KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Mikael Damberg har frågat mig om jag avser att ompröva neddragningen av antalet utbildningsplatser på universitet och högskolor nu när söktrycket på utbildningarna ökar. Dessutom har Mikael Damberg frågat om jag avser att agera för att bättre tillgodose näringslivets och den offentliga förvaltningens behov av välutbildad arbetskraft. När det gäller antalet utbildningsplatser i förhållande till det ökade antalet sökande har jag tidigare svarat på en interpellation från Mikael Damberg med exakt samma innehåll.
Mitt svar kvarstår. Regeringen anser att kvaliteten i utbildningen ska prioriteras före kvantiteten. Innan en fortsatt utbyggnad genomförs måste därför resurser satsas för att till exempel öka lärartätheten och andelen disputerade lärare. Fortfarande finns utrymme på universitet och högskolor att ta emot fler studenter.
Trots att antalet sökande glädjande nog har ökat till bland annat ingenjörsutbildningarna kommer det även denna höst att finnas fler utbildningsplatser på de flesta program och kurser än det finns sökande. Till detta kan läggas att ökningen av antalet sökande inför höstterminen 2008 till största del består av utländska sökande. Tidigare erfarenheter säger att en majoritet av den kategorin sökande inte påbörjar studier i Sverige.
När det gäller arbetskraftsbehovet i näringslivet och den offentliga förvaltningen står den högre utbildningen redan i dag för en stor och viktig del av tillgången på välutbildad arbetskraft. Universitet och högskolor uppfyller till stor del sitt uppdrag att erbjuda utbildningar utifrån studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov.
Jag kan inte föregå de förslag som regeringen överväger att presentera i kommande propositioner, men jag vill ändå lyfta fram att det inom Regeringskansliet bereds insatser riktade mot flera nivåer i utbildningssystemet och som syftar till att förbättra tillgången på välutbildad arbetskraft inom områden där det finns en efterfrågan på arbetsmarknaden.
Det rör sig bland annat om åtgärder för att förbättra förutsättningarna för att öka rekryteringsunderlaget till tekniska utbildningar och om organiseringen av den kvalificerade yrkesutbildningen så att denna i större utsträckning styrs mot arbetslivets behov av rätt kompetens med hög kvalitet.
Lars Leijonborg (FP):
Även om vi, som sagt, har haft den här debatten förut kan jag väl vara generös och säga, även om det är dagen före midsommarafton, att jag tycker att det är bra att Mikael Damberg då och då återkommer till den här frågan. Det är klart att den är fruktansvärt viktig.
Det är viktigt att vi har en akademisk utbildning som når många och att de som vill studera på högskola har möjlighet att göra det om de har rimliga förutsättningar. Mikael Damberg talar om ny statistik. Får jag nämna en siffra? Vi vill ju gärna tro att vi har nått ett trendbrott.
Det var inget egenvärde att antalet sökande minskade under ett par år, även om vi från borgerligt håll påpekade att det finns ett samband när det gäller läget på arbetsmarknaden. Det finns de som pluggar vidare för att de inte får ett jobb. Det är naturligtvis ingen stor nackdel om de slutar på högskolan och tar jobb i stället. Det är bättre för dem själva, för det är det de vill.
Det kan vara bättre för samhället också. Så den nedgången var inget att bekymra sig över. Men om intresset i största allmänhet vek vad gäller högre utbildning skulle det vara bekymmersamt. Nu finns det tecken på att det söktrycket ökar. Nu ska jag komma till en intressant siffra i sammanhanget.
Även för 2007, av naturliga skäl det sista året vi kan ha en fullständig bild av, är det ett större belopp än någonsin som högskolorna i det system vi har är återbetalningsskyldiga till staten för att de har fått pengar för att bedriva utbildning men inte har producerat den utbildningen.
Det beloppet uppgick 2007 till över 1 1⁄2 miljard. Det är en bild av att det finns mycket tomma platser i systemet. Så bilden att vi har skurit ned mycket och att det hotar möjligheterna till högre studier stämmer i stort sett inte.
Det är en explosion av sökande från andra länder. Den explosionen har i huvudsak en teknisk orsak, nämligen att vi för första gången har möjliggjort sökande via Internet. Det sägs att Sverige är det enda land i världen där man kan söka via Internet enbart.
Det har skapat en del svårigheter att hantera alla ansökningar, men det viktiga i det sammanhanget, och det är också det jag säger i svaret, är att vi vet av erfarenhet att en hel del av dem som söker från andra länder söker i många länder. I praktiken kommer de inte hit. Så siffran 13 procent är uppblåst. Den är inte reell.
Mikael Damberg sade i förbigående att vi har finansierat de flesta reformer med neddragning av högskoleplatser. Det är en våldsam överdrift. De neddragningar som har skett är mycket marginella.
Vi gjorde en besparing nu för 2008, men till allra största delen drabbade den tomma platser. I realiteten var det ingen besparing. Jag har i den delen en helt annan bild än Mikael Damberg. Däremot är vi överens om att vi ska dimensionera högskolan så att alla som vill och har rimliga förutsättningar ska kunna läsa på högskolan.
Lars Leijonborg (FP):
Rapporten om forskningsanslag från Högskoleverket som kom i går har inte med det här att göra, men nu råkar det var så att jag läste den rapporten i går. Medierapporteringen var inte alldeles korrekt, och jag vill därför uppmana alla som tar del av den här debatten att läsa rapporten.
Mitt huvudargument mot rapporten är att den i huvudsak avser år som den socialdemokratiska regeringen regerade. Den slutar 2007, och jag har flera gånger sagt att för forskningsanslagen var 2007 ett mellanår.
Den stora satsningen inleds i år, och jag hoppas att den ska fortsätta i och med den forskningsproposition vi lägger fram i höst. Men det hör som sagt var inte riktigt till dagens ämne. Jag håller naturligtvis med om att vi ska titta på sektor för sektor och jobba med de här frågorna. Det är precis vad vi gör.
En viktig tanke är att de invandrare som kommer till Sverige ofta har en stor kompetens på olika områden som vi behöver inom bristområdena. Där kan man genom att erbjuda dem särskilda kompletteringsutbildningar tillgodogöra sig en kapacitet. Det bör vi göra, och där satsar vi ganska mycket.
Vi har hela problematiken med obehöriga lärare. Särskilt om vi skulle gå vidare och förbjuda obehöriga lärare måste vi naturligtvis erbjuda mycket goda vidareutbildningsmöjligheter för dessa. I det vi kallar Lärarlyftet finns över huvud taget en hel del som staten betalar via kommunerna men som utförs i form av högskolestudier.
Även där expanderar vi alltså högskolan. Om jag för andra gången i dag får åberopa Globaliseringsrådet så har de lagt fram en särskild rapport där man föreslår en kampanj för att öka intresset för naturvetenskapliga och tekniska utbildningar. Detta har regeringen tagit till sig och jobbar med.
Även om vi där såg ett trendbrott nu i vår är behovet så oerhört mycket större. Jag tycker alltså att det är mycket motiverat att vidta alla möjliga åtgärder på det området.
Jag håller med om att högskolans dimensionering är en fråga som vi hela tiden måste följa tillsammans med hur behovet på arbetsmarknaden utvecklas.
Att det finns tomma platser är inte något som bara med ett finansdepartementalt perspektiv ska ses som en fördel, utan det är naturligtvis ofta en signal om att behov på arbetsmarknaden inte tillgodoses. Där krävs särskilda åtgärder, och dem vidtar vi och är redo att vidta i ännu högre grad om problemen skulle bli större.
Lars Leijonborg (FP):
Mikael Damberg preciserar sig lite nu. Det är inte regeringen som finansierar sina reformer med neddragningar, utan det är olika utredningar som föreslår detta. Det har även jag noterat, och jag kan säga att någon neddragning i den storleksordning som kunde bli aktuell om man följde alla de förslagen kommer definitivt inte att äga rum.
Jag tolkar detta som en utväg som utredningarna tar till, för de har ju sin skyldighet enligt kommittéförordningen att alltid föreslå finansiering av sina förslag, och då tycker de att det här är enklast. Det är naturligtvis inte några tankar som regeringen delar. Det är alltid lite farligt att dra paralleller.
Mikael Damberg säger att personer från utlandet jobbar i yrken med lägre kompetenskrav än vad de är kvalificerade för med a-kassepolitiken. Men i a-kassepolitiken handlar det om att se om det är bättre att en person inte jobbar alls än att personen jobbar i ett yrke under sin kompetensnivå.
Där är vår uppfattning att man efter en övergångsperiod ska vara redo att ta ett jobb även under sin kompetensnivå när alternativet är arbetslöshet. Men det tycker jag inte har så mycket med den här debatten att göra. Jag har läst det socialdemokratiska förslaget om en kompetenskommission - det är väl så ni kallar det - och det har naturligtvis intressanta inslag.
Vi uppfattar att i huvudsak är regeringen en enda stor kompetenskommission. Vi arbetar dagligen med de uppgifter som den här kompetenskommissionen skulle ha. För dagen tror jag att regeringen räcker, men själva tankegången delar jag.
Lars Leijonborg (FP):
Lage Rahm har frågat mig om jag avser att verka för att regeringen ska höja studiemedlet och i så fall om jag kommer att verka för att en höjning kommer till hösten samt om jag avser att verka för att höjningen blir 900 kronor. Den tidshorisont Allians för Sverige har talat om är att under mandatperioden se över studenternas ekonomiska villkor. Regeringen har därför tillsatt en studiesocial utredning , där Lage Rahm för övrigt ingår som ledamot.
Syftet med utredningen är bland annat att se över studerandes möjligheter till försörjning. Som jag också tidigare har redovisat i kammaren är en utgångspunkt att studiemedelssystemet långsiktigt ska säkerställa en skälig levnadsstandard för de studerande och ge förutsättningar att bedriva effektiva studier.
Jag vill avvakta den studiesociala kommitténs förslag och den följande remissomgången innan jag presenterar mer genomgripande åtgärder som kan förbättra studerandes ekonomiska och sociala situation. Kommittén ska redovisa sitt slutbetänkande senast den 31 mars 2009. Kommittén har även möjlighet att lämna delbetänkanden.
Lars Leijonborg (FP):
Skälet till att studiemedlen inte har höjts redan och att de inte är mycket högre är förstås att pengaresurserna är begränsade. Även i ett gott ekonomiskt läge måste man göra prioriteringar.
Det behövs ingen utredning för att justera upp bidragsdelen eller lånedelen eller att för den delen höja fribeloppsgränsen. Så här långt har vi prioriterat ett antal andra åtgärder högre.
Det har handlat om åtgärder för att säkerställa att studenter får jobb när de är färdiga med sina studier. Hela vår jobbpolitik har handlat om kvalitetssatsningar i högre utbildningar. Medan man pluggar och tar studielån ska man kunna vara ganska säker på att man får en utbildning av sådan kvalitet att det är värt tiden och pengarna att studera.
Vi har genomfört ett antal andra reformer som studenter också har glädje av och efterfrågar. Det har skett mot bakgrunden av att studiemedlen höjdes 2006 och att de är indexreglerade så att de höjs kontinuerligt. Även den 1 januari 2008 kom en höjning.
Till det kommer att vi har tillsatt den studiesociala utredningen, inte för att vi behöver någon utredning om beloppsjusteringar, men vi vill ta ett helhetsgrepp där vi ser på studenternas ekonomiska och sociala situation.
Av detta följer att det tekniskt är möjligt att höja studiemedlen redan i höstens budget. Jag vill inte utesluta att så kommer att ske. Men fördelen med att den studiesociala utredningen är tillsatt är att man får ett mycket bättre beslutsunderlag.
Man kan, som jag sade, se helheten på ett annat sätt. Det är därför som jag är glad för det arbete som läggs ned i utredningen. Jag ser med mycket stort intresse fram mot ert slutbetänkande.
Vi jobbar med väldigt många frågor som berör studenternas situation. Vi har i detta sammanhang också kårobligatoriefrågan, där jag är glad för det samarbete som alliansen och Miljöpartiet har haft. Även den frågan måste lösas på ett sätt som gör att studenternas sociala situation inte försämras.
Även där kommer krav på att en reform följs av ökade statsanslag, för det finns väldigt många önskemål. Men på längre sikt finns det starka skäl att höja även studiemedlen.
Lars Leijonborg (FP):
Jag vill återkomma till jobbpolitiken. Jag tycker att det inte nog kan understrykas vad det betyder också i ett högskoleperspektiv att den har varit så framgångsrik.
Om man befinner sig i riksdagens kammare kan man få bilden att en djup lågkonjunktur redan är här, men det kommer varje vecka arbetsmarknadsstatistik som visar att arbetsmarknaden fortsätter att utvecklas mycket starkt. Nu delar också vi bedömningen att det förmodligen, på grund av den internationella konjunkturen, kommer en försvagning.
Men det finns anledning att så här dagen före midsommarafton pigga upp riksdagen med att den försämringen inte har inträffat ännu. Vad har det med studiemedlen att göra? Indirekt har det ju det. En person som tar studielån, kanske stora studielån, känner naturligtvis en oro för att den investeringen inte kommer att ge utdelning.
När man ser att ens äldre kompisar som går ut året före verkligen får jobb i stor utsträckning betyder det väldigt mycket både för studiemotivationen och ens allmänna livssituation.
För några år sedan var det ju en ganska deppig stämning på många högskolor som jag besökte, för att arbetslösheten bland nyutexaminerade var så hög. Den bilden är ganska dramatiskt förändrad i dag.
Jag tycker inte att jag behöver skämmas för att regeringen har prioriterat jobbpolitik före en hel del annat. Lage Rahm påpekar att den förra majoriteten genomförde en höjning 2006 som man är mycket stolt över. Den höjningen ligger ju kvar och indexregleras uppåt.
Man kan ha synpunkter på att den indexregleringen inte är idealisk. Jag delar uppfattningen att det finns tekniska orsaker som gör att den är otillräcklig. Det man jublade över 2006 kan ju inte vara en katastrof 2008. Läget för Sveriges studenter är inte riktigt så illa som man kan tro när man lyssnar på Lage Rahm.
Vi följer den här frågan noga. Vi har möjlighet att göra något redan i höstens budget. Vi kommer att med mycket stort intresse ta del av slutbetänkandet från Studiesociala kommittén i början på nästa år.
Lars Leijonborg (FP):
Jag har inte så mycket att tillägga. Lage Rahm sade att han var orolig för att jag bara skulle tala om jobbpolitiken. Det är väl inte så mycket att vara orolig för. Vi måste väl ändå vara överens om att det faktum att det har tillkommit hundratusentals nya jobb är något väldigt viktigt för Sverige. Det som alliansen gick till val på var att det behövdes en uppgradering av jobbpolitiken.
Att det har lyckats har ju positiva konsekvenser på många samhällsområden. Bland annat innebär det längst ut i den yttersta kapillären att en student som kanske har fått problem med ekonomin under våren har större möjligheter att få ett sommarjobb och räta upp sin situation. Även där finns det alltså positiva konsekvenser.
Ännu viktigare är att hon eller han när studiemedlen kommer och vederbörande konstaterar hur stor lånedelen är ändå kan känna en viss trygg förvissning om att man kommer att få inkomster som gör att lånet är en vettig investering. Det betyder mycket för hela studie- och livssituationen.
Vi följer studiemedelsfrågan noga. Vi vill ha ett studiemedelssystem som är så bra att det inte avhåller någon från att välja högskolestudier. Det kräver naturligtvis att det så småningom blir en förbättring. När den kommer kan jag för dagen inte utlova.
Lars Leijonborg (FP):
Mats Pertoft har frågat mig när jag kommer att presentera en höjning av studiemedlen. Mitt svar på denna fråga är att den tidshorisont som Allians för Sverige har talat om är att under mandatperioden se över studenternas ekonomiska villkor. Regeringen har därför tillsatt en studiesocial utredning .
Syftet med utredningen är bland annat att se över studerandes möjligheter till försörjning. En del av kommitténs uppdrag är att överväga och föreslå hur framtida beloppsnivåer och fribelopp inom studiemedelssystemet ska se ut. Detta görs med utgångspunkten att systemet långsiktigt ska säkerställa en skälig levnadsstandard för de studerande och ge förutsättningar att bedriva effektiva studier.
Jag vill avvakta den studiesociala kommitténs förslag och den följande remissomgången innan jag tar ställning till mer genomgripande åtgärder som kan förbättra studerandes ekonomiska och sociala situation. Kommittén ska redovisa sitt arbete senast den 31 mars 2009. Kommittén har även möjlighet att lämna delbetänkanden.
Lars Leijonborg (FP):
Vi måste komma ihåg utifrån vilken ram vi diskuterar, nämligen att Miljöpartiet fram till valet 2006 var med och styrde Sverige och bidrog till att studiemedlen höjdes den 1 juli 2006. Det måste väl då ha varit till en nivå som Miljöpartiet tyckte var rimlig.
Nu har vi 2008, och sedan höjningen 2006 har studiemedlen uppjusterats med inflationen. Det är därför svårt att se att läget skulle vara katastrofalt. När Mats Pertoft refererar vad jag sagt vill jag nämna att jag aldrig sagt att jag lovar att studiemedlen ska höjas 2008 eller 2009.
Jag har sagt att tillsättningen av utredningen inte omöjliggör en tidigare höjning, och nu säger jag att ju längre tiden går desto rimligare blir det väl att avvakta utredningen. Budgetpropositionen för 2009 är dock fortfarande inte framlagd och alltså ännu inte helt klar. Vi får därför återkomma till vad som händer i den delen.
Det finns skäl att höja studiemedlen. Jag nämnde att man kan påvisa en viss urgröpning genom att sådant som studenterna konsumerar mycket, till exempel studentbostäder, haft en snabbare prisutveckling än inflationen i övrigt. Det är ett argument, och därför är det min uppfattning att studiemedlen bör höjas. Det har vi också sagt ska ske.
Vi har sagt att det ska ske inom mandatperioden. Jag vill emellertid påpeka att denna dag, den 28 augusti 2008, är mer än halva mandatperioden kvar. Vi har alltså gott om tid att infria detta vallöfte.
Lars Leijonborg (FP):
Jag har egentligen inte något mer att tillägga. Vi är överens om att ett bra studiemedelssystem är en del av kunskapspolitiken. Det ska inte vara så att man är beroende av föräldraekonomin eller tvingas avbryta studierna för att man inte har pengar till sitt uppehälle. Jag menar att vi har ett ganska bra studiemedelssystem, och det ska bli ännu bättre.
Det kommer det att bli framför allt genom de förslag som den studiesociala utredningen kommer med i början av nästa år. Låt oss gärna samarbeta om dessa frågor. Jag vet att Miljöpartiet är representerat i utredningen, liksom alla andra partier. Jag hoppas på bred enighet i fråga om viktiga reformer på detta område.
Lars Leijonborg (FP):
Jag instämmer med Finn Bengtsson i att det är viktigt att satsa på stark forskning av högsta internationella kvalitet och att framstående forskare och starka forskningsmiljöer är den viktigaste delen i en sådan satsning. Svensk forsknings världsledande position har försvagats under en lång rad år. Min och regeringens åsikt är att det är viktigt att vända denna trend och att arbeta för att kvaliteten på svensk forskning höjs.
Detta kräver ökade forskningsresurser så att duktiga forskare får en möjlighet att få finansiering för sin forskning. Alliansen aviserade före valet en förstärkning av resurserna till forskningen. Dessa medel bör fördelas på ett sätt som gynnar forskningens kvalitet, och i detta ingår stöd till enskilda innovativa forskare, och inte endast till forskningsstarka miljöer.
Det är viktigt att det statliga systemet för finansiering av forskning kan fånga upp excellenta idéer och är tillräckligt flexibelt för att låta dessa utvecklas. Frågan om organisationen av de forskningsfinansierande myndigheterna har utretts av Madelene Sandström i hennes utredning Forskningsfinansiering - kvalitet och relevans , betänkande SOU 2008:30, och bereds för närvarande i Regeringskansliet.
Regeringen avser att återkomma med besked avseende organisationen av de forskningsfinansierande myndigheterna i forskningspropositionen. I den kommer vi även att presentera förslag som medverkar till att problemen inom svensk forskning kan lösas och att svensk forskningskvalitet kan höjas.
Lars Leijonborg (FP):
Låt oss gratulera varandra, Finn Bengtsson, denna glädjens dag, då en mycket stor satsning på forskning har offentliggjorts. Nu har också finansministern inträtt i kammaren, och han bör också omfattas av dessa gratulationer. Regeringen har samlat sig till ett kraftfullt program.
Det innebär alltså att det successivt trappas upp till en nivåhöjning om 5 miljarder kronor till år 2012. Men till skillnad från tidigare forskningspropositioner har inte minst finansministern medverkat till att den största höjningen kommer redan det första året. Det gör att den ackumulerade effekten blir väldigt stor, nämligen de 15 miljarder som Finn Bengtsson talade om.
Det är mycket positivt. Men som båda talarna har påpekat handlar det inte bara om pengar. Det gäller att hitta en bra organisation. Vi har tillsatt en organisationsutredning. Den har kommit med ett förslag. Nu har remissvaren kommit in. Man kan säga att remissopinionen är ganska entydig.
Det är mycket stark kritik, en mycket negativ reaktion mot utredarens huvudförslag. Jag tycker ändå att det är korrekt att avvakta den fortsatta beredningen av detta ärende innan jag sätter ned foten. Jag håller med om det Lars Hjälmered sade här.
Det är också många remissinstanser som skriver att det ligger en del i själva problemanalysen, men man tycker att Madelene Sandström landar i fel slutsats. Om man har den synen gäller det också att lösa problemen på något annat sätt. Vi är inte färdiga med den frågan.
Vi har ännu ett antal veckor på oss innan forskningspropositionen ska fastställas slutligt. Tyvärr måste jag be att få avvakta med besked i den frågan.
Själva kärnan, som båda talarna tar upp, är hur man ska motverka fragmentisering och ändå ta hänsyn till att det kan finnas individer i systemet som hamnar mellan stolarna och som kanske inte är välkomna i någon av de forskarmiljöer som vi oftast identifierar, men ändå har någonting viktigt att komma med.
För mig är lösningen på det dilemmat att vi slår vakt om ett forskningsfinansieringssystem med stor mångfald. Man talar inom vården om begreppet second opinion . Om man anser att den läkare man går till inte är tillräckligt bra eller inte tror på vederbörandes diagnos kan man gå till en annan läkare.
På samma sätt tror jag att det är väldigt viktigt att det om en forskare får avslag på en ansökan på ett ställe finns fler finansiärer att vända sig till. Det ska vi glädja oss åt. Genom till exempel forskningsstiftelserna har vi i Sverige nu ett ganska diversifierat system.
Den motsättning som Finn Bengtsson målar upp mellan starka miljöer och starka forskare tror jag i de flesta fall är icke-existerande. I de flesta fall är det ändå så att starka miljöer föder starka forskare. Men det är tillräckligt tänkbart att detta inträffar för att vi ska vara uppmärksamma på problemet.
Därför tycker jag att det är bra att Finn Bengtsson har tagit upp det.