KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
I varje debatt som förs i denna riksdag har Socialdemokraterna alltid mer pengar. Det är konstigt att ni har det bara när ni är i opposition. När ni satt i regeringen var forskningen svältfödd. Det är nu som forskningen har fått nya och stora anslag - i 2008 års forskningsproposition. Men i opposition har ni alltid mycket mer pengar än alla andra. Det var ett intressant besked som Thomas Strand gav. Jag har också sett dessa ord i Socialdemokraternas motion om att ni vill se över resursfördelningssystemet.
Jag har funderat på vad som döljer sig bakom en sådan formulering. Vi säger också att vi vill se över resursfördelningssystemet, och vi talar om vad vi vill. Men vi vill se över det, och det sker nu. Vi har tillsatt en utredning, som jag har sagt i svaret, inför forskningspropositionen. Vi behöver till exempel se om samverkan med industrin på orten kan bli en faktor och hur man i så fall mäter och utvärderar den. Det ingår i denna utredning.
Jag sade att fördelningen mellan stora universitet och nya regionala högskolor är densamma som den var under den socialdemokratiska regeringens tid. Då replikerar Thomas Strand att jag har fel därför att ni nu vill ändra er och se över resursfördelningssystemet. Det finns inget annat sätt att tolka det än att ni vill ta pengar från de större universiteten och ge till de mindre. Då säger jag att det är en nyhet som Thomas Strand här kommer med; det är vad detta betyder.
Att se över resursfördelningssystemet betyder att ni ska slå sönder forskningsmiljöerna på Karolinska Institutet, på Chalmers, på Kungl. Tekniska högskolan samt på universiteten i Lund, Stockholm, Göteborg, Umeå och Linköping. Det är vad det betyder. Det är hos SLU som forskningsresurserna i dag ligger. Dessa ska ni fördela. Det är ett väldigt intressant besked, för ingen har tidigare varit så rak och tydlig som Thomas Strand nu är om vad detta betyder. Det är bra att vi får det här klart för oss.
Men det går inte ihop med vad Håkan Juholt i Almedalen sagt om att satsa på medicinsk forskning i Sverige eftersom den äger rum just vid de universitet jag nyss räknat upp. Det är där vi ska göra stora nysatsningar, sade Håkan Juholt i Almedalen. Det här går inte ihop, Thomas Strand! Jag tackar i alla fall för klarspråket. Vi ska berätta detta för de stora universiteten.
Jan Björklund (L):
Jag tror inte att det finns någon debatt där inte nya löften, nya satsningar och nya pengarullningar ska betalas med krogmomsen. Det är otroligt hur långt den räcker! Jag läste i Socialdemokraternas valmanifest för ett år sedan att sänkt krogmoms bör genomföras därför att det ger mer jobb till ungdomar och invandrare. Jag fladdrar inte på så sätt att jag byter åsikt varje år eller har olika åsikt före respektive efter ett val. Vi läste Socialdemokraternas valmanifest och kom till samma slutsats.
Nu genomförs förslaget. Fortfarande är det så att det här ger ungdomar och invandrare jobb. På samma sätt argumenterade Thomas Strand före valdagen förra året för detta. Dessutom säger Thomas Strand att forskningsmedel fördelas vart fjärde år i en forskningsproposition. Ja, det har alla regeringar genom tiderna varit överens om. Nästa år när vi lägger fram vår forskningsproposition kan ni reagera på den - allt för att skapa stabilitet och stadga när det gäller förutsättningarna.
Jag hoppas att ni inte vill riva upp detta genom att varje år fladdra med anslag fram och tillbaka. Det kommer lärosätena inte att gilla. När det gäller att detta med att se över resursfördelningssystemet betyder att de små högskolorna ska få mer pengar förstår jag inte hur det ska gå till utan att de stora ska få mindre. Är det bara nya pengar som ska föras in behöver man inte se över resursfördelningssystemet. Resursfördelning betyder att det ska fördelas på ett annat sätt. Det är ett väldigt viktigt besked ni här ger. Ni skriver om att se över systemet men skriver inte i klartext vad det innebär.
Det hela är ett väldigt viktigt besked. Det här kommer att föra Sverige bort från internationell toppklass till att bli en mer medelmåttig nation. Naturligtvis blir det mer jämlikt fördelat mellan Sveriges olika lärosäten om man gör på nämnda sätt, men det kommer inte att gagna Sverige som forskningsnation.
Jan Björklund (L):
Thomas Strand har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit med tanke på utbildningsutskottets och riksdagens tillkännagivande om att skolforskningen behöver utvecklas. Jag vill först och främst framhålla att regeringen delar uppfattningen att skolforskningen behöver utvecklas och att undervisning och pedagogiska metoder ska stå på solid vetenskaplig grund.
Den utbildningsvetenskapliga forskning och forskarutbildning som bedrivs på lärosätena finansieras dels genom basanslag direkt till universitet och högskolor, dels genom statliga anslag på ca 155 miljoner kronor per år via Vetenskapsrådets utbildningsvetenskapliga kommitté . Medel kommer också från till exempel Riksbankens Jubileumsfond, Forskningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap samt från kommunerna.
Därutöver sker för skolan relevant forskning inom många andra vetenskapliga områden. Det är viktigt att även dessa resultat kommer skolan till del och kan bidra till att utveckla evidensbaserade pedagogiska metoder. Regeringen redovisade ett antal förändringar inom detta forskningsområde i propositionen Bäst i klassen - en ny lärarutbildning .
Bland annat bedömde regeringen att uppdraget för UVK skulle ändras för att omfatta forskning med relevans för skolans och förskolans utveckling. Regeringen delar uppfattningen att det är viktigt att forskningens resultat kommer till användning i praktiken. För detta ändamål har Vetenskapsrådet i uppdrag att generellt sprida information om forskningsresultat, och Skolverket har i uppdrag att sammanställa och sprida forskningsresultat specifikt inom skolans område.
När det gäller lärares möjligheter till egen forskning vill jag fästa uppmärksamheten på den fortsatta satsningen på totalt 251 miljoner kronor för 2011-2014 på forskarskolorna för lärare och förskollärare. Ca 200 deltagande lärare och förskollärare kommer att kunna utbilda sig upp till licentiatnivå utöver de närmare 200 som deltar i de tidigare forskarskolorna.
Satsningen omfattar utöver medel till själva utbildningen bidrag till huvudmännen för att ersätta största delen av lönekostnaderna under den tid som läraren eller förskolläraren deltar i utbildningen. I den nya skollagen har också införts möjligheten att till lektor utnämna en legitimerad lärare eller förskollärare som har avlagt minst licentiatexamen och som under minst fyra års tjänstgöring som lärare eller förskollärare har visat pedagogisk skicklighet.
Lektorerna blir en viktig kontaktyta mellan skolväsendet och akademin som kan bidra till att förmedla forskningsresultat till skolan. För forskningspolitiken i stort gäller att den beslutas i samband med nästa forsknings- och innovationsproposition. Ärendet bereds för närvarande. Regeringen avser att presentera propositionen hösten 2012.
Jan Björklund (L):
Jag utgår från att Thomas Strand är medveten om att det när det gäller forskningspolitik i Sverige är fyraårsbeslut - nästa gång är hösten 2012. Så har det varit under alla regeringar. Att jag skulle lägga fram den forskningspolitiska propositionen i ett interpellationssvar till Thomas Strand just i dag tror jag inte att Thomas Strand hade väntat sig. De här övervägningarna pågår, och en forskningsberedning är tillsatt. Det är ett omfattande beredningsarbete. Men vi från de borgerliga partierna har precis samma uppfattning som Thomas Strand.
Det var därför som riksdagens utskott i enighet antog den här texten om att vi måste stärka skolforskningen. Då återkommer vi naturligtvis i forskningspropositionen om det. Thomas Strand räknar upp alla de problem som svensk skola har. Så är det verkligen. Resultaten sjunker och har gjort det i 10, 15, 20 år. Vi har otroligt svårt att rekrytera lärare. Kommunaliseringen har varit ett stort problem för lärarkårens status. Det handlar om läraryrkets anställningsvillkor.
De disciplinära problemen i skolan har varit ett stort problem under en mycket lång tid. Det är därför vi nu lägger om hela den svenska utbildningspolitiken. Det är reformer som gör upp med årtionden av socialdemokratiskt felaktigt tänkande. De vägval vi gör är naturligtvis baserade på skolforskning.
Men jag håller med Thomas Strand i problembeskrivningen, som också framgår i interpellationen, att skolforskningen måste vara relevant för verksamheten i skolan. Mycket av skolforskningen i Sverige i dag är alltför teoretiserande. Det är inte alls så att all forskning syftar till att lösa en massa problem.
Det är en hel del forskning som jag skulle säga är ganska irrelevant för verksamheten i klassrummen och verksamheten i skolan. Därför funderar vi på hur vi kan stärka den del av skolforskningen som verkligen är relevant för att lösa de problem som Thomas Strand talar om. Det handlar inte bara om mer pengar - jag uppfattar det inte heller som att interpellanten menar det. Det handlar också om hur vi riktar forskningen så att den faktiskt adresserar de frågor som vi vill besvara.
Jan Björklund (L):
Jag ska säga att det är tråkigt att Thomas Strand inte nämner begreppet lektor, för det är i själva verket den viktigaste kopplingen mellan akademin och skolan, mellan forskningen och ämnesundervisningen. Lektorerna avskaffades i princip i svensk skola under den socialdemokratiska regeringstiden. Det finns något hundratal kvar. En lektor är en lärare som är forskarutbildad och har avlagt forskarexamen. Det fanns ett par tusen för 20 år sedan.
År 2006 fanns det något hundratal. Nu återinför vi lektorat. Vi satsar otroligt många miljoner, flera hundra i flera omgångar, på det som kallas för forskarskolor. Det handlar om att återinföra lektorat. Det är lärare som går i forskarskolor och som ska bli lektorer. Under några år utbildas mer än 400 personer. Vi kommer att femdubbla antalet lektorer på några år, efter att ni avskaffade dem.
Detta är den viktigaste kopplingen mellan skolan och forskningen. Det är lektorerna, skulle jag säga. Det handlar om att det ute på skolorna finns lärare som har forskarutbildning. Detta är en mycket stor fortbildningssatsning. Det är bra att Thomas Strand säger att Lärarlyftet har varit bra. Det är bra att vi är överens om det. Vi ska väl bara komma ihåg att bakgrunden var att den svenska lärarfortbildningen försvann under åren fram till att vi införde Lärarlyftet 2007. Kommunaliseringen gjorde att lärarfortbildningen i stort sett försvann i Sverige.
Den är nu återinförd under begreppet Lärarlyftet. Nu i opposition tycker ni att det ska vara ännu mer. När ni själva hade ansvar avskaffades det. Man måste komma ihåg den bakgrunden, att de problem vi löser skapades under den förra regeringen. Vi löser dem nu. Ni säger: Lös dem ännu snabbare, ännu fortare! Det är rätt omfattande reformer just nu, och de beror på att ni inte gjorde något när ni hade ansvaret. Ni såg passivt på när svensk utbildningsforskning raserades när lektoraten fasades ut.
Nu sker det ett lyft, och jag är beredd att göra mer. Men vi har precis den ordning nu som vi haft under tidigare regeringar, att regering och riksdag lägger fast forskningspolitik i forskningsbeslut vart fjärde år. Det är nästa år vi gör det. Regeringen har inte tagit ställning än till exakt alla detaljer. Jag kan mycket väl tänka mig något slags nationellt organ av typen SBU som kan fundera över hur man beställer relevant skolforskning.
Vi har skrivit om det i den budgetproposition som vi lade fram i höstas och som nu ligger på riksdagens bord. Men det viktiga är inte att inrätta nya myndigheter, utan det viktiga är att fundera på hur vi får kvalitet i forskningen och hur den kommer ut i skolväsendet så att den blir så relevant som möjligt. Lektoraten säkerställer att forskningen blir skolrelevant. En lektor står i skolans klassrum varje dag och för över ämnesforskning i sin undervisning och till övriga lärarkolleger.
Jag skulle vilja säga att lektoraten är det allra mest centrala för att lyfta fram forskningen i skolan. Det är tråkigt att Socialdemokraterna aldrig ser värdet i dem.
Jan Björklund (L):
Gunilla Svantorp har frågat mig hur jag avser att regeringens förslag till den nationella referensramen för kvalifikationer i Sverige ska se ut samt när beslut om den kommer att fattas. Låt mig till att börja med påminna om bakgrunden till den nationella referensramen. Europaparlamentet och Europeiska rådet har antagit en rekommendation om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande - EQF.
EQF ska fungera som ett översättningsverktyg mellan olika kvalifikationssystem och deras nivåer. Genom att medlemsländer kopplar sina nationella kvalifikationsnivåer till den europeiska referensramen ska det bli enklare för både individer och arbetsgivare att kunna jämföra och förstå nivån på kvalifikationer som utfärdats i olika medlemsstater. Det övergripande syftet är att främja rörlighet och livslångt lärande.
Rekommendationen är frivillig att implementera, men de länder som ansluter sig ska koppla sina nationella kvalifikationssystem till EQF och utarbeta nationella referensramar om de anser det nödvändigt. I Sverige är Myndigheten för yrkeshögskolan nationell samordningspunkt för EQF. I juni 2011 inkom myndigheten med ett förslag till nationellt ramverk med inplacering av det offentliga utbildningssystemets examina och andra utbildningar.
Det är detta uppdrag som interpellanten Gunilla Svantorp hänvisar till. I september 2011 redovisade myndigheten ett förslag till modell för hur aktörer utanför det offentliga utbildningssystemet i ett andra steg ska kunna koppla också sina kvalifikationer till en nationell referensram. I och med att detta uppdrag har redovisats har vi nu ett mer fullständigt beredningsunderlag till grund för framtida ställningstaganden.
Det är viktigt att den modell för nationellt ramverk som Sverige väljer blir accepterad av alla parter som ett användbart verktyg. Det innebär att själva processen måste få ta den tid som behövs så att vi kan fatta ett väl grundat beslut om den svenska modellen. Exakt hur en sådan svensk referensram bör se ut bereds för närvarande inom Utbildningsdepartementet.
Det svenska ramverket bör i ett första steg omfatta utbildningarna inom det offentliga utbildningssystemet och andra utbildningar som regleras i lag och förordning. Avsikten är dock att ett nationellt ramverk som även omfattar andra kvalifikationer successivt bör utvecklas i takt med arbetslivets och branschernas intresse.
Jag kommer att verka för att ett svenskt ramverk för kvalifikationer fastställs och att Sverige, i likhet med flertalet länder, ska presentera sin referensrapport till den rådgivande gruppen för EQF, The European Qualifications Framework, under 2012.
Jan Björklund (L):
Tack så mycket för de uppföljande frågorna! Det skulle vara teoretiskt möjligt för mig att lägga fram ett förslag i morgon som spikades av regeringen i övermorgon. Men det skulle vara helt ointressant. Det är klart att detta bygger på att branscherna accepterar det hela och tycker att det är vettigt och rimligt och vill använda sig av det.
Därför går det inte att sätta en viss tidpunkt när det här ska beslutas, för är man inte överens om det beslut vi driver fram kommer det inte att funka i verkligheten. Vitsen är ju att det ska vara brett förankrat i vårt samhälle och bland de aktörer som är relevanta. Det är alltså självklart att processen bedrivs på det sättet. Sedan ska besluten fattas av regeringen, och då bereds de inom Utbildningsdepartementet i någon formell mening och även i realiteten.
Det är bara det att det är mängder av aktörer som dras in i denna process, och så småningom lägger vi fram ett förslag. En del beslut är enkla att fatta. Då bestämmer sig regeringen, och så klubbar vi det.
Men om detta ska bli verklighet och ett så viktigt instrument som vi vill måste det vara väldigt förankrat, och då går det inte bara att driva fram enligt en viss tidsplan om det uppstår oenighet, utan man måste respektera och försöka lirka och komma fram till ett beslut som är väl förankrat hos de aktörer som finns. Målsättningen är 2012, som jag skriver i interpellationssvaret, men inte ens det går ju att garantera.
Jan Björklund (L):
Jag upplever att jag gång på gång svarar på frågorna, men de ställs på nytt. När jag lyssnar på Gunilla Svantorp tror jag möjligen att Gunilla Svantorp har en tilltro till att just det här arbetet, som jag tycker är viktigt, skulle lösa alla världens problem. Det kommer det inte att göra. Det här är bra.
Det är viktigt för att åstadkomma ökad rörlighet i Europa mellan olika länder och i olika yrken, för att få en mer ensad syn i European Qualifications Framework som gör att vi ställer samma krav på en elektriker i Sverige som man ställer på en elektriker i ett annat europeiskt land, så att människor kan flytta mellan olika länder och jobba i och med att samma saker ska ingå i värderingen.
Alla de problem som Gunilla Svantorp räknade upp tror jag inte att det här kommer att lösa. Det finns alltjämt problem som vi måste adressera på olika sätt. Detta är ett viktigt arbete. År 2012 är målet, men det ska vara välförankrat. Det gör att jag inte uttrycker mig på det sättet att jag garanterar att det blir klart under 2012, men det är målsättningen.
Jan Björklund (L):
Hans Ekström har frågat mig om jag avser att verka för att uppmuntra lärosäten att uppnå erforderlig kvalitet genom att anslå medel till den utbildning man fått tillstånd att bedriva. Fru talman! Universitet och högskolor ska vara högkvalitativa utbildningsanordnare, utgöra en kritiskt reflekterande kraft i samhället och fungera som ett växthus för ny kunskap och innovation.
Att kvaliteten i universitetens och högskolornas utbildning ska vara hög är viktigt för att både individens och samhällets resurser ska användas effektivt. Varje lärosäte får årligen ett anslag för utbildning på grundnivå och avancerad nivå. Inom denna ram ska lärosätet planera och genomföra utbildning som svarar mot studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov.
Den övergripande principen är att anslagsramarna inte ändras beroende på om ett lärosäte får eller blir av med ett examenstillstånd. Det kan dock ibland finnas skäl att frångå denna princip. När Högskoleverket till exempel under 2010 och 2011 prövade ansökningar om tillstånd att utfärda de fyra nya lärarexamina som infördes under hösten i år beviljades cirka fyra femtedelar av ansökningarna.
En femtedel beviljades inte. För att kunna behålla en god lärar- och förskollärarförsörjning föreslog därför regeringen i budgetpropositionen att en omfördelning av medel ska göras mellan lärosäten med lärar- och förskollärarutbildningar. Omfördelningen bygger framför allt på vilka examenstillstånd som har beviljats. Liknande omfördelningar kan komma att behöva ske också i framtiden, både för att trygga arbetsmarknadens behov och för att främja utbildning med kvalitet.
Det nuvarande resurstilldelningssystemet för utbildning på grundnivå och avancerad nivå, som vi inom parentes sagt har haft de senaste 20 åren oavsett regering, utgår främst från antalet studenter och deras prestationer i form av antal avklarade högskolepoäng. Regeringen anser att det också bör finnas tydliga incitament för att hålla hög kvalitet även i resurstilldelningssystemet.
Mot denna bakgrund har regeringen i propositionen Fokus på kunskap föreslagit att resultaten av Högskoleverkets utvärderingar av utbildningar på grundnivå och avancerad nivå också ska ligga till grund för en fördelning av resurser till universitet och högskolor. Detta system införs stegvis från och med 2013 och beräknas vara fullt utbyggt 2015. Fru talman!
Ytterst är det varje lärosäte som måste prioritera verksamheten så att kvaliteten kan säkerställas i utbildningar, såväl i befintliga utbildningar som i planerade utbildningar. Min bedömning är att det kommer att krävas tydligare sådana prioriteringar inom lärosätena framöver.
Jan Björklund (L):
Hans Ekströms fråga nu blottlägger en målkonflikt som Hans Ekström tyvärr inte riktigt erkänner i sin frågeställning, nämligen om ett antal lärosäten blir av med exempelvis examenstillståndet för förskollärare. Vad ska vi göra då? Då har vi dragit slutsatsen att om det bara är något enstaka lärosäte som blir av med lite grann är det inte hela världen, men om många lärosäten blir av med sitt tillstånd blir det ju betydligt färre förskollärare som utbildas i Sverige.
Därför har vi omfördelat. Högskolan i Hans Ekströms hemkommun har blivit av med platser därför att den blev av med examenstillståndet, men de platserna har omfördelats till andra lärosäten. Det är just för att vi vill säkerställa att tillräckligt med förskollärare utbildas. Den största omfördelningen skedde i Västsverige, där både högskolan i Jönköping och högskolan i Skövde blev av med examenstillståndet för förskollärare därför att de hade för låg kvalitet.
Då flyttade vi platser, det vill säga resurser, från dessa båda högskolor till högskolorna i Borås och Trollhättan för att de ska kunna ta upp den här utbildningen så att regionen får tillräckligt med förskollärare. Men då är de platserna flyttade. Anta då att den högskola som från början blev av med tillståndet får tillbaka det efter några år. Riksdagen får då ta ställning till om man då ska flytta tillbaka platser och dra ned på platserna i Trollhättan igen.
Då har jag någon annan riksdagsman, från Trollhättan, här i talarstolen som skäller. Det är klart att det är ett pussel att få ihop detta. Om Hans Ekström frågar mig om en omflyttning ska ske med automatik om en högskola får tillbaka tillståndet är mitt svar: Nej, någon automatik i detta finns inte. Men det finns inte heller i de första besluten, utan det är en lång rad överväganden som samlat måste göras.
Dit hör till exempel söktrycket från studenterna, utöver examenstillståndet, arbetsmarknadens behov och de regionala behov som finns. Arbetsmarknadens behov kan ju skifta i olika delar av landet. I budgetpropositionen som vi nu lade fram byggde vi till exempel ut civilingenjörsutbildningarna och sjuksköterskeutbildningarna därför att det där finns brister.
På vilka lärosäten ska dessa utbyggnader ske? Det är en lång rad lärosäten som har examenstillstånd. Vi måste väga in var det regionala behovet finns och var studenterna vill plugga, var söktrycket finns. Jag vänder mig mot idén att vi ska bygga in en automatik för hur platser fördelas efter några enkla faktorer, om det är det Hans Ekström förespråkar. Sanningen är att en lång rad överväganden måste vägas samman.
Studenternas söktryck på olika utbildningar och lärosäten varierar år från år, och plötsligt uppstår behov på arbetsmarknaden som tidigare inte kunde registreras. Det är komplex materia, och det är en lång rad överväganden som regeringen har att göra. Det är precis samma typ av prövning som tidigare regeringar har gjort i motsvarande situation.