KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marléne Lund Kopparklint (M):
Självklart handlar det inte om att tvinga statsrådet att svara på frågor om ett enskilt ärende. Jag tror att vi båda kan vara överens om att det inte var det som var tanken med detta. Det är inte framställt på det sättet heller. Frågan gäller hur vi ska stärka rättssamhället och rättsväsendet så att sådana här saker inte sker.
Som jag sa tidigare: Vi har granskning av rättsväsendet, men det är helt uppenbart att det brister. Det har vi sett. Det är ett uppmärksammat fall som man debatterar och som faktiskt gör att förtroendet för rättsväsendet minskar.
Jag tycker att det är allvarligt att det bara är hälften av svenska befolkningen som har förtroende för polisen och ännu färre som har förtroende för åklagare. Det måste vi förtroendevalda ta till oss. Hur kan vi rätta till det? Hur kan vi i snabb takt öka förtroendet?
Det gör vi inte när det brister så som det har gjort när en person har suttit häktad i över en månad. Vi måste ta tag i detta, och vi måste säkerställa att det känns tryggt för människor och att de har förtroende för polis och åklagare i hela rättskedjan.
Det är den absolut viktigaste utmaningen vi har just nu, tillsammans med de andra utmaningarna vi har pratat om tidigare i dag. Jag vill fråga statsrådet: Vilka åtgärder tänker statsrådet vidta för att öka förtroendet och säkerheten i hela rättskedjan?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Enligt branschorganisationen Gröna arbetsgivare, Kommunal och Svensk Djursjukvård är rekryteringsbehovet för de närmaste tolv månaderna ca 275 veterinärer och ca 175 djursjukvårdare. Eftersom dessa utbildningar ligger under SLU är det vi riksdagsledamöter, men framför allt regeringen, som ansvarar för frågan. Flera saker behöver initieras snabbt.
Antalet utbildningsplatser på SLU behöver utökas, men det räcker inte. Vi har föreslagit flera saker, vilket min kollega förde fram, men utöver det vill vi se fler utbildningsanordnare - till exempel andra universitet, yrkeshögskolor och distansutbildning - för att tillgodose det mest akuta behovet. Vi behöver också höja kvaliteten på gymnasieutbildningen till djursjukvårdare.
Det behövs en yrkeskategori som motsvarar undersköterskorna inom sjukvården för människor. I dag är djurvårdares befogenheter mycket begränsade, trots att utbildningen är lika omfattande. Det är inte rimligt att en undersköterska får utföra ett antal sjukvårdsinsatser på en människa medan det är långt mer restriktivt när det gäller vad djurvårdare får göra på ett djur.
I dag får djurvårdare jobba med dessa utökade arbetsuppgifter enligt undantag från behandlingsförbudet, just för att man såg behovet, men undantagen gäller bara till och med den 31 december 2023. Det är undantag som vi tycker borde permanentas, tillsammans med att man gör en genomlysning av yrkeskategorierna. Vi kan konstatera att politiken skulle ha behövt säkra djursjukvården i Sverige redan i går för att säkerställa tryggheten för våra djur, fru talman.
Djuren ska få rätt vård i rätt tid oavsett var man bor. Detta är inte en fråga som kan viftas bort, fru talman - lantbruksdjur och husdjur ska inte utsättas för onödigt lidande eller dö på grund av brist på djursjukvård. Det här är en djurskyddsfråga som måste prioriteras.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Förra året ökade utsläppen av växthusgaser med 2 procent i Sverige. Det är första gången som utsläppen ökar sedan 2010. Vi moderater satsar 3 miljoner mer än regeringen på klimatet. Vi prioriterar effektiva åtgärder, exempelvis laddinfrastruktur, där vi satsar sex gånger mer än regeringen. Regeringen prioriterar åtgärder som inte ger särskilt stora utsläppsminskningar.
Man satsar 2 miljarder på Klimatklivet med bland annat fordonssimulatorer och cykelgarage. Regeringens stora satsning är alltså på Klimatklivet och på en dubblering av detta, trots att Konjunkturinstitutet och Riksrevisionen har kritiserat det för att vara ineffektivt. Vilka effektiva åtgärder tänker ministern vidta för att minska växthusgaserna?
Marléne Lund Kopparklint (M):
För över ett år sedan stod jag här i kammaren och frågade hur regeringen skulle agera när det gäller veterinärbristen. Er minister Jennie Nilsson svarade att orsakerna till den uppkomna bristen på veterinärer är många och att man skulle ta del av resultatet av aktiviteter som pågick för att undersöka orsakerna.
Vi vet vad som orsakat veterinärbristen: Det finns inte tillräckligt många platser på SLU. Vi vet också att vi måste se över bristen noggrant och titta på veterinärers konkurrenskraft. I dag är det en utbildning på fem och ett halvt år. När man kommer ut från utbildningen ligger lönen på ungefär 30 000; i Danmark är den det dubbla.
Djurskydd sägs vara en prioriterad fråga för regeringen. Men det undrar jag, när man inte prioriterar frågan om veterinärer tillräckligt mycket. Det är ytterst djursjukvården i Sverige som ser till att våra djur mår bra. De åtgärder som regeringen har räknat upp har redan vidtagits och visat sig vara otillräckliga. Vi har sett att djursjukhus stänger på sommaren.
Man har inte tillräckligt mycket jourtid. Vad händer då när man står där med en hund som är sjuk? Jag vill inte ens tänka tanken att komma till djursjukhuset och inte få hjälp. Min fråga till riksdagsledamoten är därför vilka åtgärder man tänker vidta när det gäller veterinärbristen i Sverige.
Marléne Lund Kopparklint (M):
I går, ja - redan 2019 fick vi information om bristen vid ett seminarium här i riksdagen. Insatserna kommer alltså lite sent när det ser ut som det gör. Jag anser nog att dessa insatser och de åtgärder man har vidtagit gällande platserna inte är tillräckliga. Riksdagsledamoten Malin Larsson säger också att den privata marknaden inte har fixat detta. Jag undrar hur riksdagsledamoten tänker, när det är SLU som har platserna och man inte kommer åt utbildningen.
Söktrycket är enormt stort för dessa platser. Senast jag fick information var det 15 sökande per plats. Jag tycker alltså inte att regeringen gör tillräckligt mycket.
Om man verkligen vill göra något åt detta kan man inte sitta passiv och vänta på en utredning medan våra husdjur riskerar onödigt lidande och i allra värsta fall riskerar att dö för att det inte finns tillräckligt mycket djursjukvård i Sverige. Det är inte bara veterinärer som behövs utan även djursjukskötare och djursjukvårdare.
Bristen beror på att SLU inte utbildar tillräckligt många i dag för att tillgodose det svenska behovet och inte har gjort det historiskt sett. Min fråga är: Hur tänker man när man har sett det stora antal hundar som människor köper i dag?
Detta kommer också att öka trycket på veterinärerna, i synnerhet när det gäller de stackars smuggelhundar som kommer till Sverige och har sjukdomar och olika smittor. Då måste man ställa krav på att djursjukvården ska kunna ta hand om denna problematik, innan man fixar till insatser för att stoppa problemet med hundsmuggling, som är bedrövligt.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Riksdagsledamoten Gardfjell pratar om hundsmuggling. Det är uppenbart en viktig fråga för Miljöpartiet, för ni hade ett seminarium i går om detta. Jag minns en bild jag såg på 16 hundvalpar som låg uppradade i tre rader och som man hade fått avliva för att de var i så dåligt skick.
Det högg i hjärtat på mig, för jag är själv hundägare. Men om man på allvar vill driva dessa frågor borde man prioritera den veterinärbrist som råder i landet.
Det är ett stort problem att Tullverket inte får tag på distriktsveterinärer som kan hjälpa dessa hundar, och problemet växer i takt med att människor skaffar smuggelhundar, som kommer in i Sverige för att man inte har tillräcklig kontroll för att kunna stoppa dem. Dessa hundar kommer att behöva veterinärhjälp.
De kommande tolv månaderna behöver djursjukvården rekrytera minst 365 nya veterinärer. I Sverige examineras varje år omkring 90 veterinärer. Antalet utbildningsplatser skulle behöva dubblas. Dessa uppgifter kom redan i somras. Det behövs också 134 legitimerade djursjukskötare och 121 djurvårdare.
Det ökande antalet husdjur plus lantbruksdjuren gör att detta inte går ihop. Därför måste frågan prioriteras. Hur tänker Miljöpartiet agera?
Marléne Lund Kopparklint (M):
Utbildningsplatserna är inte tillräckligt många, och det blir tydligt när man hör siffrorna att det inte går ihop. Det behövs 365 veterinärer, men det finns bara ett fåtal platser på SLU. Det måste till fler platser, både när det gäller veterinärer och djursjukskötare.
Riksdagsledamoten talar ju om smuggelhundar med rabies och andra sjukdomar. De riskerar att smitta andra hundar och människor, och då är det viktigt att det finns djursjukvård som täcker behovet. Och här råder stor brist.
På Jordbruksverket är man extremt medveten om att det saknas veterinärer, men man kan inte göra mer än att påpeka för departementet att SLU behöver mer medel. Det är en tydlig signal till regeringen att det som görs inte är tillräckligt.
Jag har flera gånger besökt djursjukhus och samtalat med veterinärer, och de vittnar om att de måste säga nej till husdjur som behöver hjälp. Vad gör man med en sjuk hund eller en dräktig tik som ska valpa när det inte finns veterinärer och djursjukvårdare? Vad gör man vid sådana tillfällen? Nu ökar dessutom antalet husdjur i Sverige.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Först och främst vill jag tacka ministern för svaret. På den svenska landsbygden finns många människor som bedriver lantbruk med djurhållning. Tyvärr finns det i dag flera hinder som försvårar. Det är onödiga regelverk som är krångliga och dokumentation som tar mycket tid som annars skulle kunna läggas på att utveckla verksamheten.
Det har också kommit signaler om att när en lantbrukare råkar ut för upprepade incidenter - extern påverkan som djurrättsaktivism, rovdjursangrepp etcetera - som sätter stopp för verksamheten är det svårt att få snabb hjälp från staten och hjälp med förebyggande åtgärder så att det inte ska upprepas. Jag skulle vilja stanna kvar vid rovdjursangrepp, givet att jag kommer från Värmland. Fru talman!
Jag undrar om landsbygdsministern verkligen har stannat upp och funderat över varför alla dessa frågor om vargen väcks hela tiden. Det är ju för att det är ett stort antal människor, tillika väljare, som upplever en enorm otrygghet och kontaktar oss förtroendevalda för att få gehör. Man känner rädsla, frustration och hopplöshet. Fru talman!
Vi måste någon gång komma vidare i rovdjursdebatten, denna evighetslånga debatt, inte minst för att människor på landsbygden ska få förtroende för riksdagen och för att vi sätter deras trygghet i första rummet. Det tragiska i det hela är att regeringen inte tar denna fråga på allvar. Det är konstigt, för en levande landsbygd är viktig för Sverige.
För att den ska bli det är det viktigt att såväl nya som gamla lantbruk både inspireras och uppmuntras att driva företag och att man känner sig trygg i att driva dessa företag. Detta är fundamentalt för att ge andra människor inspiration att ta steget att starta nya företag eller ta över och driva familjeföretag som går i arv.
Nu är det så att vargen skapar stor oro och skada på landsbygden, i synnerhet i mitt län. Vi får ofta höra om fårfarmare vars djur blir angripna, om tackor som kastar sina foster och inte blir dräktiga och om jägarkåren - som reglerar viltstammen - som får sina jakthundar dödade eller lemlästade. Förskolor håller barnen inne om dagarna av rädsla för att det stryker varg i skogen precis utanför. Fru talman!
Hur långt ska det egentligen gå innan regeringen börjar sätta landsbygdens människor och tamdjur före vargen? Och vad blir konsekvenserna när trygghetsfrågor inte tas på allvar? Det är en viktig fråga att ställa. Men jag tror inte riktigt att regeringen vill höra svaren, och därför ställs aldrig frågan. Sedan finns diskussionen om att vargattackerna minskar.
Men det är inte så konstigt att attackerna på lantbruksdjur minskar när människor lägger ned sina företag i till exempel Värmland och andra vargtäta län i Sverige för att de inte orkar med rädslan och de påfrestningar som uppstår under en vargattack och efteråt. Finns det inga djur att attackera blir det ju heller inga attacker. I stället ger vargen sig på vilda djur på ett helt annat sätt.
Använder man den argumentationen är man alltså dåligt påläst. Vargattackerna minskar i takt med att lantbruken lägger ned sina verksamheter. Attackerna ökar i stället på de vilda djur som finns i skogen, och det syns inte i statistiken.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag tycker att ministern borde se det som en liten komplimang att det är ett område som vi diskuterar. Jag sa tidigare också att ni har gjort bra åtgärder, men det här problemet kvarstår och det är det vi måste ta tag i. Människor på landsbygden är fortfarande rädda och känner sig inte trygga. Fårfarmare lägger fortfarande ned sina verksamheter på grund av vargattacker.
Det sker här och nu i mitt hemlän Värmland och i andra län. Det är det vi ska diskutera. Det är en stor fråga för människor i deras vardag att det är på det här sättet. Fru talman! Regeringen har under mandatperioden vidtagit flera åtgärder inom detta område, precis som ministern har berättat, men långt ifrån alla är trygghetsskapande på riktigt.
Dessa åtgärder hjälper inte de lantbrukare som kommer ut på morgonen med familjen och får se sina djur sönderslitna, blodiga, lidande och, vilket inte är alltför ovanligt, döda. Det hjälper inte heller förskolorna i Värmland som inte törs släppa ut barnen för att vargen stryker runt husknuten.
En nivå för gynnsam bevarandestatus på 170 vargar hade legat en bra bit över intervallet för att bevara vargpopulationen. Jag tycker att den här debatten är oerhört viktig, och vi kommer säkert att ha fler.
Jag måste få säga att jag tycker att det är oerhört tråkigt med en politik som flagrant bortser från dem som tvingas leva med effekterna av densamma, och jag vill säga till landsbygdsministern det som jag har sagt till miljöministern tidigare, nämligen att det står helt klart att regeringens politik är landsbygdsfientlig. Den är till för Södermalmsstockholm och inte för Grums i Värmland. Jag hoppas innerligt att det sker en förändring. Tack till ministern, tjänstemän och åhörare!
Marléne Lund Kopparklint (M):
Vi står här mitt i en kris som har ställt till mycket för oss. Saker och ting har ställts på sin spets. Vi har fått se att vi inte kan lita på EU på alla områden, när det gäller att få produkter till Sverige om det är kris. Coronakrisen har gett en tydlig bild av bristerna i svensk beredskap och av vår egenförsörjningsgrad, som inte är så bra som vi skulle önska.
Därför är det oerhört viktigt att vi ser till att våra lantbrukare har goda förutsättningar och att vi ger dem ett sådant stöd att de känner en uppmuntran att arbeta med det de har gjort under många år och att de kan lämna det i arv.
Som vi sa i den tidigare debatten finns det fortfarande problem som vi måste ta tag i. Vi har pratat om djurrättsaktivister och rovdjursangrepp. På just de områdena måste vi stärka vårt arbete. Vi kan inte ha fårfarmare som lämnar och lägger ned sina verksamheter i en tid då vi behöver dem som mest.
Min fråga kvarstår, och det är inte en fråga som ligger hos Moderaterna. Det är en fråga som ligger hos regeringen, eftersom det är ni som har styret. Vad ska man göra för att uppmuntra dem som väljer att lägga ned sina verksamheter på grund av att de är rädda för exempelvis rovdjursangrepp, som vi har varit inne på tidigare? Vad ska man säga till dem som bor i län där det är tätt med rovdjur och angreppen är många?
Det är den viktiga frågan. Jag skulle vilja att regeringen hade svar på det. Om de inte känner att de får det stödet och känner sig trygga när det gäller rovdjursangrepp står vi utan de verksamheterna. Det är en fråga som jag fortfarande inte har fått svar på. Vi har år efter år stått här i kammaren och debatterat samma sak.
Det gäller vargen, och det gäller rovdjursangrepp. Hur ska vi få bukt med det här? Kan vi inte försöka hitta åtgärder så att människor kan känna sig trygga, fru talman? Det är en oerhört viktig landsbygdsfråga och en viktig fråga för att säkerställa produktionen av mat.
Marléne Lund Kopparklint (M):
I en rapport från Totalförsvarets forskningsinstitut konstaterades bland annat att det för svenskt vidkommande är tillrådligt att i planering för hantering av livsmedelsförsörjningskris inte i någon högre grad räkna med stöd i form av livsmedel från EU. Som om detta inte vore illa nog visar coronakrisen att sårbarheten och den bristande solidariteten länder emellan finns på flera andra områden än livsmedel.
FOI:s uttalande kopplat till vår låga självförsörjningsgrad visar att Sveriges situation är sårbar. Det uppenbara är att vi själva måste ta ansvar för att producera mer mat, vilket är något som vi flera gånger har lagt fram förslag om i riksdagen men utan resultat. I rådande situation kan det dock inte bara tillsättas nya utredningar, utan det måste också bli verkstad.
Detta gäller även livsmedelsstrategin, som ministern själv sa att vi är överens om. Den talar fint om ökad matproduktion. Men utan konkreta åtgärder lär vi aldrig komma dit. Detta för mig tillbaka till ursprungsfrågan.
När vi har stora problem och ser att företag lägger ned sina verksamheter på grund av rovdjursangrepp är det extra viktigt att se till att det finns åtgärder även på detta område.
Ministern har fortfarande inte svarat på frågan hur hon ska agera för att öka tryggheten och uppmuntra dessa verksamheter att bedriva fårfarmar och livsmedelsföretag med lantbruksdjur utan att de ska behöva vara rädda för rovdjursangrepp. Detta är en mycket central fråga i livsmedelsstrategin och för att öka försörjningsgraden.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag är glad över att ministern tar upp dessa områden. Självklart behöver man titta på kontaktförbudet när det gäller ytorna för dömda sexualbrottslingar. I dag kan en person som dömts för grova sexualbrott mot barn kan gå in på ett badhus där man har simträning för barn. Man kan fråga sig om det här eller att personen exempelvis vistas vid en förskola är okej. Det finns alltså mycket som kan göras. Visst ska man inte bara titta på anställningstillfället när någon rekryteras.
Jag tycker att man kanske också kontinuerligt ska kontrollera belastningsregistret. Folk kan ju begå brott under tiden då man är anställd. Jag vill återkomma till frågan om vad som händer när någon stänger kriminalvårdens dörr bakom sig. Slutar sexualdriften då? Nej, det tror jag inte. Det är skillnad på sexualbrottslingar som återkommande har begått brott.
Jag tycker att man måste vidta särskilda åtgärder och ha detta i beräkning. Man måste även forska på det här. Jag anser att det är en brist i dag att man inte ser på det här på detta sätt.
Vidare anser jag att en arbetsgivare som vill göra en rekrytering för en tjänst eller ett uppdrag inte ska kunna anställa en person som har varit dömd för pedofilibrott, det vill säga sexualbrott, i verksamheter där man möter barn och unga. Detta är något som man behöver ha med sig. Som säkert märkts har jag en lång lista med åtgärder.
Jag är helt övertygad om att jag inom kort kommer att stå här igen och tala om barns rättigheter och om hur vi på bästa sätt kan skydda dem från det här. Mitt medskick till statsrådet är: Sätt barnen i första rummet, och forska mer på brottsofferperspektivet så att man förstår de fatala konsekvenser som dessa brott medför.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Låt mig citera statsrådet: "Tanken med att renodla polisens arbete är god. Polisens resurser bör i möjligaste mån frigöras för att kärnverksamheten ska kunna förstärkas." När jag läste vad statsrådet svarat mig hade jag kunnat bli riktigt glad om det inte vore för stycket innan, där statsrådet tydligt som svar på min fråga skriver att inga åtgärder kommer att vidtas.
Därmed visar regeringen att dess ambition verkar vara att försvåra för Sveriges jägare och sportskyttar i stället för att lägga full kraft på att bekämpa organiserad brottslighet såsom gängkriminalitet. Fru talman! Statsrådet hänvisar i sitt svar till att ordning och säkerhet är polisens kärnuppdrag.
Så har man alltid sagt, men i polisens egen målbild för 2024 hänvisar de själva till att det är det brottsbekämpande arbetet som är den primära arbetsuppgiften. I dag ligger redan ordnings- och säkerhetsfrågor ute på andra myndigheter och aktörer, precis som tillsyn av skjutbanor tidigare gjorde, vilket inte var något problem.
Dessutom har alla skjutbanor självklart avlyst riskområdet med tydliga varningsskyltar i skogen runt om, på så nära avstånd att man kan se två samtidigt. Det har inte hänt någon känd olycka eller något tillbud som berott på brister i en skjutbanas besiktning. Det finns lika få argument för att polisen ska ha denna arbetsuppgift som för att polisen skulle ha hand om bilbesiktningen därför att det är polisen som beivrar trafikbrott. Fru talman!
Med allt detta i beaktande kan jag inte se någon anledning till att denna uppgift ska ligga kvar hos polisen. Man skulle mot bakgrund av statsrådets svar kunna tro att vi faktiskt är överens om att ta bort sådana arbetsuppgifter från polisen som tar tid från det brottsbekämpande arbetet. Men i nästa andetag framgår det att vi inte är överens eftersom statsrådet inte anser att man ska göra det.
Detta blir lite ambivalent - vad vill statsrådet egentligen? Fru talman! Varför ska polisen behöva prioritera detta i stället för att en viltvårdsmyndighet gör det och, tills en sådan kommer till stånd, att kommuner eller länsstyrelser får ta över ansvaret?
I väntan på att denna myndighet kommer på plats skulle dessa uppgifter kunna läggas på en annan aktör så att polisen i stället får göra precis det de själva säger att de vill göra: bekämpa brottslighet. Fru talman! Vi moderater anser att polisen måste få mer resurser för att bekämpa brottslighet.
Därför måste vi alla hjälpa till med att underlätta för polisen genom att fatta förnuftiga politiska beslut, från både regering och riksdag, och inte driva frågor som tar tid från arbetet med att få bukt med det allvarliga läge som Sverige befinner sig i. Naturligtvis ska olagliga vapen försvinna ur händerna på kriminella; det är vi alla överens om.
Jag är helt övertygad om att det skulle göra skillnad om polisen fick lägga bort arbete som att passa djur, göra stängsel till gruvor, mäta skjutvallar och avstånd till träd, se till att alltför berusade människor inte kräks eller gör sig illa - jag kan göra listan längre. Så snälla, låt oss alla komma överens om att hjälpa polisen att renodla sitt uppdrag till brottsbekämpande arbete, i trygghetens namn.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Fast nu vill ju polisen renodla sitt uppdrag. Och om du tar bort en sådan uppgift behöver du inte nödvändigtvis flytta bort pengarna. Jag tycker verkligen inte att det är rimligt, när Sverige står i brand, att polisen ska behöva lägga resurser på att mäta gruskorn på skjutbanor, hos våra laglydiga jägare och sportskyttar.
Statsrådet hänvisar till att polisen har erbjudit en möjlighet att trots pandemin utföra denna tillsyn. Då handlar det om att det blir rättsosäkert att göra bedömningarna utifrån tvådimensionella fotografier för att avgöra om en skjutbana är säker eller inte. Att tillämpa reglementet på detta sätt har något amatörmässigt över sig i min värld.
Det är svårt att avgöra vinklar i höjd och från sidan när man bara ser det framifrån. Detta arbetssätt skulle då användas bara på grund av pandemin. Man kan kanske argumentera för att det ändå är bra att polisen gör denna tillsyn. Men i själva verket har polisen under längre tid saknat resurser och prioriterat ned denna verksamhet.
Om polisen ska nå sitt verksamhetsmål inför 2024 med att renodla sitt uppdrag till att gälla brottsbekämpande arbete finns det inga argument för att detta ansvar ska ligga kvar under polisen. Det är bättre, som polisen själv säger i sin målsättning, att man blir en mer professionell polis som sysselsätter sig med brottsbekämpning, och dit hör inte detta. Det är heller inte konstigt att denna verksamhet inte har blivit prioriterad, för polisen ska inte syssla med detta.
Det säger man tydligt själv i sin målsättning. Det är precis som det ska vara: Polisen ska jaga brottslingar. Quod erat demonstrandum.