KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Johnsson (S):
Jag ställde en fråga i samband med mitt anförande: Hur ser Amir på tankegången att ha någon sorts system med idrottspengar som skulle delas ut i form av en check eller liknande? Tycker han att det är rätt väg att gå?
Det var ju Amirs partikamrater som föreslog detta, och Stockholm har varit föregångare för den moderata nyliberalismens utveckling i hela landet när det gäller olika områden, även sjukvård och annat. Finns det något uns av tanke och sanning bakom detta? Det skulle jag gärna vilja veta. Jag skulle också vilja veta någonting om utvecklingen av några andra saker.
Också jag är oerhört nöjd och stolt över det svenska ishockeylandslaget och det VM-guld vi nu tog i mötet mot ett land som Schweiz, som har utvecklat sin ishockey enormt mycket under de senaste åren, om man ska vara ärlig. Detta bygger på förutsättningarna för många unga att syssla med den idrott som de vill och önskar och bli morgondagens stjärnor, på samma sätt som det var för dem som nu spelar när de var yngre.
I mitt anförande nämnde jag den ekonomiska utvecklingen i landet. Vi ser att klyftorna ökar, och allt fler människor får ekonomiska problem att skapa förutsättningar för att leva upp till sina barns och kanske till och med sina barnbarns drömmar inom idrotten. Jag ska inte be dig att svara på Per Lodenius inlägg när han talade om RF:s idéprogram.
Det är jättebra, men det finns en sak som inte finns med där och som inte heller Per tog upp. Det är de ekonomiska förutsättningarna i landet. Det måste man lägga in när vi ser hur klyftorna och utanförskapet ökar dramatiskt i Sverige. Jag skulle vilja veta hur Amir ser på detta och vilka åtgärder han vill vidta för att skapa förutsättningar för att fler ungdomar ska kunna delta i idrott.
Peter Johnsson (S):
Idrottslyftet är jättebra. Det är en efterföljare till Handslaget som socialdemokratin och de rödgröna skapade en gång i tiden. Men vi ser faktiskt att det är färre ungdomar som idrottar i dag. Även med insatser som Idrottslyftet, och tidigare Handslaget, är det färre ungdomar som idrottar i dag. Man kan diskutera varför. Det finns säkert flera olika orsaker. Vi har ett socialdemokratiskt program som heter Klara, färdiga, gå.
Där har vi flera olika framtidsvisioner om hur vi vill utveckla svensk idrotts- och föreningsrörelse rent generellt, och det gäller även friluftslivet. Min fråga är: Har Alliansen några visioner om hur framtidens idrottsrörelse och fritidsliv ska utvecklas? Vi har en idrottsminister som jag inte har hört uttala sig om idrott förutom när hon var i Kungsträdgården och tackade för VM-guldet. Det tycker jag var jättebra, för det gjorde Pagrotsky när han var idrottsminister.
Det är inte fel att göra det, men det kommer väldigt få förslag från regeringen på det här området. När det gäller den här artikeln håller jag med Amir om att det här är en kommunal fråga, men det handlar om synen på idrottsrörelsen och hela folkrörelsen. Det handlar inte om ett checksystem, utan det handlar om så mycket mer. Det handlar om en demokratisk fostran och en enorm integration.
Idrottsrörelsen är väl den bästa organisationen för att skapa integration i samhället. Då kan man inte komma med en check, precis som när man handlar mjölk. Det här handlar om en samhällsmodell som har gett enormt värdefulla vinster för ungdomar och vuxna som har vuxit upp i ett demokratiskt samhälle och har varit med i en idrottsrörelse eller en föreningsrörelse. Det är detta det handlar om. Tycker Amir att det är en bra utveckling att vi ska börja ha checkar?
Peter Johnsson (S):
Det jag skulle vilja höra från Peter är: Ingår kultur och fritid i välfärdens kärna? Om jag får höra att det är så har Moderaterna ändrat sin uppfattning, för det har man inte vågat säga tidigare.
Vi har sett en utveckling där Alliansens partier har sänkt skatter för långt över 100 miljarder. Vi har en massarbetslöshet som ni 2006 sade att vi socialdemokrater hade skapat. I dag är den nästan dubbelt så hög.
Jag kommer från Trollhättan, där den näringspolitiska frånvaron var fullständig i samband med det. I dag har vi 16 procents arbetslöshet beroende på att man har en näringspolitik som inte skapar förutsättningar för växande företag. Sedan anklagar du oss socialdemokrater för att höja skatten med 30 miljarder och menar att det inte skulle skapa fler jobb.
Det finns en omfördelningspolitik. Ni har sänkt skatterna till den grupp som har mest och bäst ekonomiska förutsättningar i samhället i dag. Ca 70 procent av skattesänkningarna har gått till den gruppen. Övriga 30 procent har gått till den stora massan i Sverige. Det har nästan inte lett till ett enda nytt jobb.
Ni pratar om 200 000 nya jobb, men de skapades faktiskt mellan 2006 och 2007 och var följden av en socialdemokratisk politik. Inte ens där lyckas ni alltså komma fram till ett resultat utifrån er ekonomiska politik.
Som sagt, jag tror att en socialdemokratisk och en rödgrön politik har större förutsättningar att skapa fler jobb och därmed ökade ekonomiska förutsättningar och möjlighet för fler ungdomar att idrotta.
Peter Johnsson (S):
Med skattesänkningar för 130 miljarder har det inte skapats några fler jobb. Man kan hitta andra lösningar på hur de skattemedel som finns i dag kan användas och ge förutsättningar för en annan typ av politisk inriktning. Det är en självklarhet att det kommer att skapas fler jobb om man använder skattemedel mer effektivt.
Den ekonomiska politiken har inte lett till att fler ungdomar i dag har möjlighet att idrotta, då fler familjer i dag har ekonomiska problem på grund av att man har försämrat de svenska trygghetssystemen. De nordiska trygghetssystemen var unika i världen. Dem har ni raserat under er korta period vid regeringsmakten.
Det är självklart att det får konsekvenser även inom idrottsrörelsen och inom föreningslivet. Det kostar att syssla med idrott, som jag sade förut. Det kostar lite över 10 000 kronor med ridsport, ishockey och sådana saker. Man måste ha ekonomiska förutsättningar om man vill syssla med den typen av idrott. Om möjligheterna till detta tas bort för en del av befolkningen skapar man ett vi-och-de-samhälle.
Det samhället ser vi utvecklas i dag i Stockholms ytterområden och i fler områden i Sverige. Det beror på någonting, Peter. Det är ingenting som växer av sig självt, utan det beror på en politisk inriktning som skapar ett utanförskap i samhället. Att minska utanförskapet var ett mål som regeringen och de borgerliga partierna kom till makten med. Har utanförskapet minskat under er regeringsperiod? Jag är helt övertygad om att det inte har gjort det, utan det har ökat.
Man måste säga att det är ett misslyckande. Inriktningen på idrottsrörelsens förutsättningar kommer också långsiktigt, om man inte ändrar politiken, att bli ett misslyckande där vi inte kommer att se fler förebilder för våra barn och ungdomar.
Peter Johnsson (S):
Tack så mycket för svaret! Jag måste dock tillstå att det var lite tunt att bara svara att en statssekreterare inte hade några direktiv inför ett möte med biltillverkaren Saab. Vad var då meningen med mötet? Mötet hölls en tid när Saabaffären var som mest aktuell, och av någon orsak träffade man inte viktiga aktörer på marknaden.
Enligt den granskning som tv-programmet Uppdrag granskning gjort och som sändes den 31 oktober 2012 fanns det en schism mellan dåvarande ägaren Victor Muller och Guy Lofalk. Det var känt sedan tidigare, men det sades också att Finansdepartementet var inblandat, och det var därför jag ställde min interpellation till Finansdepartementet. Jag har ställt både en skriftlig fråga och denna interpellation.
Ser inte näringsministern en röd tråd i detta om vi tänker oss tidigare uttalanden när det gäller Saab, att Saab bara var ett varumärke och att Saab hade gått med underskott i 20 år? Inte tror väl näringsministern att ett bolag som GM i över 20 år skulle ha ägt ett litet bolag långt upp i norr som tillverkade en av världens finaste bilar utan att tjäna pengar? Det säger sig nästan självt att man gjort det. Det är något lurt med regeringens passivitet i den här affären.
I vanliga fall brukar man säga att det ligger en hund begraven, men i det här fallet tror jag att vi har en hel kennel som ligger begraven. Varför tog det så lång tid att komma till skott när det gällde EIB-lånet? Det fanns intressenter, men tiden gick och chansen tynade bort med tiden. Precis som näringsministern sade var Hans Lindblad statssekreterare på Finansdepartementet på den tiden.
Han skulle enligt Lars Carlström ha sagt att en eventuell konkurs inte var en stor fråga för regeringen samt att en smäll i Trollhättan var något man kunde hantera. Hans Lindblad har avböjt att kommentera detta i SVT. Känns det inte som att det är något konstigt med den här affären? Det kanske är som ministern säger i sitt svar att man inte gav några direktiv. Det var kanske det som var utgångspunkten för passivitet vid det mötet, även om jag tvivlar på det.
Peter Johnsson (S):
Ja, det är sant att Saab har gått i konkurs och att det i framtiden eventuellt åter kommer att tillverkas Saabbilar i Trollhättan men drivna på annat än fossila bränslen. Det är jag väldigt glad över.
Anledningen till att jag ställer den här interpellationen är att det på något sätt känns som att de intentioner och målsättningar som finns när det gäller fordonsindustrin i Sverige, alltså näringspolitiken, inte har den riktiga viljan. Jag kommer ihåg när Maud Olofsson, Annie Lööfs företrädare, skulle åka till Detroit och ta ledningen för GM i örat eftersom hon inte tyckte att de skötte sig bra.
Några år tidigare hade det varit en kamp för Saabs överlevnad i samband med diskussionerna om Saab skulle tillverkas i Trollhättan eller i Rüsselsheim i Tyskland. Då åkte dåvarande statsminister Göran Persson till Detroit och hade med sig ett paket. I det paketet ingick infrastruktursatsningar, utbildning, forskning med mera. Det visade sig att Saabfabriken var en av Europas modernaste kompletta bilfabriker.
Jag tycker att hanteringen av Saab speglar näringspolitiken beträffande fordonsindustrin; det kanske gäller fler områden, men specifikt gäller det fordonsindustrin. Därför känns det lite konstigt när vi får så olika bilder - jag tänker på den bild som gavs i Uppdrag granskning . Jag tror på det som näringsministern säger, men det känns ändå lite konstigt med två så skilda verkligheter.
Dessutom har vi den bild som Muller visar upp vad gäller hanteringen av den här frågan. Näringsministern säger att det fanns direktiv i samband med att man skulle diskutera om Geely skulle ta över Saab. Uppdrag granskning säger att också Guy Lofalk var med då, medan ministern nu säger att han inte var det. Hur kommer det sig att ni har så olika bilder av det mötet?
Det skulle vara intressant att få veta.
Peter Johnsson (S):
Ja, det stämmer att det gjordes insatser när tåget hade gått, om man säger så. Vi vet att det var jätteproblem. Arbetsförmedlingen var i början bakbunden och kunde inte agera på bred front när det gällde att underlätta för dem som fick lämna sina jobb på Saab. Det är fortfarande mycket hög arbetslöshet i den kommun jag bor i, Trollhättan.
Många av dem som jobbade på Saab har delvis fått utbildning och andra insatser, men kringeffekterna när en sådan stor fabrik går i konkurs blir naturligtvis mycket stora. Men som sagt tror jag att jag i framtiden kommer att få en del ytterligare svar på de frågor jag har när det gäller Finansdepartementets agerande och det ansvar som jag tycker att regeringen inte tog.
Det var väldigt konstigt att statsminister Fredrik Reinfeldt inte kunde bemöda sig att åka till Trollhättan och möta arbetarna och tjänstemännen i staden. Men det känns på något sätt som att det finns en röd tråd här. Det senaste uttalandet från statsministern i Davos var att industrierna i Sverige i princip snart är borta. Han sade också: Vi tycker att vi i Sverige ska ha mer låglönejobb. Som jag sade förut har vi bara ett varumärke.
Saab har gått back i 20 år. Jag tror att det visar lite på vilken näringspolitik som bedrivs på Näringsdepartementet.
Peter Johnsson (S):
Tack så mycket för svaret! Jag delar ambitionen, och det är oerhört viktigt att barn som lever med föräldrar som har försörjningsstöd ska få ökade förutsättningar att delta i det svenska föreningslivet och det civila samhället på bästa möjliga sätt. Jag skrev interpellationen också för att den ligger bra i tiden. Precis som statsrådet säger är förslaget inte klart och utarbetat än.
Min uppgift här i dag i kammaren är att påverka statsrådet att göra förslaget så bra som möjligt. Jag är oroad över tankegången bakom fritidschecken. Vi socialdemokrater avskaffade tack och lov utpekande av fattiga barn i många sammanhang. Det visade inte minst Ulf Dageby på när han berättade om att han blev utpekad i klassrummet.
Han blev befriad från skolterminsavgiften på grund av att föräldrarna inte kunde betala eftersom de var fattiga. Den skamkänsla man lade på barnen på 50-talet känner jag - om jag har fel får statsrådet rätta mig - att ni på något sätt vill återföra igen. Ni kallar det för fritidspeng. Det handlar, precis som statsrådet sade, om 3 000 kronor per barn och år som ska gå till fritidsaktiviteten.
Både du och jag vill stärka förutsättningar för barn till föräldrar som lever med försörjningsstöd. Min bild av förslaget är att barnen eller kanske föräldrarna tvingas att gå till sin förening och få undertecknat att de är medlemmar i föreningen. Sedan får de gå till socialtjänsten för att få utbetalt de 3 000 kronorna.
Jag vet att föreningslivet inte vill ha den här typen av system. De säger att det kan vara en tung administrativ börda. Men det allvarligast av alltihop är att man utsätter barnen för den typen av situation. Det är därför som det vore bättre att man stärkte det generella välfärdssystemet, och då menar jag att man ska stärka försörjningsstödet.
Man ska lägga mer pengar på fritidsdelen i försörjningsstödet så att alla barn får förutsättningar att vara med i olika typer av fritidsaktiviteter. Då pekar vi inte ut något barn och inte heller föräldrarna. Jag tror att de skäms tillräckligt mycket i den situation de befinner sig i, och det gäller allra mest barnen. Min fråga till statsrådet är: Är det så som systemet är tänkt? Hur har statsrådet tänkt att systemet ska fungera?
Peter Johnsson (S):
Det började bra, men i och med statsrådets avslutning blir man mer och mer häpen över hur regeringen tänker. Statsrådet säger att vi inte skulle sätta barnperspektivet främst. Det är ju precis det vi gör. Vi säger: Peka inte ut de här barnen! De har det tillräckligt svårt ändå. Vi håller med om att de ska ges förutsättningar att vara med i föreningslivet.
Vi satsar över 300 miljoner mer i vår budget att ge till Riksidrottsförbundet och Svenskt Friluftsliv för att skapa förutsättningar för ett mer jämställt Idrottssverige och Friluftslivssverige. Regeringen satsar inte en krona mer på idrotten på det sättet. Det finns pengar som vi lägger på det sättet, men vi säger också: Se till att skapa förutsättningar för att försörjningsstödet generellt ska öka.
Vi litar faktiskt även på människor i samhället som har det problematiskt. Vi litar på att de också värnar om sina barn. Alla kanske inte gör det, men merparten gör det. Vi säger att det är bättre att familjerna får förutsättningar att ge barnen den trygghet och känsla som det ger att vara med i en föreningsverksamhet.
Vi betalar det priset i stället för att peka ut barnen och låta dem gå till föreningen som får en administrativt stor uppgift att skriva ut en massa kvitton som man sedan ska gå till socialen med för att lösa ut pengar.
Man pekade ut de barn som hade det svårt och mest bedrövligt och menade: Ja, antingen får ni skylla er själva eller skapa förutsättningar för att kunna fungera. Det här är ett typiskt välgörenhetstänk. Det intressanta är att de stora organisationer som ska ta hand om det här systemet, Riksidrottsförbundet och Svenskt Friluftsliv, säger: Nej, vi vill inte ha det här.
Det är väldigt konstigt att de, som ska vara de stora administratörerna i detta, inte vill ha det här systemet. Tänk om, gör om, gör nytt och skapa förutsättningar för att detta ska bli ett bra förslag. Vi är överens med er om att de här barnen behöver de ekonomiska förutsättningarna att vara med i föreningslivet, men gör det inte på det här sättet.
Peter Johnsson (S):
Först måste vi vara överens om en sak. Jag tror att vi allihop i den här kammaren just nu vill att alla barn ska ha det så bra som möjligt, och specifikt barn med föräldrar som lever på försörjningsstöd. Det är ingen som har sagt att de barnen ska ha det sämre. Jag har i alla fall inte hört någon säga det här i talarstolen. Det vi säger är att vi har olika lösningar när det gäller att skapa förutsättningar för detta.
Jag sade i mitt förra anförande att vi satsar över 300 miljoner mer på idrottsrörelsen. Jag tror att idrottsrörelsen rent generellt också bryr sig om barn. Jag hoppas inte att Karin Mattsson Weijber och övriga i Riksidrottsförbundet lyssnade på debatten när statsrådet sade: Nej, det är bara de som har sagt ja till det här förslaget som bryr sig om barn. Det var ett ganska skarpt uttalande. Jag tror att statsrådet får dra tillbaka det uttalandet i en snar framtid.
Det gäller inte bara föreningsavgiften. Det handlar också om mycket annat. I dag kostar det ca 10 500 kronor att spela ishockey för ett barn. Fotboll kostar ungefär 3 700 kronor om året, med alla olika kostnader det för med sig. Det är självklart att det inte bara är föreningsavgiften som måste betalas för att man ska kunna vara med i en fritidsaktivitet. Nu löser föreningarna det på olika sätt.
Man byter utrustning och liknande saker med varandra för att barn ska kunna vara med och även kunna vara med i de dyra sporterna.
Men, som sagt: Gör inte det här förslaget, när ni nu jobbar fram det, till ett förslag som gör att vi pekar ut de barn som har det allra sämst i Sverige i dag, utan skapa förutsättningar för att de ska få skapa drömmar kring idrott och utvecklas tillsammans med kamrater som inte lever med försörjningsstöd!
Men då behöver de kamraterna inte veta att de barnen lever med försörjningsstöd och föräldrar som är fattiga. Det samhället vill jag nämligen inte ha. Jag hoppas att förslaget, när det läggs fram, är utifrån förutsättningen att vi värnar om barnen.
Peter Johnsson (S):
Det är inte första gången jag och Roland Utbult diskuterar fritidspengen här. Det är inte sagt att vi inte vill stärka och ge alla barn förutsättningar att delta i kultur- och fritidslivet. Självklart vill vi det, och vi gör många insatser. Inte nog med den stora satsning vi har gjort som är riktad till Riksidrottsförbundet för att skapa förutsättningar, utan, som jag sa förut, vi har också den ökade barnbidragssatsningen och flera andra åtgärder.
Detta är en del av det generella välfärdssamhället - ett samhälle där vi inte pekar ut vilka som är fattiga och vilka som är rika. Fritidspengen är en konstruktion där man gör just det. Jag vet att ni från den borgerliga sidan och specifikt Kristdemokraterna tycker att den sortens politik är viktig. Då kan man ge det här som en gåva eller ett bidrag på ett sätt så att man verkligen synliggör vem som behöver lite mer stöd.
Vi tycker inte om en sådan konstruktion, utan vi vill ge förutsättningar att själv välja, att familjen får välja hur man vill använda sina pengar. Jag tror att de flesta familjer som har pengar satsar på det här för att barnen och ungdomarna ska kunna känna en stolthet och trygghet och utvecklas även i föreningslivet.
Därför säger vi nej till den typen av destinering just när det gäller fritidspengen, men vi satsar mycket mer än vad den tidigare regeringen någonsin gjorde på idrottsrörelsen och förutsättningar för idrott för alla.
Peter Johnsson (S):
När jag besökte föreningslivet och Riksidrottsförbundet i samband med och efter införandet av fritidspengen sa de att de inte ville ha den. Det kanske var några kommuner som startade satsningen, men många sa att de inte ville ha pengen just av anledningen att man pekade ut de barn som inte hade det tillräckligt bra ekonomiskt i sina familjer.
Vi har ett väldigt utbrett försörjningsstöd för att ge en tryggad tillvaro även för människor som har ekonomiskt tuffa situationer i livet. Vi stärker också samhällets resurser för att öka möjligheten att exempelvis komma ut i arbetslivet och få ett jobb. Det är också en möjlighet för de föräldrarna att på det sättet få en ekonomiskt bättre situation. Vi har alltså olika nivåer som vi arbetar på för att familjer ska få mer resurser.
Vi har bestämt oss för att gå ifrån den politik som ni stod för med stora skattesänkningar till de mest välbärgade i samhället för att i stället satsa på att bygga upp den svenska modellen och den svenska välfärden. Så enkelt är det. Det betyder också att vi kommer att se en ytterligare utveckling där vi ger förutsättningar för människor som i dag har lite sämre ekonomi att få det ännu bättre, och på det sättet stärker vi deras förutsättningar. Vi har förtroende för att grunden ska ligga i föräldrarnas förutsättningar att hjälpa sina barn och ungdomar.
Det gör vi genom den politik vi för.
Peter Johnsson (S):
Nej, det är det absolut inte. Det är precis på det sättet att riksdagen ger förutsättningar för mål och inriktningar som sedan ska föras vidare via dialog med Riksidrottsförbundet. Det som jag funderar på och är lite orolig över är oppositionens reservationer. Gehör för dem i kammaren leder till ett tillkännagivande till regeringen.
Regeringen kan med regleringsbrev vara med och ge förutsättningar för idrottsrörelsen, i dialog med RF. Men här i riksdagen, i den här kammaren, fattar vi lagbeslut. Förstår ni utgångspunkten? Om det eventuellt blir ett tillkännagivande från riksdagen är det ett tydligt krav från riksdagen, som är det lagstiftande organet, om att svensk idrottsrörelse ska påverkas. Det är det som jag vänder mig lite emot och är lite orolig för.
Då är det inte längre armlängds avstånd, utan då är vi, riksdagen, inne och petar i idrottsrörelsens utveckling. Vi ska självklart ha en dialog och ett resonemang om samt en uppföljning av hur resurserna används. Det är inget konstigt med det. Men när vi trycker på knapparna och fattar beslut i den här kammaren blir det, ifall en majoritet är för det, ett tillkännagivande.
Och då skulle riksdagen styra politiken inom idrotten på ett helt annat sätt än tidigare. Det är det jag är lite oroad över.
Peter Johnsson (S):
Vad gäller 100 timmar mer idrott i skolan vet jag inte om det ligger på kulturutskottets bord. Det är väl mer kopplat till läroplanen och ligger alltså på utbildningsutskottet. Och läroplanen är inte opolitiskt styrd på något sätt, till skillnad från idrottsrörelsen, utan är självklart politiskt styrd via riksdagen och regeringen. Det är alltså lite skillnad utifrån det perspektivet. När det gäller effekter och ekonomin är det självklart en ekonomisk fråga på det sättet att man vill veta vad pengarna går till. Det är en sak.
Riksdagen och utskottet ska såklart få oss det till livs på olika sätt. Men det som jag pekar på är just styrningen, rent generellt, med beslut från riksdagen om ett tillkännagivande om inriktningen för idrottsrörelsen. Idrottsrörelsen säger blankt nej till den formen av inriktning, till att vi ska styra mer politiskt hur idrottsrörelsen utvecklas.
Den ska nämligen utvecklas underifrån, lokalt och regionalt, via olika demokratiska beslut inom Riksidrottsförbundets stämmor och liknande. Och vi ska vara med i en dialog för att ge förutsättningar för samhället och idrottsrörelsen att tillsammans utveckla de saker som inte fungerar. Det är självklart, och det är så jag vill ha det. Samtidigt vill jag naturligtvis veta vad som händer med de ekonomiska förutsättningar som vi ger RF.
Men pengarna var som sagt historiskt sett direkt kopplade till Svenska Spel. Då var det definitivt ingen politisk styrning. Det gick inte, eftersom Svenska Spel gav av sin avkastning till idrottsrörelsen. Men man ville ha en långsiktigt tryggare tillvaro, inte ökad politisk styrning. Det är det jag känner en oro för när jag ser oppositionens reservationer här i kammaren.