Jimmy Ståhl (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 5. I dag var jag ute och vandrade i det vackra vädret. I går när vi var ute och gick stannade min fästmö mig och bad mig titta snett åt höger. Kan du förstå vilken vacker byggnad du jobbar i, sa hon och pekade på Riksdagshuset.
Den är sannerligen vacker. Men jag hade en vacker arbetsplats innan jag började i riksdagen också. Då var jag hamnarbetare och satt uppe i kranarna, tittade långt ut över havet och såg fartygen, stora som små, av alla nationaliteter.
På de stora fartygen såg jag knappt någon svensk flagga över huvud taget, medan det vajade vackert gult och blått bak på i stort sett varenda fritidsbåt. Svensk sjöfart har länge fått stå i skymundan, utanför rampljuset.
Något större fokus på sjöfarten har det inte varit, men nu är det på allas läppar. Äntligen, herr talman, har det börjat hända saker! Ljuset har riktats om, mot sjöfarten. Miljönyttan och effektiviteten i transporterna har visat sig vara på allas läppar.
Hela 95 procent av världens exportgods transporteras på fartyg. Sjöfarten är någonting som man alltid har tagit för given, någonting som man har räknat med bara ska finnas där. Man har också tagit för givet att godset ska finnas i våra butiker.
Sverige med sin långa kust och sitt läge kan betraktas som en ö, en ö där man har enorma möjligheter att använda just sjöfart för transporter av gods. Sjöfarten står alltså för 95 procent av exporthandeln. Men hur mycket transporter har vi till sjöss i våra närområden i Sverige och runt Sverige? Det är inte lika mycket.
Vad är det viktigaste för en varuköpare? Det finns olika kriterier. Men det viktigaste är ändå att varan kommer fram i tid. Det kan den göra med sjöfart. Det går kanske inte lika snabbt som med tåg eller lastbil med släp. Vi sverigedemokrater är positiva till alla former av transporter.
Många gånger handlar det om en kombination av järnväg, trailertransporter och fartyg. Jag talade om att det har riktats ljus på sjöfarten. Vad är det för ljus? Det är till exempel det som Boriana Åberg tidigare talade om, nämligen tonnageskatten som är aktuell och förhoppningsvis snart genomförd.
Med denna hoppas vi kunna få fler svenskflaggade fartyg och att svenskflaggade fartyg ska få konkurrensförhållanden som liknar dem som övrig sjöfart i världen har. Självklart hoppas vi på svensk inflaggning. Men det kanske inte är så mycket att hoppas på initialt. Men vi hoppas att vi åtminstone vid nybyggnation ska få svenskflaggade fartyg.
Regeringen har en inlandssjöfartsstrategi. I och med att Sverige har fördelen av att våra inre vattenvägar inte korsar några andra länders vattenvägar har vi möjlighet till undantag.
Dessa undantag tycker jag att vi ska passa på att bejaka och utnyttja så mycket vi kan. Genom svensk sjöfart får vi fler arbetstillfällen, inte bara på sjön utan även i land.
Som hamnarbetare kan jag inte annat än glädjas åt att Sverige får ett större fokus på sjöfart, naturligtvis för mina kollegors skull men också för att vi får fler arbetstillfällen. Fler arbetstillfällen kommer att skapas på många områden direkt eller indirekt kopplade till sjöfarten. Är det så enkelt att ge sjöfarten ett reellt lyft?
Nej, det är det såklart inte. Det handlar om mycket mer än så. Man måste även se över farledsavgifter, avgifter för lotsplikt och andra kostnader för att bedriva sjöfart - kustsjöfart, inlandssjöfart och annan sjöfart. Det är kostnader som redan i dag upplevs som orättvisa, som Boriana Åberg sa.
Det handlar om lotsavgifterna till Trelleborgs Hamn, men det handlar även om att de fartyg som trafikerar Trelleborg också får betala isbrytningen uppe i Norrland. Framför allt måste rederierna ha en möjlighet att tjäna pengar på sin verksamhet. Det gäller speciellt inlandssjöfarten, som framgår av Sjöfartsverkets modeller. Herr talman!
Den 12 april 1810 fick Baltzar von Platen tillstånd att bygga den kanal som skulle tjäna som en genväg mellan Stockholm och Göteborg. Det var en fantastisk möjlighet, och på den tiden kanske också den enda reella möjligheten, att transportera tungt och skrymmande gods. I dag bedriver man där lite turism och i viss mån sjöfart.
Men kanalen kan utnyttjas mycket mer än i dag. Väldigt mycket gods transporteras i dag på järnväg och på lastbil. Jag förutsätter att regeringen med inlandsjöfartsstrategin gör det möjligt att också bedriva denna sjöfart, så att det inte bara stannar vid vackra ord på ett papper.
Det behöver byggas nya slussar i Göta älv nu. Slussarna är snart uttjänta. Det behövs också en jordskredssäkring av älven. Det behövs inte i dag, utan det hade behövts i går. Det kan förekomma jordskred precis när som helst. Om det blir ett jordskred i älven stannar trafiken.
Det skapas också enorma miljökatastrofer. Göteborgarna som tar sitt dricksvatten från älven ligger mycket pyrt till. Sedan har vi en fråga som är jättestor för mig som göteborgare. Den handlar om Götaälvbron. Det är en bro i Göteborg, i mynningen till älven som går upp till Vänern.
Göteborgarna har en övertro på cyklandet i staden. I dag har vi en bro som har en segelfri höjd på 19 1⁄2 meter. Bron trafikeras av spårvagnar, bussar, gångtrafikanter, bilar, cyklister, mopeder och allt möjligt, och det har fungerat jättebra.
Nu vill man bygga en hängbro - Hisingsbron - som ska vara tolv meter hög för att man ska underlätta för cyklisterna. En lägre bro ger naturligtvis besparingar i fråga om markytor. Man vill ju bygga många bostäder runt detta attraktiva vattenområde.
Det som jag ser som en fara är att man bygger ett hinder för fartygen. Det finns två järnvägsbroar strax bakom denna bro. Men dem kan man med en ganska enkel hantering flytta undan, så att fartygen enkelt kan passera.
Men om man skulle ha en låg bro på tolv meter skulle det innebära att man antingen får låta fartygen ligga på redden, vilket inte är lätt eftersom vattnet i älven är ganska strömt. På det sättet skulle man låta fartygen vänta och industrin bli lidande. Eller också kan man öppna bron, och då blir det som en infarkt i Göteborg.
Vi behöver dessa transporter och detta kollektiva resande över bron. Men så fort man öppnar bron blir det enorma köer inne i Göteborgs stadskärna och även på Hisingssidan.
Det som vi sverigedemokrater hade önskat var att man hade kunnat göra en dubbel lösning och att man skulle kunna bygga den nya bron med samma segelfria höjd som lägsta höjd och på denna bro ha en snabblyftande cykelbro som gångtrafikanter och cyklister skulle kunna ha som alternativ.
Det innebär att man skulle ha sjöfartsnyttan men att man även skulle ha nytta av denna bro på en lägre nivå. Alla skulle tjäna på detta.