Ludvig Aspling (SD):
I augusti i år tecknade Nyköpings kommun ett avtal med ett privat företag som heter Urban utveckling om att genomföra vad man kallar en medborgardialog för en rund summa om lite drygt en halv miljon kronor. Detta finansieras till 90 procent av Tillväxtverket, och syftet med projektet är att motverka segregation i ett visst bostadsområde. Projektet har blivit uppmärksammat av flera skäl. Ett är den uppenbart oskäliga kostnaden.
Den tjänst som företaget har tillhandahållit består egentligen inte av mer än att man hållit ett par möten med personer som bor i det här bostadsområdet. Det är sådant som föreningar gör helt gratis hela tiden. Min egen bostadsrättsförening hade ett möte i somras. Det finansierades med noll kronor från det offentliga.
Ingen av oss har någonsin tänkt tanken att begära skattepengar för att träffas och prata med varandra eller med Sollentuna kommun, men vi kanske tänker lite gammaldags, vad vet jag? Ytterligare ett skäl är att kommunen valde att genomföra mötet under strikt könsegregering, alltså att män och kvinnor inte fick vara på samma plats vid samma tid.
Företaget förklarar det beslutet så här: Exempelvis kommer en stor andel av de boende från Somalia, och kunskap om den somaliska kulturen är värdefull. Vi har arbetat med dialoger i flera bostadsområden med en stor andel boende med ursprung från Somalia. Erfarenheter från det är exempelvis att det ibland har varit fördelaktigt att ha separata dialogtillfällen för män respektive kvinnor för att nå en jämnare könsrepresentativitet.
Eller, som medborgarrättsmotståndarna i den amerikanska södern brukade säga, separate but equal. Förutom att detta strider mot regeringens eget mål om jämställdhet, en del av vilket är att kvinnor och män måste kunna delta på samma villkor i fråga om informella beslutsvägar, förfelar det fullständigt syftet med Tillväxtverkets uppdrag, vilket är att motverka segregation.
En del av det problemet är nämligen att utomeuropeiskt födda kvinnor har en svag ställning på den svenska arbetsmarknaden. Detta känner vi båda till väldigt väl. Forskning på området, bland annat en metastudie från Linnéuniversitetet, visar att kulturella normer och föreställningar från hemlandet är en starkt bidragande orsak till att utomeuropeiskt födda kvinnor har en svagare ställning på arbetsmarknaden.
Att regeringen i det här läget väljer att använda skattepengar för att förstärka och bekräfta dessa normer är i det närmaste ofattbart. Det motverkar ju själva syftet med statsbidragen. Jag vill därför att statsrådet förklarar hur hon har tänkt på ett lite mer generellt plan. Naturligtvis kan statsrådet inte gå in och recensera ett enskilt beslut, men låt oss hålla diskussionen på en övergripande nivå.
Jag undrar om statsrådet till exempel i det fall en kommun anser att personer från Somalia inte klarar av att hålla en medborgardialog på samma sätt som alla andra gör, det vill säga utan att få miljontals kronor i stöd, anser att det är en rimlig slutsats. Jag tycker att det är fullständigt orimligt. Jag tror att personer från Somalia kan hålla möten precis som alla andra, utan hjälp utifrån. Det är bara jag.
Anser statsrådet att det är rimligt att statliga myndigheter använder skattepengar för att bekräfta och förstärka normer och föreställningar baserade på heder? Det är också en väldigt viktig fråga.