Finn Bengtsson (M):
Jag vill börja med att tacka arbetsmarknadsministern för svaret. Det var ett förutsägbart svar, med tanke på det som interpellanten Hanif Bali tryckte på. Man vill gärna ha en målsättning som man försöker klä i en massa vackra ord. Här ska det göras insatser, och stora sådana! Men syftet är egentligen inte att skapa nya riktiga jobb, utan att minska arbetslösheten.
För att understryka vad Hanif Bali just sa om siffertricksande kan man tillåta sig att titta på facit från den senaste socialdemokratiska regeringen före den här regeringen tillsammans med det tillväxtfientliga Miljöpartiet, som inte precis gagnar jobbutvecklingen. Under toppåret, 2002-2003, hade vi den allra sjukaste befolkningen under allra längst tid i Sverige, fast det inte fanns medicinska motiv bakom detta.
Det var en flykt in i en sjukförsäkring, och man hade inte någon nämnvärd ambition att folk skulle lämna den för att övergå till arbetsmarknadspolitiska åtgärder och ännu mindre att folk skulle få arbete. Efter transitionen från sjukförsäkringen till Arbetsförmedlingen räknades man nämligen plötsligt som arbetssökande och arbetslös, men så länge man befanns vara i sjukförsäkringen var man undantagen.
Därmed var arbetslösheten falskt lägre. Ännu värre var att man dessutom inte hade några kontrollstationer för att se om de långtidssjukskrivna hade någon möjlighet att återgå i arbete. Det fanns inga rehabiliteringsinsatser. Man hade en konstig konstruktion som hette tillfällig förtidspension, som egentligen hade det enda syftet att glömma bort de här individerna och sätta dem i permanent förtidspension. Fru talman! Siffrorna var väldigt tydliga.
År 2006, när alliansregeringen tillträdde, var det i Sverige 550 000 människor som hade förtidspension, en siffra som sedan minskade drastiskt. Det är i sig en fantastisk bedrift att lyfta folk ur förtidspension, visserligen tillbaka till arbetslöshet men också mot en arbetsmarknad där många fick arbete.
Det var på den tiden så att en femtedel av de arbetsföra var försörjda av sjukförsäkringen. Därmed existerade de inte. Man var nära det mål man syftar mot till 2020. Man ville beskriva att man inte hade någon arbetslöshet. I stället hade man en sjukförsäkring som höll på att ruinera statsfinanserna. Fru talman!
Det här är just den typ av politik som man räds när man läser alla vackra ord som skrivs av arbetsmarknadsministern om hur de vill nå målet om lägst arbetslöshet i EU 2020. Om syftet är att åter släppa på tyglarna i sjukförsäkringen, som det sas i regeringsförklaringen, öppnas det för ett överflöde dit. Vi riskerar då att en väldigt viktig socialförsäkring återigen inte kommer att kunna stå på egna ben.
Det här är oerhört allvarligt. Jag tycker att de som lyssnar på den här debatten verkligen ska ta detta till sig. Arbetsmarknadsministern avslutar med att lakoniskt konstatera: "Eftersom riksdagen röstade igenom Alliansens budget kommer de insatser som regeringen avsåg att införa från 2015 att försenas." Så kan man naturligtvis se det.
Om nu riksdagen, som förhoppningsvis representerar folkmajoriteten, har insett att siffertricksandet från Socialdemokraternas sida tidigare försatte Sverige i en situation där arbetslösheten var falskt låg men där många var i sjukskrivning som inte skulle vara det och i en förtidspension som de definitivt inte skulle vara i kanske det var därför den antog Alliansens budget för att få riktiga åtgärder och skapa riktiga jobb.
Om man är missnöjd med det tycker jag att man kan lämna in sin avskedsansökan och låta dem som har lagt fram budgeten styra.