KBLab/rixvox huggingface dataset:
Boriana Åberg (M):
Jag skulle vilja förtydliga att ministerns besök i Skåne uppskattades, men inte till den grad som ministern kanske tror. Trots allt kom ministern tomhänt.
Alliansregeringen satsade faktiskt 9 miljarder på forskning och innovation, och de som förlorade jobben i Astra Zenecas nedläggning är numera sysselsatta. Man kan tvista om vad som är bättre, att komma tomhänt eller att inte komma men ändå göra satsningar och vidta åtgärder.
Jag vill också säga att det är lite upprörande när ministern skryter om att en arbetslös civilingenjör kommer att få 25 000 kronor i a-kassa. Det är inte ersättning som dessa välutbildade människor vill ha. De vill ha ett jobb.
Jag undrar också hur ministern inför en människa som går till jobbet varje dag och har ett lågbetalt jobb kan försvara att någon som inte jobbar ska ha 25 000 i månaden medan någon som jobbar kanske har bara 17 000 eller 18 000.
Det som ministern säger låter bra i teorin, men i praktiken gör man tvärtom. I vårbudgeten, som regeringen presenterade i veckan, finns det inte ett enda förslag som förbättrar för företagen eller skapar förutsättningar för nya jobb.
Däremot är det en lång uppräkning av förslag som försvårar för företagen och som kommer att leda till att åtskilliga jobb försvinner när det som behövs är fler jobb i Skåne och resten av Sverige.
Boriana Åberg (M):
I regeringens budgetförslag står det att infrastruktursatsningarna ska främja arbete och tillväxt. Det tycker vi moderater är bra. När vi pratar om arbete och tillväxt har Öresundsbron haft en avgörande betydelse för integrationen av arbetsmarknaderna i Sverige och Danmark.
Med det stora antalet användare har Öresundsbron blivit en succé som bär sina egna kostnader. Det finns dock några bekymmer. Det är många som arbetspendlar över Öresundsbron, och snart blir det kapacitetsbrist, inte minst för att pendlingstrafiken får samsas med fjärrtåg och godstrafik.
Det råder en överenskommelse över partigränserna i regionen om att det behövs en ny fast förbindelse mellan Skåne och Danmark. En tunnel mellan Helsingborg och Helsingör till exempel skulle avlasta Öresundsbron på ett ypperligt sätt. När jag läste ministerns svar såg jag två saker.
Ministern nämner i sitt svar att förutsättningarna för projektets eventuella genomförande är två. Först är det kostnaderna och sedan det danska engagemanget.
Sydsvenska handelskammaren har i en rapport beräknat att Helsingborg-Helsingör-förbindelsen är ett samhällsekonomiskt lönsamt projekt som kommer att betalas med trafikavgifter och således inte belasta skattebetalarna på något sätt, precis som är fallet med Öresundsbron.
Vidare kommer en sådan förbindelse mellan Helsingborg och Helsingör att skapa arbetspendling i en ny stor region, och det kommer att gagna svenska kommuner med hög arbetslöshet.
Det danska intresset för projektet kommer att bli hetare i takt med att Fehmarn bält-förbindelsen färdigställs och mängden gods från Europa till Norden ökar.
När Fehmarn bält-förbindelsen är färdig kommer dessutom en hel bransch som är specialiserad på stora byggprojekt att frigöras, till exempel ingenjörer, projektledare, arkitekter och andra som kan vara mycket behjälpliga när tunneln mellan Helsingborg och Helsingör ska grävas.
Detta är danskarna medvetna om. Varför inte ta tillfället i akt och påbörja förhandlingar med Danmark, precis som alliansregeringen avsåg att göra?
Boriana Åberg (M):
Det stämmer att frågan huruvida en tunnelförbindelse mellan Helsingborg och Helsingör är den bästa lösningen inte är utredd på regeringsnivå. Men i en stor region som Öresundsregionen finns det plats för fler än ytterligare en fast förbindelse, nämligen två nya.
Det finns en utredning som är gjord av Sydsvenska handelskammaren där det föreslås att man skulle kunna ta efter en modell som används i New York avseende tunnlar och broar mellan delstaterna New York och New Jersey.
Där förvaltas ett flertal förbindelser mellan båda delstaterna av en huvudman - något som borde vara lätt att applicera även i Sverige där vi redan har Öresundsbrokonsortiet. Tunnelförbindelsen kommer att vara självfinansierad via avgifter, så den kommer inte att belasta budgeten på något sätt.
Överskottet av avgifterna kan dessutom gå till att finansiera en eventuell metroförbindelse mellan Malmö och Köpenhamn för att gagna även pendlingstrafiken. Jag vill också påminna om att frågan om en extra förbindelse i Öresundsregionen inte bara handlar om Skåne. Det är en fråga av nationell betydelse som gagnar hela landet.
Danmark är en viktig arbetsmarknad, inte minst för svenska ungdomar. Intresset för arbetspendling ökar hela tiden och kommer att bli ännu större i och med färdigställandet av Fehmarn bält-förbindelsen.
Boriana Åberg (M):
Jag tackar näringsministern för svaret. Det är fem år sedan konkurrenslagen reviderades för att förhindra att privata företag utsätts för osund konkurrens från myndigheter, landsting och kommuner.
Syftet med lagen är det inget fel på; det säger sig självt att offentlighetssfären inte ska använda skattemedel till att erbjuda tjänster till orimliga priser och på det sättet slå undan benen på privata företag. Dessvärre är det skillnad mellan intention och verklighet. Trots lagändringen fortsätter Kriminalvården med vad man skulle kunna kalla aggressiv marknadsföring.
Kunderna uppvaktas med snygga broschyrer och varuprover, och myndigheten har en tjusig hemsida där det bland annat står: "Behöver du en hjälpande hand eller kanske flera hundra? Med rationella system för tvätthantering antar KrimProd utmaningen att lösa dina bekymmer.
Rustade med lång tradition, genuin kunskap, datastyrda sorteringsband och effektiva maskiner kan vi garantera kapaciteten." Ja, vem kan motstå detta erbjudande - som dessutom följs av betydligt lägre priser? Herr talman! 80 procent av företagen i tvätteribranschen är små, med mindre än tio anställda.
De kan inte erbjuda flera hundra hjälpande händer eller kosta på sig investeringar i maskiner i miljonklassen.
Jag har träffat företagare som har förlorat kunder till Kriminalvården, och jag har träffat företagare inom tvätteribranschen som drar sig för att delta i upphandlingar där Kriminalvården har lämnat anbud. Det är riktiga företag, med riktiga anställda - anställda som ska ha avtalsenlig lön.
Företagarna ska betala arbetsgivaravgifter, till skillnad från Kriminalvården som har personalkostnader på ca 17 kronor i timmen. Företagen inom tvätteribranschen, vars kunder aktivt bearbetas av Kriminalvården, kan inte vänta på att praxis utvecklas. De har det kämpigt redan nu.
Riktiga företag går i konkurs, och riktiga jobb går förlorade. Därför skulle jag vilja fråga näringsministern vad hans råd är till de företag som drabbas i dag.
Boriana Åberg (M):
Det som är obestridligt är att Kriminalvården agerar på ett sätt som inte är förenligt med god affärssed. Man har lägre kostnader för sin arbetskraft, och i upphandlingar erbjuder man priser som ligger under de normala.
Vanliga företagare, som inte har staten som garant bakom sig, kan alltså inte konkurrera utan tvingas slå igen. Konkurrens från statliga myndigheter, kommuner och landsting är ingen ny företeelse. Det har varit ett stort bekymmer för många branscher länge, och just därför kom ändringarna 2010.
Det är alldeles rätt att man ska invänta domstolspraxis, men man kan också se inom andra områden att det ibland blir så att lagar behöver revideras när det i domstol visar sig att de inte är så verkningsfulla som man hade hoppats. Ett sådant fall är just det näringsministern refererar till.
Näringsministern hänvisar till praxis i den senaste domen i Marknadsdomstolen, där Konkurrensverket förlorade mot Strömstads kommun. Strömstads kommun äger och driver en badanläggning med gymverksamhet, träningslokaler och en spaanläggning. Själv tycker jag att detta beslut skapar en olycklig praxis.
Kommuner ska inte ägna sig åt att driva spa- och badanläggningar, utan kommuner ska först och främst satsa på kärnområdena - skola, förskola, handikapp- och äldreomsorg. Skattepengarna ska inte gå till att kväva näringslivet.
Jag förstår att näringsministern inte kan kommentera det enskilda fallet, men eftersom Konkurrensverket förlorade målet är det för mig uppenbart att konkurrenslagen behöver förtydligas. Om vi ska återgå till tvätteribranschen kan jag säga att tvätterinäringen är en instegsbransch där unga, nyanlända och lågutbildade får sina första jobb.
Sverige behöver massor av instegsjobb. Jag undrar vad ministern tror att Kriminalvårdens konkurrens har för inverkan på dessa jobb.
Boriana Åberg (M):
Det är ingen tvekan om att fångar ska ha en meningsfull sysselsättning medan de avtjänar sitt straff, så att de ska kunna rehabiliteras och återanpassas till ett vanligt liv. Det är ingen i denna kammare som har någon annan åsikt om det. Däremot leder Kriminalvårdens agerande till att privata företag inom tvätteribranschen riskerar att drabbas av konkurs.
Då försvinner arbetstillfällen för människor som redan nu har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden på grund av låg utbildning, brist på erfarenhet, språksvårigheter etcetera. Den rödgröna regeringen säger sig värna om jobben.
Man satsar miljarder - som i och för sig finansieras med skattehöjningar vilka i sig riskerar att slå ut tusentals jobb - på mer eller mindre konstlade jobb. Samtidigt slår man på detta vis undan benen på riktiga jobb i riktiga företag som inte har några skattesubventioner.
Detta borde man titta på när man har makten. Jag tycker att Kriminalvården måste upphöra med den osjysta konkurrensen.
Boriana Åberg (M):
Trafikverket är en av våra största och viktigaste myndigheter med drygt 6 500 medarbetare och en årlig budget på drygt 56 miljarder kronor. Trafikverkets verksamhet påverkar människor och företag varje dag. Sedan februari har Trafikverket inte haft någon ordinarie chef.
Min fråga till statsministern är: När kommer regeringen att utse en ny generaldirektör för Trafikverket?
Boriana Åberg (M):
En överflyttning av godstransporter från land till sjöfart minskar både trängselproblematiken på land och miljöbelastningen från transportsektorn. I den maritima strategin står det att faktorer som motverkar en sådan omflyttning behöver identifieras och åtgärdas.
I morse var både jag och Karin Svensson Smith på ett kunskapsseminarium där gränsöverskridande järnvägstransporter diskuterades. Det uttrycktes stor oro över att järnvägsfärjetrafiken via Trelleborg snart kommer att läggas ned om inte någonting görs.
Det saknas investeringar i nödvändig infrastruktur, och operatören Stena Line är inte villig att satsa på nya färjor på grund av det osäkra läget. Jag vill fråga Karin Svensson Smith, som är en framstående representant för ett av regeringspartierna: Vad gör regeringen för att motverka nedläggningen av järnvägstrafiken via Trelleborgs hamn?
Boriana Åberg (M):
Jag tackar Karin Svensson Smith för svaret. Men jag menade inte sanktioner mot andra trafikslag utan åtgärder som underlättar för just sjöfarten. Jag kan delvis hjälpa Karin Svensson Smith med svaret på vad regeringen gör. Regeringen gör nämligen ingenting. Regeringen vill inte ens se problemet.
I september förra året skrev Trelleborgs Hamn och Stena Line till infrastrukturministern och ville diskutera frågan om en nationell strategi för gränsöverskridande järnvägstrafik. Till dags dato har de inte fått något svar.
I en rapport om beredskapen för trafik vid ett långvarigt avbrott på Öresundsbron förutsätts att tågfärjor i Trelleborg och Ystad har ledig kapacitet om något allvarligt skulle inträffa på Öresundsbron, detta utan att berörda parter har blivit kontaktade. Man lägger ansvaret på en privat aktör.
Men denna måste självklart prioritera sina kunder, som har behov av dess transporttjänster tolv månader om året. Därför kan inte denna aktör utan vidare ta hand om akuta oförutsedda behov. Min nästa fråga till Karin Svensson Smith är: Vem bär ansvaret för att Sverige ska ha flera järnvägsförbindelser till kontinenten?
Boriana Åberg (M):
Tack, Suzanne Svensson, för svaret! Jag fortsätter på samma tema. Vidare kritiserar branschorganisationerna tillförlitligheten i Sjöfartsverkets beräkningar.
Till exempel presenterar konsekvensutredningen en genomsnittssänkning av avgifterna för passagerarfartyg på ca 6 procent, medan branschens egna beräkningar visar på höjningar på mellan 30 och 100 procent, beroende på fartygens storlek. Liknande exempel kan ges för oljetankfartyg.
Branschorganisationerna är eniga om att det behövs en annan, mer tillförlitlig, konsekvensutredning. Jag undrar: Kommer Suzanne Svensson själv, som ansvarig för sjöfartsfrågorna i den socialdemokratiska riksdagsgruppen, att verka för att en ny konsekvensutredning tillsätts?
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Sedan jag ställde interpellationen har tillfälliga gränskontroller införts. Det skedde flera veckor efter att Moderaterna hade krävt det. Att införa gränskontroller var ett steg i rätt riktning, dock långt ifrån tillräckligt.
Vi ska heller inte glömma att dessa gränskontroller är utformade som stickprov och inte uppfyller intentionen att få överblick över vilka som reser in i landet. Det är inte bara min uppfattning att situationen är mer ansträngd än någonsin. Det krävs att regeringen agerar här och nu! Migrationsverket har larmat om platsbristen.
Myndigheten för samhällsskydd och beredskap konstaterar att kapaciteten att ta emot asylsökande tar slut redan i december. Kommuner medger att situationen går ut över all annan verksamhet. Ja, till och med socialdemokratiska kommunalråd upplever att staten har abdikerat. Sverige behöver en regering som visar handlingskraftigt ledarskap!
Vi moderater har föreslagit en rad åtgärder som måste bli verklighet om Sverige ska ha en chans att klara krisen. Vi kräver att Dublinförordningen tillämpas strikt.
De asylsökande som kommer direkt från ett annat EU-land ska nekas inresa om de inte tidigare har blivit registrerade i EU:s gemensamma asylsystem. De som redan är registrerade ska hänvisas till det EU-land de först anlände till. Då får vi större möjligheter att ta hand om de människor som redan är i landet.
Vi vill ha en snabbare och mer effektiv återvändandeprocess. Hela legitimiteten med asylsystemet bygger på att ett ja är ett ja och ett nej ett nej. Den som har fått ett avvisningsbeslut måste lämna landet. Den som får stanna ska snabbt få ett jobb och en bostad.
Det skulle vara intressant att höra vad justitie- och migrationsministern anser om våra förslag.
Boriana Åberg (M):
Det var ett mycket intressant och oväntat besked att regeringen kommer med sina ståndpunkter inför en blivande ny migrationsöverenskommelse. Jag tycker att ministern är orättvis när han pekar ut kommuner som Danderyd, Staffanstorp, Lomma, Vellinge och så vidare.
Det är kommuner som bidrar med väldigt mycket skattemedel, och det är vissa beräkningar i statistiken som inte visar det riktiga ansvar som dessa kommuner tar. Till exempel Staffanstorp tar emot väldigt många ensamkommande barn, men dessa räknas inte på samma sätt i statistiken.
För att återgå till frågan tycker jag att det är bra, det som ministern säger i sitt svar, att regeringen har anslagit 11 miljarder extra för att underlätta arbetet i kommunerna med att hantera utmaningarna. Det var också något som ingick i överenskommelsen mellan regeringen och Alliansen. Men det handlar inte bara om pengar.
Det handlar om organisationer som inte är dimensionerade för att utsättas för ett sådant extremt tryck som de nu utsätts för. Det handlar om personalbrist. Var ska man hitta fler lärare och fler socialsekreterare? Vad händer när de nya behoven tränger undan ordinarie verksamhet?
Det handlar om lokaler, både för kommunal verksamhet som till exempel förskolor och skolor och för boende. I torsdags, den 19 november, meddelade Migrationsverket i Malmö att man inte klarade sitt uppdrag att ge människor tak över huvudet. Människor tvingades att sova utomhus i kylan.
Hade inte Johanneskyrkan öppnat och låtit människor sova på kyrkbänkarna skulle vi fortfarande ha haft asylsökande sovande utomhus när det var snö och flera minusgrader. Det handlar om rättssäkerhet och ett korrekt och värdigt bemötande.
Kommuner runt om i Sverige har lex Sarah-anmält sig själva för att de placerar barn i familjer som de inte har hunnit utreda. Det är djupt oroande och går stick i stäv med principen om barnens bästa.
Det bör oroa även justitie- och migrationsministern, inte minst i hans roll som justitieminister, när han vet hur värnlösa barn kan vara och vilka hemskheter de kan råka ut för om de blir placerade i fel familjehem. Fru talman!
Senast i går krävde vår partiledare Anna Kinberg Batra nya överläggningar för att det som man hittills har kommit överens om inte räcker. Det verkar som om vi är eniga om att en ny migrationsöverenskommelse snabbt måste komma på plats. Nu är det upp till regeringen att visa ansvar, och jag ska med spänning följa presskonferensen i eftermiddag.
Boriana Åberg (M):
När det gäller att gemensamt ta ansvar inom EU delar vi den åsikten. Det är allas övertygelse att det är bra och rättvist både när det gäller migrationspolitiken och andra politikområden.
Beträffande Danmarks gränskontroller utgår jag från att justitie- och migrationsministern planerar att ha ett allvarligt samtal med sin danska kollega. Vad gäller fördelningen vet vi att Sverige i dag är nettogivare i EU.
Samtidigt har vi tagit ett betydligt större ansvar för migrationen än de flesta andra EU-länder. Våra offentliga finanser har påverkats med kostnader i miljardklassen.
Kommer regeringen att följa Moderaternas förslag och på EU-nivå driva att Sveriges avgift under kommande år ska sänkas till följd av det stora ansvar som vi tagit?
Boriana Åberg (M):
Ministern säger i sitt svar till Sten Bergheden att regeringen har remitterat förslaget samt att regeringen är angelägen om att berörda parter får komma till tals. Det låter bra. Men i praktiken var remisstiden extremt kort, från den 12 december till den 5 januari, och många dagar gick bort på grund av jul- och nyårshelgerna.
Trots den snäva tidsmarginalen var det många som svarade. Och resultatet är häpnadsväckande. Nästan alla sågar förslaget. Naturvårdsverket och Svenska Jägareförbundet är eniga i sina ställningstaganden mot förslaget, vilket torde vara unikt.
Men det är visserligen inte konstigt att myndigheter och organisationer som representerar skilda intressen förenas mot ett hastigt uppkommet förslag där viljan att visa handlingskraft verkar ha vägt tyngre än förnuftet.
Min kollega, Sten Bergheden, påpekade att Försvarsmakten också är tydliga med att förslaget skulle ha negativ inverkan på totalförsvaret och förbandens krigsduglighet. Varför? Jo, i försvarets hårt nedbantade organisation finns det nämligen inte resurser för att de själva ska kunna upprätthålla spetskompetens på alla utbildningsplatser.
Därför är försvaret beroende av civila skytteorganisationer vars medlemmar hjälper försvaret genom att vara instruktörer vid utbildningar och delta vid tävlingar och i annat utvecklingsarbete. Ministern säger vidare i sitt svar att "regeringen anser att det är viktigt att samhällets kontroll över de allra farligaste vapnen förstärks."
Vad menar ministern med de "farligaste vapnen"? Jag menar att de allra farligaste vapnen är de illegala vapnen. Det är dessa vapen som används för terrorism och brottslighet. Det är helt fel symbolpolitik att klämma åt laglydiga vapenägare i stället för att ta krafttag mot brottsligheten.
Vad är farligast - en handgranat som en 18-åring kastar mot en polisbil eller en älgstudsare som är inlåst i säkerhetsskåp? I fel händer kan vad som helst bli ett farligt vapen. En bil som någon kör in i en folkmassa, en kökskniv som någon viftar besinningslöst med kan bli ett farligt vapen.
Också Brottsförebyggande rådet anser att förslaget är verkningslöst eftersom det missar den stora mängd illegala vapen som finns i samhället. Jag vill därför fråga ministern: På vilket sätt kommer ministern att beakta remissvaren?
Boriana Åberg (M):
Sten Bergheden tog upp en hel del av det som jag själv hade tänkt att svara ministern. Breivik använde ett vapen som är förbjudet i Sverige. Dessutom använde han gödsel för att framställa den bomb som tog livet av nio personer i regeringskvarteren. Därför är det fel att generalisera. Som jag sa tidigare kan vad som helst bli ett farligt vapen i fel händer.
Jag tycker fortfarande att det är olyckligt att regeringen köper kommissionens argumentation, att det är genom inskränkningar av reglerna för de laglydiga vapenägarna som man bekämpar terrorism. Det får vara slut på symbolpolitik som ersättning för lösningar på de verkliga problemen med illegala vapen och explosiva medel.
När jag förberedde mig inför den här debatten kollade jag lite på utländska hemsidor, bland annat på bulgariska sidor eftersom Bulgarien tillverkade vapen under kommunisttiden. Där står det att finna att man utan alltför stor ansträngning kan köpa en kalasjnikov, även känd som AK47:a, på svarta marknaden för en summa motsvarande mellan 500 och 1 000 svenska kronor.
Det är helt förkastligt, och det är dit som kommissionens ansträngningar måste riktas. Herr talman! Den avslutande frågan i Sten Berghedens interpellation kan i princip besvaras med ja eller nej. Den lyder: Anser statsrådet att det behövs hårdare regler för Sveriges jägare, sportskyttar och samlare?
Svara gärna med ett ja eller nej, Anders Ygeman!
Boriana Åberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Efter de fruktansvärda terrordåden i Paris är det förståeligt att kommissionen vill göra någonting och visa handlingskraft. Men då krävs det åtgärder som stryper tillgången till illegala vapen och explosiva medel - inte meningslösa begränsningar som försvårar för laglydiga medborgare att utöva sina hobbyer.
En stor del av kommissionens förslag har ingen effekt på det riktiga problemet, vilket är smuggling och användning av illegala vapen. Antalet våldsbrott begångna i EU-länderna med legalt innehavda vapen är försvinnande litet.
Kriminella ligor har mycket lättare att köpa insmugglade illegala vapen än att göra inbrott hos till exempel jägare som lagligen äger vapen. Själva smugglingsprocessen är också enkel. Tullen vid Öresundsbron får till exempel inte göra några kontroller om de som sitter i bilen är fler än de närvarande tulltjänstemännen.
Det är bara att fylla bagageluckan med vapen, sätta in fem stora män i bilen och sedan passera tullkontrollen. Att se till att tullinspektörerna får göra sitt jobb skulle ha en mycket bättre effekt på de illegala vapnen än delar av kommissionens förslag. Dessutom är det något som inrikesministern skulle kunna göra utan att invänta något direktiv från EU.
Jag återgår till de orimliga förslagen, till exempel förslaget att införa förbud mot halvautomatiska gevär baserat på utseende, magasinkapacitet och möjligheten att bygga ut dem till helautomatik.
Den som begriper något om mekanik vet att för att göra ett civilt halvautomatiskt vapen till ett helautomatiskt krävs det kunskap, omfattande ingrepp och tillgång till en mekanisk verkstad. Dessutom är ett sådant förfarande redan nu olagligt i Sverige.
De som sysslar med tävlingsskytte är också oroade för att formuleringen kring magasinkapacitet kommer att komplicera väldigt mycket för tävlingsskyttar, men inte ha någon som helst effekt på de kriminella. Förslaget som dock har upprört mest är förbudet för vissa gevärstyper baserat på utseende, vilket är högst godtyckligt.
Eller som en tävlingsskytt uttryckte det: Det är som att förbjuda vissa vandringskängor bara för att militärer använder skor från samma tillverkare. Kommissionen vill införa femårslicenser för vapen och förbjuda handel på internet.
Femårslicenser för pistoler finns redan i Sverige, och handläggningstiderna är mycket långa, mellan sex månader och ett år. Om det skulle det införas femåriga licenser även för gevär skulle Polismyndigheten inte hinna med något annat.
Alternativt skulle handläggningstiderna bli så långa att när en jägare får licens är det hög tid att ansöka på nytt och vänta i fem år till.