KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tackar handelsministern för svaret på min interpellation. Det är bra att vi kan ha den här debatten innan WTO-förhandlingarna på Bali börjar nästa vecka. Jag vill understryka att handel mellan olika länder ofta är någonting väldigt bra. Men ibland framställs frihandel som ett mål i sig, överordnat alla andra intressen.
Då tycker jag att vi börjar få en del problem. Jag vill att mycket av den här debatten ska handla om just det. Det kan bli så att olika intressen hamnar i konflikt med varandra. Jag har tagit upp exemplet Ontario, en delstat i Kanada, som ville stimulera förnybar energi och skapa lokala jobb inom den sektorn.
Det här var någonting som Japan och sedan också EU tyckte illa om. Man drog Kanada och Ontario inför WTO:s tvistlösningsmekanism och sade att detta stod i strid med frihandeln, och man vann. Ontario har därför tvingats avbryta den delen av sitt program för förnybar energi.
USA har nyligen gjort något liknande med Indien. Indien vill i sitt omfattande program för solenergi särskilt gynna lokal produktion av solenergi. USA anser att deras bolag missgynnas av det och har därför dragit Indien inför WTO.
Det finns också exempel på länder som har dragit Australien inför WTO därför att Australien lagstiftat om att man bara ska sälja cigaretter i blanka paket utan någon reklam. Det här är exempel där vi har miljö och folkhälsa i den ena vågskålen och frihandelsprinciperna i den andra.
Jag skulle vilja veta vilken den svenska regeringens position i sådana här frågor egentligen är. Min och Vänsterpartiets hållning är att vi måste se till att uppvärdera miljön och folkhälsan. Det är innehållet i politiken som är det viktiga, inte formen, som jag anser att frihandeln är. Nu finns ett konkret förslag från Indien och en mängd andra utvecklingsländer.
De vill ha möjlighet att främja livsmedelsäkerheten till exempel genom offentlig lagerhållning av livsmedel och att man ska kunna subventionera vissa baslivsmedel, ge rabatter på mat och sådana saker. Som jag förstått det hela - och det hörde vi också av svaret - är det någonting som EU och Sverige inte tycker om. Man driver mot utvecklingsländerna att de inte ska få göra på det viset.
Det är helt uppenbart, Ewa Björling, att vi har frihandel, som är viktig, i den ena vågskålen. Men är inte rätten till mat, som är i den andra vågskålen, viktigare? Vi kanske borde tänka på hur vi själva agerar. EU och USA har enorma jordbrukssubventioner. Vi gör egentligen precis samma sak som utvecklingsländerna vill göra. Vi vill garantera vår egen livsmedelsproduktion.
Nyligen inrättade EU någonting som kallas för en krisreserv för jordbruket på 30 miljarder kronor för de närmaste åren som ska rycka in och subventionera europeiska jordbruksföretag vid "allvarliga marknadskriser". Borde vi inte först, Ewa Björling, åtminstone sopa rent framför egen dörr innan vi går till utvecklingsländerna och kräver att de ska avreglera sin livsmedelsproduktion?
Jens Holm (V):
Jag börjar med Indien och många andra utvecklingsländer som vill garantera rätten till mat. Rätten till mat måste vara viktigare än frihandel. Ewa Björling säger att det finns en kompromiss om att de ska få göra det i fyra år. Men efter det ska de uppenbarligen inte få göra det längre. Jag har ett kompromissförslag till dig, Ewa Björling.
Kan vi inte göra så att vi ser till att vi sopar rent framför egen dörr? Vi tar bort EU:s jordbrukssubventioner. Vi tar bort den bisarra krisreserven på 30 miljarder, som är nyinrättad och som Sverige har röstat för eftersom det är en del av EU:s budget. Vi tar bort allt det först. Sedan kan vi tala med utvecklingsländerna om vikten av att det är bra att liberalisera handel med jordbruksprodukter.
Tycker du att det är en bra idé, Björling, att vi i Europa sopar rent framför egen dörr först innan vi ska pådyvla utvecklingsländerna någonting? Det saknas någonting i Ewa Björlings resonemang när Ewa Björling säger att Sverige vill stärka miljödimensionen inom frihandeln. Sättet vi vill stärka det på är att vi vill ta bort tullar och tariffer på 54 miljövaror.
Det kan nog vara ganska bra. Men det handlar också om alla de fall där miljö och folkhälsa står i strid med frihandel, Ewa Björling. Tycker du att det är rimligt att Australien inte ska få införa en lag om att man ska ha blanka cigarettpaket utan reklam på? Tycker du att det är rimligt att USA ska kunna dra Indien inför WTO därför att man vill främja lokalt producerad solenergi?
Här menar jag, Statsrådet Ewa Björling, att vi har artikel 20 i GATT. GATT-avtalet är WTO:s grundfördrag. Man skulle kunna se till att artikel 20 i GATT stärks och blir tydligare. Kopplat till artikel 20 i GATT finns det också formuleringar om att man kan vidta handelsstörande åtgärder om det är bra för djur, folkhälsa och miljö.
Men det måste göras på ett icke-diskriminerande sätt, och det får inte vara ett dolt handelshinder. Man kan i praktiken säga att man då har slagit undan fötterna för artikel 20. Jag vill veta om den svenska regeringen driver några fler sätt för att stärka miljö- och folkhälsodimensionen inom WTO. Vad anser handelsministern specifikt om möjligheterna att utveckla artikel 20?
Det kanske inte kan ske just inom GATT-avtalet, men man kan lyfta upp det i ett annat WTO-avtal. Jag skulle också vilja veta mer angående den svenska förhandlingspositionen. Ewa Björling nämner att hon har haft överläggningar med näringsutskottet inför WTO-mötet, och det är jättebra. Inför alla toppmöten har regeringen en förhandlingsposition. Där står det vad regeringen tycker i de viktigaste frågorna.
Jag undrar kort och gott: Avser Ewa Björling att offentliggöra förhandlingspositionen så att vi riksdagsledamöter, journalister och andra intresserade kan få ta del av den och få den i ograverat skick så att vi kan läsa hela förhandlingspositionen och vet vad regeringens position är inför WTO-mötet?
I fall jag kontaktar ditt departement efter den här debatten, Ewa Björling, kommer det att lämna ut hela den svenska förhandlingspositionen till mig, till journalister och till en intresserad allmänhet? Det vill jag veta.
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med EU och det här med att sopa rent framför egen dörr. Ewa Björling säger att det låter som en bra idé, men att vi samtidigt lever vi i en verklighet där många krafter inom EU inte vill sopa rent framför egen dörr och avveckla våra subventioner till jordbruksindustrin. Men det är den verklighet som många utvecklingsländer också lever i.
Man måste väl ändå säga att det i deras situation är ännu mer befogat att skydda sin produktion av mat eftersom det finns miljontals med människor som svälter i många länder. Jag får inte riktigt ihop det här, Ewa Björling.
Hur kan du tycka att det är rimligt och okej att vi åker till Bali och säger åt Indien, Indonesien, Venezuela och en mängd andra länder att de ska avreglera sin livsmedelsproduktion och att de inte får ha stöd för att garantera livsmedelssäkerheten? Sedan säger vi: Men vi i EU jobbar på det. Vi vet inte när det blir, men det blir någon gång i framtiden. Tycker du att det är rimligt? Jag tycker inte att det håller, Ewa Björling.
Jag tycker också att det är viktigt att komma ihåg att det finns många utvecklingsländer som har avreglerat tullar, tariffer och andra saker på just livsmedel. Det gjorde man under 80- och 90-talet. Haiti är ett konkret exempel. Där tog man bort sina tullar på ris. Ett par år senare blev landet helt översvämmat av statssubventionerat ris från USA. De miste sin lokala produktion helt och hållet.
Sedan sköt priserna i höjden 2006-2007, och då blev det en livsmedelskatastrof i landet. Det är därför saker som livsmedelsförsörjning, miljö och folkhälsa måste kunna överordnas frihandelsprincipen. Jag skulle önska att Sverige var en starkare kraft i just denna fråga. Jag vill tacka för debatten; jag tycker att den har varit upplysande på många sätt.
Jag önskar Ewa Björling lycka till i förhandlingarna på Bali.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka Lise Nordin för en väldigt viktig interpellation. Vi är flera här som undrar vad regeringens ståndpunkt i den här frågan egentligen är. Vill regeringen ha ambitiösa målsättningar till 2030 för minskade utsläpp av växthusgaser, för förnybar energi och för energieffektivisering?
Det ser jag som den här debattens huvudfråga. När jag då läser energiminister Anna-Karin Hatts svar till Lise Nordin ser jag att hon säger att "Sverige är en av de krafter inom EU som verkligen driver denna fråga framåt".
När energiminister Anna-Karin Hatt utvecklar det pratar hon nästan uteslutande om minskade utsläpp av växthusgaser. Det är bra att hon lyfter upp den frågan, men som vi vet har EU i dag tre målsättningar: växthusgaser, förnybar energi och energieffektivisering.
Frågan handlar ju om ifall man ska hålla fast vid de tre områdena och ha ambitiösa målsättningar för alla de tre områdena. Jag tycker att det är otroligt viktigt att man har målsättningar för både förnybar energi och energieffektivisering vid sidan av att titta på minskade utsläpp av växthusgaser.
Vi kan se hur politiken fungerar i Europa i dag. Vad gäller förnybar energi fungerar det ändå relativt bra. Många länder gör ett ambitiöst jobb därför att det finns målsättningar om förnybar energi.
Om vi tittar på minskade utsläpp av växthusgaser är det främsta styrmedlet för att få ned utsläppen av växthusgaser handelssystemet med utsläppsrätter. Handelssystemet har näst intill kollapsat. I dag är priset för en utsläppsrätt, för att släppa ut ett ton, mindre än för en starköl på krogen - det ligger på ungefär 40 kronor.
Det kan jämföras med priset för att släppa ut ett ton koldioxid i Sverige - det ligger på drygt 1 000 kronor. Det är en enorm skillnad. Hade vi inte haft separata målsättningar på de andra områdena, ja, då hade det inte funnits något incitament alls att gå över till förnybar energi eller att energieffektivisera i Europa.
Det är därför det är så otroligt viktigt att vi inte bara har målsättningar för minskade utsläpp utan att vi också har ambitiösa målsättningar för förnybar energi och energieffektivisering.
Lise Nordin lyfter upp det faktum att åtminstone åtta EU-länder - väldigt jämförbara med Sverige, skulle jag säga - såsom Tyskland, Frankrike och Danmark har tagit upp i kommissionen att de vill ha målsättningar för förnybar energi till 2030. Frågan är, Anna-Karin Hatt: Varför är inte Sverige ett av de länderna?
Det kan väl inte vara så att Sverige är så isolerat i de här frågorna att vi inte ens blir tillfrågade om att skriva under ett sådant brev? Det tror jag faktiskt inte på.
Jens Holm (V):
Anna-Karin Hatt vill påskina att det är för tidigt att här och nu sätta ned foten och uttrycka att det är bra med målsättningar på tre områden för minskade utsläpp för förnybar energi och för energieffektivisering.
Men, Anna-Karin Hatt, den 6 september i fjol läste i alla fall jag på webben, på Supermiljöbloggen, att du hade uttalat dig så här: "Både förnybart och energieffektivisering bör finnas med i målstrukturen för 2030." Det kunde du säga i september, åtminstone enligt Supermiljöbloggen. Stämmer inte det citatet?
Varför kunde du i september så klart och tydligt säga att förnybart och effektivisering ska med i målet för 2030 men inte säga så i dag? Det verkar märkligt.
Kan energiministern svara ja eller nej på denna fråga som gäller brevet som de åtta relativt klimat- och energiprogressiva länderna skrev till EU-kommissionen: Blev Sverige tillfrågat om att vara med och skriva under brevet? Ja eller nej? Vi ställde den frågan förut, men jag tyckte inte att vi fick ett klart svar.
Ifall det var så att Sverige inte blev tillfrågat vore det ändå intressant att veta om energiministern tycker att det var ett bra eller dåligt inspel. Vi har lyft upp det fler gånger nu under debatten. Det vore bra att få veta vad energiministern tycker.
Jens Holm (V):
Jag undrar hur många av dem som lyssnar på den här debatten som känner igen sig i finansministerns beskrivning av läget i Sverige. Enligt finansministern har allt fler fått nya jobb, kommunerna och landstingen har fått mer resurser och välfärden blir bara bättre och bättre.
Vi som rör oss ute i verkligheten ser ju att det inte förhåller sig på det viset, och jag tror faktiskt att också finansministern befinner sig i verkligheten. Vi ser att arbetslösheten ökar, att arbetslösheten är högre i dag än då Anders Borg kom till makten 2006. Vi ser hur våra kommunpolitiker brottas med kraftigt ökade utgifter till försörjningsstöd, alltså socialbidrag. Det måste man betala ut eftersom allt fler människor slås ut i samhället.
Jag tror att socialbidragen har ökat med ungefär 30 procent sedan 2006, då den borgerliga regeringen tog över. Vi ser hur Sverige numera märker ut sig som ett av de länder där klyftorna mellan rik och fattig ökar snabbast. Vi kan också se hur kvaliteten i våra skolor rasar och våra elever får en allt sämre utbildning. Det har framgått av den internationella PISA-undersökningen.
Ett av skälen till att det ser ut på det här viset är enligt mig att vi har en regering som ensidigt prioriterar skattesänkningar men bryr sig väldigt lite om hur det ser ut ute i verkligheten - i skolan, i äldreomsorgen, i barnomsorgen och så vidare. Och så har vi Finn Bengtsson från Moderaterna. Jag vet inte var han befinner sig just nu.
Men i sitt tidigare anförande var han en riktigt ärlig moderat, måste jag säga, för han talade ärligt och öppet om att vi behöver "nya affärsidéer". Det kan ju låta väldigt spännande. Sådana "nya affärsidéer" är väl vad riskkapitalisterna har sysslat med de senaste sju åren under det borgerliga styret.
Jag tycker precis som Ali Esbati anförde här tidigare: Det går inte att jämföra industriell verksamhet med välfärdsverksamhet. Att lära våra barn att läsa och skriva och att ta hand om våra äldre är inte samma sak som att producera skruvar och muttrar. Men regeringen har släppt in riskkapitalister i välfärden.
Samma logik som präglar andra verksamheter ska kunna prägla välfärden, anser regeringen. Jag tycker att det är viktigt att vi funderar lite på vad ett riskkapitalbolag egentligen är. Det som utmärker ett riskkapitalbolag är att man går in i en verksamhet. Man har ofta väldigt stor upplåning.
Man har också väldigt stor andel så kallade kickbacks, alltså belöningar till dem som är involverade ifall man snabbt kan höja värdet på verksamheten. Några år senare ska verksamheten säljas vidare. Det är precis det vi har sett bland våra skolor, inom äldreomsorgen, kort och gott inom välfärden. Det här tycker en moderat som Finn Bengtsson är jättebra.
Men jag undrar verkligen vad Anders Borg tycker om den här kortsiktigheten inom välfärden. Jo, det kunde man se ett tag efter den så kallade JB-koncernens konkurs. Då var Anders Borg ute i medierna och sade: Nu måste vi ha långsiktighet och uthållighet inom välfärden. Det var inte det som Finn Bengtsson sade här tidigare, Anders Borg. Jag undrar vad det egentligen är som gäller för Moderaterna.
Jens Holm (V):
Till Anders Borg: Min son går på föräldrakooperativ, och min dotter går i kommunal skola. Jag har inget problem med det, tvärtom. Vi trivs bra med det. Men den här frågan handlar inte om huruvida vi ska ha föräldrakooperativ som kompletterar den kommunala verksamheten, utan frågan handlar om ifall vi ska ha företag som ska kunna gå in och plocka ut vinster och sedan inte återinvestera vinsterna.
Den här frågan handlar om ifall man ska kunna ha som hela sin affärsidé att göra kortsiktiga vinster. Man blåser upp värdet på ett företag genom att ta stora lån. Sedan säljer man det snabbt vidare. Det är ett kortsiktigt ägande. Kort och gott: Frågan handlar om huruvida vi ska ha riskkapitalister inom välfärden. Det, Anders Borg, skulle jag vilja att du svarar på. Varför är det här viktigt?
Jo, vi ser att nio av de tio största bolagen inom välfärden är riskkapitalister. Det är inte bara ett problem med de riskkapitalistiska bolagen i sig, utan det handlar också om att hela deras filosofi och hela deras anda sprider sig över hela välfärden. Kortsiktigheten påverkar även den kommunala och den landstingsdrivna verksamheten.
Om vi har vissa aktörer som kan göra snabba vinster pressar de andra att agera likadant. Det tror jag faktiskt är ett av skälen till att vi ser hur Sverige rasar inom skolområdet i PISA-undersökningen. Vad gör då regeringen? Självklart tillsätter man återigen en utredning. Och Anders Borg vill att våra kommuner noggrannare ska kontrollera de här bolagen.
Det tycker jag är ett konkret exempel på att privatiseringen och avregleringen av välfärden leder till en byråkratisering. Man måste bygga upp en kontrollapparat för att se till att det fungerar. Varför kan vi i alla fall inte låta kommunerna välja själva, Anders Borg? För det är väl så att Moderaterna vill att kommunerna ska tvingas att privatisera hemtjänsten genom LOV? Eller är det inte så? Svara gärna på det.
Jens Holm (V):
Den 21 februari 2013 gav miljöminister Lena Ek statens energimyndighet i uppdrag att sälja 1,5 miljoner utsläppsrätter till en eventuell köpare. Här i min hand har jag det regeringsbeslut som Lena Ek har skrivit under.
Energimyndigheten lyckades sälja 1,3 miljoner av de utsläppsrätterna. En utsläppsrätt motsvarar ett ton, så det handlar alltså om 1,3 miljoner ton koldioxid som Sverige sålde till köparen Bank of America Merrill Lynch.
Jag tycker att det här är en viktig fråga att diskutera med miljöministern, och jag vill tacka för det svar som jag har fått. Jag tycker att det här är viktigt.
Det faktum att Lena Ek har sålt 1,3 miljoner utsläppsrätter av vårt överskott är en signal om hur man ser på själva systemet med handel med utsläppsrätter.
Lena Ek och jag är överens om att EU:s handelssystem när det gäller utsläppsrätter är EU:s i särklass viktigaste styrmedel för att minska utsläppen. Precis som Lena Ek sade här tidigare finns det i dag ett stort problem med handelssystemet. I dag finns det nämligen ett överutbud av utsläppsrätter. Det finns alltså fler utsläppsrätter än det finns köpare till.
Därför är det otroligt viktigt att få ned antalet utsläppsrätter på marknaden. Annars kan priset på att släppa ut också gå ned. Om detta är Lena Ek och jag helt överens.
Lena Ek skrev också en väldigt fin debattartikel i Dagens Nyheter i februari i fjol som handlade om att vi måste bringa ned det totala antalet utsläppsrätter på marknaden i EU så att det blir färre utsläppsrätter, så att vi på så sätt kan få upp priset. Den debattartikeln skrev hon den 11 februari i fjol.
Tio dagar senare ger hon alltså Energimyndigheten i uppdrag att sälja över en miljon utsläppsrätter. Detta är väldigt märkligt, för när man säljer ett överskott av utsläppsrätter på det här sättet innebär det att någon annan kan använda dessa utsläppsrätter och smutsa ned med över en miljon ton koldioxid på annan plats i Europa.
Alternativet hade förstås varit att annullera och inte använda dessa utsläppsrätter. Det är också precis det som våra expertmyndigheter Energimyndigheten och Naturvårdsverket har uppmanat Lena Ek och andra politiker att göra. I en rapport från 2007 skriver de båda myndigheterna att ett "överblivet utrymme bör annulleras".
Jag vill därför fråga miljöministern: Varför gick du emot dina egna expertmyndigheter och sålde överskottet av utsläppsrätter? Jag vill också fråga Lena Ek vad hon egentligen menar när hon i svaret säger att försäljningen av överskottet inte är uppseendeväckande utan att det bara handlar om någon promille av det totala överskottet av utsläppsrätter.
Tänk, Lena Ek, om invånarna i Peking eller New York skulle resonera på samma sätt: Det vi gör här är bara en liten droppe i havet, så vi behöver inte bry oss om klimatet. Är det att ta ansvar för klimatet?
Jens Holm (V):
Som Lena Ek mycket väl vet var jag också med och förhandlade om EU:s nya handelssystem för utsläppsrätter. Tyvärr har vi inte möjlighet att gå in i alla intressanta detaljer i det. Jag vill gärna fokusera på de grundläggande principerna och sådant som jag inte tyckte att jag riktigt fick svar på här. Det gäller egentligen själva grundfrågan.
Lena Ek och jag är helt överens om att ett problem är det stora överutbudet av utsläppsrätter i handelssystemet i dag. Det finns för mycket utsläppsrätter, för att tala klarspråk. En utsläppsrätt, alltså ett ton koldioxid, kostar i dag ungefär 45 kronor på EU:s utsläppsmarknad. Att släppa ut ett ton i Sverige kostar med vår koldioxidskatt mer än 1 000 kronor.
Det är alltså en skillnad på mer än faktor 20 här. Det här är Lena Ek och jag helt överens om. Vi är också överens om att vi vill minska överskottet. Då har jag en rak fråga till Lena Ek som jag inte fick svar på tidigare: Blir det bättre eller sämre av att ett land säljer sitt överskott, som du gjorde för knappt ett år sedan? Det är det ena.
Det andra som jag vill fråga om är: Du säger att detta inte är uppseendeväckande och att det gäller bara 1 promille. Min poäng är att vad hela klimatfrågan handlar om är att alla måste ta sitt ansvar.
Jag tror inte att vår miljöminister ser lättvindigt på dessa otroligt viktiga frågor, men om man nu anser att utsläpp av 1,3 miljoner ton koldioxid är så lite att det inte spelar någon roll tycker jag att det är allvarligt.
Jag skulle också vilja veta vad regeringen gör med intäkterna från försäljningen. Man sålde ju utsläppsrätterna till Bank of America Merrill Lynch och fick 38 miljoner kronor för dem. Kan man inte se till att använda pengarna till klimatåtgärder? Det är ju egentligen svenska folkets klimatminskningar.
Det handlar ju om saker som vi har gjort i Sverige för att minska utsläppen. Med försäljningen kan nu utsläppen ske på någon annan plats. Borde man inte då åtminstone se till att intäkterna går till klimatåtgärder? Jag ska avsluta med att säga att både Lena Ek och jag vet att politik i allt väsentligt är en förtroendebransch.
Förtroendet för oss politiker blir tyvärr allt lägre. Därför är det väldigt viktigt att vi politiker håller det vi lovar.
Då, Lena Ek, tycker jag inte att det håller att man ena dagen skriver en debattartikel på DN Debatt där man säger att antalet utsläppsrätter i EU:s handelssystem måste minska samtidigt som man tio dagar senare ger myndigheten i uppdrag att sälja 1,3 miljoner ton utsläpp. Tycker du att det håller, Lena Ek?
Jens Holm (V):
Det här måste bli väldigt förvirrande för vilken åhörare som helst. Det blir i alla fall förvirrande för mig, då Lena Ek nästan bokstavligen blandar äpplen med päron. Hon pratar om 900 miljoner krediter - ja, då är det EU:s utsläppshandelssystem. Hon pratar om flera miljarder - ja, men då är det utsläpp i hela världen. Lena Ek! Låt oss prata om Sverige, våra utsläpp, det som du kan ta ansvar för. De svenska utsläppen på ett år är ungefär 60 miljoner ton.
Du gav ett uppdrag att man skulle sälja 1 1⁄2 miljon ton. Jag tycker inte att det är en droppe i havet. Jag tycker att det är en ganska betydande summa: 1 1⁄2 miljon ton koldioxid. Jag tycker dessutom att det är en väldigt viktig principiell fråga. Folk borde veta.
När vi gör ansträngningar och minskar våra utsläpp ska inte Finansdepartementet sälja det vidare till en amerikansk bank, som i sin tur säljer det vidare till något land som kan öka sina utsläpp. Det är inte, Lena Ek, att ta ansvar för klimatet. Du säger, Lena Ek, att de här utsläppen var utlovade till den handlande sektorn. Men så är det inte. Andra länder beslutade att annullera sitt överskott av utsläppsrätter.
Frankrike gjorde det. Irland gjorde det. Flera andra länder fattade beslut om att annullera, alltså inte sälja det vidare. Energimyndigheten och Naturvårdsverket uppmanade dig, Lena Ek, att inte sälja vidare de här utsläppsrätterna. Ändå gjorde du det. Jag har bara två frågor kvar. Min första fråga är: Varför, Lena Ek, gjorde du så här?
Var det för att dra in 38 miljoner kronor till svenska statskassan? Min andra fråga är: Kan du, Lena Ek, lova att aldrig mer sälja ett eventuellt överskott av utsläppsrätter?