KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Mikael Eskilandersson har frågat mig om det verkligen behövs år av utredning innan någon form av handling för att säkerställa äganderätten kan genomföras och om det verkligen är rimligt att markägare som drabbas ska behöva vänta flera år innan självklara regler som funnits under lång tid ska börja följas. Frågan är ställd mot bakgrund av att det har förekommit att personer som vistas tillfälligt i Sverige har skapat temporära boplatser utan markägarens tillstånd.
Det rör sig ofta om mycket utsatta människor som lever i utanförskap och svår fattigdom i sina hemländer och som har sökt sig till Sverige i hopp om att hitta en försörjning här. Regeringen har tillsatt en nationell samordnare med uppdrag att stödja det arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting och organisationer som möter utsatta EU- och EES-medborgare som vistas tillfälligt i Sverige och som saknar uppehållsrätt. Uppdraget syftar bland annat till att främja erfarenhetsutbyte och samverkan mellan berörda aktörer, vilket kan vara särskilt viktigt då personer avlägsnas från tillfälliga boplatser.
Regeringen är bekymrad över att personer som vistas tillfälligt i Sverige lever under ovärdiga förhållanden. Det är viktigt att det tillfälliga stödet till dessa personer utformas på ett ändamålsenligt sätt. Samordnarens arbete är där av stor betydelse. Samtidigt kan jag se de svårigheter som markägarna drabbas av. Jag har nyligen tagit del av samordnarens erfarenheter när det gäller problematiken kring tillfälliga boplatser. Jag kommer nu att överväga vad jag har fått veta i det sammanhanget. I en tidigare interpellationsdebatt har jag nämnt att det kan finnas ett behov av förändrade regelverk, och jag utesluter inte sådana åtgärder.
Morgan Johansson (S):
Mikael Eskilandersson tycker att svaret präglas av en tycka-synd-om-mentalitet. Jag är glad över att kunna känna empati för mina medmänniskor. Mikael Eskilandersson borde kanske pröva på det någon gång. Det är ju inte precis det som genomsyrar Sverigedemokraternas retorik.
Ni tycks ha väldigt svårt att sätta er in i hur andra människor har det. När det gäller tiggeriet slås jag av att människor sitter i snödrivor i norra Europa och värmer sin mat över öppen låga på kvällarna medan de tillbringar dagarna med att tigga pengar.
De anser att det är bättre än att vara i sina hemländer. Det säger en del om hur eländig situationen faktiskt är för dessa människor i till exempel Bulgarien och Rumänien. Detta bör man som människa känna en viss empati för och försöka göra vad man kan för att rätta till.
Vi tar upp denna fråga med myndigheter i Bulgarien och Rumänien och ökar pressen på de länder som dessa människor kommer från. Det är inte rimligt att människor ska ha sådana erbarmliga sociala förhållanden i sina hemländer att de tvingas ut över hela Europa för att över huvud taget kunna försörja sig själva och sina barn.
Denna fråga måste till syvende och sist lösas i de länder som dessa människor kommer från. Inte bara Sverige utan hela Västeuropa har samma situation, och vi måste kunna klara av de konflikter som uppstår.
Det är en sak att säga att vi inte ska förbjuda tiggeri eftersom vi inte kan förbjuda fattigdom. Men vi kan givetvis inte tillåta att det spontant växer upp massor av boplatser i strid med de ordningsregler vi har.
Därför säger jag i slutet av mitt interpellationssvar att jag vill se över möjligheterna för ordningsmakten och markägarna att agera. Regelverken är krångliga, och det kan ta lång tid. Det innebär dessutom en kostnad för markägaren att genomföra avhysning.
Därför öppnar jag både i mitt förra interpellationssvar i frågan och i detta interpellationssvar upp för att se över möjligheterna för privata markägare att klara av situationen och göra dessa avhysningar - givetvis med beaktande av allemansrätten, för den måste vi naturligtvis slå vakt om.
Jag tycker ändå att grundhållningen när vi för denna diskussion måste präglas av humanism och medmänsklighet.
Morgan Johansson (S):
Till att börja med vill jag säga att en politiker som inte har empati riskerar att bli en väldigt farlig politiker. Man måste ha den grundläggande hållningen att kunna sätta sig in i hur andra människor har det. Det gäller alla, vuxna såväl som barn.
I en tidigare interpellationsdebatt sa jag att Sverigedemokraterna uppenbarligen är beredda att kasta ut både kvinnor och barn tillbaka till kriget igen. Det är så Sveriges hållning i denna fråga skulle vara om ni fick er vilja igenom, Mikael Eskilandersson. Nu säger Mikael Eskilandersson att vi inte behöver ha någon empati och att vi inte behöver ha förmågan att sätta oss in i hur andra människor har det. Det blir ett livsfarligt politiskt klimat.
Det är jättefarligt att släppa fram politiska krafter med den grundhållningen. Det finns länder som har styrts av sådana politiker, och det blir inga bra länder. Man måste ha en hållning där man klarar av att väga olika intressen mot varandra men också har likabehandling. Det finns ingen konflikt alls i detta.
Mikael Eskilandersson påstår att polisen har bakbundits och att grupper särbehandlas. Vad har han för belägg för det? Inga! Han bara står och säger det rakt ut i luften. Han säger också att man vet att det finns en massa kriminella beteenden som inte beivras.
Att till exempel tvinga någon att tigga eller utnyttja en människas utsatta ställning för att tjäna pengar är redan kriminaliserat. Det handlar i så fall om att kunna utreda och bevisa det. Det kan vara fråga om människohandel, olaga tvång eller ett antal brott som man gör sig skyldig till. Dessa kan och ska naturligtvis beivras.
Vad jag pekade på när det gäller frågan om markägarna var att vi har identifierat ett problem där. När det gäller kommunal mark har vi ett ganska enkelt förfarande för att kunna lösa situationen och genomföra en avhysning. När det gäller privat mark är det mycket mer omständligt. Man måste veta namnet på den som ska avhysas och dessutom betala en avgift.
Man måste genomgå en betydligt omständligare byråkratisk process. Jag menar att det finns möjligheter att se över lagstiftningen här. Detta måste göras med respekt för den typ av situation som det handlar om. Det är i grunden fattiga och väldigt utsatta människor, både vuxna och barn. Den respekten måste man ha med sig när man genomför förändringarna.
Som jag var inne på tidigare kan vi naturligtvis inte ha en situation där det växer upp allt fler spontana bosättningar i Sverige. Där måste vi faktiskt kunna sätta en gräns. Det är en sak att tillåta tiggeriet i sig och en annan när det börjar växa upp bosättningar. Där måste vi vara beredda att bromsa, och det är precis vad jag öppnar för i interpellationssvaret.
Morgan Johansson (S):
Mikael Eskilandersson sa ungefär att man som politiker inte ska låta sig styras av empati. Det var det jag reagerade över. Han sa det precis, nästan ordagrant, tror jag. Det är en farlig hållning. Det blir väldigt otäcka länder om de leds av politiker som inte har förmåga att sätta sig in i hur andra människor har det. Det gäller särskilt fattiga och utsatta människor.
Låt oss försöka gå på detta genom att sätta press på Bulgarien och Rumänien och säga: Hur kan ni behandla era egna medborgare på det här sättet, så att de tvingas ut i övriga Västeuropa för att tigga? Det är faktiskt inte rimligt när vi alla är med i samma europeiska familj. Det är huvudinriktningen.
För Sverigedemokraterna handlar flyktingpolitiken som regel om att försöka göra sig av med så många flyktingar som möjligt och om att inte ta emot dem. I praktiken innebär detta att man kastar ut människor med skyddsbehov tillbaka till krig. Jag nämnde i den tidigare debatten att av de 12 miljoner som är på flykt från Syrien är ungefär hälften barn.
Ungefär 80 procent i det flyktingläger som jag besökte var antingen kvinnor eller barn. Så ser situationen ut, också för många av dem som kommer hit. Vi kan inte, tycker jag, ha en hållning där vi med berått mod är beredda att kasta ut kvinnor och barn, tillbaka till kriget igen. Det är precis det som är ledstjärnan för vår politik på flyktingsidan. För att återkomma till tiggerifrågan: De olika intressena måste naturligtvis vägas mot varandra.
Jag har sett bekymret när det gäller de privata markägarna, och jag är beredd att göra något åt det. Vi kan inte ha en situation där det växer upp spontana läger på det här sättet. Men det måste ändå göras med något slags medmänsklighet i botten, för annars kommer det att bli ohållbart.
Morgan Johansson (S):
Maria Malmer Stenergard har frågat mig på vilken grund jag anser att staten skulle ha rätt att meddela sanktioner mot privata bolag på grund av att staten anser att deras rekrytering till styrelserna är felaktig. Hon har också frågat vilket stöd jag har för att en lagstadgad kvotering till börsbolagens styrelser skulle leda till ökad jämställdhet i samhället i stort. Ett viktigt mål för regeringens jämställdhetspolitik är att bryta mansdominansen på de ledande positionerna i svenskt näringsliv.
Det är viktigt för att det handlar om att ge kvinnor tillgång till den ekonomiska makten, men det är också en viktig symbolfråga. Att detta är ett synsätt som delas av många illustreras av att regler om könsfördelning i de stora bolagens styrelser numera inte bara finns i Norge utan även i bland annat Tyskland, Nederländerna och Frankrike. EU-kommissionen har också lagt fram ett förslag till direktiv. Jag är förvånad över att Maria Malmer Stenergard inte håller med om att den bristande jämställdheten i bolagsstyrelserna är ett problem.
Denna regering har liksom ett antal tidigare regeringar i första hand överlåtit till börsbolagen själva att hantera frågan. Först om bolagen misslyckas måste lagstiftning övervägas. Det som är nytt för den här regeringen är att vi har satt upp ett tydligt mål och en tidpunkt för när målet ska vara uppfyllt: våren 2016. Glädjande nog tar många bolag nu steg i rätt riktning. Jag hoppas att denna goda utveckling fortsätter. Om det ändå skulle behövas lagstiftning måste den förstås utformas på ett ändamålsenligt sätt.
Vi tar nu fram ett lagförslag som kommer att skickas på remiss när det är klart. En fråga är vilka sanktioner, om några, ett bolag som inte följer reglerna lämpligen bör råka ut för. Till skillnad från vad Maria Malmer Stenergard påstår har jag inte sagt att det lutar åt att regeringen ska kunna upplösa börsbolag som inte följer reglerna. Att bolag som inte följer regler av olika slag riskerar sanktioner är inte något anmärkningsvärt. Min utgångspunkt är givetvis att sanktionerna ska vara proportionerliga.
Morgan Johansson (S):
I grunden tror jag att det handlar om vilken inställning man har till kvotering, om man tror att det är ett verksamt instrument för att göra några förändringar.
När jag började min politiska karriär i slutet av 80-talet och början av 90-talet var jag oerhört tveksam till kvotering, och jag använde precis de argument som Carl-Oskar Bohlin och Maria Malmer Stenergard använder sig av. Men man gick där år efter år och ingenting hände, varken i politiken eller i näringslivet.
Till slut drar man en gräns där man säger att nej, nu måste vi nog faktiskt ställa lite krav, för annars kommer det inte att hända någonting. År efter år gick, och så tog vi det där steget som jag berättade om i ett tidigare inlägg, när vi i Socialdemokraterna kvoterade våra listor. Det var inte särskilt lätt att genomföra en så stor förändring, men vi gjorde det. Moderaterna gjorde ingenting vid det tillfället. Ni bara stod kvar i era gamla strukturer.
Vi gjorde någonting - därefter dessutom med regeringen och partistyrelsen. Jag skulle nog vilja säga att vi genom åren har varit oerhört konsekventa efter att vi bestämt oss för att detta kan vara ett sätt att lösa problemet. Kompetens är ett väldigt flyende begrepp.
Det används ofta av dem som vill hålla kvar vid sina egna maktpositioner och inte släppa in någon ny: Vi kan inte släppa in dig, därför att du inte har den rätta kompetensen. Det används ofta av de dolda maktstrukturerna som jag talar om för att säga att vi vill hålla på vår egen rätt. Ibland måste man vara beredd att bryta upp dessa maktstrukturer, och det är precis det vi är ute efter nu.
Jag ser ju att när man verkligen sätter tyngd bakom orden, då händer det saker. Men om man drar sig tillbaka och inte vågar ställa krav, då planar kurvan ut och då händer det ingenting.
Morgan Johansson (S):
Jag tror inte att det tjänar något till att ställa olika formuleringar mot varandra. Låt oss i stället försöka lösa uppgiften. Uppgiften består av många delar, men det vi har identifierat i ett första skede är att vi ska försöka samverka med Rumänien och Bulgarien på ett sådant sätt att förhållandena för dessa människor förbättras. Det anser Åsa Regnér och många andra.
Jag tog själv emot Bulgariens vice premiärminister för några veckor sedan. Då diskuterade vi just denna fråga. En sådan dialog måste föras. Men det kan inte vara en kravlös dialog från resten av EU mot Bulgarien och Rumänien, utan vi måste vara beredda att ställa krav.
Det kan inte vara rimligt att så många människor drivs ut i Västeuropa för att tjäna ihop till sin försörjning på gatorna i våra storstäder. Det är helt oacceptabelt. När det gäller straffrätten ska vi fokusera på exploateringen och utnyttjandet av människor, alltså att någon tjänar pengar på en annan människa. Här har samordnare Martin Valfridsson det grundläggande uppdraget.
Han har varit statssekreterare på Justitiedepartementet och vet mycket väl vilken typ av juridik det handlar om. Jag vill fortsätta dialogen med honom. Min och regeringens inriktning är att om det finns en lucka när det gäller exploatering och utnyttjande av människor ska vi täppa till den. Så till avhysningen.
Vi ska inte kriminalisera tiggeri i Sverige, men vi kan inte tillåta att det växer upp en massa illegala bosättningar i landet. Här måste lagstiftningen fungera. Den måste vara modern och avpassad för de förhållanden som finns i dag, inte dem som fanns för 25 år sedan när lagstiftningen kom till. Där bör vi göra förändringar.
Morgan Johansson (S):
Robert Hannah har frågat mig om det finns skäl att tillsätta en utredning om asylprövningen för hbtq-personer. För den svenska regeringen är det självklart att värna principen om alla människors lika värde och säkerställa respekt för den enskilda människans frihet och värdighet. Vår syn på arbetet med att motverka diskriminering och intolerans gentemot hbtq-personer delas inte av alla. Runt om i världen ser vi exempel på hur hbtq-personers grundläggande rättigheter kränks när deras frihet och säkerhet hotas.
En del av dem flyr sitt hemland. Den lagstiftning vi har i Sverige ger ett bra skydd för asylsökande som tillhör denna kategori. Den som känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av kön eller sexuell läggning har rätt till skydd som flykting. Migrationsverkets rättsliga ställningstaganden har gett ytterligare vägledning för hur hbtq-personers asylskäl ska utredas och bedömas. Med tiden har också detta kommit till uttryck i rättspraxis. Asylsökande hbtq-personer är en särskilt utsatt grupp.
Stigmatisering i hemlandet kan till exempel medföra svårigheter att framföra fullständiga asylskäl för myndighetspersoner. Det är givetvis av stor vikt att Migrationsverkets personal har rätt kompetens för att möta personer som befinner sig i en sådan situation. Migrationsverket har genom åren genomfört en rad insatser för att höja medarbetarnas kompetens i hbtq-frågor och säkra den rättsliga kvaliteten i asylärenden som rör hbtq-skäl.
Under 2013 gjorde Migrationsverket en granskning och analys av ärenden där sexuell läggning eller könsidentitet hade åberopats. Myndigheten konstaterade att det fanns brister i handläggningen. En särskild handläggningsordning med hbtq-specialister inrättades 2013. Arbetssättet har fallit väl ut och följs upp kontinuerligt för att förbättras och utvecklas. Samtidigt finns det förbättringsområden och behov av fortsatt fördjupad uppföljning.
Regeringen är angelägen om att Migrationsverkets utvecklings- och utbildningsarbete fortsätter. Därför innehåller regleringsbrevet för Migrationsverket 2015 ett uppdrag om rättslig kvalitet i asylärenden där hbtq-skäl åberopas. Migrationsverket granskar nu behovet av utbildningsinsatser för nya hbtq-specialister och vidareutbildning för redan verksamma specialister. Mitt svar blir att det i nuläget inte finns skäl att tillsätta en utredning av regelverket.
Jag följer dock frågan noggrant och är beredd att vid behov föreslå ytterligare åtgärder för att säkerställa en rättssäker asylprövning för hbtq-personer och ett fortsatt utvecklingsarbete på området hos Migrationsverket.
Morgan Johansson (S):
För att börja i rätt ände: Förföljelse på grund av könstillhörighet eller sexuell läggning är grund för asyl och har varit det i tio års tid. Den förra regeringen tillsatte ingen utredning, men den vidtog andra åtgärder. Jag kan bara konstatera att Robert Hannahs egen regering inte gjorde det han nu efterfrågar av mig. I stället vidtog hans egen regering under den tiden andra åtgärder, som jag tycker var bra.
Bland annat gjorde de utbildningsinsatsen och tillsatte de nya hbtq-specialisterna - 48 stycken. Det denna regering har gjort efter att vi tillträdde är att vi dessutom har skrivit in i regleringsbrevet att vi har gett Migrationsverket ett särskilt uppdrag att redovisa hur den rättsliga kvaliteten i de här ärendena säkerställs.
Med det menar jag att vi har börjat vidta åtgärder för att kunna förbättra just den rättsliga kvaliteten och säkerställa den. Mot den bakgrunden menar jag att en ny, stor utredning i varje fall i nuläget är obehövlig. Jag ska inte säga att vi utesluter detta för all framtid, men jag säger att vi ska börja med att se vad de åtgärder den tidigare regeringen vidtog har haft för effekter. Vi får se om vi är nöjda med det.
Skulle det visa sig att vi inte är nöjda får vi helt enkelt återkomma till riksdagen. Det här är naturligtvis en mycket angelägen fråga. När det gäller människor som söker sig till Sverige till följd av att de förföljs på grund av sexuell läggning och har de asylskälen måste deras fall granskas och utredas på ett sätt som säkerställer en mycket hög kvalitet.
Vi ska inte utvisa eller avvisa människor som riskerar den typen av förföljelse; där tror jag att vi är överens. Jag tycker dock kanske att det är lite övermaga av Robert Hannah att stå och säga att vi bör leverera det hans egen regering aldrig gjorde.
Morgan Johansson (S):
Förklaringen är att vi först vill se hur de åtgärder vi genomför verkar. Och det vi har gjort under de åtta månader som vi har suttit i regeringsställning är bland annat att vi har gett ett uppdrag i regleringsbrevet till Migrationsverket, det vill säga att de ska redovisa till oss hur den rättsliga kvaliteten i avgörandena upprätthålls. Det är en mycket konkret åtgärd.
Dessutom har vi de 48 hbtq-specialister som gått de regelbundna utbildningarna 2013 och 2014. Man överväger nu om man ska göra en ny utbildning, men det är myndigheten som ska besluta och bedöma det. Robert Hannah förstår inte varför vi inte direkt går fram med en ny utredning. Låt mig vända på frågan. Jag antar att Robert Hannah vill ha en ny alliansregering.
Jag förstår inte varför, för något som Robert Hannah då kan räkna ut är att om det blir en ny alliansregering kommer han ju aldrig att få något utredningsuppdrag. Då kommer Moderaterna och Kristdemokraterna att blockera det igen, som de gjorde, vad jag förstår, under många års tid.
Vad Robert Hannah kan hoppas på, om han vill driva denna fråga, är att vi i den rödgröna regeringen bidrar till att flytta fram positionerna, för i en alliansregering har du inte mycket att hämta när det gäller de här frågorna.
Morgan Johansson (S):
Jag tror att vi i grunden vill samma sak. Vi vill se till att människor som flyr till Sverige på grund av förföljelse på grund av sexuell läggning eller könstillhörighet ska få skydd i Sverige. Så enkelt är det. Frågan är hur vi ser till att stärka dessa rättigheter och möjligheter. Då börjar Robert Hannah att argumentera i formfrågan och säger att vi måste tillsätta en utredning.
Men vi har ju gett ett uppdrag till Migrationsverket i regleringsbrevet. Är konflikten nu om huruvida det ska vara en utredning eller ett uppdrag i regleringsbrevet? Robert Hannahs beskrivning av praxis stämmer inte. Det är en vrångbild av praxis. Det kan finnas en lång rad skäl till att en persons asylberättelse inte är trovärdig.
Robert Hannah drar väldigt långtgående slutsatser utifrån bara en utsaga från Migrationsverket. Min uppfattning är att vi ska fortsätta på den väg som vi har slagit in på. I lagen är det tydligt att förföljelse på grund av könstillhörighet eller sexuell läggning är grund för asyl, och har varit det länge.
Vi stärker upp Migrationsverkets hbtq-specialister med de regelbundna utbildningarna. Det finns dessutom ett uppdrag till Migrationsverket i regleringsbrevet. Om det sedan skulle visa sig att det inte är tillräckligt eller att det finns problem som vi måste ta ställning till är vi naturligtvis beredda att gå vidare.
Jag kan bara konstatera att den öppenheten kommer Robert Hannah aldrig någonsin att hitta i en alliansregering, utan där kommer moderater och kristdemokrater att hela tiden sitta och blockera. Jag skulle nog hellre se att vi samarbetar i den här frågan, i stället för att stå här och träta om någonting som vi i grunden är överens om.
Morgan Johansson (S):
Ödets lotter faller olika, Markus Wiechel. Du och jag har haft turen att födas i ett land som i decennier har präglats av en socialdemokratisk välfärdspolitik.
Den pressade ned fattigdomen och lyfte Sverige från att vara ett av Europas fattigaste länder till att bli ett av Europas rikaste länder. Eftersom färre och färre människor i Sverige behövde tigga kunde vi avskaffa lagen om lösdriveri 1964.
Det är den stora berättelsen om Sverige: socialdemokratins och arbetarrörelsens kamp mot fattigdomen. Jämlikhetstanken är så stark att inte ens åtta år med borgerlig regering och ökade klyftor och massarbetslöshet har kunnat ändra på det i grunden. Vi är fortfarande ett av de allra mest jämlika länderna i världen.
De människor Markus Wiechel ser på gatorna, med sina pappmuggar, har inte haft samma tur som du och jag, tvärtom.
De har vuxit upp i ett land som först präglades av kommunismens förtryck i decennier och som sedan, under de senaste 25 åren, har präglats av kapitalistiskt kaos. Dessutom hör dessa människor till en minoritet, romerna, som i årtionden, kanske århundraden, har varit diskriminerade och förföljda. Markus Wiechel frågar mig varför de kommer hit.
Svaret är just detta. Det är en kombination av att Sverige har en hög levnadsnivå och är ett av världens bästa länder att leva i, vilket de flesta människor i världen vet, och att dessa människor lever i yttersta armod i Rumänien, Bulgarien och Ungern. Varken Markus Wiechel eller jag skulle vilja tillbringa särskilt lång tid där. Sådan är situationen.
Då ska ingången inte vara, som den tenderar att vara i interpellationen, att spinna vidare på föraktet. I sin interpellation utmålar Markus Wiechel dessa människor som smutsiga och obehagliga och hånar dem som säger att vi måste ha förståelse för dessa människors situation.
Det står att vi inte ska prata så mycket om hur de har det i Rumänien. Hos Sverigedemokraterna finns en kombination av ett generellt förakt för utlänningar - ni är främlingsfientliga och tycker illa om dem som inte är från Sverige - och ett förakt mot fattigdom. Den attityden är grunden till interpellationen.
Det är klart att tiggeriet är ett problem eftersom fattigdomen är ett problem. Det måste vi försöka göra något åt, och det är precis det vi gör. Det är inte alls som Markus Wiechel säger att vi motarbetar den rumänska regeringen, tvärtom. Så sent som i fredags var min kollega Åsa Regnér i Rumänien och skrev under ett samarbetsavtal om sociala frågor.
Det fokuserar på fattigdomsfrågor generellt och på barnens situation speciellt. Det är där vi måste jobba. Det är roten till själva det problem som vi måste försöka angripa. Sedan har vi en diskussion här i Sverige om straffrätten och att vi måste täppa till eventuella luckor i lagstiftningen för dem som utnyttjar tiggare som kommer hit. Men det är en annan sak.
Roten till problemen finns i Rumänien, Bulgarien och Ungern, och det är där vi ska arbeta.