KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kenneth G Forslund (S):
Mycket av vår uppmärksamhet riktas i denna tid mot coronasituationen i Sverige och i världen, så även under denna frågestund. Detta leder även till en annan effekt som vi inte pratar så mycket om, nämligen att de krig, konflikter och humanitära katastrofer som fanns i världen före coronasmittan fortfarande finns. De pågår fortfarande, men de glöms tyvärr bort.
Utrikesministern besökte för ungefär en månad sedan Jordanien, Saudiarabien och Jemen för att fortsätta det arbete som Sverige har engagerat sig i med att skapa fred i en av de absolut värsta krigssituationer och humanitära situationer som just nu existerar i världen, nämligen kriget i Jemen. Därför vill jag fråga utrikesministern: Vad ledde samtalen till, och hur tänker utrikesministern gå vidare nu?
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar utrikesministern för detta svar. Vad går det att säga om de parter som är direkt men framför allt indirekt inblandade i detta? Detta är i praktiken det som man kallar ett proxykrig. Saudiarabien var ett av de länder som besöktes. Men Iran är en annan part i detta. Vad säger nu dessa parter om kriget och förutsättningarna för att faktiskt genomföra fredsavtalet?
Kenneth G Forslund (S):
Att säkerställa Sveriges intresse i förbindelser med andra länder är målet för utgiftsområde 5, som vi debatterar just nu. Vad är då egentligen Sveriges internationella intresse? Ja, rimligen är det demokrati, rättsstatens principer och respekten för folkrätten som är kärnan i detta.
Att säkerställa de svenska intressena handlar om att Sverige, som är ett litet land befolkningsmässigt men ett ganska stort land geografiskt, är beroende av ett världssamfund som fungerar och internationella institutioner och organisationer som fungerar.
Det ligger i Sveriges intresse att gränser inte ska flyttas genom angrepp eller krig. Ska de flyttas ska det ske genom politiska beslut och diplomatiska förhandlingar. Därför är det viktigt att satsa på nedrustning och diplomati, och därför är det viktigt att satsa på fredsbyggande och säkerhetsfrämjande åtgärder.
I det arbetet är det EU som är Sveriges viktigaste politiska arena för den svenska utrikespolitiken. Vi kommer under det kommande året, som flera har tagit upp här, att vara ordförande i OSSE, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa. Det är en organisation med 57 medlemsländer som jobbar just för säkerheten i Europa.
Detta är väsentligt och vitalt för Sverige. Det är naturligtvis på ett sätt ett hedersuppdrag, men det är också ett stort arbetsbeting som ligger framför den svenska regeringen och den svenska utrikesministern. Detta arbete kommer att ta mycket av vår uppmärksamhet och är en av de saker som ska bekostas inom detta utgiftsområde.
Vårt arbete i FN är en annan del av detta. Många förknippar FN med internationella insatser. Vi ägnar ofta ganska mycket tid och kraft här i riksdagen åt att diskutera och formulera hur vi ska fatta beslut om de militära insatser som vi deltar i internationellt.
Det är ett fåtal insatser som vi deltar i - totalt deltar Sverige i ungefär 50 olika internationella militära eller civila insatser.
Jag tycker att man ska känna en stor stolthet över det engagemang som Sverige har och som de personer som deltar i detta arbete har.
Om det internationella arbetet är beroende av stora institutioner som FN och EU är det ändå så att det är här hemma som det börjar genom det nordiska samarbetet, där det gemensamma nordiskt formulerade målet är att Norden ska bli världens mest hållbara och integrerade region.
Efter de senaste månaderna av covid-19-pandemi kan vi konstatera att vi kanske har en del jobb att göra framför oss, lindrigt sagt, innan vi når dit. Det senaste dryga halvåret kanske inte har varit den bästa stund av nordiskt samarbete som vi har sett, men det är ändå även fortsättningsvis viktigt att arbeta med detta.
När vi ändå talar om det nära - där arbetet börjar - handlar det också om Östersjöregionen. Det är det gemensamma havet, med många länder runt, som miljömässigt mår väldigt dåligt och som säkerhetsmässigt är en väldigt spänd plats på jorden. Östersjösamarbetet är viktigt för Sverige, för miljön och för säkerheten.
Det är också en del av det internationella samarbetet som bekostas i det här utgiftsområdet. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande.
Kenneth G Forslund (S):
Ambassadör för arbetet mot organiserad brottslighet - om man använder den lite långa beteckningen får man ordning på prepositionerna så att man inte halkar galet. Jag har själv halkat galet i de där ordstäven. Det är absolut en intressant tanke att utse en särskild ambassadör för 1325-arbetet. Samtidigt är det viktigt att inte säga att detta är någonting som en enda person kan lösa.
Det här är ett stort och brett arbete, som måste ske både politiskt och diplomatiskt. Jag upplever att vi har ett brett stöd för det här i Sveriges riksdag.
Det är regeringens uppgift att utse ambassadörer, som Håkan Svenneling mycket väl vet. Det är inte någonting som riksdagen ska besluta åt regeringen. Idén är absolut intressant, och det är inte alls otänkbart att det över tid kan inträffa att det även utses en ambassadör med just detta ansvar.
Men även om det sker är det viktigt att komma ihåg att det inte får bli en ursäkt för andra att tycka att nu är det här löst, att nu har vi en ambassadör och låter den sköta detta. Det kollektiva ansvaret för att jobba brett, strategiskt och långsiktigt med detta kommer att kvarstå, även om en sådan ambassadör skulle utses av regeringen.
Kenneth G Forslund (S):
Det är svårt att ha någon annan uppfattning än Håkan Svenneling i just det han framför nu. Arbetet måste fortsätta. Det är ett kollektivt arbete för både kvinnor och män, för oss politiskt valda, för våra tjänstemän inom UD, för vår personal som är utsänd i civila eller militära insatser och i vårt arbete i FN.
I vårt arbete, varhelst vi befinner oss, är det viktigt att hela tiden dels ställa frågan var kvinnorna är, dels hävda kvinnors rättigheter att alltid delta, respekteras och få verka på lika villkor.
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Lars Adaktusson, för frågan! Jag blev faktiskt uppringd för bara några timmar sedan av en iransk bekant som hade uppgifter om att det som sas i går om att Djalali skulle flyttas till det fängelse där man förväntar sig att dödsdomen ska verkställas inte hade genomförts.
Det är ett litet, litet ljus av hopp i denna eländiga historia. Det som Sverige hela tiden jobbar för, och som jag själv också har tagit upp i mina kontakter med olika iranska företrädare under relativt lång tid, är att detta dödsstraff inte ska verkställas. Det är det som Sveriges regering har koncentrerat arbetet på vad gäller kontakterna med Iran. Det är också det som jag själv har tagit upp i olika kontakter.
Vi är alltid emot dödsstraff, oavsett vem det är som utsätts för dem. Och vi jobbar alltid från svensk sida särskilt med det konsulära stödet när det handlar om människor med svenskt medborgarskap som riskerar dödsstraff. Det kommer vi att fortsätta göra. Det gör vi i det här fallet och i alla andra eventuella aktuella fall.
Kenneth G Forslund (S):
Uppgifterna om vilka länder som Sverige har eller inte har varit i kontakt med vad gäller att få hjälp i det här fallet har jag inte kunskap om. Jag förutsätter att man arbetar brett med att samla stöd. Vi har ju sett uttalanden från olika håll till stöd för att han inte ska avrättas. Sedan exakt vilka länder som har kontaktats eller inte har jag inte några uppgifter om.
Kenneth G Forslund (S):
Jag tackar Hans Rothenberg för frågorna. Det jag sa var att gränsflyttning inte ska ske genom angrepp eller krig, och om gränser ska flyttas ska det ske genom politiska beslut och diplomatiska förhandlingar. Hans Rothenberg kontrasterar detta mot satsningarna som görs på nedrustning.
Denna månad kommer vi att fatta beslut i Sveriges riksdag om en historisk upprustning av det svenska försvaret. Vi får gå tillbaka till 50talet eller ännu längre för att hitta en liknande stor militär upprustning i svensk försvarshistoria.
Det handlar alltså inte om ett pacifistiskt budskap om svensk total nedrustning när jag talar om Sveriges nedrustningsansträngningar. Dessa nedrustningsansträngningar är fokuserade på att fortsätta att nedrusta kärnvapen i världen.
Det är ett mycket viktigt arbete som tyvärr har stannat av och där just nu olika nedrustningsavtal tenderar att falla snarare än förnyas och förbättras. I detta perspektiv är det oerhört viktigt att jobba med nedrustning.
Det handlar i första hand om kärnvapen, men att det inte ska skapas nya typer av massförstörelsevapen är också ett viktigt arbete i detta. Hans Rothenberg frågar också om riskläget runt oss har skärpts. Ja, det har det gjort.
Vi ser hur Ryssland angriper grannländer på ett sätt som är fullkomligt oacceptabelt, och det har vi givetvis tagit intryck av.
Kenneth G Forslund (S):
Sverige har tillsammans med Finland ett mycket nära samarbete med Nato. Det fungerar väl och är uppskattat av alla tre parter. Sverige har dessutom numera genom försvarsminister Peter Hultqvists idoga arbete en palett av olika bilaterala och trilaterala samarbetsavtal med både Natoländer och icke-Natoländer.
Vi har en säkerhetspolitisk linje där vi säger att om något land i vårt närområde angrips kommer vi att vara solidariska med det, och vi förväntar oss motsvarande solidaritet tillbaka om vi skulle angripas. Det är inte detsamma som Natos artikel 5 och den automatiska garanti som finns där. Det finns skillnader.
Ett svenskt Natomedlemskap skulle öka osäkerheten för Sverige och öka osäkerheten i Östersjöregionen och i vår del av Europa. Det vore dåligt.
Kenneth G Forslund (S):
Nej, punkt 70 är inte struken. Det står dessutom i skrivelsen om punkt 70 och hur regeringen anser att den uppfylls. Håkan Svenneling hade 17 sekunder kvar av sin talartid alldeles nyss. Det var lite synd att han inte använde dem till att berätta vad det är för vapen han menar att Sverige exporterar till Förenade Arabemiraten.
Jag tycker att den här debatten tjänar på ärlighet om vad exporten faktiskt består av, så berätta gärna det, Håkan Svenneling! Håkan Svenneling företräder ju ett parti som inte vill att Sverige ska ha någon vapenexport över huvud taget. Den uppfattningen kan man naturligtvis ha. Den kan till och med vara ganska sympatisk på ett sätt.
Men då måste man också vara beredd att ta konsekvenserna av den. Grunden till att vi har vapenexport är ju våra egna säkerhetspolitiska intressen, att vi ska ha råd med ett svenskt försvar. Utan vapenexport får vi antingen lägga mer pengar själva på det svenska försvaret eller gå med i Nato för att få hjälp med det svenska försvaret.
Jag minns det som att Håkan Svenneling precis som jag inte vill att Sverige ska gå med i Nato. Det tredje alternativet är att vi kanske blir tvungna att göra en kombination av att lägga mer pengar själva och gå med i Nato. Vilket alternativ förespråkar Håkan Svenneling?
Kenneth G Forslund (S):
Tack, Håkan Svenneling, för att du nu säger som det är, alltså att det här inte handlar om gevär, kanoner och raketer utan om ett radarspaningsflygplan. Det låter ofta i de här debatterna som att vi säljer vapen med eldkraft - jag kommer inte för ögonblicket ihåg den exakta tekniska beskrivningen - alltså vapen med sprängverkan. Det är det inte när man säljer ett radarflygplan.
Radarspaningsflygplanen är extremt dyra. Det blir extremt mycket pengar, och det är just för att de är extremt dyra som vi behöver ha en export av dem, för annars skulle den svenska försvarsbudgeten behöva se ut på ett helt annat sätt. Eller så får vi själva avstå från att i framtiden köpa fler sådana här plan - och vi har ju för avsikt att köpa fler.
Att Global Eye används på det sätt som Håkan Svenneling säger i kriget i Jemen är någonting som forskare på Sipri har sagt att man kan misstänka, men det finns inga bevis för det. Frågan är hur fast mark Håkan Svenneling befinner sig på när han uttrycker sig som han gör.
Jag tycker att det är viktigt att vi har en öppen och ärlig debatt om den svenska krigsmaterielexporten där vi säger vad det faktiskt är som vi exporterar och inte får det att låta som någonting helt annat än vad det är. Sedan kan vi ha helt olika uppfattningar om huruvida det är klokt eller inte klokt att exportera radarspaningsflygplan.
Jag tycker att det är klokt att vi har den ekonomiska förmågan att försörja det svenska försvaret med teknisk utrustning som vi behöver. Jag tycker att det är bra att vi har skärpt lagstiftningen, och den kommer att allteftersom få en allt större inverkan på Sveriges framtida krigsmaterielexport.
Kenneth G Forslund (S):
Sverige är just nu ordförande i Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, OSSE. Ann Linde ägnar som utrikesminister naturligtvis mycket tid och kraft åt detta. Det är ett arbete som brett uppskattas bland riksdagens samtliga åtta partier, vilket ofta visar sig i utrikesutskottets diskussioner med utrikesministern. Nyligen besökte utrikesministern de centralasiatiska länderna.
Det är länder som präglas av bristande demokrati, varierande grad av auktoritärt styre och bristande frihet och oberoende för domstolar och medier. Vad kan utrikesministern berätta om resan? Gavs det möjlighet för utrikesministern att träffa opposition och folkrörelseföreträdare?
Kenneth G Forslund (S):
Jag kan principiellt hålla med om det väldigt allvarliga i att dessa tre partier utformar någonting som de påstår är ett gemensamt budgetalternativ. Men som alternativ betraktat tycker jag att det är mycket skralt - inte för att jag ogillar deras politik, för det gör jag varje dag i veckan, utan för att det är ett illa genomarbetat förslag som det inte går att styra landet på. Det är illavarslande.
Om detta ska vara ett regeringsalternativ som möjligen ska få majoritet i nästa val eller få möjlighet att styra efter nästa val har jag värderingsmässigt precis samma kritik som Håkan Svenneling. Att man över huvud taget ger sig in på att förhandla budget med Sverigedemokraterna är naturligtvis väldigt allvarligt. Det finns inslag av just den politik som varken jag eller Håkan Svenneling vill se.
Men samtidigt måste vi vara ärliga: Sett till hur mycket pengar det handlar om är det en väldigt liten framgång för de här tre partierna.
Om det tog så här lång tid för dem att på övertid få fram någonting som är 1,75 procent av statsbudgeten vet jag inte riktigt hur det ska gå till när de ska få ihop en hel statsbudget, om de nu skulle bli tvungna till det. Det tycker jag är det allvarliga perspektivet. Jag vill inte spela ned de högerkonservativa politiska inslagen.
Dem tar jag på stort allvar, men jag tar också bristfälligheten i deras förslag rent tekniskt på stort allvar. Vad det gäller den feministiska utrikespolitiken och att den inte nämndes i regeringsdeklarationen i går kan jag säga att jag också har noterat det. Den är inte exkluderad, men det var också en lång deklaration.
Kenneth G Forslund (S):
Det är ju inte så att den feministiska utrikespolitiken är avsiktligt exkluderad ur regeringsdeklarationen. Det är en lång deklaration som täcker många olika delar av politiken och vad regeringen vill göra. Jag är fullt trygg med att regeringen kommer att fortsätta att föra en feministisk utrikespolitik.
Alla sådana här deklarationer, vare sig det är regeringsdeklarationer eller utrikespolitiska deklarationer, är kompakta och innehållsrika. Det går alltid att efteråt peka på att någonting saknades. Allt får inte plats i deklarationen alla gånger. Men det viktiga är vilken politik som faktiskt förs.
Vi ska fortsätta att föra en feministisk utrikespolitik med den här socialdemokratiska regeringen.
Kenneth G Forslund (S):
Nej, jag är inte så besviken över att ni fick igenom era budgetramar, Lars Adaktusson. Jag är oroad. Jag är oroad över kvaliteten på det arbete som ligger framför oss och som vi ska basera resten av riksdagsarbetet på. Det är för svagt. Sedan kan jag ha synpunkter på det politiska innehållet.
Jag kommer sannolikt alltid att ha synpunkter på exempelvis Kristdemokraternas politik - det hör till. Men detta behöver formuleras och läggas fram i solidare dokument än vad ni nu har lyckats göra. Jag kan medge att jag nog också har tappat räkningen på hur många statsministeromröstningar vi har haft. Man får gå till kalendern och räkna efter. Sedan gäller det de tre fängslade svenska medborgarna.
Det är en seriös och allvarlig fråga som Lars Adaktusson tar upp och som vi allihop är engagerade i. Vi diskuterar detta återkommande i utrikesutskottet och även i andra konstellationer. När Lars Adaktusson säger att noll har hänt kan man tro att den svenska regeringen och det svenska Utrikesdepartementet inte har gjort någonting. Så är det inte. Man jobbar med detta.
Men det som framför allt måste hända är inte någonting som kan hända här i Stockholm. Det måste hända i Peking. Det måste hända i Teheran. Det måste fattas beslut där om att släppa dem fria. Det är det som vi tyvärr på sista raden är utlämnade till i dessa tre fall - jag antar att vi nu tänker på samma tre fall.
Kenneth G Forslund (S):
Framför allt är det väl diasporaskatten, som Lars Adaktusson tar upp, som är intressant. Det finns länder som har lagstiftat väldigt specifikt mot sådan skatt.
Bilden som vi får är att det inte finns något skatteavtal, att man som person med dubbelt medborgarskap skulle kunna anmäla det skatteuttaget och att det då inte med den lagstiftning som vi har skulle vara lagligt.
Tyvärr är kanske inte anmälningsbenägenheten så stor som jag och Lars Adaktusson skulle vilja att den var. Jag utesluter inte att vi någon gång framåt kan behöva gå längre vad gäller lagstiftning. Detta är ju inte en acceptabel ordning.
Kenneth G Forslund (S):
Ja, precis som Kerstin Lundgren noterar jag att Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna, trots sin gemensamma budget, som de själva uttrycker det, inte har någon gemensam inriktning för utrikespolitiken i sitt budgetförslag. De landar då i praktiken i att ställa sig bakom regeringens politik.
Det är en udda situation - det kan jag hålla med Kerstin Lundgren om. Som jag sa är det just nu inte lätt att vara väljare i Sverige och att förstå vad det är som händer. Den beredning om Nato-optionen som pågår i Regeringskansliet vill jag inte föregå. Regeringen får i god och laga ordning presentera resultaten av den när de känner sig redo att göra det, tänker jag.
Kenneth G Forslund (S):
Samsyn om Nato-option ska jag inte utlova. Däremot ska vi naturligtvis ha en seriös beredning, och det är viktigt att vi samtalar på olika sätt. Det tycker jag definitivt. Vänsterpartiets agerande tror jag att Kerstin Lundgren bäst diskuterar med just Vänsterpartiet.
Det gjordes i ett tidigare replikskifte här, och det var uppenbart att det fanns synpunkter åt båda håll om vad som är praxis och inte.
Kenneth G Forslund (S):
Nej, min ambition är inte att en regerings och en socialdemokratiskt ledd regerings budget alltid ska stå orörd. Det hör till spelreglerna, parlamentarismen och de beslutsformer vi har här i riksdagen att det kan ske förändringar.
Om det sker sådana förändringar, eller till och med förslag till förändringar som partiet ifråga inte ens självt tror någonsin kommer att gå igenom, är det normala dock att sådant brukar vara bättre förberett och mer genomarbetat än det som nu har lagts på bordet från Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna. Jag tycker att ni har misslyckats där, Hans Rothenberg. Det är inte en dom över det politiska innehållet.
Det har jag särskilda synpunkter på, som jag gav exempel på i replikskiftet med Håkan Svenneling. Men det här är inte ett solitt dokument. Det är inte ett solitt motalternativ till regeringens budget, och det är illavarslande för vad det här regeringsalternativet skulle kunna innebära om man på ett eller annat sätt faktiskt hamnar i regeringsställning efter nästa val.
Det är min stora oro i det här sammanhanget. Beloppen är lika, säger Hans Rothenberg. Det är alldeles riktigt. Sedan säger han att innehållet därför blir desto viktigare. Ja, och det är därför ni borde ha specificerat innehållet. Men ni uttrycker ju väldigt tydligt att ni inte har någon gemensam uppfattning om innehållet. Så långt höll det regeringsalternativet - egentligen inte alls.
Jag vet att Hans Rothenberg har ett stort engagemang för Taiwan. Jag delar engagemanget för människors frihet, yttrandefrihet och rättigheter. Sedan har vi frågor om exakt hur det ska gå till.
Kenneth G Forslund (S):
Om Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna har kunnat enas om förändringar av budgetramarna som är 1,75 procent av den totala budgeten är det 98,25 procent som ni inte har ändrat, Hans Rothenberg.
Är det då en M-SD-KD-budget eller den tidigare regeringens budget som regeringen regerar vidare på? Till största delen är det väl ändå den tidigare regeringens budget som man regerar vidare på.
Jag tror att Sverige på många olika sätt skulle tjäna på att motförslag hade uttryckts tydligare, mer väl genomarbetat och med en gemensam politik, något som ni själva skriver att ni inte har.
Kenneth G Forslund (S):
Givetvis ska partier tycka olika; frågan är väl hur olika Moderaterna, Sverigedemokraterna och Kristdemokraterna tyckte när de satt på övertid och skulle försöka bli överens. Man blev inte så värst överens, mer än om 20 miljarder och hur dessa skulle omdisponeras inom de totala ramarna på drygt 1 100 miljarder.
På det här utgiftsområdet är man uttryckligen inte överens om några förändringar av politikens innehåll. Det skriver ni alla tre, Markus Wiechel.
Nästa utgiftsområde som vi har att hantera i utrikesutskottet ska vi debattera i nästa vecka, och där har vi en intressant pågående diskussion om tolkningen av hur miljarden till det internationella biståndet ska öronmärkas och vad den öronmärkningen ska innebära. Det får vi dock återkomma till i nästa vecka, så det blir fler avsnitt av detta.
Det som är oroande med er budget, Markus Wiechel, är den fördelningspolitiska profilen i den. Det är en typisk högerbudget där fattiga blir fattigare och rika blir rikare. Det kan vara en politik man vill föra, men jag kan konstatera att det inte är en politik jag som socialdemokrat vill föra.
Sedan handlar det om det strategiska och strukturella i detta: Sverigedemokraterna känner, som de själva uttrycker det, att de har kommit in i värmen. De får förhandla budget med Moderaterna och Kristdemokraterna. Det är en bro som jag för min del inte skulle vilja släppa Sverigedemokraterna över, kan jag säga.
Kenneth G Forslund (S):
Det som detta handlar om, nämligen att det här är en högerbudget där de rika blir rikare och de fattiga blir fattigare, kommer sig ju inte av polissatsningar och de saker som Markus Wiechel vill göra ett positivt nummer av. Det kommer sig i stället av att det ska införas ytterligare ett jobbskatteavdrag. Det kommer sig av att skatterna kommer att bli fortsatt höga för funktionshindrade.
Det är ju där orättvisorna ligger, Markus Wiechel. Det är det som är klassisk högerpolitik. Jag är socialdemokrat och vill ha ett rättvisare Sverige. Därför vill jag inte göra de här förändringarna och införa skattesänkningar för dem som tjänar mycket, som Markus Wiechel vill. Där går skiljelinjen i svensk politik. Det är tydligt, och det är det väljarna har att ta ställning till.