KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag ber om ursäkt om ordet "tro" har fått en alltför snäv betydelse. Jag tycker gott att man kan använda ordet "tro" om man tror på olika saker inom politiken. Det är självklart. Jag ber om ursäkt om det har blivit ett slags försnävning där. Jag ska kommentera, fru talman, Helena Leanders inlägg. Vad gäller miljöskatterna har Helena Leander rätt i att det självklart i enskilda fall kan leda till mindre effekt, men man måste ändå titta på detta i varje enskilt fall.
Det finns också ett slags allmän uppfattning - vi kan ha helt fel, och nu har Helena Leander tyvärr inte någon replikrätt - att ni i Miljöpartiet tror att höjda miljöskatter hela tiden per definition leder till bättre miljö. Men glöm aldrig den internationella konkurrenssituation som vi finns med i! Därför, kan man säga, betonar vi gång på gång att svenska särlösningar många gånger är farliga, inte bara för svensk näring och svenska jobb, utan också för miljön själv.
Man måste sätta in detta i ett internationellt sammanhang, ett EU-sammanhang, och där driva frågor också om miljöskatter. Sedan sade Helena Leander något i stil med att vi ändå förespråkar skattesänkningar men att detta inte leder till att intäkterna kan öka.
Men jag tycker att man nogsamt bör fundera på om man inte i bekämpningen av skatteundandragande, skatteflykt och skattefelet ändå kan få in mer medel till statskassan och till det gemensamma, även kommuner och landsting, genom att också titta på var det finns ett incitament för bägge sidor - alltså en köpare och en säljare av en tjänst - att faktiskt göra rätt för sig.
Där tycker jag att RUT- och ROT-tjänsterna är väldigt spännande och uppenbarligen leder till en ökad sanering inom sektorn. Helena Leander talade om att vi i retoriken är mer positiva till ekonomiska styrmedel. Vi har inte avskaffat ekonomiska styrmedel inom miljöskatteområdet. Däremot har vi inte riktigt haft exakt samma förslag som Miljöpartiet och vänsterkartellen.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag tycker att det är trevligt när det ställs frågor och man är intresserad av att få svar på dem. Jag skulle kunna svara att det är på öret när exakt rätt belopp som Skatteverket får år efter år. Men så är det inte med någon myndighet. Så har det aldrig varit vare sig nu eller under tolv år av socialdemokratiskt regeringsinnehav.
Jag har i många interna sammanhang sagt att vi ska ha en öppenhet för det resonemang som säger att mer resurser till Skatteverket kan ge mer pengar tillbaka. Självklart närmar vi oss den punkten - den kanske redan är överskriden - när vi inte har anslagit tillräckligt med medel.
Jag ska inte föregripa det interna arbete som sker på Finansdepartementet, och jag skulle bli förvånad om inte Skatteverkets ekonomiskt prekära situation kommer att föranleda någon form av resursförstärkning på något sätt. Jag kan inte föregripa beloppet, men att denna situation är långsiktigt ohållbar finns det en bred samsyn om i Sveriges riksdag.
Vad gäller medelsanslagen till Skatteverket och andra myndigheter är det hela tiden fråga om en balans mellan att ge nödvändiga resurser och att varje myndighet har en effektiv förvaltning. Det finns oftast en rationaliseringspotential som inte utnyttjas om man hela tiden ger alltför generösa bidrag.
Jag noterade, fru talman, jag hoppas att det inte är vid sidan om debatten, att Vänsterpartiets ledare Lars Ohly i går sade att statsbidragen till kommunerna skulle vara inflationsskyddade. Det låter underbart för kommunerna, men det låter inte underbart när det gäller rationaliseringspotential och prioriteringar inom kommunerna.
När det gäller nya åtaganden som Skatteverket har fått är det viktigt att Skatteverket är tydligt mot oss lagstiftare i riksdagen och anger vilka extra kostnader som de nya åtagandena medför.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag beklagar om jag genom att nämna Vänsterpartiets partiledare gick vid sidan av anständiga debattrutiner. Jag tror vänsterledaren kommer att tåla det när han får kännedom om detta övergrepp. Jag tycker kanske att Socialdemokraterna själva inte har varit övertydliga när det gäller resursförstärkningarna till Skatteverket.
Jag har inte de aktuella siffrorna i huvudet, men det handlar om några tiotals miljoner mer som ni har velat tillskjuta till Skatteverket jämfört med alliansregeringen. Det handlar kanske om en halv eller en procents skillnad jämfört med vad vi i alliansmajoriteten sedan har lagstiftat om. Det har inte varit så stora skillnader. Det tycker jag att vi ska vara tydliga med.
Birgitta Eriksson säger att Skatteverket har varit övertydligt. Det har väl varit övertydligt mot båda parter, både allianssidan och vänsteroppositionen. Man befinner sig i en situation som är svår. Det är naturligt att en ny generaldirektör agerar. Det är klokt att detta sker. Vi får se vad det landar i. Jag tror att det till sist kommer någon form av resursförstärkning. Fru talman!
Jag tror att jag ha svarat på de frågor som Birgitta Eriksson har ställt. Jag uppfattar också att Birgitta Eriksson är mycket belåten med svaret.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag ber att å Kristdemokraternas vägnar få yrka bifall till utskottets förslag. Herr talman! Bilen spelar tveklöst en roll som är svår att ersätta för den som försöker överbrygga avstånden som skiljer svenskar från arbetsplatser, matbutiker, släktingar, idrottsplatser och andra platser där man träffas i sociala sammanhang.
Vikten av att överbrygga avstånd och skapa regionförstoringar - ett vackert ord som vi har infört i svenska språket - betonas återkommande i forskning som önskar sammanföra människor med deras arbetsplatser och skapa en vidare arbetsmarknad.
Utöver detta fäster vi kristdemokrater stor vikt vid att människor ska ha möjlighet att umgås, bryta ensamhet och upprätthålla relationer inte bara via Internet och telefon utan att faktiskt träffas fysiskt. Kristdemokraterna betonar människans behov av gemenskap. Gemenskapstanken är en bärande del av vår ideologi.
Herr talman! Vi ska kanske inte i första hand diskutera ideologi utan rent praktiskt vad förslaget i detta betänkande innebär som jag inledningsvis yrkade bifall till. Vi ser inom kommunikationsområdet att bilparken fortfarande till stor del är försörjd av fossila bränslen som bidrar till utsläpp av koldioxid.
Utvecklingen är tveklöst på många punkter allvarlig, och medvetna konsumenter kräver berättigade förändringar inom fordonsbranschen mot nya drivmedelsslag och mindre utsläpp. Trängselskatten har diskuterats många gånger, inte minst här i huvudstadsregionen. Det är en skatt som vi efter många olika diskussioner inom det kristdemokratiska partiet nu har funnit att vi kan godta.
Den syftar till att minska negativa miljöeffekter som bilarna orsakar. Den bidrar till att synliggöra samhällsekonomiska kostnader. Den pekar på svårigheterna kring trängsel och framkomlighet på våra vägar. Den syftar till att förbättra stadens miljö för alla som bor och arbetar där, och för alla dem som turistar där, får man kanske lägga till. Herr talman!
Samtidigt är skatter och avgifter något som vi kristdemokrater vill använda så sparsamt som möjligt. Jag är övertygad om att oppositionen i skatteutskottet har noterat detta under denna mandatperiod. Åtminstone har kommentarerna gått i den riktningen.
Vi menar att skatter kan innebära inte bara ingrepp i den vanliga människans tillvaro utan försvårande och problematiska ingrepp.
Vi alla som rest till västkustens pärla vet hur sårbara de nordsydliga kommunikationerna är över och under Göta älv. Därför är det, herr talman, av stor vikt att en ny älvförbindelse kommer till stånd. Jag har, som sagt, för Kristdemokraternas del yrkat bifall till förslaget i detta betänkande och gör så också avslutningsvis.
Lennart Sacrédeus (KD):
Jag vill inte på något sätt missunna Per Bolund och Miljöpartiet de gröna framgången och glädjen som jag tycker med stor tydlighet framgick av ditt tal. Du har rätt, Per Bolund, att få vara glad över framgången.
Anledningen till att jag ändå begärde ordet är att jag tycker att vi ska tillstå att det har varit ett givande och tagande från bägge sidor. Eller kanske är det inte så?
Jag har uppfattat från Miljöpartiets sida - kanske gör jag debatten alldeles för stor här när jag talar om hela oppositionssidan, socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister - att ni inte har varit glada över att vi från Alliansen har velat använda trängselavgifterna till inte enbart kollektivtrafiken utan även till nyinvesteringar.
Det har ofta varit positivt med järnvägar men även med investeringar i det vanliga vägnätet. Jag vet att vi diskuterar Göteborg, och vi ska vara noggranna med det. Men när vi ändå diskuterar frågan kan jag säga att i fråga om trängselskatten i huvudstaden var det en rätt betydande kanonad av kritik i fråga om att Alliansen och regeringssidan ville använda trängselskattens intäkter också till nya väginvesteringar.
Vi pekade i det sammanhanget på att detta underlättar också för kollektivtrafiken. Mitt inlägg bygger på att Per Bolund och Miljöpartiet har all rätt till lycka och framgång. Ni har förflyttat många av oss.
Har ni rört er själva i någon riktning eller tycker ni att det är fel att dessa intäkter som avgifterna genererar också används till bättre vägar för både bilister och kollektivtrafiken i form av bussar?
Lennart Sacrédeus (KD):
Ordet replik är ju det som används i riksdagsordningen. Det känns inte som att det är en replik utan ett varmt och innerligt tack jag riktar till dig, Björn Petersson, från Torsås i Södra Möre, den kommun mellan Kalmar och Karlskrona där freden i Brömsebro ägde rum 1645. Det blir lite hembygdsromantik här.
Detta är en bygd som jag är oerhört tacksam för att jag fick växa upp i. Och jag är, fru talman, oerhört tacksam mot vår svenska demokrati och för att vi på ett högst medmänskligt plan - ursäkta att jag blir lite berörd - också kan uttrycka denna värme. Jag önskar ledamoten Björn Petersson från Torsås lycka till i det fortsatta arbetet.
Och jag skickar också med att jag tror att den dagen kommer när vi gemensamt i denna kammare enas om flexibla steg när det gäller detta med återgång i arbete. Det samtalet kan vi ta i korridorerna längre fram, men den dagen kommer.
Sven Otto Littorin (M):
Josefin Brink har frågat mig dels om jag avser att vidta några åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken, dels om jag avser att bidra till att öka kvinnors arbetskraftsdeltagande och inkomster genom att föreslå en lagstiftad rätt till heltidsanställning. När det gäller den första frågan vill jag inledningsvis betona att det är arbetsmarknadens parter som kommer överens om lönerna på den svenska arbetsmarknaden.
Möjligheterna för regeringen att påverka löneskillnader mellan olika yrkesgrupper är därför mycket begränsade. Medlingsinstitutet har dock regeringens uppdrag att vid sina överläggningar med arbetsmarknadens parter fästa uppmärksamhet på parternas arbete med lönefrågor i ett jämställdhetsperspektiv. Det finns stora kvinnodominerade yrkesgrupper inom den offentliga sektorn. Jag tänker i första hand på yrken inom vård och omsorg.
Mansdominerade yrken finns däremot i första hand inom den privata sektorn, där det också finns många olika arbetsgivare. Regeringens uppfattning är att med fler arbetsgivare att välja mellan läggs grunden för bättre arbetsvillkor och bättre löneutveckling också i offentlig sektor. Ett ökat antal arbetsgivare inom bland annat vård och omsorg leder sannolikt till minskade löneskillnader mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken.
Regeringen kommer att arbeta för att öka utrymmet för enskilda initiativ och eget företagande inom välfärdsområdet. Alla människors vilja till arbete måste tas till vara. Detta gäller särskilt de deltidsarbetslösa. Kärnan i regeringens ekonomiska politik och därmed även i arbetsmarknadspolitiken är att skapa förutsättningar för fler människor att komma in på arbetsmarknaden och att få arbeta i den omfattning de önskar.
Ett av syftena med sänkta arbetsgivaravgifter i vissa tjänstebranscher som regeringen aviserar i budgetpropositionen är att gynna deltidsarbetslösa kvinnor och män. Jag vill också understryka vikten av en modern och väl fungerande arbetsrätt. Arbetsrätten ska möta kraven på trygghet och inflytande för de anställda, samtidigt som den bidrar till en effektiv och flexibel arbetsmarknad och till ett gynnsamt företagsklimat. Även arbetstidens längd och förläggning har betydelse i dessa avseenden.
Mot denna bakgrund avser regeringen inte att lägga fram ett förslag till ändrad lagstiftning i syfte att stärka arbetstagares rätt till heltidsanställning. Det vore fel väg att gå.
Sven Otto Littorin (M):
Det är bara konstatera, som jag sade inledningsvis, att lönebildningen är, och ska vara, en sak för parterna. Jag ska göra mitt yttersta för att hålla mig ifrån den. Samtidigt konstaterar jag naturligtvis också att det finns löneskillnader mellan män och kvinnor, att det finns förmögenhetsskillnader mellan män och kvinnor och att det finns en rad olika strukturella skillnader, delvis på det sätt som Josefin Brink beskriver. Men när vi kommer till orsakerna till detta och vad vi ska göra åt det skiljer vi oss åt ganska ordentligt.
Jag tror att en väldigt stor orsak ligger i att kvinnligt entreprenörskap har varit utestängt från en stor del av den sektor där den kvinnliga förvärvsfrekvensen är som störst. Det är bara vart fjärde företag i Sverige som startas av en kvinna, vilket jag tycker är ett enormt slöseri med mänskliga resurser. Det skulle vara fullständigt naturligt att vi hade en lika nivå även på detta område.
Jag tror att det hänger samman med att man har stängt ute kvinnor från möjligheten att starta eget, olika typer av personalkooperativ och annat, till exempel inom vården. Det har i sin tur lett till den här typen av löneskillnader och förmögenhetsskillnader och också till glastak i övrigt när det gäller att avancera upp på olika positioner i näringslivet och på andra ställen.
Låt mig dessutom konstatera det faktum att det jobbavdrag som regeringen föreslår naturligtvis kommer att innebära stora förändringar och förbättringar för den som lämnar deltid och går över till heltid. Det kommer att bli plus i plånboken. Där ser vi också en förbättring på det område som Josefin Brink diskuterar och tar över.
Slutsatsen är att den typ av piska som Josefin Brink vill införa när det gäller lagstiftning på det här området inte är, som vi ser det, den metod som bäst leder till det resultat som jag tror att vi eftersträvar, nämligen att se till att vi får en löneutveckling som premierar kvinnor och som ser till att vi får lika lön för män och kvinnor för samma typ av arbeten.
Sven Otto Littorin (M):
Jag bara konstaterar att både Saco och TCO faktiskt var emot detta förslag, liksom till exempel Ams. Vi vill hellre jobba med morötter än med piskor även i den här delen. Jag har i mitt tidigare liv drivit ett småföretag. Jag hade åtta anställda. Om man står inför valet att tvingas anställa på heltid när man inte har det behovet eller att inte göra det alls, ja, då väljer man naturligtvis att inte anställa alls, därför att man kan inte fakturera det som behövs för att man ska kunna betala.
Då är det klart att i det läget är det bättre med en halvtidsanställning än ingen anställning alls. Det är min enkla utgångspunkt.
Sven Otto Littorin (M):
Torbjörn Björlund! Jag delar naturligtvis den allmänna ansats som Torbjörn Björlund anför. Jag tycker också att det är ett grundläggande skäl till att de översiktliga eller allmänna målen för en fungerande arbetsmiljöverksamhet bör vara oförändrade. Vi måste naturligtvis följa utvecklingen noga.
Det finns många olika faktorer som jag tycker är intressanta och viktiga att poängtera och titta på. Det första man kan konstatera är, precis som Torbjörn Björlund anför, att det under de senaste 10, 15, 20 åren kanske framför allt är två skadetyper som har utvecklats väldigt kraftigt. Det är stressrelaterad, psykosocial, ohälsa, men det är också belastningsskador.
Det är naturligtvis viktigt att nogsamt studera både orsakerna till detta och utvecklingen. Och det är klart att belastningsskador är någonting som man framför allt med förebyggande åtgärder på olika vis kan minimera.
Det handlar om olika typer av program för att förändra belastning, för att på olika sätt och vis se till att man inte fastnar i ett återupprepat beteende, alltså ett rent fysiskt beteendemönster. De psykosociala frågeställningarna är av en lite annan karaktär. Där ser vi just stress i arbetet och olika typer av utbrändhetssymtom som finns.
Det är naturligtvis väldigt viktigt att studera det. Jag måste erkänna, för egen del, att jag själv har gjort en sådan här resa en gång. Jag var borta från arbetet i tre månader efter att ha jobbat lite för mycket. Och jag delar den oro som Torbjörn Björlund ger uttryck för.
Jag tycker att det är oerhört viktigt att man också från arbetsgivarsidan, naturligtvis, ser ett väl fungerande arbetsmiljöarbete som en investering för att se till att man inte får olika sjukdomsfall i arbetet på sin arbetsplats. Jag skulle vilja säga ytterligare några saker. Regeringen har ju då klubbat regleringsbrevet för Arbetsmiljöverket.
Jag skulle kunna läsa upp lite grann ur det för att möjligen tydliggöra hur vi vill agera framöver. Och det har att göra med de minskade anslagen, som Torbjörn Björlund var inne på.
Det står följande i regleringsbrevet: Arbetsmiljöverket ska senast den 1 maj 2007 lämna en redogörelse för hur verksamheten anpassas till de minskade anslagen under perioden 2007-2009 utifrån följande utgångspunkter: Minskningen av anslagen ska så långt som möjligt belasta andra delar av verksamheten än den regionala tillsynen. Tillsynen ska inriktas mot de arbetsställen med störst risk för ohälsa och olycksfall, fokusera på konkreta arbetsmiljöproblem samt utformas med beaktande av inspektionens effekter på arbetsmiljöförhållandena.
Verket och Arbetsmarknadsdepartementet ska föra en fortlöpande dialog beträffande större verksamhetsanpassningar. Jag menar att det här tillsammans med en naturlig och fortlöpande uppföljning av hur arbetsmiljön utvecklas på olika områden ger underlag för en fortsatt diskussion och eventuellt också fortsatt agerande.
Sven Otto Littorin (M):
Jag delar inte riktigt den problembeskrivningen eller den oron. Vi ser att stressrelaterade arbetsskador har varit de kanske allra mest framväxande problemen på arbetsmarknaden under de senaste åren. Jag menar att det hör väldigt nära samman med höga skattekilar på arbete och att det har varit alldeles för många utanför arbetsmarknaden. Jag kan ta ett personligt exempel även där.
För sex sju år sedan drev jag eget tillsammans med min bror. Vi hade åtta anställda. Vi hade definitivt behov av ytterligare en person.
Men när vi räknade baklänges på - om vi skulle betala en marknadsmässig lön, vilket vi naturligtvis skulle - hur mycket vi skulle vara tvungna att debitera våra kunder för att vi skulle kunna täcka kostnaderna, lön, sociala avgifter, bikostnader av olika slag, konstaterade vi att vi skulle behöva fakturera så mycket så att vi inte hade möjlighet att få kostnadstäckning för den personen. Det ledde naturligtvis till att vi avstod från den anställningen.
Resultatet blev att vi åtta som var kvar var tvungna att dela på det arbete som den anställningen skulle ha gett upphov till. Det var en av de bidragande orsakerna till att jag råkade ut för det jag då gjorde. Så jag tror, när man tittar på det enskilda företaget, att det finns ett väldigt tydligt samband mellan stress i arbetet, utbrändhet och de kostnader som är förknippade med anställningar.
Därför tror jag också att en del av svaret ligger i att ha en välfungerande arbetsmarknad, där vi både har tillväxt av arbeten, en minskande arbetslöshet och en bättre fungerande matchningsfunktion, i kombination med de arbetsmiljöinsatser som vi i övrigt ska göra. Man ska också komma ihåg att Arbetsmiljöverkets anslag har stigit väldigt kraftigt under de senaste åren. Så det ligger i korten också.
Vi drar ned, men vi drar ju ned på en nivå som trots allt, historiskt sett, inte är så väldigt låg, om jag ska vara ärlig. Det gör, tror jag, att totalbilden av detta ändå kommer att vara att den oro som Torbjörn Björlund ger uttryck för är något överdriven. Men jag säger samtidigt att det här är ett viktigt område.
Jag kommer att medverka till att vi följer detta nogsamt och också har en dialog med arbetsmarknadens parter om hur detta område utvecklar sig. Jag är fullständigt beredd att komma tillbaka efter en sådan dialog och se huruvida vi ska kunna göra ytterligare saker för att förstärka. Jag delar nämligen Torbjörn Björlunds grundläggande oro och ambition på området.
Man ska naturligtvis som anställd kunna gå till arbetet utan att känna risk för att bli utbränd, få belastningsskador eller andra arbetsskador. Det måste naturligtvis vara den grundläggande utgångspunkten. Där tror jag att vi har samma uppfattning.
Sven Otto Littorin (M):
Återigen: Jag delar oron. Vi ska naturligtvis följa detta noga. Jag är inte lika övertygad om att statliga myndigheter i sig är svaret på den grundläggande frågeställningen. Vi har haft diskussioner förut när det gäller till exempel ALI. Jag vill återigen konstatera att det är ungefär en femtedel av den forskning som utförs på det området.
Vi ser också i det regleringsbrev som gäller ALI att vi har tillfälle att utnyttja det anslagssparande som fanns för att kunna se till att forskarna har en möjlighet att gå över till annan verksamhet. Det kommer att vara en bra övergångslösning. Tillbaka till grundfrågan: Jag delar den grundläggande oron. Vi kommer att följa upp detta.
Jag ser fram emot att vi nog kommer att mötas i en motsvarande debatt, kanske om ett halvår eller så, för att faktiskt göra en uppföljning och se var vi har hamnat. Så vill jag också passa på att önska en god jul, och en avkopplande jul, för det tror jag att vi behöver allihop.
Sven Otto Littorin (M):
Jag kan bara konstatera att just beslut om Gröna jobb inte fattas av mig eller Arbetsmarknadsdepartementet utan av Arbetsmarknadsverket. Det gör de mot bakgrund av den allmänna utformningen så att säga. Jag konstaterar att det fortfarande finns 90 000 platser genom Ams för nästa år. Arbetsmarknadspolitiken, tycker jag, varken kan eller ska lösa alla problem - vare sig det är regionalpolitiska eller det är andra problem av liknande karaktär.
Utifrån en rapport från Riksrevisionen som kom alldeles nyligen kan jag konstatera att anställningsstöden haft begränsade nettoeffekter på sysselsättningen och att arbetsförmedlingens användning av de här stöden är förknippade med en rad allvarliga problem. Också det måste man väl ta hänsyn till. Sedan har vi frågan om vad som är ett riktigt jobb. För mig är ett riktigt jobb en permanent anställning, med kollektivavtal och alla andra regler som gäller på arbetsmarknaden i övrigt. En programåtgärd genom Ams är inte ett jobb på det temat.
Möjligen är det ett sätt att komma i arbete, men då ska vi också använda det på bästa sätt. Att använda en lång rad programåtgärder där risken blir att man tränger undan arbetslösa så att de fastnar i programåtgärder snarare än att de kommer över i en permanent anställning tycker jag naturligtvis är fel väg att gå.