Ylva Johansson (S):
Man kan föreställa sig att man andas genom ett sugrör och inte får tillräckligt med luft, inte bara under en kort tid utan alltid och för resten av livet. KOL är en kronisk sjukdom som är obotlig. Det går att bromsa förloppet men inte att stoppa det. Man lever med förstörda lungblåsor. Så är det att leva med KOL.
Det finns en mycket stark koppling till rökning, precis som socialministern säger. Man kan räkna med att bland rökare kommer ungefär hälften att utveckla KOL. Ofta tar det 30-50 år av rökning, men ibland drabbas man tidigare. De flesta upplever att de får vanliga rökproblem - andfåddhet och hosta som blir svårare och svårare.
När man har fått så pass svåra besvär har i allmänhet minst hälften av lungkapaciteten gått förlorad för alltid, och den går inte att få tillbaka. Det är en obotlig sjukdom, men den går att bromsa. Ju tidigare man kan upptäcka den, desto bättre. Det är också en folksjukdom som ofta är förknippad med både skuld och skam, troligen på grund av den starka kopplingen till rökning.
Det är en folksjukdom där dödligheten snabbt ökar, till skillnad från andra folksjukdomar som cancer och hjärt- och kärlsjukdomar där utvecklingen faktiskt är starkt positiv. Det är också en folksjukdom med ett mycket starkt köns- och klassperspektiv. Kvinnor drabbas i större utsträckning av KOL snabbare, och sjukdomen har ett snabbare förlopp hos kvinnor.
Vi vet också att rökning i dag är vanligare bland kvinnor än bland män, och den ökningen kommer att fortsätta. Det finns också klasskillnader. Vi vet att det finns klassskillnader i rökmönstret i befolkningen. Vi vet också att risken för att utveckla KOL ökar om man också till exempel på arbetet har varit utsatt för luftföroreningar. Fru talman! Jag vill tacka socialministern för svaret.
De delar som gäller insatser för att minska rökningen, både förebyggande arbete och rökavvänjning, tycker jag är bra. Vi delar uppfattningen om dem. Men när det gäller vård och insatser för dem som redan har utvecklat KOL är jag inte nöjd med svaret. Det är naturligtvis sant att professionen har tagit olika initiativ, och det är bra. Ett KOL-register och Socialstyrelsens riktlinjer för vård av astma och KOL nämns i svaret.
Det vore väl konstigt annars när det handlar om en sjukdom där antalet drabbade ökar. Men min fråga gällde vad regeringen tänker göra åt folksjukdomen, den snabbt ökande dödligheten och allt fler sjuka. Socialministern hänvisar till att Socialstyrelsen i undersökningar funnit att 50 procent av vårdcentralerna har dokumenterade program och att ungefär 30 procent av dem har icke dokumenterade program eller rutiner för astma och KOL.
Men han säger inte att ungefär bara hälften av vårdcentralerna klarar kraven för en godkänd KOL-mottagning. Hälften gör det alltså inte. 30 procent av vårdcentralerna har över huvud taget inget astma- och KOL-team. Det finns mycket stora skillnader i KOL-vården. Det visar de tidiga resultaten från KOL-registret. En mycket stor andel av dem som man tror är sjuka är odiagnostiserade.
Man talar om att 50 procent av dem som har KOL i dag inte är diagnostiserade. Det är förfärande siffror med tanke på hur många sjuka vi redan har att behandla. Fru talman! Mina frågor till socialministern kvarstår. Avser socialministern att vidta några åtgärder för att patienter med KOL ska upptäckas i tid inom vården? På vilket sätt tänker han säkerställa att KOL-vården håller hög kvalitet och klarar det ökade trycket?