Göran Hägglund (KD):
Av de medel regeringen satsade till hushållen i förra årets budget var det 98 procent som gick till de 30 procent i vårt land som har de lägsta inkomsterna.
Detta var förstås inte en slump utan ett målmedvetet arbete som handlar om att säkerställa att alla människor i vårt land kan leva under rimliga - goda - omständigheter. Som har redogjorts för här har vi förstärkt flerbarnstillägget. Det träffar per definition barnfamiljer. Många av de barnfamiljer som har det kärvast ekonomiskt är de som har många barn.
Vi har höjt bostadsbidraget, vilket är mycket träffsäkert och bra, och vi har, precis som Gunilla Nordgren redogjorde för, höjt normen för barndelen i socialbidraget. Också det är naturligtvis väldigt viktigt och leder till förändringar av bilden, men ännu viktigare är att det leder till förändrade förhållanden för familjer som lever under mycket knappa omständigheter.
När det gäller barn till ensamstående föräldrar är det viktigt att slå fast som ett faktum att om båda föräldrarna är i livet har båda föräldrarna ansvar för sina barn. Jag som förälder har ansvar för mina barn även om jag skulle jag ha skilt mig från barnens mamma.
Det finns ibland en benägenhet att glida ifrån det resonemanget. Jag tycker att vi från det offentligas sida ibland har varit lite veka när det gäller att påtala det här ansvaret. Vuxna har ett ansvar också ekonomiskt för de barn som man har satt till världen, även när man inte lever ihop med den andra parten. Det måste vara utgångspunkten.
Annars blir det andra som får betala, som kanske inte har det bättre ställt och som sliter och släpar för att få sin ekonomi att gå ihop. Det finns förstås fall där ena parten inte har en försörjningsförmåga, inte har inkomster eller kan få inkomster. Då ska det finnas ett gott skyddsnät, men det ska aldrig råda någon osäkerhet om att föräldrarna i första hand är de som har ansvar för sina barn.
Sedan handlar det om när man vidtar åtgärder. Regeringen arbetar för närvarande också mycket med hur man ska kunna förstärka ytterligare utan att man bygger upp fällor som försvårar för människor att ta sig ur en svår ekonomisk situation. Socialbidraget är ett sådant exempel.
Det leder många gånger till en situation där människor om de går från försörjningsstöd, som det rätteligen heter, till arbete får hundraprocentiga marginaleffekter och ibland större än så. Då är det klart att man bygger en ganska effektiv tröskel.
Till min glädje har jag noterat att också Socialdemokraterna anser att det finns skäl att titta närmare på det här för att se om man kan hitta vägar som gör det möjligt för fler att så att säga av egen kraft, om den möjligheten finns, häva sig upp till en annan ekonomisk nivå och att systemen inte fungerar som ett hinder för det.
Grunden för alla möjligheter att bekämpa fattigdom är att vi har många människor i arbete och att det finns en utbredd solidaritet förstås att bidra till dem som är mindre lyckligt lottade. Det handlar mycket om den ekonomiska politiken, om arbetsmarknadspolitiken och inte minst om utbildningspolitiken.
Här är socialpolitiken förstås också en väldigt viktig del i det pussel som ska säkra att Sverige är ett bra land att leva i även för den under små ekonomiska förhållanden.