KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Karkiainen (S):
Jag vill yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. Det finns två saker som är särskilt vackra i en demokrati. Det ena är orden "votering är begärd och skall verkställas", och det andra är när folket går och röstar under allmänna val för att dels bestämma vilken politik som ska råda i landet, dels bestämma vilka människor som ska representera folket i de beslutande församlingarna.
Ett tillförlitligt valsystem är därför en grundbult i ett demokratiskt samhälle, som mina utskottskollegor tidigare har nämnt. Därför måste vi självklart dra lärdomar av de brister som finns i vårt valsystem och ta till vara förslag på förbättringar. Samtidigt är det viktigt att systemet är stabilt och att förändringar görs efter grundliga utredningar och i lugn takt.
Systemets legitimitet bygger på att människor känner igen sig från val till val. Valsystemet lämpar sig inte för experiment. Det är också, som i andra grundlagsfrågor, viktigt med breda överenskommelser så att medborgarna inte upplever att politikerna frångår regelboken och så att det finns en stabilitet i vår demokrati. Valfrågor Visst finns brister i vårt valsystem.
Några har lyfts upp i de motioner som behandlas i betänkandet, bland annat att säkra valhemligheten för människor med synnedsättning, valsedelssystemet och utlandssvenskars valdeltagande. Detta är frågor som också bereds av Regeringskansliet.
Ida Karkiainen (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Detta ärende rör i huvudsak tre förslag till förändringar i regleringen av Sametinget och sametingsvalet. Det handlar om Sametingets organisation. Det handlar om offentlighet vid Sametingets sammanträden, säkerhetsfrågor samt ordningsbefogenheter för ordföranden. Och det handlar också om valbarheten till Sametinget.
Sametinget är både ett folkvalt parlament och en särskild myndighet med uppgift att bevaka frågor som rör samisk kultur i Sverige. Det har sitt säte i Kiruna. Sametinget har alltså två olika roller. Detta skapar ibland problem, vilket har påtalats både av Sametinget och i tidigare utredningar.
En sådan sak är den otydliga ansvarsfördelningen mellan kanslichefen och styrelsen - det handlar alltså om gränsdragningen mellan den politiska och den myndighetsutövande delen. Det förslag vi nu från utskottets sida presenterar innebär att styrelsen blir ansvarig för Sametingets verksamhet och kanslichefen för den löpande verksamheten, enligt de direktiv och riktlinjer som styrelsen beslutar om.
Detta kommer att ge bättre förutsättningar för Sametinget att verka, både för den politiska och för den myndighetsutövande delen. Fru talman! Plenum, det vill säga den folkvalda politiska församlingen, är fortsatt Sametingets högsta beslutande organ.
Det består i dag av 31 folkvalda politiker och behöver bättre förutsättningar för att verka som just folkvalt parlament; detta har också påpekats vid ett flertal tillfällen. En del i detta handlar om att kunna få skälig ekonomisk ersättning för sitt uppdrag. Det föreslås nu Sametingets plenum kunna fatta beslut om.
Precis som har beskrivits här tidigare är ordningen sådan att Sametinget föreslår en ordförande, som sedan förordnas av regeringen. Det kan tyckas vara en märklig ordning att en folkvald församling inte själv får besluta om sin ordförande. Men det har att göra just med Sametingets två olika roller, som jag nämnde tidigare. Även Ekonomistyrningsverket har pekat på detta och menar att en annan ordning faktiskt är möjlig.
Det pågår därför ett arbete med att se över detta i Regeringskansliet, vilket är glädjande. Säkerhetskontroller vid sammanträdena och ordningsbefogenheter för ordföranden kan tyckas vara detaljrika frågor, men det handlar helt enkelt om att kunna tillämpa samma princip som gäller för kommuner och landsting.
Vidare föreslås att sametingslagen får samma ordning som den som framgår av vallagen när det gäller kontroll av identitet vid röstning. Fru talman! Det finns fortfarande mycket att göra för att förbättra förutsättningarna för Sametingets verksamhet och dess förmåga att bedriva politik, men detta är några steg på vägen.
Ida Karkiainen (S):
Jag vill likt min kollega Lawen Redar börja med att yrka bifall till reservation 2 i betänkandet och i övrigt bifall till utskottets förslag. För en stark, oberoende public service krävs långsiktig, stabil finansiering. Licenssystemet vi hittills haft har tjänat oss väl, men i denna tid av snabb teknikutveckling har systemet nått vägs ände. Fru talman!
Jag var en av de ledamöter som fick uppdraget att sitta med i den parlamentariska public service-kommittén. Det var ett oerhört intressant och spännande arbete, och jag vill passa på att i denna kammare tacka kommitténs ledamöter för ett konstruktivt arbete och sekretariatet i kommittén för deras hårda slit. Fru talman!
Det nya finansieringssystem vi föreslår är robust, långsiktigt och teknikneutralt, och det är ett fundament för att vi ska ha en fortsatt stark radio och tv i allmänhetens tjänst med ett utbud för alla som skildrar hela Sverige. Till följd av förändringen av finansieringssystemet måste avtalet med Radiotjänst i Kiruna AB sägas upp.
Där arbetar i dag 240 personer. Det är en stor och viktig arbetsplats för Kiruna, Norrbotten och hela Sverige - det motsvarar ungefär 15 000 arbetstillfällen i Stockholm. Den socialdemokratiskt ledda regeringen har med anledning av detta meddelat att man avser att ersätta dessa jobb så att staten tar vara på den breda kompetens som finns på arbetsplatsen.
Men i och med att vi nu har en övergångsregering som är ålagd att lägga fram en övergångsbudget hamnar satsningen på ersättningsjobb i träda. Det är olyckligt men helt oundvikligt och bidrar till att Radiotjänsts medarbetare nu lever i ovisshet om framtiden. Därför bör en tillträdande regering så snart den lägger fram en ändringsbudget säkra jobben i Kiruna.
Det är också min hälsning till Radiotjänst i Kiruna AB. Fru talman! Att Sveriges riksdag nu tar steg för att säkra oberoendet och stärka den långsiktiga finansieringen för public service är viktigt, och det är rätt och riktigt. Att ha public service - eller radio och tv i allmänhetens tjänst, som vi också säger - är ett fundament i vår demokrati.
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till statsrådet Shekarabi. I november fattade riksdagen beslut om ett nytt finansieringssystem för public service för att långsiktigt trygga oberoendet. Det är ett fundament i vår demokrati, och därför bör det också finansieras solidariskt av alla via skattsedeln. Det är bra. Däremot blir det en tråkig konsekvens när Radiotjänst i Kiruna tvingas läggas ned.
Det är en arbetsplats med 240 kompetenta medarbetare. Om man skulle skala upp det till att gälla Stockholm skulle det innefatta ungefär 15 000 anställda. Det är alltså en stor arbetsplats. Min fråga är helt enkelt: Hur går det med ersättningsjobben?
Ida Karkiainen (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag. Coronavirusets härjningar får enorma konsekvenser runt om i världen. Den allra största konsekvensen är såklart att människor mister livet. Vi ser också konsekvenser för demokratin i världen - hur auktoritära regeringar tar tillfället i akt att roffa åt sig ännu mer makt.
En grundförutsättning för att detta inte ska hända är att medborgare får ta del av oberoende och sakliga nyheter och kan informera sig. Till följd av coronakrisen tappar tidningarna annonsintäkter - tidningar som nu kämpar för sin överlevnad. Samtidigt ser vi hur viktigt det är med en saklig såväl lokal som internationell nyhetsrapportering.
Det här är inget nytt - varje år försvinner en halv miljard i annonsintäkter för tidningarna - men coronakrisen förvärrar situationen betydligt. Ett exempel från min hembygd är lokaltidningen Haparandabladet, som nu har tappat ca 50 procent av sina annonsintäkter. Lokaltidningen och demokratin lider därmed skada.
Därför har regeringen beslutat om totalt 700 miljoner i extra mediestöd nu under coronakrisen. Det vi har att hantera i den här punkten är förslag av mer administrativ karaktär gällande pressstödet. Presstödet har funnits sedan 1970-talet och ges för att tillförsäkra alla medborgare i Sverige en mediemångfald och nyhetsförmedling i hela landet. Det består av två delar.
Den ena är driftsstöd, som ges för drift av dagstidningar. Stödet baseras på hur stor upplagan är och hur ofta tidningen kommer ut. Sedan har vi distributionsstödet, som ges för varje utdelat exemplar av en dagstidning som deltar i samdistribution. Stödet förmedlas av ett distributionsföretag månadsvis i efterhand.
För att få stöd krävs det att en tidning har ett eget redaktionellt innehåll som utgör minst 55 procent av det totala redaktionella innehållet.
Regeringen föreslår nu dels att vi möjliggör en förskottsutbetalning av driftsstödet till tidningsföretag för det här året, dels att kravet på att en dagstidning ska ha en viss andel eget redaktionellt innehåll tillfälligt slopas. Dessa två delar behöver brytas ut från den övriga hanteringen av frågan, som finns i vårändringsbudgeten, för att åtgärderna snabbare ska kunna komma på plats.
Det är därför vi hanterar dessa två frågor. Ett enigt utskott delar regeringens uppfattning och tillstyrker förslaget.
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till infrastrukturminister Tomas Eneroth. Det finns en sak som jag som riksdagsledamot från Haparanda och Norrbotten och många Haparandabor och norrbottningar med mig önskar, och det är att kunna åka tåg från Haparanda - gärna över gränsen till Finland. Det är viktigt inte minst med tanke på det nordiska samarbetet, exportfrågor, besöksnäringen och så vidare.
Jag har en dröm, och den är att liksom vi gjorde för hundra år sedan kunna åka tåg över gränsen även nu. Min fråga till ministern är om han delar den visionen och den drömmen och vad han har för besked att ge om järnvägsutbyggnaden i norra Sverige.
Ida Karkiainen (S):
Utredningsväsendet är en viktig del av det politiska systemet. Det hånas ibland i den politiska debatten att saker ska utredas innan de kan beslutas, som om det vore något dåligt. Utredningsväsendet är precis tvärtom. Det ska bland annat säkra kvaliteten i beslut som är viktiga för samhällsutvecklingen.
Utredningar kan föra in och dra nytta av forskning och därmed höja kvaliteten på regeringens beslutsunderlag och kunskapsnivån bland oss parlamentariker, om det är en parlamentarisk kommitté. Utredningsväsendet ska också belysa frågor mångsidigt och allsidigt. En utredning kan även bidra till långsiktig politisk enighet i svåra och kontroversiella frågor.
Jag har själv suttit med i ett antal olika utredningar och kan vittna om hur viktiga dessa processer är. Fru talman! Enligt 9 kap. 9 § riksdagsordningen ska regeringen varje år i en skrivelse till riksdagen redovisa verksamheten inom de kommittéer som har tillsatts på grund av regeringens beslut.
Kommittéberättelsen innehåller uppgifter om kommittéernas sammansättning, en redogörelse för kommittéernas arbete under den tid som berättelsen avser samt uppgifter om kostnaderna för kommittéarbetet och fördelningen mellan män och kvinnor i kommittéerna. Skrivelsen hanteras av oss som sitter i konstitutionsutskottet, och betänkandet går under namnet Kommittéberättelse - kommittéernas verksamhet under 2020, m.m .
Vi i konstitutionsutskottet är i princip eniga i betänkandet, med undantag för en reservation från Sverigedemokraterna, som bland annat inte önskar en redogörelse över könsfördelningen inom kommittéerna. Fru talman!
Jag vill upplysa dem som följer debatten om att utskottet, i samband med behandlingen av kommittéberättelsen, under flera år har följt könsfördelningen i kommittéerna.
En måttstock för om det råder underrepresentation är om mindre än 40 procent av ett kön är representerat, vilket även framgår i förarbetena till diskrimineringslagen. Konstitutionsutskottet har använt denna måttstock vid tidigare granskningar av regeringens utnämningsmakt och jämställdhet bland utnämnda myndighetschefer och chefer vid utlandsmyndigheterna.
Fru talman! Statistik i sig löser inte problemet med underrepresentation, men det hjälper oss att belysa vari problemen ligger och titta på var det finns ojämställd fördelning och om det finns möjlighet att göra förändringar där.
I tabellen i betänkandet framgår det att kvinnor i gruppen ordförande tidigare har varit underrepresenterade, men under senaste åren har denna grupp varit praktiskt taget jämnt könsfördelad. Samtidigt visar tabellen att över 60 procent av sekreterarna är kvinnor, vilket enligt måttstocken innebär att män är underrepresenterade i den yrkeskategorin.
Utskottet framhäver vikten av att eftersträva en jämn könsfördelning i alla yrkeskategorier.
Ida Karkiainen (S):
Tack, Mikael Strandman, för svaret! Jag blir faktiskt inte klokare av det. För mig är det viktigt att jämställdheten integreras i precis varenda del av den verksamhet som vi finns inom. Kommitté- och utredningsväsendet är en mycket viktig del i hela lagstiftningsarbetet och hela processen.
Att inte räkna och inte titta på en jämn könsfördelning tycker jag, utifrån dessa aspekter, är ett mycket dåligt förslag. Jag tycker att vi i precis allt arbete vi gör behöver se till att vi har en jämn könsfördelning, som speglar befolkningen på ett bra sätt och speglar de beslut vi fattar.
Jag ser inte att det är relevant att lyfta bort den statistiken, inte ens för framtiden. Vi behöver ha kvar den och följa den. Jämställdheten har inte kommit av sig själv. Den har kommit till tack vare en mycket medveten politik för att ändra i system där det tidigare har varit män som har valt män till olika positioner.
Detta är inget som har växt fram av sig självt, utan det kräver en medveten politik och att man tittar på statistiken för att se vad det finns för systemfel som vi behöver jobba med och förändra. Dessa systemfel tycker jag att Sverigedemokraterna konsekvent bortser från.
Man ser inte att det finns strukturella problem som gör att ojämställdheten cementeras i samhället. Detta behöver vi bryta.
Ida Karkiainen (S):
Jag skulle vilja ställa en fråga till försvarsminister Peter Hultqvist. Sedan regeringsskiftet 2014 har regeringen arbetat målmedvetet och metodiskt för att bygga upp Sveriges försvar. Det säkerhetspolitiska läget motiverar det, precis som försvarsministern redogjorde för i en tidigare fråga. De kommande åren står vi därför inför en tillväxt som inte setts sedan 1950-talet.
I den här kammaren lär vi inte få höra frågor om att försvaret är ett särintresse längre. För att stärka Sveriges försvarsförmågor har också samarbeten med andra länder intensifierats. Den militära alliansfriheten kan ju inte innebära att vi inte ska samarbeta inom försvarsfrågorna. Vi har värdlandsavtalet med Nato och ny lagstiftning för operativt samarbete med Finland, vilket gläder mig särskilt som tornedaling.
Därför är min fråga: Kan ministern närmare redogöra för ambitionerna med det svensk-finska försvarssamarbetet?
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till statsrådet Johansson. Enligt en färsk undersökning som Dagens Nyheter har gjort bland landets kommuner har våld i nära relationer ökat under coronapandemin. Av de kommuner som svarade anger var tredje att de har fått ett ökat antal ärenden om våld i nära relation. Det är en konsekvens av pandemin som vi också ser i andra länder.
Vidare kan vi förutsätta att mörkertalet är stort med tanke på att det är svårare att ropa på hjälp om våldsverkaren hela tiden finns i närheten. Vad gör regeringen för att stävja denna situation?
Ida Karkiainen (S):
Min fråga går till statsrådet Hallberg. De gränsrestriktioner som har införts med anledning av coronapandemin har drabbat oss som bor i gränsregionerna väldigt hårt, inte minst dem av oss som arbetspendlar. De har behövt fundera på om de kommer att kunna ta sig till sitt arbete och om de kommer att få någon lön den här månaden. En del har till och med hastigt ordnat tillfälligt boende på ena eller andra sidan gränsen för att vara säkra på att kunna ta sig till jobbet.
De som inte har fått komma till sitt arbete, vem ska ersätta dem? Jag noterar att ersättningsfrågan för dem som arbetspendlar till Norge verkar vara löst, men stora hinder kvarstår för andra. Ett aktuellt exempel är finländare som går en arbetsmarknadsutbildning på Utbildning Nord i Övertorneå och har svårt att ta sig över gränsen till Sverige på grund av 48timmarsregeln.
Min fråga till statsrådet är därför vilka initiativ regeringen har tagit med anledning av de gränsproblem som framför allt arbetspendlare möter.
Ida Karkiainen (S):
Jag tackar interpellanten för interpellationen i en angelägen fråga. När det gäller val är en röst per medborgare ett av de mest grundläggande fundamenten i vår demokrati, och det måste vi värna. Därför måste folkbokföringen fungera väl och brister i den upptäckas på ett tidigt stadium.
Det är därför glädjande med dessa uppdrag, och jag vill särskilt nämna ett. Den 17 december 2020 gav regeringen ett uppdrag till Skatteverket att i samverkan med ett antal frivilliga kommuner inrätta ett pilotprojekt för att utreda omfattningen av problemet med folkbokföring och utveckla metoder och arbetssätt för att åtgärda felaktigheter.
Pilotprojektet ska bedrivas och bedrivs i områden där Skatteverket och kommunerna bedömer att problematik med tonvikt på bland annat trångboddhet och otillåten handel med hyreskontrakt är eller har varit särskilt förekommande. Uppdraget ska redovisas senast den 1 juni i år. Utredningen är alltså på gång, och jag ser mycket fram emot slutredovisningen.
Borlänge är en av de kommuner som medverkar i detta pilotprojekt. Övriga kommuner är Botkyrka, Göteborg, Helsingborg, Malmö, Stockholm, Södertälje och Uppsala. Detta är ett av många uppdrag som Skatteverket har fått för att just förbättra folkbokföringen.
Vår bedömning är att det mest träffsäkra sättet att ta reda på vilka människor som befinner sig i Sverige är genom folkbokföringen. En folkbokföring med korrekta uppgifter är det mest ändamålsenliga och effektiva verktyg vi har att jobba med, och därför har Skatteverket fått ett antal uppdrag på detta område.
Ida Karkiainen (S):
Hur folkbokföringen kan utvecklas med olika tekniska lösningar är något vi hela tiden följer, och jag är helt säker på att vi kommer att utveckla systemen i takt med att samhället och tekniken utvecklas.
I Sverige har vi i grunden god tillgång till registerdata, och dessa data håller hög kvalitet. Därmed inte sagt att de är helt felfria, för det finns brister. Det är alltså för att förbättra systemen ytterligare och täppa igen de hål som finns som regeringen har gett just dessa uppdrag till bland andra Skatteverket.
Folkbokföringsfelet uppskattades 2018 till ungefär 198 000 individer, vilket då var 1,9 procent av Sveriges befolkning. Den vanligaste feltypen är felaktig adress. När jag för inte alltför länge sedan studerade statsvetenskap i Luleå fördes en stor diskussion om var studenter skulle folkbokföra sig, så det är alltså en vanlig feltyp i folkbokföringen.
Vi behöver ha ordning och reda i systemen, men för att komma till rätta med felen och bristerna gäller det att vi är effektiva och inte satsar på till exempel en stor folkräkning, vilket man ibland förordar.
Eftersom 98 procent är korrekt är det bättre att attackera de 2 procenten där det finns fel och brister och åtgärda dem. Det är det mest effektiva sättet att komma till rätta med denna problematik.
Ida Karkiainen (S):
Tack, Ulrik Bergman, för ytterligare ett inlägg i denna debatt! Det är glädjande att våra förslag i mångt och mycket synkar. Det som Skatteverket gör redan i dag och de uppdrag som Skatteverket redan har fått handlar bland annat om att göra kontrollbesök. Det var en lagändring som trädde i kraft den 1 juli 2018.
Skatteverket har också fått möjlighet att avregistrera den som i folkbokföringen har registrerats under en falsk identitet. Denna lagändring trädde i kraft den 1 juli 2018. Regeringen har även infört en sekretessbrytande bestämmelse som gör att det blir lättare för myndigheterna att inhämta information från varandra och ha ett kraftigt informationsutbyte när det gäller just folkbokföringen.
Den 1 juli 2018 återinförde vi som sagt också folkbokföringsbrottet, som avskaffades på 90-talet. Dessutom pågår det pilotprojekt som jag nämnde tidigare i interpellationsdebatten. Det pågår alltså ett antal saker där jag upplever att vi har ganska stor samsyn mellan den socialdemokratiska regeringen och Moderaterna om hur vi kan komma till rätta med problemen, och detta är glädjande.
Det finns saker som man kan fortsätta att titta på, och vi är beredda att diskutera detta tillsammans med andra partier. Vi är övertygade om att den mest effektiva kontrollåtgärden inte handlar om att genomföra en stor folkräkning utan om att faktiskt använda de system som vi har i dag och som är av god kvalitet och se till att de förbättras.
Frågan är vad som blir mest effektivt och träffsäkert, och där anser vi att det mest träffsäkra är att förbättra folkbokföringen. Jag vill passa på att tacka för denna mycket viktiga interpellation.
Ida Karkiainen (S):
Johan Hultberg har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att utreda ifall det skulle vara möjligt att vara folkbokförd och skattskyldig i mer än en kommun samt när jag och regeringen kommer att låta utreda det kommunalekonomiska utjämningssystemet i enlighet med riksdagens tillkännagivande. Kraftiga svängningar i antalet personer som bor och vistas i kommunen, så som det är för populära semesterkommuner, innebär utmaningar.
Men som interpellanten påpekar skulle det finnas potentiella problem med att införa ett system där personer betalar kommunalskatt i flera kommuner. Det pågår inget arbete inom Regeringskansliet med att se över reglerna om hemortskommun, det vill säga till vilken kommun en person ska betala kommunal inkomstskatt. Jag skulle dock vilja lyfta fram ett par faktorer som är relevanta när vi diskuterar de ekonomiska förutsättningarna för kommuner med många delårsboende.
År 2011 förtydligades ansvarsfördelningen mellan bosättningskommun och vistelsekommun i socialtjänstlagen och i lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Därigenom flyttades det huvudsakliga ansvaret för den enskildes stöd och hjälp enligt socialtjänstlagen och LSS från vistelse- till bosättningskommunen, även vid besök i till exempel fritidshus i annan kommun.
Sålunda blev bosättningskommunen ersättningsskyldig för den verkställighet som vistelsekommunen bistår med . Socialstyrelsen bedömde i en utvärdering 2014 att de nya reglerna om ansvarsfördelning mellan kommunerna vid tillfällig vistelse i till exempel ett semesterboende uppfattas som tydliga och framför allt som mer rättvisa än tidigare, då hela ansvaret låg på vistelsekommunen, och att dialogen mellan kommunerna har förbättrats.
Skatteintäkter och generella statsbidrag står för drygt 80 procent av kommunernas intäkter. Utöver dessa intäkter har kommuner andra intäkter, till exempel från taxor och avgifter samt från den kommunala fastighetsavgiften. Fastighetsavgiften utgör i sammanhanget en mindre intäktspost, totalt 19 miljarder kronor vilket motsvarar cirka 3 procent av kommunernas intäkter.
Intäkterna från fastighetsavgiften är nästan dubbelt så stora för besöksnäringskommuner som för genomsnittet av kommuner, vilket inte minst beror på höjda taxeringsvärden för fritidshus. Det finns således även positiva kommunalekonomiska effekter av att vara en turistkommun.
Ett rättvist och träffsäkert kommunalekonomiskt utjämningssystem är en grundbult för att kommuner och regioner med olika förutsättningar ska ha goda och likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Systemet behöver utvecklas i takt med samhällsutvecklingen. Ändringar i kostnadsutjämningen trädde i kraft 2020, vilka innebar att systemet i större utsträckning beaktar socioekonomiska faktorer och gles bebyggelsestruktur.
Ändringarna innebar att de ekonomiska förutsättningarna för kommunerna blev mer likvärdiga. Men som riksdagen påpekar i sitt tillkännagivande var det länge sedan utjämningssystemet i sin helhet sågs över. Regeringen anser att det är viktigt att utjämningssystemet ses över med viss regelbundenhet och avser att återkomma till riksdagen i fråga om tillkännagivandet.