Torbjörn Björlund (V):
Jag ska börja med att yrka bifall till vår motion. Som Krister Hammarbergh så vänligt påpekade missade jag faktiskt justeringstillfället i utskottet, men vi har ett antal yrkanden i vår motion till detta som gör att det går att reparera skadan. Jag yrkar bifall till motion 2014/15:3063 yrkande 1. Jag tror att det hamnar under punkt 4 i betänkandet.
Vi har ju ett antal olika yrkanden i motionen vi skulle kunna jobba fram, men det räcker med att yrka på detta. Jag hänvisar till vår motion, som en del av er har läst och som jag hoppas att också andra läser. När det gäller yrkande 1 handlar det om utvidgning av lagen om särskilda företrädare för barn. Vi har lyssnat på Folkpartiet, som har haft vissa synpunkter på det här med barn som bevittnar våld.
Det vi menar är att det finns ganska mycket där och att vi har samsyn på många sätt. Jag tror att det är ganska viktigt att vi får fram en lagstiftning där man tydligt ser barn som bevittnar våld även som något slags offer som behöver mer stöd. Det vi menar är att det alltså finns en rimlighet i att barn som bevittnar våld ska kunna få en särskild företrädare som kan se till själva rättsprocessen.
Många har varit inne på det här med hur barn behandlas och hur man så att säga tar ut barn och hanterar dem, och det är självklart att det är grunden. Vi tror dock också att det är ganska bra att man ser till att rättigheterna i en rättsprocess tillgodoses, och därför menar vi att man ska utreda hur detta ska gå till. Det tror jag är ett ganska bra ingångsvärde. Jag kommer att gå igenom även de andra punkterna, herr talman, även om jag inte lyfter dem till votering.
När det gäller behov och rättigheter hos våldsutsatta barn anser vi att det är polismyndighetens uppdrag att meddela särskilda föreskrifter som syftar till att tillgodose behov och rättigheter hos våldsutsatta barn, inklusive barn som upplever våld i nära relationer. De bör alltså införas i förundersökningskungörelsen.
Det tror vi är ett bra sätt att säkerställa att detta görs på rätt sätt och att polismyndigheten blir uppmärksammad på vad som behöver göras. Vi har också hört företrädare här säga att det finns en hel del kvar att göra och att vi behöver ha en hel del andra saker i detta. Nästa punkt vi lyfter fram är utbildning av rättstillämpare.
Vi tycker att det är en ganska viktig självklarhet att de som utsätts för brott ska behandlas på ett bra och respektfullt sätt. Jag tror inte att någon tycker något annat heller, men vi menar att det finns brister i utbildningen av rättstillämpare för att få det här att fungera. Därför vill vi se en utökad sådan verksamhet, där man helt enkelt lägger mycket större vikt vid det.
Vi delar inte heller riktigt regeringens bedömning att Sverige uppfyller de krav som stadgas i direktivets artikel 25 om fortbildning av rättstillämpare. Den är inte tillräcklig, och vi vill se mer av detta. Nästa punkt handlar om rätten att förstå och bli förstådd. Här har vi framför allt pekat på en av remissinstanserna, nämligen Handikappförbundet.
De påpekar att det är ganska stor skillnad mellan en rättighet och något som inte hindras av lagstiftningen och regelverket. Det är bra att skriva in vilka rättigheter man har, så att det inte blir någonting som beror på vilken hjälp man har. Människor med sådan funktionsnedsättning som innebär att de har svårt att göra sig förstådda behöver definitivt ha ett regelverk som fungerar, så att de får den här hjälpen.
Det tror vi är ganska viktigt att föra in. Sedan har vi punkten om begränsning av risken för viktimisering - det är ett ganska svårt ord, tycker jag - där vi menar att det är viktigt att man ser till att Sverige uppfyller brottsofferdirektivets krav om att medlemsstater ska begränsa risken för sekundär upprepning av viktimisering vid bland annat myndighetskontakt.
Det är något som är ganska krångligt att hantera, men vi tror att det är bra att man tar in det. Vi har i dag inget tydligt nationellt ansvar för brottsofferjourerna, och jag tror att det är en sak vi behöver titta på. Det är nämligen oftast kommunerna som hanterar detta, och de skulle behöva ett bättre stöd i regelverk och sådana saker också.
Slutligen ska jag ta upp § 13 a i förundersökningskungörelsen. Det är viktigt att alla som har rätt till målsägandebiträde också får det och att tillgång till målsägandebiträde prioriteras tidigt i processen. Jag tror att det är något som är viktigt att lyfta fram.
När det gäller den första kontakten för den målsägande räcker det inte med att överlämna information om hur det fortsatta förfarandet ska gå till, utan vi tror att det är ganska viktigt att man redan där tar in en stödperson som kan hjälpa till att få fram allting som behöver komma fram. Det handlar om att ge ett ordentligt stöd till den som blivit utsatt för brott eller är målsägande.
Det finns även statistik, framför allt från brottsofferjourerna, som visar att polisens förmedling till brottsofferjourerna är av ganska låg grad och att den fortsätter att minska. Det är sådant som måste motverkas, och vi tror att det är bra att man för in det i § 13 a i förundersökningskungörelsen. Med det vill jag återigen yrka bifall till yrkande 1 i vår motion, som handlar om punkt 4.