Josefin Brink (V):
Jag får först tacka för att ministern har svarat på mina frågor. Jag börjar med att konstatera att jag är väldigt nöjd med den utförliga beskrivningen av att Nationellt centrum i Uppsala kommer att bli kvar och ha en säkrad finansiering framöver. Det gläder mig.
Det är också glädjande att jämställdhetsministern avser att stärka det förebyggande arbetet mot mäns våld mot kvinnor och inte bara satsa på ökade anslag till polisen och hårdare straff som ju tidigare har varit en smula överbetonat när borgerligheten har pratat om det sexualiserade våldet.
Att upprätta en nationell handlingsplan är lovvärt, och vi i Vänsterpartiet har länge hävdat att just samordning och överblick är det som mest akut saknas i arbetet mot det sexualiserade våldet. Det finns en hel del forskning och kunskap om mäns våld mot kvinnor och barn, men det tillämpas i alltför liten grad i det dagliga arbetet hos myndigheter och i kommunernas och landstingens verksamheter.
Av det jämställdhetsministern skisserar som planens innehåll är det inte särskilt mycket som är nytt jämfört med det som initierats under gångna mandatperioder, och därför skulle jag vilja ha några klargöranden om vad jämställdhetsministern har för utgångspunkter och mål med arbetet med den aviserade handlingsplanen. Ministern säger att man avser att ge ett förbättrat stöd till våldsutsatta kvinnor och nämner ett ökat stöd till kvinnojourerna. Det är alldeles utmärkt.
Under den förra mandatperioden såg Vänsterpartiet till att ytterligare 100 miljoner kronor per år avsattes till kvinnojourerna. Problemet för kvinnojourerna är bara att dessa pengar endast kan fås som projektbidrag, vilket leder till att jourerna får använda mycket tid till att skriva ansökningar och de får svårt att ha en kontinuitet och en långsiktig planering i sitt arbete.
Därför undrar jag om jämställdhetsministern har några idéer om hur man ska kunna ändra förutsättningarna för finansieringen av kvinnojourerna så att den kan bli mer långsiktig och därmed göra arbetet och förutsättningarna för kvinnojourerna mer förutsägbara. Kvinnojourerna gör, som ministern säger i sitt svar, ett värdefullt, för att inte säga helt ovärderligt, arbete.
Det som är problematiskt är att kommunernas ansvarstagande för att skydda våldsutsatta kvinnor varierar kraftigt. Kommunerna är enligt socialtjänstlagen redan i dag skyldiga att ta detta ansvar, men flera utredningar, bland annat Kvinnofridsuppdragens S lag i luften, som kom 2005, konstaterar att det finns stora brister i många kommuner. De saknar rutiner och riktlinjer för att kunna bemöta våldsutsatta kvinnor och barn.
Jag hoppas därför att det betänkande som ministern nämner i sitt svar kommer att leda fram till skarpa förslag om stärkt lagstiftning och tillsyn över kommunernas ansvar. En allvarlig aspekt av kommunernas bristande ansvarstagande är att kvinnor som är dubbelt utsatta, till exempel genom missbruk eller genom psykiska eller fysiska funktionshinder, på de flesta håll i landet har få eller inga möjligheter att få det skydd som andra kvinnor erbjuds i dag.
Vänsterpartiet kommer i sin budgetmotion att anslå medel till att upprätta särskilda resursjourer för att ta emot dessa kvinnor och deras barn samt till handikappanpassning av skyddade boenden och kvinnojourer. Jag undrar om jämställdhetsministern har några förslag på hur dessa särskilt utsatta kvinnor och deras barn ska kunna garanteras stöd och skydd.