Ibrahim Baylan (S):
Kollektivtrafiken i Stockholm är i mångt och mycket en nationell angelägenhet av det mycket enkla skälet att landets huvudstad utgör en stor del av vårt land, framför allt naturligtvis som andel av befolkningen. Och mycket av det som händer här avgör hur vi lyckas också med våra nationella miljömål. Därför är det inte så oerhört konstigt att vi resonerar om tillgängligheten och kvaliteten i till exempel kollektivtrafiken. Herr talman!
Under förra mandatperioden var det väldigt vanligt att företrädare för Socialdemokraterna häcklades i Stockholm. Vi var hårt angripna av Folkpartiet och Moderaterna för att vi inledde ett försök som handlade om trängselskatter i Stockholm.
En del av dessa trängselskatter användes för att förbättra kollektivtrafiken i Stockholm, med bättre tillgänglighet och bättre kvalitet i kollektivtrafiken som resultat. Detta var något som uppskattades så pass mycket att stockholmarna i en folkomröstning röstade för att behålla och permanenta dessa.
Ett viktigt skäl för att en majoritet av stockholmarna röstade för detta var att det på valsedeln stod att en del av dessa resurser skulle användas till att förbättra kollektivtrafiken i Stockholm.
Det som är glädjande i sammanhanget är att den borgerliga majoriteten, som före valet med näbbar och klor motarbetade och häcklade sina politiska motståndare för att de var för trängselskatter, kovände.
Och den borgerliga regeringen ställde sig bakom att fortsätta ha trängselskatter i Stockholm, men med en stor avgörande skillnad: De resurser som tas in via denna skatt ska inte användas till förbättring av kollektivtrafiken. De ska uteslutande gå till att bygga vägar, säger man. Till exempel ska Förbifart Stockholm byggas via dessa resurser.
Ja, det tar ju bara till år 2062 att finansiera det. Precis som Malin Löfsjögård säger är tillgänglighet, punktlighet och kvalitet, i alla fall inom de prisramar som vi pratar om nu, mer avgörande än själva priset.
Om det är så, varför har den borgerliga regeringen och den borgerliga majoriteten svikit det löfte som gavs till stockholmarna att det som trängselskatten tar in ska gå till kollektivtrafiken?
Varför är det så att det efter valet tvärtom har dragits in turer som tidigare fanns i försöket och att man har höjt priset? På vilket sätt har detta förbättrat stockholmarnas vilja att åka kollektivt? Vi ser en ökning av antalet kollektivtrafikresenärer.
Men det tror jag snarare beror på människors vilja att ta ansvar för miljön och för framtiden än att borgarna har höjt priset. Det tror jag inte har verkat för att fler vill åka kollektivt, utan det är snarare ett ansvar som människor känner att de vill ta.
Jag tror tvärtom att om vi satsade i alla fall en del av de resurser som tas in via trängselskatten, såsom löftet var, och dessutom såg till att hålla rimliga priser, skulle ännu fler människor se kollektivtrafiken som ett bra alternativ till bilen. I dag är det inte riktigt så, och det är ett svek som den borgerliga regeringen har ägnat sig åt.
Min fråga till Åsa Torstensson blir därför: På vilket sätt rättfärdigar ni detta när en folkomröstning faktiskt ställde sig bakom ett ja, inte minst därför att en del av resurserna skulle användas till kollektivtrafiken i Stockholm?