kanske låg inne tre nätter på sjukhus åker man i dag hem efter några timmar tack vare dagkirurgin. Det är en fantastisk utveckling som vi ska vara glada för av många olika skäl.
Det spar pengar, det är bekvämare för mig som patient och riskerna för att det ska gå fel är ofantligt mycket mindre, inte minst när det gäller spridning av infektioner. Det är en fantastisk utveckling, men vi har saker och ting att jobba med.
När det gäller vårdplatserna har vi en statlig myndighet som är till för att bland annat tillsyna vården och identifiera risker, brister och problem som uppkommer eller riskerar att uppkomma. Där har Socialstyrelsen en stark ställning.