Paula Bieler (SD):
Vi i vårt parti hade våra landsdagar, vårt riksmöte, för några helger sedan. Då antog vi bland annat ett nytt inriktningsprogram för migrationspolitiken, som jag har skrivit. Det är mycket roligt att ha fått den äran. Jag tänkte börja med att läsa upp en del av inledningen till detta program. Det är för de flesta i denna kammare känt att Sverigedemokraterna är ett socialkonservativt parti som vilar på en nationalistisk grundsyn.
Våra ställningstaganden bottnar i en övertygelse om att ett samhälle byggs på bästa sätt då invånarna känner gemenskap, delaktighet och såväl tillit till som ansvar för varandra. Vi ser samtidigt dessa värden som grundläggande för den enskilda individens välmående.
Vår bild av människan är nämligen att hon är en social varelse med behov av mänskliga relationer och en känsla av trygghet såväl som samhörighet med det samhälle som vi lever i. Därför ser vi också nationalstaten som den mest lämpade av statsbildningar, då den vilar på dessa fundament. För samhällets skull ger nationalstaten förutsättningar för gemensamma åtaganden och framgångar.
För individens skull skänker den stabilitet och en plats att kalla sitt hem. Vår vision för Sverige är ett modernt folkhem, där medborgarskapet går hand i hand med samhörighet och tillit och där samhällskontraktet står starkt.
Men, herr talman, det faktum att vi tror på nationalstaten betyder inte att vi motsätter oss att människor rör sig över statsgränser - trots att många tycker om att hävda det - vare sig det handlar om kortare semestrar, längre projektresor och utbyten eller en permanent flytt till ett nytt hemland. Däremot anser vi att det bör finnas tydliga och rimliga regler för när och hur det sker samt under vilka förutsättningar.
Detta var inte exakt det som stod i vårt inriktningsprogram - det var lite förändrat - men i princip detsamma. Vi hörde nyss Johan Forssell från Moderaterna hålla sitt anförande. Han sa mycket riktigt att migration är en framtidsfråga, precis som det är en dåtidsfråga. Det kommer alltid att finnas och ske migration. Precis som jag nyss sa är det någonting som även vi ser som självklart.
Men han följde upp med ganska långa utläggningar om att det som framför allt driver migrationen är de humanitära behoven. Det stämmer att vi har 65 miljoner flyktingar i världen. Det är en tragisk siffra. Men det är beklämmande att vi alltjämt är det enda partiet i denna kammare som talar om att om vi ska hjälpa personer på flykt gör vi inte det med tal om migration till en helt annan del av världen.
Herr talman! Den inställning som präglat Sveriges politik och övriga västländers politik, och som man alltjämt försöker få EU:s politik att präglas av - man hänvisar till att det är där detta ska lösas - bygger på att vi hjälper människor i akut behov av skydd och hjälp genom att ta en del av dem till vår del av världen.
Det är ett helt orimligt förhållningssätt. Även om Moderaterna till och från har talat om alltifrån flyktingstopp till att man ska gå över till ett renodlat kvotsystem och satsa mer på prövningar långt borta hör vi alltjämt att målet är ett mottagande i vår del av världen. Det är så vi hjälper. Herr talman! Detta vill jag med bestämdhet säga är fel prioriteringar.
Det är mot bakgrund av detta som vår migrationsbudget ser helt annorlunda ut än övriga partiers. Vi flyttar resurser från mottagande här till bland annat hjälp och välfungerande bistånd till dem som är mest utsatta. Det löser också resursproblem för vårt samhälle.
Vi gör detta med tydliga regelförändringar som möjliggör ganska snabba och stora neddragningar i migrationsbudgeten. Därmed ska jag gå in på detta betänkande, och jag yrkar bifall till vår reservation.
Det är den enda reservationen i betänkandet, eftersom vi, som sagt, är det enda parti som menar allvar med att inte bara kunna dra ned på området utan också peka ut att den politik som förs i dag faktiskt är direkt skadlig. Där är det rimligt att dra ned, även om det inte innebär att dessa resurser används på något annat sätt. Vi väljer att reservera oss för våra neddragningar.
En välfungerande migrationspolitik bygger på att man skapar vägar för den migration som jag brukar tala om i termer av positivt driven. Det handlar om drivkrafter som att man vill söka sig till andra länder för att studera, för att arbeta och för att upptäcka nya samhällen. Det ska givetvis finnas tydliga och goda regler för detta.
Det ska finnas möjligheter att söka arbetstillstånd, så att man kan få en chans att verka i en bransch där man har kompetens. Man ska dock inte ska vara bunden till en specifik arbetsgivare, vilket har varit fallet sedan den migrationsomläggning som gjordes 2008, då man knöts till arbetsgivarnas anställningserbjudanden snarare än att det var behovsbaserade översyner.
Dessa prioriteringar och dessa signaler som vi skickar till omvärlden måste förändras, och det snarast möjligt. Men vad ser vi från regeringens håll i stället? Vi ser överenskommelser som syftar till att specifikt de som väljer att stanna i landet trots avslag ska få nya möjligheter att stanna. Det är helt orimligt.
Det går inte att förklara eller försvara. Jag är förbluffad över att Socialdemokraterna har låtit sig landa i en sådan position, i en sådan politik och i en sådan kommunikation utåt. Även om de förvisso försöker begränsa detta lite grann i tal är de signaler som de skickar mycket tydliga.
Trots att de tidigare har sagt att de vill ha ordning och reda och att ett nej ska vara ett nej - regelverken ska gälla - går Socialdemokraterna de röster till mötes som hävdar att vuxna personer utan asylskäl ska få stanna här och få så många möjligheter som möjligt att få uppehållstillstånd i vårt land. Herr talman!
För min del är det självklart att en migrationspolitik bygger på att man antingen är medborgare i ett land, då man har full rätt att vistas i detta land, eller befinner sig på resande fot, och det kan vara en lång resa. Men man har uppehållstillstånd av en viss anledning, och man har gett sig ut i världen av ett visst skäl.
Så länge dessa skäl kvarstår ska det finnas möjlighet att förlänga uppehållstillståndet utan större problem. Det ska inte behöva vara långa byråkratiska prövningar. Det är klart att det ska vara möjligt att känna sig säker och att uppehållstillståndet ska ha fortsatt giltighet så länge grunderna finns kvar.
Men att bevilja permanenta uppehållstillstånd och skapa ett mellanläge, att ge incitament att man inte ska bli en del av landet och att inte ha tydliga signaler kring vilka som permanent är en del av vårt samhälle och vilka som är här för att de har särskilda anledningar, är inte rätt sätt. Det är inte så man bygger ett sammanhållet land.
Det finns oerhört mycket att göra inom migrationspolitiken. Det område där vi faktiskt satsar mer än övriga berör framför allt återvändandepolitiken. Det är förbluffande vilken flathet som finns här. För några år sedan talades det om att vi kommer att behöva utvisa omkring 80 000 personer. Så har det inte blivit.
Vi har i dag tiotusentals människor i landet som lever här illegalt och alltjämt får tillgång till vård och tandvård för en 50-lapp. Det är betydligt billigare än för medborgare och personer som vistas här legalt, med uppehållstillstånd. Vi har brister i antal förvarsplatser och brister i hur vi hanterar utvisningarna.
Där behöver vi förstärka. Vi behöver också förstärka det stöd vi ger till dem som faktiskt återvänder frivilligt, och vi behöver stärka incitamenten för att frivilligt återvända - inte bara genom bättre satsningar på vad man kan få med sig när man vänder hem utan också genom att faktiskt göra det tydligt att den som har fått ett nej inte ska kunna åtnjuta vårt samhälles välfärd och våra resurser.
Våra resurser ska reserveras för våra medborgare och för dem som vistas här legalt - de som betalar skatt i vårt land och bidrar i vårt samhälle. Än en gång, herr talman: Jag yrkar bifall till Sverigedemokraternas reservation.