KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag ska prata om vrak, vilket jag hört att andra pratat om en hel del här tidigare. Frågan vem som bär ansvaret för omhändertagande av strandade vrak som är yngre än 100 år gamla och som ligger utmed våra stränder, kuster och skärgårdar är oerhört komplicerad, något som ni andra har varit inne på, och den är förvirrad. Det är väldigt många myndigheter som är inblandade och som på olika sätt är ansvariga helt eller delvis. Det är Polisen, ofta i praktiken Sjöpolisen. Det är Kustbevakningen när det gäller miljöskydd.
Det är tingsrätt och hovrätt när det gäller domstolsbeslut för brottmål. Det är kronofogdemyndigheten när det gäller handräckning för flyttning. Det är länsstyrelsen inom naturskyddade områden. Det är kommunens miljö- och hälsoskyddsmyndighet när det gäller nedskräpning, och det är Sjöfartsverket när det gäller farledsansvar och säkerhet. Så kan det naturligtvis vara markägare, markförvaltare, till exempel naturvårdsstiftelse, kommuner, företag och privatpersoner.
Genom att ansvarsfrågan är så utspridd kan undanskaffandet av vrak som ligger ute i skärgården ta väldigt lång tid. Det medför naturligtvis en stor risk för sjöfarten och även för miljön. Jag har under många år motionerat om att man skulle försöka hitta en samlad lagstiftning för att reglera ansvarsfrågan för vrak yngre än 100 år. Man kan säga att skam den som ger sig. Jag gav mig inte.
Nu tycks ändå en majoritet i försvarsutskottet - det är jag väldigt tacksam för - ha insett att det är ett problem när det är så många inblandade. Om nu allt går vägen kommer man att begära att regeringen återkommer med en samlad lagstiftning. Jag är naturligtvis otroligt tacksam och glad för det och hoppas att regeringen snabbt ska komma till skott med frågan. Den här frågan är inte ny.
Den har man hållit på med i 15 år. Alla de som brukar vara inblandade i denna fråga, till exempel Skärgårdsstiftelsen i Stockholmsområdet, har i åratal påtalat problemet. Det har stått väldigt mycket i medierna om det. Ändå har man låtit frågan bara glida med att säga att man tror att regeringen ska komma till skott. Fru talman! Jag hoppas att vi nu i eftermiddag äntligen ska komma till skott i denna vrakfråga, så att vi slipper se de här vraken i våra fina skärgårdsområden.
Jag har lyssnat på debatten, och jag ska säga ett par ord om båtregister. Jag förstår att Socialdemokraterna gärna vill ha ett båtregister. Det är bara ett nästa steg för att få en båtskatt, och det vill inte jag ha.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag vill börja med att hälsa Mona Sahlin välkommen som samhällsbyggnadsminister. Jag kunde tyvärr inte delta i debatten i måndags men har läst protokollet med intresse. Det är stora utmaningar Mona Sahlin har framför sig som samhällsbyggnadsminister. Det största tycker jag är att riva hindren så att det kan byggas mer. Det andra är att ge förutsättningar så att alla olika boendeformer kan finnas, kanske då även ägarlägenheter. Det ska finnas på bostadsmarknaden.
Det finns en bostadsmarknad när det gäller bostadsrätter och när det gäller småhus. Men när det gäller hyresrätter finns det ingen bostadsmarknad, såvida man inte vill kalla den svarta marknaden, mygelmarknaden och andrahandsmarknaden en riktig marknad. Jag vill inte göra det. Så har det blivit. Varför har det blivit så? Det beror naturligtvis på hyresregleringen och mycket politiskt styrda hyror.
Man har också omyndigförklarat de hyresgäster som bor i hyresrätter. De kan ju inte själva avtala om sitt boende som man kan när det gäller de andra upplåtelseformerna. Mona Sahlin kanske borde ställa sig frågan: Varför har det blivit så när det gäller hyresrätten? Jag vet att ministern inte blir speciellt glad när man påminner om att Socialdemokraterna har suttit vid makten i 63 av de senaste 72 åren, men det är ett faktum.
Ni har stor del i att det ser ut som det gör i dag. Jag tycker, precis som Mona Sahlin, att hyresrätten behövs. Det är ett attraktivt boende. Det är ju rentav ett lyxigt boende. Man har full service. Det har man inte i de andra boendeformerna; där får man stå för en hel del själv. Jag vill att hyresrätten ska finnas kvar, så jag har ställt några frågor om vad Mona Sahlin är beredd att göra för att den ska finnas kvar. Jag tycker inte att jag har fått några speciellt bra svar.
Jag vill verkligen ge hyresrätten en chans. Mona Sahlin säger att hon inte vill föregå remissomgången. Mona Sahlins företrädare, Lars-Erik Lövdén sade i alla fall att han var positiv till trepartsöverenskommelsen och att han såg positivt på det hela. Han gav ändå en hint om vad han tyckte. Det är inte sant att Mona Sahlin inte tycker något.
Så sent som den 12 november kunde man i Sveriges Radio höra Mona Sahlin säga att hon inte ville ha något ökat inslag av marknadshyra. Hon ser heller inte något samband mellan hyresnivåerna och LO-funktionärernas agerande. - Detta var med anledning av de stora skandalerna där LO-funktionärer och socialdemokrater har fått lägenheter via en viss stiftelse.
Då har hon redan uttalat något, tycker jag, till skillnad från i svaret där hon säger att hon inte vill föregå utredningen. Jag hoppas att den här debatten ändå ska kunna ge oss något. Jag vill ge hyresrätten en chans att överleva. Det utgår jag ifrån att Mona Sahlin också vill. Det finns stor risk att Mona Sahlin blir hyresrättens dödgrävare. Det kan väl knappast vara meningen.
Mona Sahlin har, som sagt, i andra medier uttalat vad hon tycker om en friare hyressättning. Det borde vara på sin plats att göra det även i riksdagens talarstol.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Socialdemokraterna pratar ofta om att man har en social bostadspolitik. Jag undrar vad som egentligen är så socialt med den bostadspolitik man för i dag när det gäller just hyresrätter, med tanke på att kön är väldigt lång och att de som kan greja en hyresrätt är de som har kontakter eller pengar. Vad är det för socialt med det? Just den så kallade sociala bostadspolitiken är det som också har motiverat att man har hyresregleringen.
Man kan leka med ord, kalla det marknadshyra eller friare hyressättning. Men det Sverker Åström skriver handlar väl om en fri hyressättning, om det man skulle kalla marknadshyra. Jag frågade Mona Sahlin om hon höll med eller inte om att det är dags att lämna de låsningar man har. Skälet till att jag vill det är att jag vill att hyresrätten ska kunna finnas kvar som en av många upplåtelseformer i Sverige.
De behövs, speciellt kanske för dem som får sin första bostad, för ungdomar. Men då måste man ge hyresrätten en chans, ge några verktyg för att den ska kunna finnas kvar. Då kan man inte ha kvar de låsningar som Socialdemokraterna fortfarande har, även om Mona Sahlin försöker flytta lite och säga att trepartsöverenskommelsen och Hyressättningskommittén inte är riktigt fria hyror.
Det är väl ett stort steg mot fria hyror om man inför detta i nyproduktion. Om man dessutom gör det när man byter hyresgäster är det inte många steg kvar förrän man har fria hyror. Vad det handlar om är alltså om man vill gräva hyresrättens grav eller om man vill ge den en chans. Och jag vill ge hyresrätten en chans och ge verktyg för att den också ska kunna överleva. Vad vill Mona Sahlin?
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
De socialdemokratiska ministrarnas och statsrådens indelning av ansvarsområden är lika outgrundlig och paradoxal som justitieministerns svar när han säger nej till ägarlägenheter. Den första paradoxen är att jag trodde att när regeringen nu har fått en samhällsbyggnadsminister hade hon ansvar för alla olika upplåtelseformer. Men så är inte fallet.
Paradox två är att i Sverige kan du äga din lägenhet, din bostad, om huset ligger nere på marken, till exempel ett radhus. Men ställer man upp den här statarlängan kan du inte äga din lägenhet. Paradox tre gäller att samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin så sent som i förra veckan deltog i två olika interpellationsdebatter här i kammaren. Den första var den 15 november.
Det var förra måndagen. Så här säger hon i en debatt: "Jag vill i framtiden se att det på svensk bostadsmarknad finns hyreslägenheter, bostadsrätter och äganderätter." Det var för en vecka sedan. I torsdags var samhällsbyggnadsminister Mona Sahlin i farten igen i en annan interpellationsdebatt.
Då säger hon så här: "Det är viktigt att det finns olika upplåtelseformer. Med olika ska vi förstås mena alla. Det är helt riktigt som Marietta de Pourbaix-Lundin påpekade. Det kan handla om hyresrätt, bostadsrätt, äganderätt, ägandelägenheter, kooperativ. Det är viktigt att det finns en mångfald." Detta var alltså paradox tre.
Därför blir svaret från justitieministern för mig helt obegripligt, och min fråga är: Pratar ni inte med varandra i regeringen? Gör ni inte det? Jag ställer mig frågan, herr talman: Vem i hela världen ska jag lita på? Är det samhällsbyggnadsministern eller justitieministern? För min del väljer jag att inte lita på någon socialdemokratisk minister över huvud taget.
Den slutsatsen får jag väl dra. Att äga en lägenhet har faktiskt väldigt många fördelar, och det går inte att jämföra med bostadsrätt. Jag ska återkomma till det sedan. Jag ska inte ta upp det nu. Men justitieministern har som sagt en del att svara på. För mig är det obegripligt att man kan äga om huset ligger på marken, men man kan inte äga på höjden.
Och det är lika obegripligt att en minister två gånger förra veckan har sagt något helt annat. Ni får faktiskt bestämma er.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag förstår att det blev lite pinsamt för justitieministern när den minister som ändå har hand om bostadsbyggnadsfrågor så sent som i förra veckan två gånger har givit uttryck för en helt annan uppfattning. Det där med indelningen kräver jag egentligen inget svar på, men justitieministern måste förstå att vi ibland tycker att denna indelning är outgrundlig. Det blir ju väldigt paradoxalt. I det här fallet blir det så.
För om nu Mona Sahlin tycker att vi ska ha äganderätt, och jag kan inte tolka henne på något annat sätt i de här två interpellationsdebatterna, får hon väl gå och be på sina bara knän hos justitieministern om att han lägger fram ett förslag som gör det möjligt. Annars tycker jag att ni som socialdemokrater måste dra någon slutsats av att ni säger nej till ägarlägenheter. Då borde man ju inte få äga om man bor i småhus, radhus och kedjehus heller, eller hur?
Någon konsekvens måste man ha i sin politik. Detta är en paradox som är helt obegriplig. Ni har ju ganska nyligen, och det tycker jag är bra, lagt fram förslaget om tredimensionell fastighetsbildning. Det har riksdagen också antagit, och det håller ju på att bli en del tredimensionell fastighetsbildning. Det gör det möjligt att ha olika upplåtelseformer i en och samma fastighet. Det skulle också öppna möjligheten för ägarlägenheter. Så ni har egentligen tagit första steget. Varför då inte ta nästa steg?
Sedan skriver justitieministern i sitt svar att man tror att det ska bli segregation om det blir ägarlägenheter. Jag skulle vilja säga att det är precis tvärtom. Om man kan ha olika upplåtelseformer i ett och samma hus, vad blir då segregerat? Det blir tvärtom väldigt integrerat. Det måste bli en väldig mångfald om man kan få det. Sedan skulle jag vilja säga något om nästa bit.
I regeringens budgetproposition skriver ni nu att ni ska titta på möjligheten för att ungdomar ska få det lättare att äga när de kommer ut på bostadsmarknaden. Vad innebär det om inte att ge möjlighet också till ägarlägenheter? Er politik går inte ihop. Jag är ledsen, herr talman, men Socialdemokraternas politik går inte ihop. Och jag litar inte på någon socialdemokratisk minister över huvud taget.
Det har jag inte gjort tidigare, och det här har gjort det ännu mer uppenbart att det inte går att göra det.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Som moderat vill jag ha en mångfald av olika upplåtelseformer. Jag kan tycka att en del som finns i dag är tveksamma, till exempel kooperativ hyresrätt, men jag skulle aldrig komma på idén att säga att den inte ska finnas. Om folk vill att den ska finnas ska den finnas. Människor har ju faktiskt olika behov i olika skeden av livet. Det kan ju vara så att man tycker det är okej att äga ett radhus med tomt när man är ung, men när man blir äldre vill man kanske inte ha trädgården att sköta.
Då föredrar man kanske att få äga, verkligen äga , en lägenhet i ett flerfamiljshus. Men det förhindrar Socialdemokraterna just nu. Man får tänka på det låga bostadsbyggandet, speciellt i storstadsområden. Det är där jag tror att ägarlägenheterna skulle komma. Jag har siffror på hur lågt bostadsbyggandet är just i Stockholm. Då borde det ju ligga i regeringens intresse att se till att det finns olika upplåtelseformer som också kan dra till sig kapital så att folk vågar bygga.
Då är äganderätten en alldeles utmärkt form. Jag kan konstatera att det inte går att lita på socialdemokratiska ministrar och att vi får vänta till 2006, när vi får en borgerlig regering. De borgerliga partierna är helt överens på den här punkten. Ägarlägenheter ska vi införa.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Ja, det är ju bra att Ulrica Messing delar min syn att trygghetsfrågorna är viktiga om vi ska ha en levande skärgård. Men detta är ju bara ord, för när jag läser svaret får jag en helt annan bild, även om nu Ulrica Messing som jag tycker lägger ut en hel del dimridåer.
Hon skriver, visserligen glidande på ordet - jag hörde att hon betonade väldigt väl när hon läste upp detta - att man i Stockholms skärgård "inte ska behöva beröras nämnvärt av en nedläggning av helikopterverksamheten på Berga". Sedan hänvisar hon till att landstinget har helikoptrar. Nu ska vi vara sanningsenliga och säga att Stockholms läns landsting, ett s-styrt landsting, har en helikopter för hälso- och sjukvården.
Denna helikopter har ingen vinsch och kan inte ta upp någon som är i sjönöd. Denna helikopter klarar inte dåligt väder eller hög sjö. Så var det med den helikoptern och med den trygghet som man med den skulle känna i Stockholms skärgård. Därefter hänvisar Ulrica Messing till att Sjöfartsverket har upphandlat helikoptrar med placering i Sundsvall och Visby.
Det låter nästan som om deras insatstid är mindre än den som gäller för de helikoptrar som finns på Berga i Stockholmsområdet. Det är faktiskt inte sant. Det är beräknat att helikoptrarna på Berga vid beredskap är färdiga på 15 minuter. Om de är i tjänst gäller 30 minuter, och om besättningen är i sina bostäder gäller 45 minuter. Ska vi få hit helikoptrar från Visby och Sundsvall ska de först flyga hit, vilket tar sin tid.
Jag ska också tillägga att inte heller de här helikoptrarna har någon vinsch, att de inte klarar dåligt väder och att de inte klarar hög sjö. Dessutom har de redan flugit så långt att de när de väl kommer till Stockholmsområdet måste tanka innan de kan gå ut och göra någon insats. Ulrica Messing säger att hon med detta vill stilla den oro som finns.
Tycker hon fortfarande att hon har gjort det mot bakgrund av det som jag har räknat upp för de helikoptrar som kommer att finnas kvar i Stockholmsområdet om helikopterverksamheten vid Berga försvinner? De helikoptrar som hon hänvisar till klarar ju nästan ingenting, medan de helikoptrar som i dag finns på Berga klarar att åka ut på allting.
De har vinsch, de klarar dåligt väder och de klarar hög sjö. De kan också ta massor med bårar med skadade ombord, vilket de andra helikoptrarna inte kan. Om Ulrica Messing tror att hon har stillat oron, måste jag säga att hon faktiskt inte har gjort det. Det som står i svaret stämmer faktiskt inte riktigt - eller hur, Ulrica Messing? Det behövs något mer i Stockholms skärgård, om man inte har tänkt lämna Stockholms skärgård och Stockholmsområdet helt därhän.
Det är ju det som kommer att ske om det inte finns helikoptrar med större kapacitet i Stockholmsområdet.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag noterar att Ulrica Messing över huvud taget inte kommenterade det jag tog upp om kapaciteten, förmågan, hos de helikoptrar som hon hänvisar stockholmarna och Stockholms skärgård till. Detta innebär att den enda ambulanshelikopter som landstinget har och de som ska komma från Visby och Sundsvall inte har någon vinsch, och de klarar inte hårt väder och inte hård sjö. Är inte det en stor begränsning?
Ulrica Messing säger att försvarsbeslutet kommer att påverka Stockholmsområdet något. Ja, det påverkar väl Stockholmsområdet ganska mycket med tanke på att helikoptrarna på Berga försvinner. Helikoptrarna på Berga har faktiskt samverkat med väldigt många. Jag vet inte om jag ska fortsätta prata eller inte eftersom Ulrica Messing inte verkar lyssna.
Nu ska jag tala om hur mycket helikoptrarna på Berga, försvarets helikoptrar, samverkar med olika myndigheter här i regionen. De samverkar med polisen, Sjöräddningen naturligtvis som köper upp tjänster av dem, sjuktransporter och räddningstjänsten i kommuner runtomkring i länet.
Hur ska helikoptrar och personal som finns någon annanstans kunna samverka med Stockholmsområdet? Det måste ju vara en naturlig samverkan, för när det väl blir ett skarpt läge kommer man inte att kunna hantera det om man inte har samverkat tidigare. Regeringen rycker ju faktiskt undan alla förutsättningar för det Ulrica Messing själv talar om genom att försvarets helikoptrar på Berga försvinner.
Det kommer inte att fungera, kan jag säga. Jag är fortfarande väldigt intresserad av att höra om Ulrica Messing tycker att de helikoptrar hon hänvisar till har samma prestanda och kapacitet som de helikoptrar som i dag finns till förfogande för oss som bor i Stockholmsområdet och för dem som bor ute i Stockholms skärgård, för så är ju inte fallet. Det blir en klar försämring.
Och återigen: Ja, det kommer då en helikopter från Visby eller Sundsvall som inte har speciellt bra kapacitet och som måste börja med att tanka. De här helikoptrarna kan heller inte spana eller söka med radar efter det de behöver söka, kanske ute i havet. Det kan försvarets helikoptrar. Det finns alltså väldigt många brister. Jag vill igen påstå att Ulrica Messing inte har stillat oron.
Oron finns där, för det betyder att man lämnar Stockholm och Stockholms skärgård i sticket med det beslut som riksdagen med största sannolikhet kommer att ta här om en månad. Jag slutar där. Jag väntar med spänning på Ulrica Messings kommentarer om de helikoptrar som hon hänvisar till och om hon har varit medveten om deras bristande kapacitet och förmåga.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
I det skriftliga svaret sägs att Försvarsmakten och Sjöfartsverket påbörjat en diskussion om hur myndigheterna ska samverka. Jag tycker att det är ganska anmärkningsvärt att detta inte är färdigt innan man drar undan olika delar av helikopterverksamheten från Stockholms skärgård.
I svaret sägs också att regeringen är i full färd med att uppdra åt Sjöfartsverket att analysera vilka konsekvenser Försvarsmaktens neddragningar kan få för sjöräddningen. Borde man inte rimligtvis ha gjort detta innan man gör neddragningarna? Är det inte anmärkningsvärt att man kommer med det efteråt?
Konsekvenserna borde stå helt klara innan man drar bort stora delar av den trygghet som finns för dem som bor i Stockholms skärgård. Det är nämligen precis vad man gör. Jag hade först tänkt citera från ett brev som jag fått från kyrkoherden för Dalarö, Ornö och Utö, där han uttrycker hur förtvivlad han är och vilken otrygghet han känner när helikoptrarna försvinner. Jag har dock inte tid att göra det.
När det gäller helikoptrarna på Berga har de avtal med Sjöfartsverket fram till årsskiftet. De deltog i räddningen när Estonia förliste. Vilka helikoptrar var det? Jo, det var helikoptrarna från Försvarsmakten som deltog i den räddningen.
Jag tycker att Ulrica Messing tar på sig ett stort ansvar för Stockholms skärgård och Stockholmsområdet när det gäller tryggheten och säkerheten eftersom frågan om hur helikoptrarna ska ersättas inte är löst innan de dras undan från Berga.
Man hänvisar fortfarande till Stockholms läns landstings enda helikopter och till Sjöfartsverkets helikoptrar, vilka enligt all den information jag fått inte besitter den kapacitet som Försvarsmaktens helikoptrar har. Jag har dessutom inte fått någon kommentar om att de måste tanka när de kommer hit från Sundsvall eller Visby innan de över huvud taget är beredda att delta i någon verksamhet.
Marietta de Pourbaix-Lundin (M):
Jag kan konstatera att ungdomsministern inte tog chansen, fast jag ställde en väldigt enkel fråga och, tror jag, upprepade den tre gånger, om ungdomsministern och regeringen är beredd att ta initiativ till en stor och bred upplysningskampanj om kommunismen och kommunismens illdåd. Jag sade inget negativt om den stora kampanj och de olika insatser regeringen har gjort för att informera om nazismen, tvärtom.
Det kan ungdomsministern själv läsa i protokollet från måndagen den 8 oktober, då jag berömde regeringen för att man har gjort det här. Men min fråga var: Varför inte göra samma insats och ta samma krafttag när det gäller att informera om kommunismen och kommunismens illdåd?
Det hade räckt med ett enkelt: Ja, det kommer jag att göra - jag kommer som ungdomsminister att ta upp detta i regeringen eftersom jag ser att det är kanske just ungdomar som brister i kunskap om var kommunismen står.
Som sagt: Jag var upprörd för några veckor sedan, och jag blir faktiskt ännu mer upprörd när jag i dag står här i talarstolen mittemot ungdomsministern, som borde ha ett speciellt ansvar kontra ungdomar, som inte levde när kommunismen härjade som värst. Samtidigt vet vi att kommunismen finns fortfarande i dag i världen.
Den finns till exempel på Kuba, i Kina och i Nordkorea, och det är förtryck, det förekommer deporteringar, folk hamnar i fängelse och folk avrättas väl till och med för sina åsikters skull i dessa länder. Min fråga är alltså igen: Varför inte samma energi och samma stora pådrag från regeringen när det gäller att informera om kommunismens illdåd och illgärningar?
Jag får precis samma obehagliga känsla som jag fick när jag stod här i talarstolen för några veckor sedan, nämligen att det beror på en enda sak: ert samarbete med Vänsterpartiet kommunisterna som gör att ni drar er för att informera om kommunismen.