KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christian Holm Barenfeld (M):
Ja, lite déjà vu i diskussionerna kan det ju vara eftersom det ofta blir samma argument. Jag är övertygad om att ingen av oss gillar diktaturen i Vitryssland. Vi vill ha frihet och mänskliga rättigheter. Sedan kan vi möjligtvis någon gång ha olika uppfattningar om exakt hur man ska göra, men jag tror inte att det skiljer sig så mycket där heller.
Jag hoppas att regeringen fortsätter att driva på här och att vi kan läsa och se mer om detta, för det är viktigt att kunna ta del av det. Det är viktigt att vi är engagerade på EU-nivå. Den tidigare alliansregeringen fick ju i dag stort beröm av EU-kommissionens dåvarande vice ordförande, utrikesministern, för att den var den mest engagerade och aktiva regeringen på EU-nivå.
En av anledningarna till att Sverige hade ett så stort inflytande var att vi inte dikterade, för det kan vi inte och vill vi inte heller göra eftersom vi tror på demokrati. Men vi var ändå med och satte agendan genom ett mycket aktivt och idogt arbete som i det läget till stor del skedde tillsammans med den dåvarande polska regeringen. Det spelade roll i verkligheten, och det var faktiskt det som gjorde att sanktionerna en gång kom till. Nu har det förändrats.
Det är svårt att få ett enigt EU. Men om regeringen jobbar hårt, är oerhört engagerad i frågorna och har ett högt tonläge med välgrundade argument - och det är inte speciellt svårt att hitta i de här frågorna - tror jag att det är möjligt för Sverige att även framgent sätta agendan, styra om och se till att vi får en något tuffare linje mot Vitryssland.
Det gäller också mot andra länder som tenderar att vilja agera på ett sätt som bryter mot demokrati, mänskliga rättigheter och möjligheten att hålla fria och demokratiska val. Tack så mycket för den här debatten!
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tycker att det är bra att man vill fokusera på de här frågorna. De är viktiga. Det tror jag faktiskt att statsrådet och jag är överens om. Våra lösningar är något olika. Men läget är som sagt allvarligt. Mycket går åt fel håll, och det måste brytas.
När vi i Moderaterna går igenom och omarbetar vår politik anpassar vi den givetvis efter den tid som är nu, och vi har varit självkritiska när vi tittat bakåt. Vi borde ha gjort mer under vår regeringsperiod när det gäller integration och vår migrationspolitik.
Samtidigt har vi konkreta förslag på många områden för hur jobben ska bli fler och hur det ska bli lägre trösklar in på arbetsmarknaden för dem som står långt ifrån den. Jag ser gärna breda lösningar. Jag ser gärna utsträckta händer. Men problemet är att regeringens utsträckta händer brukar innebära att vi ska köpa förslag som ligger.
Då är det kanske inte fullt så aktuellt. Vi vill nämligen ha konkreta förslag som leder till fler jobb. Det är spännande med stora visioner, som Hillevi Larsson säger. Visst är det bra med visioner. Men det är också bra om det finns konkreta förslag som leder till verklig handling.
När det gäller integration brukar jag sällan använda just Malmö som föredöme. Det är en kommun som har styrts av Hillevi Larsson och hennes vänner under lång tid och som inte har levererat särskilt bra resultat på just integrationsområdet. Det här är ett ansvar som vi alla har, vilket ministern säger.
Vi ser samtidigt att det går bra för väldigt många svenskar - för företag och för många av dem som står nära arbetsmarknaden. Men det är de som står långt från arbetsmarknaden som har det svårast. Då blir det ännu svårare att förstå varför man inte vill lägga fram konkreta förslag som skulle leda till fler enkla jobb.
Man lägger exempelvis fram förslag för 5 000 statliga beredskapsjobb. Jag tog tidigare upp att man har lovat 32 000 traineejobb, och det blev 254. Man har lovat 20 000 extratjänster, och det blev inte ens 1 500. Nu lovar man 5 000 beredskapsjobb. Vi får se vad det blir av det.
Även om man skulle göra allt det, till och med om regeringen skulle lyckas leverera det man lovade i valrörelsen, skulle det bli kanske 50 000 jobb; det är 1 miljon som står utanför arbetsmarknaden. Och även om regeringen skulle lyckas leverera beredskapsjobben kommer vi inte ens upp i 10 000 jobb i dagsläget.
Samtidigt försvagas RUT och ROT, som kanske är några av de viktigaste delarna för att personer ska få sitt första jobb och komma in på arbetsmarknaden och sedan kan göra yrkeskarriär. Det är där som man ser det konkreta resultatet.
Jag skulle jättegärna vid varje utskottsmöte hantera konkreta förslag från regeringen som leder till att jobben blir fler. Men nu är det all-time-high på inställda utskottssammanträden på grund av att regeringen inte levererar.
När det gäller delegationen för arbete och de jobben, ska jag tolka det som att ni vet hur mycket delegationens arbete kommer att kosta, men inte vad den ska leverera?
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tror inte heller att det finns någon enkel lösning. Politik är inte alltid enkelt, utan det kan till och med i vissa lägen vara jättesvårt. Sysselsättningen ökar, det är bra. Jobben blir fler, det är bra. Men de kommer ofta inte dem till del som står längst ifrån arbetsmarknaden. Ja, det är sant att Alliansen sänkte skatter. De stora skattesänkningarna var fem jobbskatteavdrag.
Det var de skattesänkningarna som såg till att den som arbetade fick behålla ungefär 1 500 kronor mer i plånboken varje månad. Utslaget blev extra stort för dem som hade små inkomster och medelinkomster. Den nuvarande regeringen var emot var och en av dessa fem skattesänkningar, men inser i regeringsställning att det vore förödande att ta bort dem, så man behåller dem. Det är viktigt att säga.
Nystartsjobben, som Alliansen införde, ledde under det första året till att fler kom i arbete än vad den nuvarande regeringens samtliga jobbsatsningar har gjort. Vi införde arbetsmarknadsutbildningar som väl kunde ha justerats, men de riktades mot dem som stod längst ifrån arbetsmarknaden. Nu ska man satsa på dem står närmare arbetsmarknaden. Det är i och för sig bra, men bedömningen från utredare är att de skulle få jobb ändå. Man lägger nu ned 1,8 miljarder kronor på arbetsmarknadsutbildningar.
Arbetsförmedlingen själv och IFAU har kommit fram till att dessa utbildningar inte har någon effekt. Ni vill gärna ha breda lösningar, men ni samarbetar bland annat med Vänsterpartiet som kanske inte riktigt håller med om att arbetsmarknaden är en marknad och inte en planekonomi. Vänsterpartiet vill göra allt för att begränsa sådana effektiva reformer som RUT-reformen. Den ledde till att väldigt många fick sitt första jobb i Sverige och sitt första jobb i livet.
Vi vill satsa mer på detta och mer på skolan än vad regeringen gör. Men ni får gärna vara med på dessa satsningar. Tack så mycket för svaret och tack för debatten!
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag vill tacka arbetsmarknads- och etableringsminister Ylva Johansson för svaret på min interpellation angående snabbspårsetableringen. I svaret finns det en del goda intentioner, ambitioner och många fina ord, men jag har svårt att se några konkreta åtgärder eller förslag till hur ministern vill få snabbspåren att fungera. Det är mestadels hänvisningar till Arbetsförmedlingen, men det är ju regeringen som styr och reglerar Arbetsförmedlingens uppdrag.
Man har kunnat ta del av en hel del kritik mot snabbspåren. Det finns några som inte alls har kommit igång. Det byts handläggare, och företagen har tröttnat och lämnar det hela ifrån sig. Vissa snabbspår har skjutits på framtiden ett år eller så. Jag trodde att idén med snabbspår var att de som kommer hit snabbt ska få stöd för att komma ut på arbetsmarknaden.
Därför vore det intressant att få veta vad regeringen vill mer konkret. Vi har stora utmaningar med integration i Sverige. I vissa delar är problemen växande. Det tar alldeles för lång tid för nyanlända att bli en del av det svenska samhället, att få ett jobb och kunna försörja sig själv. Efter åtta år i Sverige har endast cirka en fjärdedel av de nyanlända fått jobb på heltid.
Det är därför viktigt att vi agerar för att jobben i vårt land ska bli fler, men också för att de ska komma dem som står allra längst ifrån arbetsmarknaden till del. Det går bra för Sverige på många sätt. Vi befinner oss i en högkonjunktur. De som har utbildning, de som är väletablerade i Sverige och de som har låga trösklar in på arbetsmarknaden får jobb. Däremot ökar det nya utanförskapet.
De som står långt ifrån arbetsmarknaden blir fler och de kommer allt längre bort ifrån den. Därför är det viktigt att få till stånd fungerande snabbspår för dem som är inskrivna i Arbetsförmedlingens etableringsprogram så att de som kommer till vårt land får jobb och integreras i stället för att få bidrag och segregeras. Vi stöder snabbspåren.
Dessvärre har vi fått många vittnesmål om att snabbspåren inte fungerar. Av 58 000 är det 2 400 - 4 procent - av deltagarna som har kommit in i snabbspåren. Snabbspåren har alltså funkat lika dåligt som regeringens övriga jobbsatsningar: traineejobben, extratjänsterna och utbildningskontrakten.
Alla satsningar borde med marginal kunna liknas vid arbetsmarknadspolitiska fiaskon, inte minst om man tar utgångspunkt i vad ministern och övriga regeringen sa inför valet när man lovade runt, men höll relativt tunt. Ylva Johansson hävdar inte sällan att det är hon som ska fixa jobben, och hon brukar vara mycket nöjd med regeringens politik. Hon har också haft en väldigt hög svansföring i dessa frågor.
Vad avser Ylva Johansson att göra för att snabbspåren ska fungera?
Christian Holm Barenfeld (M):
Det är bra att allt inte var alliansregeringens fel. Samtidigt återkommer ministern till att vi sänkte skatter. Det gjorde vi. Vi sänkte faktiskt skatterna. Folk som arbetade fick behålla mer av det de tjänade ihop med sina egna händer. Det fick de behålla i plånboken. Skattepengarna som kom in till staten ökade.
Fler arbetade. Ska vi vara ärliga - och ärlig tycker jag att man ska vara - är det ju också så att den nuvarande regeringen inser att våra skattesänkningar var effektiva, bra och viktiga för fler jobb. Det är därför Ylva Johansson och hennes regering inte har avskaffat Alliansens första, andra, tredje, fjärde eller femte jobbskatteavdrag, som de varje år var emot och sedan för.
Det är bra att man inte försämrar det som var bra, och det är bra om vi försöker se till att den som arbetar får behålla mer av sin lön. Men vi har en utmaning när det gäller jobben. Man minskar antalet personer i sysselsättningsfasen. Det är bra om de går ut i andra jobb, men samtidigt ser vi att av traineetjänster och annat som skulle ersätta det här har det blivit 254 av 32 000. Det handlar alltså om promille.
Av extratjänster har det blivit 1 479 av 20 000 och av utbildningskontrakt färre än 2 000. Det är mycket som inte levereras. Jag vill vara med och se till att vi kan få snabbspår som fungerar så att man kan få jobb och integreras i stället för att hamna i utanförskap och segregeras.
2 400 av 58 000, alltså 4 procent, av dem som står i etableringskön har kommit in i snabbspåren. Det är ett underbetyg för regeringen att varje åtgärd inte levererar mer än några få procent av vad man lovade från början.
Christian Holm Barenfeld (M):
Jag instämmer i mycket av det som mina kollegor Katarina Brännström och Lotta Finstorp har sagt. Jag reagerade på att Ylva Johansson återigen tar sin utgångspunkt i vad den tidigare alliansregeringen gjorde och inte. Givetvis innebar det, enligt Ylva Johanssons sätt att se det, att vi försämrade läget. Ylva Johansson och hennes partikollegor var mycket kritiska mot alliansregeringen även under vår regeringsperiod.
Det gjordes vissa besparingar, men det viktiga är ju, som Katarina Brännström sa, inte bara hur mycket pengar det finns utan också vad man gör och vad som är uppdraget. Nu ökar pengarna, men vi kan ändå se att inspektionerna blir färre. Detta visar att det handlar om hur man prioriterar och hur man använder pengarna. Dessvärre händer ibland olyckor, både på och utanför arbetsplatser.
Vi måste naturligtvis göra vad vi kan för att olyckorna på arbetsplatser ska minska och helst inte hända alls. När vår nuvarande minister Sven-Erik Bucht var riksdagsledamot stod han här i talarstolen och talade om att olyckorna ökar. Han talade om människor som gick till jobbet men aldrig kom hem igen, och han höll en tyst minut för dem.
Han höll dåvarande statsråd och alliansregeringen ansvariga och lade skulden på vår arbetsmiljöpolitik. Jag kommer inte att sänka mig till den nivån. Jag kommer inte att hålla några tysta minuter. Jag kommer inte personligen att skuldbelägga arbetsmarknadsministern för de tragiska olyckor där personer dör på arbetsplatser. Jag hoppas att vi alla kan vara överens om att de ska minska. Men vad ska man då göra?
Vi ser ju inte några minskningar, utan snarare motsatsen. Jag tror inte att det beror på regeringens politik. Jag tror inte att det är Ylva Johanssons fel när personer råkar ut för olyckor på sina arbetsplatser. Snarare ska vi ha en diskussion om vad vi kan göra för att de ska bli färre och för att det arbete som Arbetsmiljöverket bedriver ska bli effektivare.
Jag skulle gärna vilja höra lite mer konkret från Ylva Johansson: Vad ska man göra, hur ska pengarna användas på rätt sätt, och hur ska inspektionerna öka?
Christian Holm Barenfeld (M):
Min fråga är också av allmänpolitisk karaktär och går till statsrådet Mikael Damberg. Min fråga gäller också Kina, dock Demokratiska Republiken Kina, Taiwan, som ju Sverige har goda affärsrelationer med men inte fullt ut diplomatiska relationer givet situationen.
I Fastlandskina, alltså den kommunistiska Folkrepubliken Kina, jobbas det hårt på att Taiwan inte ska delta i internationella församlingar. Senast gällde det Världshälsoorganisationen, där man för första gången på länge inte är inbjuden.
Hur kommer regeringen att jobba för att republiken Kina, Taiwan, ska kunna delta i internationella sammanhang, exempelvis i FN och WHO?
Christian Holm Barenfeld (M):
Kan jag tolka Mikael Dambergs svar som att Sveriges regering kommer att driva på för att representanter för det demokratiska Kina, Taiwan, kommer att få delta i internationella sammanhang? Regeringen driver ju på för att Palestina ska delta på olika sätt. Det är också en stat med komplicerade relationer.
Det är viktigt att Taiwan får delta.
Christian Holm Barenfeld (M):
Självklart är det så att jobben är en grundläggande del för att människor ska integreras och bli en del av det svenska samhället, och det i grunden oavsett om man är född i Sverige av svenskfödda föräldrar eller om man kommer hit från ett annat land i vuxen ålder. För att bli en del av det svenska samhället är jobb extremt viktigt. Sedan krävs det självklart andra delar också.
Vi lägger stor vikt vid att man som nyanländ ska lära sig språket, hur det fungerar i det svenska samhället och att svenska lagar och regler gäller. Däremot finns det - och det är bra att det kommer fram - en stor skillnad mellan moderater och sverigedemokrater. Vi har olika syn på människor som kommer till vårt land och är med och hjälper till att bygga upp vårt land.
Det är dock väldigt svårt att komma hit och vara med och bygga upp vårt land om man inte ges tillträde till arbetsmarknaden och inte ges möjlighet att vara med och bidra. Detta vill vi lösa genom att sänka trösklarna, men vi vill också höja kraven. Jag tycker att Moderaterna har en väldigt tydlig politik där. I Sverige gäller svenska lagar och svenska regler, och man ska följa dem. Det finns sådant som är acceptabelt och sådant som inte är acceptabelt.
Men grunden bör ändå vara att det när man befinner sig i Sverige - när man har fått tillstånd att stanna och sitt uppehållstillstånd - är inkomst av arbete som ska vara det naturliga. Har man däremot inte skyddsskäl och får avslag på sin ansökan ska man också återvända. Ett ja är ett ja, och ett nej är ett nej - så är det även i denna fråga.
Christian Holm Barenfeld (M):
Sverige var inte, och är inte, rustat för att över tid ta emot så många personer som vi gjorde under 2015 och 2016. Det är därför Moderaterna är jättetydliga: Som jag sa i mitt anförande vill vi ha en EU-lagstiftning. Vi vill ha ett asylmottagande på EU-nivå som fördelas med ett kvotsystem. Det skulle även medföra att vi skulle kunna ha fler säkra vägar in i Europa.
Jag tror att Paula Bieler har helt rätt i att det är viktigt att man har dagliga naturliga möten med olika delar av det svenska samhället. Där är jobbet grunden. Det är på jobbet man träffar personer, och det är på jobbet man har möjlighet att diskutera. Jobbet ger också ekonomiska möjligheter att tillvarata och tillgodogöra sig det svenska samhället.
Det handlar inte fullt ut om subventionerade anställningar. Det inträdesjobb som vi talar om är fullt betalt - det är 75 procent arbete och därtill utbildning. Det är ingen subvention, utan det är en möjlighet att få lära sig jobbet på jobbet. Om man påbörjar ett jobb utan att ha alla kunskaper är det väl rimligt att man inte har lika bra betalt som den som har alla kunskaper?
Men det är en tidsbegränsad anställning, och den gäller också unga som står långt från arbetsmarknaden. Jag har svårt att se vad som skulle vara problematiskt med detta. Paula Bieler sa i början att det lät som om detta var en migrationsdebatt. Jag tycker att det är rimligt att man talar om migration när man talar om integration, för de två områdena hänger någorlunda ihop. Om inga personer kommer hit har vi inga utmaningar med integrationen, medan vi om det kommer jättemånga personer hit har större problem med integrationen.
Mitt fokus är ändå att vi ska ha konkreta förslag på hur vi löser detta. Det ska inte vara så att det enda förslaget är att gränsen nu ska vara stängd, utan det ska snarare handla om hur vi ser till att folk kommer i arbete.
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, ministern, för möjligheten till denna debatt! Ministern tog upp vissa delar där det finns en samsyn mellan regeringen och Alliansen när det gäller att man köper utbildningsplikten. Det tycker jag är bra. Det är bra om det finns en bred uppslutning kring saker som är bra.
Det är bra att vi från båda håll tycker att det är viktigt med jobben i centrum och att jobben är bästa vägen till integration. Det var bra att vi lyckades strama åt föräldraförsäkringen så att det inte går att tillgodogöra sig den retroaktivt i samma omfattning. Ministern sa något när det gäller flyktingar och arbetskraftsinvandring.
Det är två helt olika saker. Vi öppnade upp mycket för arbetskraftsinvandring. Där ser vi nu ett antal avarter. Jag är något konfunderad och besviken över att det tar mycket tid för regeringen att hantera det faktum att vi utvisar personer som är här och arbetar på arbetsvisum - personer som vi dessutom har ett stort behov av - därför att deras arbetsgivare möjligen har gjort någon mindre felaktighet.
Sedan handlar det om prioriteringar och att göra rätt saker. Vi debatterade i förra veckan arbetsmarknadsutbildningar och förberedande orienterande utbildningar. Där har vi lite olika syn. Det kan säkert finnas något som är bra, men det är inte speciellt effektivt använda pengar i många lägen. Integrationsplikten är bra - det vill vi ha, och det får ni gärna köpa. Utbildningsplikten är bra. Vi föreslår också ett bidragstak. Men sedan har vi inträdesjobben.
Ni föreslår etableringsanställningar, vilket vi inte är emot, men vad kommer dessa konkret att innebära? Vad kommer de att kosta, och vem är det som ska bära kostnaderna - är det skattebetalarna som ska bära kostnaderna för etableringsanställningarna?
Christian Holm Barenfeld (M):
Tack, Ylva Johansson! Från moderat sida är vi inte negativa utan snarare positiva till att arbetsmarknadens parter pratar med varandra och försöker komma överens när det gäller etableringsanställningarna. Men vi vidhåller våra inträdesjobb. På samma sätt som med utbildningsplikten får regeringen gärna köra copy paste och ta inträdesjobben, för det är faktiskt anställningar som inte är subventionerade över huvud taget.
Det är riktiga jobb som generar pengar till statskassan. Man har en del av det som utbildning och säkerställer att man får lära sig jobbet på jobbet. De skulle säkert kunna funka sida vid sida också.
Detta gör att det känns än mer effektivt med Alliansens förslag om inträdesjobb, där man får både arbete och utbildning under en begränsad tid, till skillnad från etableringsanställningarna, som det än så länge är svårt att veta vad de kommer att innehålla.
Jag har också förstått att ett antal LO-förbund har sagt att de kanske inte tycker att det är så intressant att vara med, och det är ju lite olyckligt, för det är förbund som är relativt stora och organiserar rätt många av dem som har enkla jobb. Men givet den nära relationen mellan LO och Socialdemokraterna har kanske ministern vissa möjligheter att påverka detta.
Det vore ju bra om hela rörelsen är med, så att säga, så att det inte blir stora branscher som ställer sig utanför, för då försvinner ju lite av poängen med etableringsjobben.
Christian Holm Barenfeld (M):
Fakta talar för sig själva, skulle jag vilja säga. Det är lätt att gå tillbaka och kontrollera och se att Alliansen hade ett genuint engagemang i regeringsställning och att vi har ett genuint engagemang i opposition för EU-frågorna. När det gäller Lavalfrågan är det inte okänt att vi hade olika ståndpunkter där.
Vi gillade den fria rörligheten, medan Patrik Björcks partikompisar i LO stod utanför den aktuella skolan i Vaxholm och skrek "Go home!" till de medarbetare som kom från andra EU-länder och jobbade på ett lagligt sätt i Sverige. Det tycker jag inte är värdigt ett land som är öppet och inte värdigt en organisation som utger sig för att vara en stor arbetstagarorganisation.
Men jag ser uppenbara risker med EU:s bristande legitimitet, och det är just därför som jag är så angelägen om att EU gör bra saker, gör rätt saker och gör dem på ett effektivt sätt.
Då tror jag inte att det rätta är att EU ska plocka till sig fler uppgifter, bygga större överbyggnader, kosta mer pengar och lägga vantarna på fler områden av det som i dag är nationella beslutskompetenser. Här handlar det inte bara om höger och vänster.
Jag kan säga att den person som du talar om, Patrik Björck, som är EU-kommissionens ordförande är med i samma partigrupp som Moderaterna. Men det är också oerhört tydligt att vi har fundamentalt skilda åsikter i denna fråga. Det är inte bara Moderaterna inom EPP, utan det är snarare Juncker inom EPP, som har sina synpunkter i denna fråga.
Christian Holm Barenfeld (M):
Varsågod, Patrik Björck. Vi är tydliga, och vi har många bra ställningstaganden och ståndpunkter gällande EU-politiken. Om du frågar mig är grunden i EU-samarbetet de fyra friheterna: den fria rörligheten för varor, tjänster och kapital och inte minst för unionens medborgare. Jag tycker att detta går lite stick i stäv med det som sas tidigare.
Jag refererade tidigare till Patrik Björcks fackliga partikamrater i Byggnads som stod och skrek "Go home!" på ett extremt ovärdigt sätt i Vaxholm när det begav sig, vilket var upprinnelsen till Lavaldomen. Det tycker jag inte är värdigt ett öppet land, ett land som säger sig vilja ha ett gemensamt EU och en fri rörlighet.
Men det är väl en pay back till LO. Som LO:s ordförande, som sitter i Socialdemokraternas högsta ledning, sa: Man ger 30 miljoner till Socialdemokraterna för att man ska vinna valet. Men det kommer inte gratis. Man kräver resultat, och man kräver förändringar. Mitt svar till Patrik Björck är: Ja, jag kommer att fortsätta arbeta för den fria rörligheten och öppenheten inom EU.
Det är lite talande att Socialdemokraterna också har varit för EU-samarbete. Sedan har vi olika synpunkter. Men här står de tillsammans med två partier. Det är ett miljöparti som har varit en genuin motståndare till EU, men som har ändrat sig lite. Sedan är det ett parti som fortfarande är motståndare till att ge EU mer makt.
Det är ett parti som har varit emot i stort sett alla internationella samarbeten, möjligen med undantag för Warszawapakten och Komintern.