KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Ekeroth Clausson (S):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionen. Detta ärende handlar om den så kallade kupongskatten, den skatt som utomlands bosatta ska betala på vinster och utdelningar från Sverige. Det är en skatt som motsvarar den som man hade fått betala på motsvarande kapitalinkomster om man vore bosatt i Sverige.
Denna skatt ger den svenska staten ungefär 4 miljarder kronor i inkomster. Det kan tyckas lite med tanke på att de totala skatteintäkterna i Sverige beräknas till 952 miljarder. Men det kan även uppfattas som mycket med tanke på att högskolorna där jag bor får knappt 1 miljard i anslag.
Kupongskatteintäkterna motsvarar också ungefär de 3,8 miljarderna till folkbildningen. Kupongskatten visar lite hur viktigt det är med en likformig beskattning på breda skattebaser för att klara framtidsinvesteringar och välfärd. Herr talman! Propositionen syftar till att minska möjligheten till skatteundandraganden.
Regeringen föreslår att en vinstutdelning från ett utländskt företag ska tas upp till beskattning till den del utdelningen får dras av i det företag som lämnar utdelningen.
Vidare föreslås att det uttryckligen regleras att skatteflyktsregeln i kupongskattelagen, den så kallade bulvanregeln, även kan tillämpas när den utdelningsberättigade under vissa förutsättningar är undantagen från skattskyldighet.
En bulvan är alltså en person som anlitas för att skenbart utge sig för att vara huvudman, ägare och skattskyldig. Propositionen har sin bakgrund i nya EU-direktiv från 2011. En särskild utredare har 2013 utrett hur även förhandsbesked ska kunna ges om kupongskatten.
Detta föreslås även i propositionen. Det finns en bred enighet i utskottet i fråga om propositionen med ett enda undantag, Sverigedemokraterna. Sverigedemokraterna är, som vi alla vet, partiet för oreda i riksdagen.
Det är ett parti som springer ifrån sina egna löften till väljarna och i stället kastar sig om halsen på andra partiers förslag. Det gör det bara för att skapa oreda. Ett sådant förslag är pensionärsskatten. Nu är tydligen uppdraget att i stället motionera på allting för att framstå som det stora oppositionspartiet även om invändningarna är både krystade och konstlade.
I sak har egentligen SD inget att komma med i detta ärende. SD vill avslå ett av tre yrkanden i propositionen, det som handlar om ändring av inkomstskattelagen, eftersom de tycker att begreppet ränta inte har definierats tillräckligt noga. Man kan fråga sig hur svårt man kan göra detta.
Om man är som Sverigedemokraterna och rätt ovilliga att bekämpa skattefusk är det en svår fråga. Sammanfattningsvis är denna propositions utgångspunkt ändrade EU-direktiv. Inom EU har det dessutom under en längre tid pågått ett arbete med att samordna regler vid beskattning av gränsöverskridande transaktioner.
Ärendet har beretts av både den tidigare borgerliga regeringen och den nuvarande samarbetsregeringen. I beredningen har man tagit vara på det mesta av remissinstansernas synpunkter. Skatteutskottet är i stort sett enigt, förutom de som vill leka lekstuga i riksdagen. Herr talman! Jag yrkar återigen bifall till utskottets förslag.
Ida Ekeroth Clausson (S):
Jag vill ställa en fråga till idrottsminister Gabriel Wikström gällande kvinnor och idrott. Idrotten utgör på flera sätt en viktig del av det svenska samhället och engagerar en stor del av den svenska befolkningen. Idrotten bidrar till att skapa normer. Men samtidigt som vårt samhälle blir alltmer jämställt finns det ett område som inte blir det, och det är just idrotten.
I veckan har vi fått höra om elitutövare som när de blir gravida inte får ha kvar sina sponsorer, och på det lokala planet får flickor ofta inte lika bra träningstider som till exempel pojklag. För att det ska finnas jämlika förutsättningar att utöva idrott måste man ha lika villkor, och min fråga blir då: Hur ska villkoren för kvinnligt idrottsutövande stärkas?
Ida Ekeroth Clausson (S):
Jag tackar finansministern för svaret. Att Sverige befinner sig i en utmanande ekonomisk situation råder det ingen tvekan om, och att regeringen i det läget vill stärka statskassan finns det inte mycket att säga om - särskilt inte när de ökade intäkterna ska gå till polisen och försvaret, enligt ministerns svar.
Men enligt regeringens egna beräkningar innebär den höjda mervärdesskatten på vissa reparationer att statskassan stärks med upp till 60 miljoner kronor i år. Det är förstås inte småpengar, men i förhållande till hela budgeten är summan nästan försvinnande liten, särskilt när man tänker på att regeringen har sänkt skatten för oss höginkomsttagare och därigenom beräknas tappa 13 miljarder kronor i år.
Det är alltså över 200 gånger mer än den intäktsökning som beräknas komma från höjningen av mervärdesskatten på reparationer.
Finansministern säger i sitt svar att regeringen inte har ytterligare förslag om förändringar av mervärdesskatter på varor och tjänster, trots att de i propositionen själva skriver att utgångspunkten bör vara en enhetlig mervärdesskatt och tillämpning av normalskattesatsen på 25 procent.
En enda skatt ska alltså höjas, enligt finansministern, och då väljer regeringen att driva igenom en skattehöjning som enligt propositionen kommer att leda till en sämre resurshushållning och till att miljöbelastningen från nyproduktion ökar.
Det är verkligen en anmärkningsvärd prioritering från regeringen att den enda momshöjning som föreslås ger förhållandevis små intäkter och enligt både regeringen och flera remissinstanser kommer att ha en negativ inverkan på miljön. För mig är detta en tydlig signal om hur högt, eller snarare lågt, regeringen prioriterar miljön.
Ännu mer anmärkningsvärt blir det i ljuset av att riksdagen för mindre än ett år sedan var enig om att sänka nämnda skatt till 6 procent. Kan finansministern förklara vad som har hänt sedan maj förra året, som har lett fram till denna totalt motsatta bedömning?
Jag vill också fråga finansministern hur hon ser på de småföretagare som nu riskerar att få mindre marginaler när fler väljer att köpa nya varor i stället för att reparera gamla.
Höjd skatt på reparationer riskerar att slå mot antalet jobb precis när vi går in i en lågkonjunktur, och det finns också farhågor om en förlust av kompetenser som snarare behöver öka om vi ska få en handel med bättre hållbarhet. Moderaterna och övriga partier i regeringen och regeringsunderlaget brukar säga sig stå upp för småföretagarna.
Anser finansministern att de lever upp till detta genom den här skattehöjningen?
Ida Ekeroth Clausson (S):
Jag tackar återigen finansministern för svaret. Vi har ju alla en valrörelse i färskt minne - en valrörelse där Moderaterna lovade att inte höja några skatter under den mandatperiod vi nu är inne i. Men ännu en gång har regeringen sagt en sak före valet och en annan sak efter valet. Vi ser att löftesbrotten börjar bli många nu.
När den dåvarande socialdemokratiska regeringen presenterade ett förslag om en beredskapsskatt för att finansiera utbyggnaden av försvaret var Elisabeth Svantessons kommentar följande, som hon själv alldeles nyss läste upp: "Det är bara lata regeringar som måste höja skatten, för att man inte förmår att prioritera."
Nu, ganska exakt ett halvår senare, är Svantesson finansminister och står och försvarar en skattehöjning som delvis syftar till att finansiera just försvaret, även om intäktsökningen i det här fallet inte skulle räcka till mer än en hundradels ubåt och täcka mindre än en halv procent av det intäktsbortfall som sänkningen av skatten för höginkomsttagare innebär.
Om regeringen är lat vet jag inte, men det är verkligen en total förändring av argumentationen som har skett sedan valdagen. Finansministern säger att det inte finns några förslag om ytterligare höjda skatter men verkar inte helt utesluta det. Som sagt skriver regeringen i propositionen att utgångspunkten bör vara en enhetlig moms på 25 procent.
För mig låter det som utpekande av en framtida riktning där fler mervärdesskatter kan komma att höjas. Kan finansministern ge ett tydligare besked om hur hon ser på nivåerna - är finansministerns mening att momsen alltid bör vara 25 procent, och kommer regeringen att ta fler steg i den riktningen?
På vilka varor, tjänster och produkter kan väljarna i så fall förvänta sig högre priser?
Ida Ekeroth Clausson (S):
Finansministern säger emot sig själv när hon först i sitt svar säger att momshöjningen, som innebär 60 miljoner i år, kommer att gå till polisen och försvaret - vi vet båda att pengarna just inte kommer att räcka till något alls när det gäller försvaret - och sedan kritiserar oss för att vi har en tanke om hur vi ska kunna bekosta försvaret.
Vi vet båda att försvaret behöver stärkas. Jag blir inte heller lugnad av finansministerns svar när hon talar om miljön och hushållens ekonomi. Jag är fortfarande orolig för hur regeringen prioriterar miljön och hushållens ekonomi. Vi befinner oss i en klimatkris, och de ekonomiska orosmolnen hopar sig.
Är det verkligen läge att göra det dyrare för småföretagare som reparerar prylar och därigenom minskar miljöpåverkan när äldre varor kan få ett nytt liv? Vi vet även att fler hushåll har svårt att få ihop vardagen med ökade kostnader. Man kan då fråga sig om det verkligen är rätt läge att göra reparationer dyrare.
Men framför allt konstaterar jag att min andra fråga i interpellationen fortfarande inte har blivit besvarad. På vilket sätt avser ministern och regeringen att säkerställa att omställningen till en mer cirkulär ekonomi inte blir lidande? Finansministern hänvisar här till en utredning som den tidigare socialdemokratiska regeringen beslutade om.
Att den utredningen fortsätter är självklart positivt, men visst borde Sveriges regering kunna presentera några egna tankar om hur den nödvändiga omställningen ska genomföras?
Ida Ekeroth Clausson (S):
Jag vill ställa en fråga till utrikesminister Billström. Sverige når sin sämsta placering på över tio år i Transparency Internationals årliga korruptionsindex, detta samtidigt som regeringen lägger ned utredningen om korruption och otillåten påverkan i offentlig verksamhet och näringsliv.
Sverige är ett av de länder i Västeuropa som har privatiserat flest offentliga verksamheter, vilket innebär stora korruptionsrisker. Vi har även problem med organiserad brottslighet, som också är en stor riskfaktor för just korruption. Jag vill därför fråga statsrådet vad regeringen avser att göra för att korruption inte ska bli ett allvarligt problem i vårt land.
Ulrika Karlsson i Uppsala (M):
I skrivelsen som vi har på vårt bord behandlas också relationen mellan regering och riksdag, samarbetet däremellan. Eftersom vi nu har Sveriges nya EU-minister, som har varit efterlängtad, i kammaren måste jag nämna att vi vid upprepade tillfällen har kritiserat regeringen för bristfällig hantering av just EU-frågorna.
I går gjorde KU ett enigt uttalande där de kritiserade bland andra inrikesministern för att han inte följde mandatet som riksdagens EU-nämnd hade gett honom när det gällde Frontex. Flera ministrar fick tillsägelser. Kan Marie Granlund stilla min oro över om den utvecklingen kommer att fortsätta?
Kommer det att bli bättre ordning på EU-frågorna och EU-hanteringen nu när den nya EU-ministern är på plats? Jag vill också fråga Marie Granlund om några saker när det gäller migrationskrisen. Det är en av de större frågorna som har varit och fortsätter att vara på EU:s bord. Vi instämmer båda i att implementeringen saknas.
Varför vill inte Socialdemokraterna stödja vårt krav på att budgeten ska användas så att det ska löna sig att göra rätt och straffa sig att göra fel? Varför vill inte Socialdemokraterna använda budgeten som påtryckningsmedel för att fler länder ska göra rätt och för att fler länder ska ta ett ansvar för att solidariskt ta emot flyktingar?
Ulrika Karlsson i Uppsala (M):
Jag blir lite bekymrad när Marie Granlund talar om att ta politiska poänger. Det är inte en politisk poäng, utan det är en möjlighet till ett reellt verktyg för att implementera fattade beslut. Långtidsbudgeten är vi alla eniga om borde vara ett möjligt verktyg, men det ligger ju flera år framåt i tiden.
Att ändra detta med förpliktelser i långtidsbudgeten kräver fördragsändringar, eftersom det i dag krävs enhällighet i dessa frågor. Men den fråga som man hade kunnat gå in på redan i dag gäller sociala fonden. Där har man 80 miljarder som man skulle kunna använda här och nu. Frågan kvarstår alltså.
Här och nu, om man gick fram tufft och Sverige tog ledartröjan beträffande vikten av implementering, skulle Sverige kunna driva vikten av att använda budgeten. Det ska straffa sig att göra fel och löna sig att göra rätt. Det är bristen på morot och bristen på piska som vi ser resultatet av. Implementeringen har ju inte fungerat. För snart ett år sedan fattade man beslut om att 160 000 människor skulle omfördelas.
Men det är bara drygt 1 000 som har omfördelats hittills. Det har brakat samman. Då måste det till ytterligare verktyg. Jag förstår fortfarande inte oviljan att driva denna fråga.
Anders Österberg (S):
Låt oss vara tydliga med en sak: Den som begått krigsbrott, brott mot mänskligheten, folkmord eller försök till folkmord ska ställas till svars. Förövarna får inte komma undan. Ord är av vikt, inte som slagträ i en politisk debatt utan för att vi delar oron över en situation. Det har betydelse vad vi rättsligt kallar saker.
Därför är jag också mycket nöjd med att regeringen tar ett stort ansvar i frågan om folkmordet 1915 genom att göra en gedigen utredning om det på UD. Men i dagsläget och ibland är folkmordskonventionen svår att använda. Det krävs att man har en rättslig instans som kan konstatera vad som är folkmord. ICC kan ges behörighet att utreda brott under dess stadga: folkmord, brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser.
En stat kan också ansluta sig till stadgan eller avge en särskild förklaring som ger ICC behörighet över dess territorium och dess medborgare. Ett annat alternativ är att FN:s säkerhetsråd, även utan den berörda statens samtycke, ger ICC behörighet. Regeringen har tillsammans med de andra EU-länderna konsekvent uppmanat säkerhetsrådet att hänskjuta situationen i Syrien till ICC och uppmanat Irak att ansluta sig till domstolen.
Även andra, som FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, FN:s särskilda undersökningskommission för Syrien och Europaparlamentet, har pekat på vikten av att ICC ges behörighet för de brott som begåtts i Irak och Syrien. Vi arbetar även på andra plan inom FN. Jag vill understryka att det viktigaste är att vi agerar. Våra möjligheter att agera avgörs inte av vad vi kallar det.
Vi har inte väntat på juridiskt avgörande av huruvida det är folkmord eller inte för att reagera på de massiva övergreppen, utan vi har reagerat ändå. Min fråga till Julia Kronlid är: Tycker Julia Kronlid att vi ska vänta tills vi har fått detta juridiskt klarlagt, eller tycker hon att det är bra att regeringen reagerar ändå?
Anders Österberg (S):
Tro inte annat än att vi från första dag har tittat på vad vi kan göra, om det finns ytterligare något vi kan göra, om vi ska kalla det här för folkmord eller hur det ska definieras och hur det påverkar. Faktum är att det inte ska påverka hur vi agerar. Det viktiga är att vi agerar och att vi fortsätter på de spår som redan finns där nu. Det är viktigt att poängtera att våra möjligheter och skyldigheter att agera till skydd för befolkningar i fara inte är beroende av hur vi slår fast gärningarnas rättsliga rubricering.
Sverige kan arbeta, och gör det också, via FN. Vi arbetar på plats och deltar i kampen mot Daish, både militärt och genom utbildningsinsatsen. Jag värjer mig lite mot beskrivningen att regeringen inte gör någonting. Den gör oerhört mycket.
Anders Österberg (S):
Det är inte upp till riksdagen att avgöra om det här är ett folkmord eller inte, utan det är upp till ICC. Därför vill vi hänvisa frågan till ICC. Vi arbetar också politiskt. För det första stöder vi FN-processen, som vi hoppas ska leda till en politisk lösning och fred i Syrien. Vi hjälper konkret FN-sändebudet Staffan de Mistura och bidrar med folk till honom. Vi har hjälpt kvinnor att få en plats i fredsförhandlingarna.
Vi för en aktiv dialog med de olika delarna av den syriska oppositionen och civilsamhället, också med de krafter som representerar olika former av minoriteter. Vi verkar för ett inkluderande och sammanhållet Irak som kan ha demokratiska institutioner till skydd för landets många olika grupperingar, även religiösa och etniska. För det andra agerar vi humanitärt på plats för att lösa den akuta krisen och lindra lidande och nöd. Vi ger ett omfattande humanitärt stöd, 2,2 miljarder kronor, till Syrienkrisen. Vi har ökat det med 1,7 miljarder över fem år med en ny Syrienstrategi.
För det tredje bidrar vi också militärt i kampen mot Daish. Det finns även en väpnad styrka på plats i norra Irak som deltar i en utbildningsinsats. Vi vet att det pågår brott mot mänskligheten i Irak och Syrien, och därför väljer vi att agera.
Anders Österberg (S):
Jag hör vad Sofia Damm säger. Men det är skillnad mellan hur ordet används i folkmun och hur vi med ett ord uttrycker våra tankar och reaktioner på det som pågår. Det finns också en juridisk folkrättslig definition som i dagsläget är mycket svårare att bevisa. Det är därför som politiker överallt tvekar att omedelbart gå ut och kalla något för folkmord. Dock ska vi inte göra skillnad i hur vi agerar för att förhindra detta. Det spelar ingen roll vad vi kallar det.
Det viktiga är att vi hjälper till att lindra lidandet och kan stoppa detta från att ske. Det är den viktiga politiska uppgiften. Vi får också jobba vidare med instrument som folkrättskommissionen och annat för att de förhoppningsvis ska kunna användas bättre i framtiden, men så är det inte i dagsläget. Därför vill vi hänskjuta den här frågan till ICC för avgörande av huruvida det pågår ett folkmord eller inte.
Anders Österberg (S):
Tack, Kerstin Lundgren, för frågan! Regeringen stöder FN:s arbete som syftar till att finna en rättvis och ömsesidigt godtagbar förhandlingslösning där västsahariernas rätt till självbestämmande tillfredsställs. Vi välkomnar också att FN:s generalsekreterare tar nya initiativ för att hitta en lösning på konflikten, och vi ger fullt stöd till det arbete som utförs av FN:s sändebud i Västsahara.
Vi har redan påbörjat en intensifiering av stödet till FN-processen för att hitta en ömsesidig, rättvis och accepterad lösning på konflikten. Några av de saker som det kan innebära är att stärka FN:s arbete för att underlätta en förhandlingslösning, fortsatt engagemang för folkrättens efterlevnad, ett ökat humanitärt bistånd, engagemang för högnivåkontakter mellan parterna och ett engagemang för att främja dialog mellan parterna.
Full kraft ska läggas på att stödja FN-processen, som vi tror kommer att leda till en accepterad och bred lösning. Därför skulle ett erkännande i dagsläget inte gynna den processen.
Anders Österberg (S):
Låt oss alla arbeta för att västsahariernas kamp för självbestämmande ger resultat. Det är det svar jag kan ge Kerstin Lundgren i dag. Därmed kan jag också meddela att vi ansluter oss till den tidigare regeringens uppfattning i frågan. När det gäller peshmergan delar jag Kerstin Lundgrens uppfattning. Vi måste se till att inga övergrepp begås och att ingen ska begå övergrepp. Här hoppas jag att vi också kan jobba tillsammans.
Anders Österberg (S):
Jag tackar Birgitta Ohlsson för hennes engagemang i regionen som är omvittnat, välkänt och uppskattat av många. Låt mig börja i folkmordskonventionen. Den har kritiserats för att vara snäv och inte fullt användbar i dagens krig och konflikter. Kärnan är att man definierar folkmord som handlingar begångna med avsikt att helt eller delvis förinta en etnisk, rasmässig, nationell eller religiös grupp som sådan. Detta är alldeles för snävt.
Det oerhörda brott vi ser behöver inte nödvändigtvis vara folkmord i begreppets folkrättsliga mening. Därför är det inte upp till Sveriges riksdag att besluta detta, utan det är upp till ICC. Därför jobbar vi för att hänskjuta denna fråga till ICC. Vad vi använder för begrepp och hur vi definierat det juridiskt minskar självklart inte lidandet. Det påverkar inte heller vårt ansvar för att agera. Detta är viktigt för mig. Vi måste göra allt vi kan för att bidra humanitärt och politiskt. Vi måste alltid se till att agera.
Vilken beteckning vi ger ohyggligheterna ska inte ha någon praktisk betydelse. Därför är jag stolt över Sveriges stora humanitära bistånd till regionen. Jag hoppas att Birgitta Ohlsson ställer sig bakom det.
Anders Österberg (S):
Jag tackar Birgitta Ohlsson för frågan om Israel och Palestina. Jag har inte tagit del av beslutet i Unesco, men låt mig vara glasklar på en punkt: Jerusalem är hem för såväl kristna och judar som muslimer. Det får det inte råda någon tvekan om. I och med erkännandet av Palestina vilar ett stort ansvar på Sverige.
Det är ett ansvar som vi också tar för att den palestinska myndigheten ska bekämpa korruptionen inom sitt område, respektera medborgerliga och politiska rättigheter och öka kvinnors inflytande. Självklart innebär det också ett avståndstagande från våld. Det är så vi uppnår en fredlig samexistens mellan två stater sida vid sida.
Anders Österberg (S):
Tack för frågorna, Karin Enström! När det gäller Syrienstrategin: Syrien är ett oerhört komplext område just nu. Det gäller inte bara i Syrien utan även över gränsen mot Irak. I dagsläget finansierar vi de största delarna via FN och lindrar det akuta humanitära lidandet. På sikt handlar det om att arbeta upp organisationer som ser till att även minoriteter i området får ta del av biståndet.
Jag antar att vi får finna en väg framåt där rent praktiskt för hur vi löser den frågan. Nu till Israel och erkännandet av Palestina. Det finns en del som hävdar att erkännandet av Palestina var alldeles för tidigt. Jag är snarare rädd att det var alldeles för sent. När regeringen väl erkände Palestina ansåg regeringen att de folkrättsliga kriterierna för att erkänna Palestina var uppfyllda.
Det finns ett territorium, om än med icke fastställda gränser - vi vill se 1967 års gränser. Det finns en befolkning, och det finns en regering med möjlighet att utöva yttre och inre kontroll. Därutöver har världssamfundet bedömt att Palestina är statsdugligt, det vill säga att man har förpliktelser som åligger en stat. Det som nu åligger Sverige i samband med erkännandet är att se till att Palestina utvecklas till en demokratisk stat som respekterar alla människors lika värde och rätt. Det hoppas jag att vi kan arbeta med framåt tillsammans.
Anders Österberg (S):
Vi socialdemokrater är reformister, så vi blir aldrig nöjda utan vill ständigt arbeta för att hela tiden nå jämlikhet och rättvisa. Med vårt erkännande av Staten Palestina gynnar vi de moderata krafterna i Palestina. Det är oerhört viktigt att vi kan ha en konstruktiv dialog med dem.
Det är också en dialog som vi ständigt för med våra palestinska vänner, i syfte att förbättra och förstärka deras demokrati, i syfte att se till att även de respekterar Israel och förhindrar dåd mot staten Israel. Vi tror också att erkännandet att Palestina på sikt kommer att gynna freden, eftersom vi tycker det är viktigt att det är två likvärdiga parter.
Tack vare vårt erkännande är parterna något mer likvärdiga, men Israel är fortfarande den starkare parten. Det vilar därför ett större ansvar på Israel att ta upp en fredsdialog. Jag hoppas att vi är eniga om det.
Anders Österberg (S):
Jag är tacksam för att Sofia Damm har lyft upp denna fråga. Den är oerhört viktig. Att kristna människor i Mellanöstern förföljs på grund av sin religion är fruktansvärt och vedervärdigt. Den svenska regeringen spelar en stor roll för att skydda människor från våld, förföljelse och diskriminering. Sverige har bland annat tagit emot ett stort antal flyktingar. Jag vill fråga utrikesministern, som har ett helhetsperspektiv: Vad mer gör vi på plats i området och i regionen?
Anders Österberg (S):
När man hör utrikesminister Margot Wallström svara på frågorna tycker jag att man får en ganska bra bild av att Sverige är ett litet land som gör stora saker i Mellanöstern just nu. Jag tycker att det känns väldigt bra. Jag har en fråga till Sofia Damm. Du skriver i interpellationen att det dör 150 000 kristna varje år. Jag undrar om du kan komma upp här och resonera lite om hur den siffran är framtagen.