Ylva Johansson (S):
Tack för en intressant och viktig debatt! Jag ska försöka svara på frågorna. Jag delar Hanif Balis uppfattning att frågan om validering har rört sig framåt - och att den är mycket komplex. När man talar om validering väger man ibland in många olika saker i detta.
Validering är det begrepp man brukar använda för en strukturerad bedömning och dokumentation av de faktiska kunskaper människor har, oavsett hur de har förvärvat dem. Det är en viktig del. En annan del är värdering av utbildning. Det är inte nödvändigtvis en validering, utan det är en värdering där man ofta värderar själva kurserna och betygen i förhållande till vad de rimligen ska vara ekvivalenta med i det svenska systemet.
Med båda dessa delar vill man uppnå ett slags tillgodoräknande av meriter som kan ligga till grund för anställning och att hamna i rätt jobb. Det är alltså flera delar i det här som behöver lösas. Jag vill säga till Désirée Pethrus att jag absolut tror att vi behöver en samordning och ett nationellt system. Kanske inte ett alldeles enhetligt system, för det måste vara anpassat för olika branscher och olika delar, men det behövs en annan samordning än vad vi har i dag.
Det är precis därför vi väntar på den här utredningen. Jag har inte själv på något systematiskt sätt tagit del av erfarenheter från andra länder, men jag hoppas att utredningen har täckt in den typen av frågor. De påbörjade sitt arbete redan under den gamla regeringen och kommer med sin slutrapport om ungefär en och en halv månad. Jag ser mycket fram emot den rapporten. Jag hoppas att det är förslag som håller för att vi ska kunna bygga och arbeta fram ett nationellt sammanhållet valideringssystem.
Men jag har inte någon förhandsinformation om var man kommer att landa, så jag kan inte svara på det i dag. Jag hoppas på det, helt enkelt. Det är svaret på samordningsfrågan. Hanif Bali pekar också på att det kan finnas stelbenthet i bedömningen, inte minst av formell utbildning. Jag tycker att man måste ta den farhågan på allvar. Det kan vara på det sättet.
Jag träffade för en vecka sedan ordföranden för Psykologförbundet, som tog upp med mig att utbildningen till psykolog i Sverige är målstyrd. Det finns ingen central styrning av vilka kurser som ingår i utbildningen. Men när en utländsk utbildad psykolog kommer till Sverige bedömer man betygen och utbildningsintygen, inte den faktiska kompetensen.
Det betyder enligt Psykologförbundets ordförande att den kunskap som har förvärvats efter utbildningen inte räknas in. Man tittar bara på den formella utbildningen. Jag kanske låter lite anekdotisk när jag tar upp ett fackförbunds synpunkter på detta, men jag tror att man behöver titta på de här frågorna.
Jag tror att det kan finnas fällor av den här typen - att man bedömer utbildningsintygen och missar den faktiska kompetensen. Ska man inte in i utbildningssystemet är det inte säkert att det är nödvändigt att exakt bedöma utbildningsinnehållet. Om det gäller ett legitimerat yrke beror det förstås på vilka krav som ställs i just det legitimerade yrket.
Jag vet inte om det ger svar på frågan, men jag tror i alla fall att det här är ett område som man bör ägna viss uppmärksamhet. Det är en mycket viktig fråga. Det kommer inte att finnas en lösning, utan det krävs många olika lösningar.
Men det är helt klart - och det känns skönt att vi kommer att ha en stor majoritet i riksdagen för den typen av förslag - att vi måste stärka oss på nästan alla områden när det gäller att både värdera och validera den kompetens som nyanlända har med sig till Sverige.