KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sofia Larsen (C):
Inom den ekonomiska politiken tycker jag att det är viktigt att i det läge vi är i nu ha möjlighet att göra strukturförändringar på kommunal, regional och nationell nivå och se till att vi blir bättre förberedda när det vänder.
Det handlar inte bara om riktade statsbidrag, utan också om andra strukturförändringar inom den ekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken, om att skapa bättre rörlighet på arbetsmarknaden och se till att företagen får det mycket bättre så att de kan anställa. Fler företag kan då anställa fler, vilket gör att vi får pengar till välfärden. Det är en naturlig kedja, och det är det som den här regeringen ser till att ge bättre förutsättningar för.
Staten har inte pengar som kommer någonstans uppifrån och som man bara kan dela ut. Staten behöver ta in pengar från företagande och arbete. Därför ger vi förutsättningar för detta först, också för att vi ska kunna föra en ansvarsfull politik så att inte svenska folkets skattepengar totalt försvinner. Men denna ansvarsfullhet visar inte ni.
Det kommer surt efter om man inte har den ansvarsfullheten och ser till att den är riktig. Gör man inte det nu på ett korrekt sätt hamnar man i det läge vi hade på 90-talet, och där vill inte vi hamna igen. Det handlar därför om både de resurstillskott som sker till kommuner och de konkreta åtgärderna.
Vad gäller skollagen var Miljöpartiet själva med och lade förslaget i byrålådan. Ni hade chansen ihop med Socialdemokraterna att lägga fram det men hoppade av, för ni kom inte överens. Vänsterpartiet fick inte ens vara med där. Sedan var ni med på slutkälken. Det vi har gjort nu är en ordentlig genomgång. Man kommer före sommaren att redovisa väldigt mycket av det som är kopplat till dagens betänkande.
Sofia Larsen (C):
Den hårdaste politik som hittills har förts inom svensk skol- och utbildningspolitik står bland annat Rossana Dinamarca och hennes parti för. Man lät elever inom grundskolan lämna utbildningssystemet utan att de fått det stöd och den hjälp de behövde. Man kunde gå de första åren i skolan utan att kunna få stöd för att lära sig att läsa, skriva och räkna.
Det som vi nu gör är att vi ger det stödet, ger tillbaka speciallärarna, ser till att lärarna får fortbildning, resurser och verktyg, satsar på ledarskapet i skolan. Men det vill inte ni genomföra tidigare när ni hade möjligheten och kopplingen till Socialdemokraterna. Nu ser vi heller ingenting gemensamt från er för att kunna ge stöd och rätta till detta.
Det Rossana Dinamarca och Vänsterpartiet har sagt är att pengar löser allt, oavsett om det är högkonjunktur eller lågkonjunktur. Det är Vänsterpartiets devis, något som egentligen är väldigt motsägelsefullt. Pengar löser allt, även när det var högkonjunktur som brann för fullt. Det handlar självklart om resurser. Det ska man ha respekt för.
Men det handlar också om de konkreta redskap som finns att hantera i varje klassrum, på varje skola och i varje kommun. Det är viktigt, men det kunde inte Vänsterpartiet genomföra den gången ni hade möjligheten.
Sofia Larsen (C):
Om vi skulle på Vänsterpartiets linje, oavsett om det var lågkonjunktur eller högkonjunktur, skulle vi verkligen inte ha råd att ha en enda lärare i svensk skola. Det Vänsterpartiet har föreslagit är egentligen helt absurda tankar om att vi skulle totalanställa alla människor inom offentlig sektor. Ni räknar med att pengarna kommer uppifrån. De gör inte det.
Pengar kommer från att vanliga människor arbetar och att vanliga människor startar och driver företag. Så får vi in skattepengar så att vi kan fördela dem till en god välfärd i hela landet till varenda människa. Så fungerar den politik som vi för och den marknadsekonomi som finns i Sverige. Om vi ska få det behöver vi möjligheter för fler företag och se till att det lönar sig att arbeta.
Det handlar om att göra så att människor med låga och normala inkomster får mer pengar över i sin plånbok och kan bestämma mer över sitt eget liv. Det är precis det som vi har gjort. Människor med låga och normala löner har fått mycket mer över i sin egen plånbok. Det har vi varit med och sett till att få gjort.
Det vi satsar på kommunerna, förutom konkreta satsningar och möjligheter för företagen är - jag upprepar det för tionde gången tror jag - 18 miljarder kronor för år 2009. För år 2010 blir det totalt 28 miljarder extra. Det är resurser ut till kommuner runt om i landet plus de konkreta åtgärder som vi har.
Sofia Larsen (C):
Först och främst ska jag säga att det nu satsas mycket på platser i den kommunala vuxenutbildningen. Det är ett viktigt grepp för att många människor ska kunna få en bra grund att stå på. Resurserna fördelas också enligt de önskemål som har funnits från kommunerna själva och från de regionala samordnarna som regeringen har tillsatt.
Det innebär att man ser på vilket antal utbildningsplatser det finns behov av och hur många människor som har behov av detta. Då handlar det inte bara om den bakgrund man har som enskild människa utan också om ett behov kopplat till arbetslöshet och kopplat till vad man ser behövs för att komma in på arbetsmarknaden. Det är mycket viktigt. Det gäller också att kunna se vilka önskemål som finns.
Det som jag tycker är glädjande är att vi från regeringen också har kunnat tillgodose de önskemål och behov som har funnits från kommunerna. Det känns bra, och det är bra att regeringen har kunnat erbjuda det. Jag kan passa på att ställa en fråga till Mats Pertoft. Han talade om att det är viktigt med mångfald.
Det var bra att han sade att mångfald är bättre än likriktning. Men hur ska Mats Pertoft kunna genomföra en politik med mångfald när han vill regera ihop med socialister och vänsterpartister? Socialisternas signum har inte direkt varit mångfald.
Sofia Larsen (C):
Det är inget konstigt att antalet utbildningsplatser inom den kommunala vuxenutbildningen varierar efter konjunktur. Så har det alltid varit, oavsett vem som suttit vid regeringsrodret. Socialdemokraterna och Miljöpartiet drog under förra mandatperioden drastiskt ned anslaget till vuxenutbildningen.
Att i en högkonjunktur dra ned något är helt naturligt för att sedan i en lågkonjunktur igen stärka resurserna. Så fungerar samspelet, och detta är helt naturligt. Skillnaden är ett par tusen platser när det gäller vad kommunerna önskade och vad de sedermera fick. Den kommunala vuxenutbildningen är i grunden ett kommunalt ansvar. Staten skjuter till, stimulerar till ännu mer.
Det har aldrig funnits något hinder, och finns inget hinder, för en kommun att lägga till lite extra om man så skulle vilja. Detta är alltså kommunens huvudansvar. Vi har sett till att yrkesvux, yrkesutbildningen inom komvux, stärks, något som kommunerna tyvärr inte prioriterat i den utsträckning som vi hade önskat och som vi nu kan se att de som går på yrkesvux tidigare önskat.
Den här regeringen har gjort det som Mats Pertofts tidigare regeringskamrater inte hade möjlighet eller vilja att göra. Att det behövs en högre utbildningsnivå håller jag helt med om. Men viktigt är att också kunna se till att alla som så önskar kan få en utbildning på den nivå som tillförs. Man ska få en andra chans, men man ska också kunna ha en tydlig fortsättning. I dag saknar var tredje 20-åring en färdig gymnasieutbildning.
Vi behöver platser för det. Men vi ska framför allt ha en grundskola och en gymnasieutbildning som klarar sin utbildning, så att vuxenutbildningen blir namnet värd.
Sofia Larsen (C):
Marie Granlund tycker inte att det är okej med en hög ungdomsarbetslöshet nu i en lågkonjunktur. Men uppenbart tycker hon att det var helt okej att Sverige hade Europas högsta ungdomsarbetslöshet under den högkonjunktur som vi 2006 befann oss i och när alliansregeringen tog över. Då satt den socialdemokratiska regeringen väldigt tryggt och sade: Vi behöver inte göra någonting. Ungdomarna får klara sig själva.
Men Sverige hade, som sagt, Europas högsta ungdomsarbetslöshet under den högkonjunktur som vi då befann oss i. Vi ska inte acceptera den ungdomsarbetslöshet vi nu har. Därför gör vi nu stora insatser. Vi stimulerar till företagande och fler jobb, och vi ger ordentliga möjligheter till fler utbildningsplatser. Kommunerna får önskade utbildningsplatser, och yrkeshögskolan får det antal platser som man säger att man maximalt klarar av.
Det är inte seriöst att köra med de siffror som Socialdemokraterna kör med. Det är, som sagt, förvånande att man har lämnat den tidigare ansvarsfulla ekonomiska politiken. När det gäller att sänka skatterna går ni med på tre fjärdedelar av allt som regeringen hittills sagt - året efter och hela tiden går ni med på det regeringen senast gjort. Det ska bli mycket spännande att se hur det är nästa höst. Då är ni säkert också med på ett fjärde jobbskatteavdrag.
Jag ska passa på att ställa en fråga till Marie Granlund som i drygt tio minuter i stort sett bara pratade om regeringens politik. Knappt ens under några sekunder valde Marie Granlund att prata om den egna politiken. Också detta är anmärkningsvärt i en budgetdebatt. Men det blir kanske så när man inte har så många egna konkreta förslag. Marie Granlund sade också att det ska vara öppna dörrar. Självklart ska det vara öppna dörrar.
Men vilka dörrar vill ni öppna som regeringen hittills inte har öppnat? Ni har ju inga egna förslag om att stärka för ungdomarna och skolan.
Sofia Larsen (C):
Socialdemokraterna lämnade efter sig en situation där var tredje 20-åring inte har en färdig gymnasieutbildning. Var tredje 20-åring i Sverige har inte en färdig gymnasieutbildning. Det Sverige, den situationen för våra ungdomar i detta land, lämnade Socialdemokraterna efter sig. Det denna regering har gjort är att gå ifrån en skola som sorterar.
Vi går ifrån den skola som Socialdemokraterna stod för, där man lämnar alldeles för många barn och elever åt sig själva. Vi ser nu till att man från den dagen man börjar både förskolan och skolan ska få stöttning och stimulans utifrån varje enskild persons egna förutsättningar och behov. Det handlar om tidiga insatser med läsa-skriva-räkna, en bra uppföljning och ett tydligt ledarskap i form av en ny rektorsutbildning.
Vi ger lärarna verktyg och en fortbildning värd namnet. Det har vi i Allians för Sverige och regeringen genomfört. Vi genomför en skola där alla ges en ärlig chans, och vi lämnar den skola som sorterar - den skola som Socialdemokraterna lämnade efter sig.
Sofia Larsen (C):
Först skulle jag vilja ge en eloge till Amineh Kakabaveh som faktiskt var den enda från oppositionspartierna som i sitt anförande pratade om sin egen politik och de budgetåtgärder vi i dag ska diskutera. Om jag ska ge en kort kommentar kring skattepolitiken är det så att det regeringen har gjort är att stimulera och se till att människor med vanliga och normala inkomster får mer pengar i sin egen plånbok. Vi ser till att man får bestämma mer över sitt eget liv.
De flesta som jobbar har fått 1 500 kronor mer kvar i sin egen plånbok. Det har aldrig någon överenskommelse gjort tidigare vad gäller till exempel de fackliga i den delen. Jag tycker nog att Vänsterpartiet behöver ta debatten med sina egna kamrater, Socialdemokraterna och Miljöpartiet, som också vill sänka skatterna.
Det är snarast den debatten Amineh behöver ta, inte den med oss på allianssidan. En sak är märklig. Är det verkligen så att en av de största posterna i Vänsterpartiets budgetförslag är en satsning på feministiskt självförsvar?
Det kan vara viktigt, men i en tid då en skola med stora luckor har lämnats efter anser jag att vi behöver satsa på andra saker först - tidiga insatser, stöd och hjälp. Jag skulle också vilja säga att det är något verklighetsfrämmande när Vänsterpartiet plockar bort de satsningar vi har på läsa-räkna-skriva, som är så otroligt viktigt. Det handlar om att ge alla en chans från start. Vi står för inkludering.
Den politik ni verkar föra är exkludering. Hur kommer det sig, egentligen?
Sofia Larsen (C):
Jag håller helt med Amineh Kakabaveh om att kvinnors rättigheter är ett otroligt viktigt område som ska satsas på, och det gör regeringen bland annat inom rättsväsen och även Jämställdhetsdepartementet och de delarna. En kort kommentar vad gäller skatterna: Det jobbskatteavdrag som nu genomförs ger faktiskt mest till dem som Amineh diskuterar, nämligen de med låga och normala inkomster.
Max i jobbskatteavdraget är 1 752 kronor. Det spelar ingen roll om du tjänar drygt 28 000 kronor i månaden eller om du tjänar 3 miljoner kronor i månaden. Det är en fördelningspolitik som ger mest till dem med låga och normala inkomster, en fördelningspolitik som oppositionen och Vänstern aldrig tidigare har klarat av.
Det är på grund av denna politik som vi nu kan ge kommunerna 17 miljarder kronor extra under nästa år. Jämfört med 2006, då Vänsterpartiet samarbetade med dåvarande sosseregeringen, kommer denna regering att ha tillfört 38 miljarder kronor till kommunsektorn 2010.
Det är ytterligare 38 miljarder kronor som kan gå till välfärd för människor ute i Sveriges kommuner. Detta är en politik för alla människor, och den är vi stolta över.
Sofia Larsen (C):
Thomas Strand tar upp frågan om forskning i hela landet. Den är mycket viktig, och därför borde Strand vara nöjd med den proposition som lades fram, liksom alla pengar som läggs på forskning vid landets alla lärosäten. För första gången får samtliga lärosäten vara med i samma system. Så var det inte tidigare under den socialdemokratiska regeringstiden. Nu har alla möjlighet att vara med.
Man kan till exempel få expertis och mer än ett helt vetenskapsområde liksom möjlighet till forskarutbildning och doktorander. Vi ser till att alla får vara med på banan; det fick man inte tidigare. Jag blir uppriktigt ledsen när Thomas Strand och Socialdemokraterna hela tiden talar om A- och B-lag bland Sveriges lärosäten. Ingen annan gör det. Det är bara de som talar om det. Vill de egentligen ha det så?
Vi vill inte ha det så. Det är därför vi gjort reformerna som innebär att alla ska kunna vara med på samma villkor och utvecklas. Det är också helt fel när Thomas Strand tidigare sagt att vissa lärosäten utarmas med vårt nya system. Absolut inte. Alla får plus i slutändan, och även om man skulle göra i stort sett ingenting har man kvar sina resurser upp till 90 procent.
Det Thomas Strand säger stämmer alltså inte, och jag blir, som sagt, uppriktigt ledsen över att det tjatas om A- och B-lag. Vad gäller de strategiska satsningarna var det så tidigare, och de flesta var överens om att forskningspengarna var alldeles för utsmetade. Vi behöver ha en mer tydlig spets. Om vi ska svara upp mot de globala utmaningar som finns behöver vi vara tydligare. Om vi ska bli en forskningsnation att räkna med måste vi vara tydligare. Ni vill ha det på ert sätt, Thomas Strand. Vi anser att de strategiska forskningsmedlen är det som ger bäst resultat.
Sofia Larsen (C):
Thomas Strand ser många spöken för tillfället. Självklart ska alla lärosäten ha möjlighet att ha en bra forskning. Det är självklart. De ska också få resurser om de har en bra forskning. Självklart är det så. Jag vill återkomma till att man målar upp en bild som inte finns.
Jag har fått svara på frågor efter att socialdemokratiska riksdagsledamöter varit ute vid lärosätena och sagt: Ni kommer inte att få ha lärarutbildning i framtiden eftersom ni inte är universitet. Ni kommer inte att få ha det därför att . därför att . Vi vill ha de bästa lärare som går att få i det här landet, för vi anser att skolan är oerhört viktig. Det ger alla en rättvis chans att lyckas i livet. Därför ska vi ha de bästa lärarna.
Därför ska vi också ha de som bäst klarar av utbildningen, vilket innebär att alla som vill ha lärarutbildningen - en liten del, en mellandel eller en stor del - får söka igen. Då får vi de lärosäten som klarar det bäst, inte i vilken form lärosätet är uppbyggt. Det handlar om att ha den bästa kvaliteten, ingenting annat. Det vill vi ha eftersom vi vill ha de bästa lärarna.
Det är synd att Thomas Strand och Socialdemokraterna springer runt och målar upp en bild som inte är sann. Självklart ska alla ha bra möjligheter till forskning i hela landet om det fungerar. Självklart ska man få ha en utbildning om kvaliteten i den är bra.
Sofia Larsen (C):
När det gäller att stärka kvaliteten vid landets lärosäten har regeringen under den här mandatperioden gett kvalitetspengar, studentpengar, bland annat till samhällsvetenskap och humaniora. Där har vi stärkt med drygt 1 500 kronor per student. Likaså har vi stärkt inom teknik och naturvetenskap. Det har blivit bättre, men det finns fortfarande problem.
Dessa problem har växt under lång tid, bland annat när Lage Rahms Miljöparti var stödparti till Socialdemokraterna. Man satsade inte tillräckligt på landets lärosäten, vilket gick ut över studenterna. Det är inte bra. Det är inte bra att en student som läser humaniora kanske har en eller två lektioner i veckan. Nu försöker vi vända den trend som Lage Rahm och hans parti skapade. Vi försöker räfsa upp efter dem.
Kvalitetsförstärkningar håller vi alltså på med. Lage Rahm talar om de strategiska forskningarna. Någonstans får man bestämma sig. Nu finns det tre delar - medicin, klimat och teknik. Det är tre viktiga områden där vi sedan går in och fördjupar för att se var de största utmaningarna inom dessa tre områden finns. Där finns pengar att hämta. Lage Rahm säger att det inte är bra, att de inte ska göra det. De ska inte anta dessa utmaningar.
I stället ska de satsa på lyckoforskning, vilket framgår av en reservation från Miljöpartiet. Man måste bestämma sig. Ska vi stimulera så att Sverige blir en bra och konkurrenskraftig forskningsnation eller ska vi inte göra det? Jag tror inte att det lönar sig, för vare sig mänskligheten eller Sveriges konkurrenskraft, att vi slätar ut allting rätt över. Jag anser att vi i stället behöver stimulera vissa områden.
Sofia Larsen (C):
Jag håller med Lage Rahm om att det är svåra avvägningar att göra. Vad ser vi för stora utmaningar framöver vad gäller världen, vår nation, vår välfärd och möjligheter till tillväxt och annat? Det kan vara svåra avvägningar. Det regeringen gjorde, i stället för att sitta på sin egen kammare, var att föra en dialog, ha ett samspel och bilda ett råd med näringslivets myndigheter, som var med i detta. Vinnova var med.
Vetenskapsrådet var också med och gav synpunkter på vad det är inom de tre prioriterade områdena - medicin, klimat och teknik - som kan vara viktigt. Självklart har det skett ett samspel i detta för att hitta vad det kan vara som vi behöver gå vidare med.
Detta är, som jag sade tidigare, kopplat till vad vi är starka på i dag, vad vi har för företag inom dessa områden som kan stärkas och vilken koppling vi kan se däremellan för Sverige som forskningsnation. Det är också kopplat till företagandet. Vi måste se till att det finns ett samspel däremellan. Ni pratar om branschprogram. Vi anser att det inte går tillräckligt mycket till forskning i detta.
Med den strategiska forskningen, där forskaren är i centrum och där man också för en dialog med näringslivet för att få fram det bästa forskningsresultatet, kommer vi mycket längre än om man smetar ut det, som ni väljer att göra, eller lägger pengarna någon annanstans.
Sofia Larsen (C):
Vad gäller bistånd är jag i grund och botten övertygad om att frihandel och kunskap är de bästa vägarna för att hjälpa ett land framåt.
De forskare som kommer till Sverige ska självklart ha en dräglig tillvaro att leva i. Samtidigt är det så att den här regeringen har satsat otroligt mycket pengar på landets lärosäten, också till forskningen, vilket gör att lärosätena själva har möjlighet att till exempel anställa fler doktorander.
Men det är en viktig fråga, och det är bra att Amineh Kakabaveh tar upp den, för det ska vara drägliga förhållanden för alla.
Sofia Larsen (C):
Vad gäller de utländska forskarna är det inte Sveriges regering som sätter ett antal kronor eller ören när personen kommer hit. Det är väl något man får ha en dialog kring, också med lärosätet. Det är viktigt att öka jämställdheten och se till att vi får fler kvinnor som har möjlighet att gå vidare och göra karriär inom forskningen.
Därför tillsatte regeringen under förra året, 2009, en delegation för jämställdhet inom högre utbildning. Den har flera olika uppgifter. En är att kartlägga hur det ser ut i dag. Det är många fler tjejer som går på lärosätet i dag än tidigare; majoriteten är tjejer. Men så fort man kommer upp i karriären är det männen som tar över.
Delegationen ska belysa hur könsfördelningen för högre tjänster och befattningar egentligen ser ut. Man ska också fördela resurser till landets lärosäten för dem som gör bra insatser och har bra projekt på gång samt lyfta fram goda exempel på hur man kan arbeta för att få högskolan mer jämställd, också för att stimulera fler kvinnor att gå vidare i forskarkarriären.
Delegationen har viktiga uppgifter, och vi ska noga följa upp vad man kommer fram till där. Men det denna delegation också har möjlighet att göra är att konkret peka ut projekt, ge pengar och stimulera och få det brett utspritt på landets lärosäten.
Lena Hallengren (S):
Jag kan väl avslutningsvis slå fast att det inte handlar om ovilja. Jag är faktiskt inte heller beredd att skriva under på att det alltid handlar om ekonomi. Det handlar om en förmåga och en vilja att både planera och prioritera verksamheten. Vi vet att barnkullarna kommer att öka de närmaste åren. Vi vet också att barnkullarna i grundskolorna kommer att minska. Möjligheten och förmågan att styra om mellan dem kräver en hel del.
Det kräver inte bara vilja från den enskilde att byta arbetsplats utan det är också fråga om hur man ger möjlighet till en kompetens som faktiskt gör det möjligt att växla från grundskola till förskola. De som är nyutbildade nu har ju den kompetensen. Det kan vi se som positivt i ett läge då kullarna ökar och minskar i olika skolformer. Det föds alltfler barn, och det behövs en utbyggd förskola. Men det kan inte huvudsakligen vara statens uppgift att bygga ut denna verksamhet.
Det är min bestämda uppfattning. Att däremot hjälpas åt i det åtagande som det innebär att anställa mer personal är något som jag med glädje ska återkomma till riksdagen om senare.
Lena Hallengren (S):
Jag noterar att Sofia Larsen ställer en mycket kort fråga och inte lägger ut orden så väldigt mycket om sin syn på förskola och på någon enighet inom den borgerliga alliansen. När det handlar om valfrihet och mångfald är det riktigt att det finns ett tillkännagivande, men det säger i sig ingenting om etableringsregler utan gäller just mångfald och valfrihet. Jag passar gärna på att ge en liten bakgrund till detta här i kammaren. 17 % av all den verksamhet som i dag bedrivs vid våra förskolor sker just i enskild regi. Det finns kooperativa, enskilda och kommunala förskolor, och de har olika pedagogiker.
Vi försöker i propositionen öppna upp för möjligheterna att bibehålla de öppna förskolorna, som jag menar bedriver en väldigt viktig verksamhet. Vi stärker rätten till familjedaghem, och vi stärker också föräldrarnas rätt till förskola. När det gäller frågan om etableringsfrihet har jag inte med mig skollagen, och jag har inte för avsikt att avgöra den frågan här, även om jag naturligtvis skulle kunna ägna en lång debatt åt den. Jag har inte för avsikt att göra det eftersom vi inte behandlar den frågan just nu.