KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ali Esbati (V):
Den här frågan belyser en allmän situation på arbetsmarknaden. Jag tror att det är viktigt att vara beredd att se och analysera viktiga utvecklingslinjer på arbetsmarknaden. Det är också viktigt att i debatten fundera över vems problem det är som är viktiga för till exempel regeringen.
Vilka människors situation är det som så att säga räknas, som är värd att ta upp och göra någonting åt? Det som verkligen syns i svaret och i den behandling som de här frågorna har fått är att regeringen inte verkar särskilt intresserad av de konkreta problem som bemanningsföretagen skapar för människor på den svenska arbetsmarknaden.
Bemanningsföretagen används som verktyg av arbetsgivare som vill försämra villkoren och utnyttja dem som arbetar hårdare och mer. De arbetsgivarna finns alldeles uppenbart, och de ser den nuvarande lagstiftningen som en möjlighet. Detta är någonting som regeringen borde fundera över och vara intresserad av att se över möjligheterna för.
Men det är inte direkt den attityden som kommer fram när de här frågorna kommer upp. Det regeringen uppenbarligen accepterar utan vidare är bara en allmän beskrivning: Det här är viktigt för att vi ska kunna sköta vår verksamhet. Bemanningsföretag har en viktig roll på arbetsmarknaden. Många i en redan utsatt situation får jobb genom bemanningsföretag.
Men det är ju ganska svaga svar på de problem som folk upplever när man till exempel, som i det fall Jonas Sjöstedt tar upp, säger upp fast anställd personal och ersätter den med bemanningsanställda. I april hade jag en interpellationsdebatt med den dåvarande arbetsmarknadsministern Hillevi Engström om en annan aspekt av samma problem.
Då handlade det om arbetsgivare som startar egna bemanningsföretag för att tillgodose ett permanent arbetskraftsbehov. Det svar jag fick då var också väldigt svagt. Det är inte olagligt att starta egna bemanningsföretag, sade arbetsmarknadsministern då. Jag hade inte ifrågasatt om det var lagligt, utan jag hade frågat vad regeringen och ministern tyckte om det. Även då hänvisades det till den utredning om företrädesrätt som Elisabeth Svantesson talar om nu.
Men när man ser på den utredningen ser man att direktiven framför allt handlar om att undersöka hur inhyrning i samband med uppsägning på grund av arbetsbrist regleras i kollektivavtal i dag. Det är ju inte riktigt det som är frågan här, utan frågan är det som även Jonas Sjöstedt var inne på: Vad tycker regeringen om det som sker med hjälp av lagstiftningen om bemanningsföretag?
Hur ser regeringen och arbetsmarknadsministern på arbetsmarknadens utveckling? Vad tycker regeringen är en god utveckling på arbetsmarknaden? Är det en arbetsmarknad där man kan använda den här typen av lagstiftning och den här typen av arrangemang för att kringgå de lagar och regler som man nu får höra att Nya moderaterna egentligen står bakom?
Lagen om anställningsskydd, till exempel, som har en väldigt central roll i att reglera den svenska arbetsmarknaden så att man inte godtyckligt kan säga upp anställda. Men det är precis det som sker när man kan säga upp folk och ta in folk från bemanningsföretag för att tillgodose ett permanent arbetskraftsbehov.
Ali Esbati (V):
Det är en intressant och motsägelsefull argumentation som förs. Å ena sidan sägs det av företrädare för Moderaterna och regeringen att bemanningsföretag är ett sätt att få in ungdomar och invandrare på arbetsmarknaden. Ett svar på strukturell diskriminering, skulle man kanske kunna kalla det. Jag kan i och för sig komma på en del bättre sätt att göra det på.
I alla fall är det någonting som står i ganska tydlig motsättning till att å andra sidan säga att bemanningsföretag är till för att bemöta toppar och behovet av specialiserad arbetskraft vid speciella tillfällen. Det är två olika ingångar, och bägge har problem.
När det sägs att bemanningsföretag är ett sätt att bemöta toppar och ta in specialiserad arbetskraft är det uppenbart att det inte stämmer, vilket vi pekar på. Det är inte en arbetstopp när man har jobbat i många år på ett och samma ställe. Det är inte ett sätt att bemöta en arbetstopp om man säger upp fast anställd personal och anlitar andra som tar över deras uppgifter. Det är någonting helt annat.
Det är ett sätt att kringgå de regler och upparbetade rättigheter som finns på arbetsmarknaden med nuvarande lagstiftning. Detta har uppenbarligen regeringen väldigt lite att säga om, förutom allmänna påståenden om att man naturligtvis ska följa reglerna. På den punkten hade ingen förväntat sig någon annan åsikt.
Vad är regeringens svar och budskap till de anställda som nu ser sina jobb gå till bemanningsanställda? Från ministern hörde vi svaret "globaliseringen tuffar på". Det är budskapet. Det är nästan ett bättre svar än det som Per Ahlmark påstås ha sagt till Volvoarbetarna: Lycka till!
Ali Esbati (V):
Vi har frågat vad finansministern tänker och tror om att det finns risköverföringsbolag, som jag skulle vilja kalla det, inom välfärden. Det är alltså bolag som överför risk till det allmänna och till brukarna. Vad anser han om det resultat som har blivit? Som svar får vi att Sverige har en god ekonomisk-politisk historia.
Ja, vi kan vara eniga om att det är bra att Moderaterna har haft ganska litet inflytande under många år, men det är inte ett svar på frågan. Det är inte heller ett svar på frågan att säga att Sverige står ut. Ja, det är riktigt att Sverige står ut. Sverige är till exempel det land där inkomstskillnaderna har ökat snabbast inom OECD de senaste decennierna. Det är en annan bild än den som finansministern ger. Men kärnfrågan är fortfarande kvar.
Kan vi höra en rimlig argumentation från högern, från finansministern, så att man förstår att det finns skillnader mellan välfärdstjänster och andra typer av varor och tjänster som erbjuds på en marknad? Det är en annorlunda karaktär.
Det är olika risker och problem förknippade med det som han kallar för valfrihet, som de facto blir kvalitetsförsämringar för brukarna eller, som har varit vanligare hittills, för personalen. Är det, när personalen pressas för att det fattas pengar som i stället har gått till skattesänkningar till de rika, någonting som är värt att kommentera, diskutera, kritisera och reflektera över från regeringens sida?
Det svar vi har fått höra i dag från finansministern tyder inte på att det pågår någon sådan typ av tankeverksamhet inom regeringen, och det är trist. Vi vet att det är färre anställda per brukare inom äldreomsorgen, till exempel, när den är riskkapitaldriven. Är det ett problem eller inte? Det vill inte finansministern gå in på trots att det explicit frågas av Ulla Andersson. Det är det jag får med mig av debatten i dag.
Ali Esbati (V):
Det var Jenny Petersson som sade att arbetsmarknaden är i ständig förändring. Det är något att ta fasta på. Det är precis därför vi ser de konkreta problem som uppstår när arbetsmarknaden är i förändring. Vi försöker se vad som kan göras åt problemen. Men det verkar inte riktigt vara regeringens inställning.
Vi får återigen i diskussionen om bemanningsbranschen höra de argument som togs upp när möjligheterna för bemanningsföretag att komma in på arbetsmarknaden skulle utvidgas, nämligen att det handlar om att tillgodose behov av spetskompetens eller att fylla tillfälliga arbetstoppar. Men här är det fråga om systematisk användning av bemanningsföretag i helt andra situationer. Det är poängen här.
Bemanningsföretag anlitas inte för att någon ska få in en fot på arbetsmarknaden utan tvärtom för att samma personer ska göra samma jobb men i en annan anställningsform. Det gör att företaget slipper ta ansvar, och risker och press kan föras över på personalen. Det är poängen.
Det är inte ett starkt argument för mig att de som drabbas av situationen ofta är utlandsfödda. Jag kan inte förstå att det argumentet skulle göra mig gladare. Än en gång handlar det om att det ska vara andra saker som gäller på denna ständigt föränderliga arbetsmarknad och specifikt för flygbranschen.
Den är, mycket riktigt, lite speciell eftersom det är fråga om rörelser över gränserna. Det hör till sakens natur att branschen är rörlig. Då finns behov av att se specifikt på de problem som uppstår där. Exemplet med piloternas situation är intressant.
Det ger regeringen en möjlighet att säga vad man tror på för sorts arbetsmarknad i framtiden i Sverige. Ser man dumpningen av villkoren som ett problem? Är man beredd att initiera specifika åtgärder? I det här fallet verkar det som att svaret är nej på den senare frågan.
Vi ser en situation där man till exempel använder sig av konstruktionen att lägga ut verksamheten på bemanningsföretag, eller något som heter bemanningsföretag, som är registrerat i ett annat land. Så hyr man in personalen därifrån. Det är samma typ av arbetsuppgifter, men man kallar, i det här fallet, piloterna för konsulter.
Ett exempel utöver det som jag nämnde togs upp i Södermanlands Nyheter nyligen och gällde Saabs målflygsverksamhet på Skavsta, där fem av sju piloter sagts upp. Man hävdar att det är arbetsbrist. I stället ska verksamheten drivas med hjälp av inhyrda konsulter. Det är intressant att arbetsmarknadsministern säger att det har att göra med företagsmoral. Det är inte så det fungerar i verkligheten.
Om vissa sätter saker i system inom en begränsad bransch kommer de företag som inte gör det att bli tvungna att anpassa sig till detta. Det är staten, myndigheterna, riksdagen som sätter spelgränserna för marknaden och som därmed också bestämmer vad det är man ska konkurrera med. Ska man konkurrera genom att pressa sina anställda så mycket som möjligt, eller ska man konkurrera genom att komma på bättre sätt att erbjuda en tjänst?
Ali Esbati (V):
Jag tror väl inte att ungdomar och utrikes födda kommer in på arbetsmarknaden genom att bli bemanningsföretagsanställda piloter.
Det upprepas här att man kommer in på arbetsmarknaden genom anställning på ett bemanningsföretag, men det konkreta exemplet med Norwegians kabinpersonal pekar på att detta var en väg ut ur Norwegian. Man får göra samma jobb men är i stället bemanningsföretagsanställd.
Det var poängen i min fråga. Arbetsmarknadsministern talar om konsumentmakt. Det är intressant att man menar att den som ska köpa en biljett en eller flera gånger därigenom ska ta ansvaret för att det inte sker lönedumpning någonstans i världen. Det är ett ganska märkligt och stort krav att ställa på den som köper sin biljett.
Däremot skulle man kunna ställa det kravet på dem som upphandlar offentlig flygtrafik. Offentlig flygtrafik upphandlas en hel del i Sverige. Men det har inte visat sig att regeringen är intresserad av att närmare undersöka möjligheterna till det och att ställa krav på kollektivavtal och goda villkor i samband med upphandling av offentlig flygtrafik.
Till sist måste jag igen säga att det låter som att det är något slags naturlag att konkurrensen ska leda till att man pressar arbetsvillkoren. Arbetsmarknadsministern säger: Nej, det får inte gå ut över arbetsvillkoren. Det är precis det frågan handlar om. Genom att sätta upp regler som gör att det inte går att konkurrera genom att pressa personalen blir konkurrensen annorlunda.
Man försöker att i stället erbjuda en bättre tjänst på andra sätt.
Ali Esbati (V):
Som jag sade i mitt första inlägg är jag glad över det tydliga svar som kom angående den principiella inställning som ministern har till kränkningar av föreningsrätt och fackliga rättigheter. Det är bra, och jag tycker att Elisabeth Svantesson utvecklade det på ett bra sätt i sitt senaste inlägg.
Men jag vill ändå understryka att poängen är de verkliga villkor som finns för att föreningsrätten ska kunna utövas.
Som jag försökte förklara är situationen lite speciell på det sättet att den som har sagt upp i det här fallet Allonias har gjort det på grund av arbetsbrist, som alltid är ett sakligt skäl. Men den arbetsbristen har uppstått på grund av att Taxi Kurir har agerat.
Just detta ska förhoppningsvis kunna prövas i domstol eller på något motsvarande sätt, genom att facket Transport har tagit tag i det här fallet.
Men det gäller precis den typ av nya problem som uppstår i en situation när marknaden ser ut som den gör, det vill säga där arbetsgivaren, i det här fallet Taxi Kurir, använder sig av vad man kan säga är kryphål eller använder sig av hur strukturen på marknaden ser ut för att kunna göra saker som annars inte hade varit möjliga.
Då vill vi se på vad som händer. Då vill vi göra något för att försöka täppa till kryphålen. Då vill vi engagera oss och bry oss om det som händer. Det är poängen med att ha en regering som styr riket. Det är poängen med att man följer lagarna och försöker ändra dem, på olika sätt försöker agera för att förhålla sig till verkliga skeenden på den verkliga arbetsmarknaden.
Annars hade regeringen kunnat stå vid sidan och säga: Nu har vi de lagar som vi har, som är bra, och så har vi ett domstolväsen som följer detta - jättebra, då är det färdigt. Eftersom verkligheten förändras borde regeringen kunna engagera sig, men det är inte något som vi har sett särskilt mycket från regeringens sida. Precis som Jonas Sjöstedt sade är det viktiga signaler som går ut till exempelvis Fågelviksgruppen, som följer den här diskussionen.
Om det inte finns något intresse av att göra några förändringar, då kan man fortsätta som man har gjort förut. När det gäller offentliga upphandlingar har detta varit något som har dragits i långbänk.
Det har absolut inte varit så att man har kunnat se en stark vilja från regeringens sida att göra det möjligt att ställa krav på kollektivavtalsrättigheter i samband med offentliga upphandlingar. Nu kan det nästan bli så att EU delvis går före i den här frågan. Det är snarare ett underbetyg till regeringen än ett bra betyg till EU.
Ali Esbati (V):
Det är mycket som jag vill ändra. Men det är inte alltid som jag vill ändra i lagar. Ibland vill jag ändra saker i lagar. Men att följa en situation och föreslå åtgärder handlar inte alltid om att föreslå lagändringar. Det finns exempel på lagändringar. Den tidigare debatten berörde delvis detsamma. När det gäller bemanningsföretag handlar det om att begränsa till exempel hur länge man kan vara i samma företag.
I detta fall kan man se över konkurrensförhållandena i taxibranschen och hur man har det med tillstånd och så vidare, men man kan också se över avtal. Vi har diskuterat offentliga upphandlingar. En del av de saker som regeringen nu säger att den gör är bra. Efter lång tid har den pressats till att vidta en del åtgärder.
Men intresset för det har hittills inte varit så stort, som jag och många andra har uppfattat det. Det finns också saker att se över när det gäller arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som Jonas Sjöstedt var inne på lite grann. När det gäller nystartsjobb har vi exempel på ett antal fall av grovt utnyttjande av människor som har anvisats dit i just taxibranschen.
Jag har själv sett ett exempel på någon som arbetade hundratals timmar per vecka i samma typ av taxibransch som vi nu diskuterar och som inte riktigt kände till sina rättigheter. Det finns därför mycket att ta tag i om man skulle vara intresserad av det. Då måste man naturligtvis göra saker på flera olika nivåer.
I grund och botten handlar det om att stärka de arbetandes rättigheter gentemot de stora bolag som i dag tjänar fett på bland annat offentliga upphandlingar som de vinner genom att dumpa priser. Till sist vill jag säga att om ministern är intresserad av att diskutera detta mer kan hon göra det tillsammans med en del av de taxichaufförer som är här i dag. De ska träffa Jonas Sjöstedt efter den här debatten. De vill säkert gärna prata med ministern också.
Ali Esbati (V):
Jag tackar för svaret och tolkar väl det, efter bästa förmåga, som ett nej till de frågor jag ställde. Det finns alltså inga planer på att begränsa de så kallade kompletterande aktörernas närvaro, och det finns ingen specifik tanke att kolla på kostnaden för kontrollen av dem. Men det kanske kommer en del andra initiativ - nu finns ju en generaldirektör på plats. Jag gratulerar till det.
Det tog en stund, men nu är det klart. Det kanske alltså kommer nya initiativ. I den debattartikel partiledarna för regeringspartierna presenterade kunde man snarare läsa in att det skulle bli mer tyngd lagd på de privata aktörerna.
Ibland kan det, när det uppstår problem man ser i medierna och så, vara enskilda misstag. Det exempel jag tog upp är dock bara ett av många, och det är systemrelevant på flera sätt.
Jag får till exempel påminna om företaget Personalstrategerna, där ägarna har fortsatt att dela ut miljoner till sig själva från det moderbolag de har trots att de senaste årsredovisningarna visar att företaget har gått med förlust.
Det som är problemet här och som inte problematiseras av någon av regeringspartiernas företrädare eller ministern är vad det är för typ av tjänst de här företagen ska utföra. Vad är det man hoppas på genom att skapa det man kallar mångfald?
Det är ju inte samma typ av innovationer man kan hoppas på som när någon startar kafé och kan ha nya idéer på inredning och komma på nya spännande grejer. Jag förstår att det kan bli trist om det är samma person som ska komma på hur alla kaféer ska se ut, men det är inte så det fungerar med arbetsförmedling.
Det är väldigt enkelt att se att det i den här branschen är upplagt för att stoppa ned ett sugrör i den gemensamma kassan, och det finns ingen reflektion över det jag tar upp i interpellationen: att man inbjuder till det beteende det här var ett exempel på. Det följer också ett mönster vi har sett i andra branscher där man har pressat fram privatisering och konkurrensutsättning av offentligt betalda tjänster.
Det verkar finnas en väldigt bristande förståelse för hur marknader och incitament fungerar i verkligheten. Det som sker är att företagen tjänar pengar på volym.
De tjänar pengar på att handlägga så mycket folk som möjligt, och där blir det väldigt starka incitament för att göra tjänsterna så enkla och billiga som möjligt - men inte nödvändigtvis av högre kvalitet.
Det man eventuellt kan uppnå genom att erbjuda bra tjänster, och det som kan ge någonting tillbaka, bleknar nämligen i jämförelse med att helt enkelt ta hand om många personer. Då är det ju upplagt för att vi får den här typen av dåliga och problematiska beteendemönster hos företagen.
Det man inte heller ifrågasätter är att det kan vara väldigt svårt att ha en stor kontrollapparat för att granska och att det kan kosta väldigt mycket i sig själv. Det fanns det ingen indikation på att man skulle se över närmare, men där kanske jag missuppfattade ministern.
Ali Esbati (V):
Det var bra att Hanif Bali ställde frågan om skillnaden mellan arbetsförmedlingsverksamhet och arbetsmarknadsutbildningar. Själv tycker jag att det är ganska uppenbart, men jag ska försöka förklara lite närmare vad det kan vara för skillnad. Arbetsmarknadsutbildningar är en tjänst vi tycker att man borde ha mer av.
Det har gjorts lite för lite på det området under den här regeringens styre. Det handlar naturligtvis om att de måste vara kopplade till arbetsmarknaden och att verksamheter som sköts på olika sätt kan erbjuda utbildningar av olika slag. Då är det naturligt att det är olika typer av aktörer som har den kompetensen och som kan göra det här arbetet.
När det gäller arbetsförmedlingsverksamheten är det ju förmedling av existerande jobb som ska skötas. Det är en myndighetsuppgift och bör fortsätta att vara en myndighetsuppgift.
I motsats till arbetsmarknadsutbildningar, där man kan tänka sig att olika aktörer kommer på nya och bra utbildningar eller har kompetens på existerande utbildningar, är det svårt att visualisera aktörer som ska hitta på nya sätt att finna jobb. Det är den stora skillnaden.
Det har varit annorlunda organiserat tidigare, men nu har man försökt med kompletterande aktörer. Hanif Bali konstaterar själv att man inte har kunnat påvisa någon större effektivitet hos de privata aktörerna.
Det som sker är att när man lyckas spara, genom att öka volymerna eller kanske försämra kvaliteten, går pengarna till de privata ägarna av företagen i stället för att de ska finnas kvar inom Arbetsförmedlingens verksamhet.
En kärnfråga är att man genom strukturen med väldigt många externa aktörer försvårar för den offentliga arbetsförmedlingen att sköta sin kärnuppgift.
Man gör det svårare att ha en överblick, man gör det svårare att samordna resurser som finns inom Arbetsförmedlingen och man gör det svårare att låta Arbetsförmedlingen bygga upp och behålla sin egen kärnkompetens.
En annan viktig effekt som jag hoppas att utredningen kan titta på är den oerhörda kvantifieringen av mål hit och dit som också påverkar den offentliga arbetsförmedlingen.
Vi har nu en rullande skandal med Arbetsförmedlingen i Arlöv - och vi har kanske mycket större problem än detta - där man har fixat och tricksat med siffrorna för att de som jobbar på Arbetsförmedlingen ska kunna nå de uppställda kvantitativa målen.
Det är problemet med ett system som bygger på att i stället för att fokusera på myndighetsutövning och förmedla arbeten på ett så bra som sätt som möjligt outsourca och dela upp verksamheten, också internt, och försöka nå kortsiktiga kvantitativa mål.
Det är en typ av New Public Management som jag hade hoppats var över efter 90-talet men som uppenbarligen utövas stort också inom Arbetsförmedlingen. Jag kan bara hoppas att utredningen också ska se över vad det kostar att göra de här kontrollerna, men jag vet inte om det kommer att bli så. Det får väl bli en senare fråga.
Ali Esbati (V):
Det blev en del sifferexercis, och jag ska väl också bidra till det. När det gäller verklighetsbeskrivningen kan jag konstatera att arbetslösheten är högre i dag än när regeringen tog över, så att det inte blir något missförstånd runt detta. När det gäller osäkra anställningar är det en långsiktig tendens att andelen icke fasta anställningar har ökat.
Något som är intressant att titta närmare på är vad det är för typ av icke fasta anställningar som finns på arbetsmarknaden. Det finns stora skillnader. Det kan finnas ett spektrum av arbetsvillkor. Och det är några av de mer osäkra av de icke fasta anställningarna som har ökat över tid.
Sedan ska vi komma ihåg att tillfälliga anställningar är väldigt konjunkturberoende. Ökningen och minskningen av dem beror mycket på konjunkturläget. Tendensen är dess värre att de osäkra anställningarna ökar något. Jag menar givetvis inte att Arbetsförmedlingen är något statiskt.
Min poäng är att den offentliga Arbetsförmedlingen i dag har mindre tid att sköta företagskontakter och kontakter med de arbetslösa. Vi hade en diskussion om detta i kammaren i går när vi debatterade ungdomsarbetslösheten, och det beror bland annat på den stora kontrollregim som finns.
Inget tyder på att ytterligare uppdelning och uppsplittring av verksamheten på en mängd olika externa aktörer kommer att göra det lättare att sköta Arbetsförmedlingens verksamhet. I grund och botten behöver vi en sammanhållen arbetsförmedling, men framför allt behöver vi en ekonomisk politik för fler jobb och lägre arbetslöshet.