KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Jag tackar Amineh Kakabaveh och Torbjörn Björlund. Först vill jag säga att den här regeringen återupptar bilaterala kontakter med latinamerikanska och karibiska länder. Det är meningsfullt, det är rätt tid att göra det och det tas emot på ett mycket positivt sätt.
Det är klart att detta innefattar intensivare diplomatiska och politiska kontakter också på högsta nivå samt besök. Där ingår även Kuba.
Det som har hänt i Kuba och det som har varit USA:s viktiga steg på sistone blir en del av vår dialog och våra samtal och diskussioner med både USA och Kuba och faktiskt också i EU-kretsen. Här gäller samma sak.
Vi försöker agera samlat i EU för att se till att utvecklingen hädanefter blir sådan som vi önskar den och att det kan bli konstruktivt samt att vi kan hjälpa till på olika sätt och se till att det i högsta grad blir en fredlig och ordnad utveckling från och med nu.
Uppgörelsen med USA innebär att Kuba har gjort viktiga eftergifter, till exempel att släppa politiska fångar fria. De förbättringarna ökar också förutsättningarna för till exempel relationen mellan EU och Kuba. Vi tar i alla olika sammanhang upp frågor om mänskliga rättigheter. EU har också reagerat vid arresteringar av oliktänkande.
EU:s diplomater håller den typen av löpande kontakter med oliktänkande. Här som i många andra fall är det viktigt att EU håller ihop och att vi samlar oss i vår syn på vilka krav vi ska ställa på Kuba i fråga om mänskliga rättigheter. Både EU och, vill jag påstå, den amerikanska administrationen delar ett starkt engagemang för att verka för reformer och ökad respekt för mänskliga rättigheter.
Där måste vi samarbeta. Sedan måste vi öppna för ekonomisk utveckling. Det var därför som jag också nämnde ett par områden som vi i dag har identifierat där vi skulle kunna bidra. Det handlar om att både öka kapacitet och förståelse och se till att vi jobbar med främjande så småningom.
Jag menar att det är en del av vår naturliga och pågående dialog också med USA för att höra hur de ser den fortsatta utvecklingen. Vad kan vi göra? Hur kan vi bidra på ett konstruktivt sätt? Det är definitivt också på EU:s dagordning med de mycket konkreta frågorna om vad som händer härnäst.
Det jag har märkt är att många kollegor redan har besökt Kuba eller avser att åka dit för att etablera den kontakten och förhoppningsvis driva utvecklingen i en demokratisk riktning. Det är vad vi engagerar oss i för närvarande.
Margot Wallström (S):
Jag tackar också meddebattörerna. Vår syn på handelsembargot och historien tror jag inte är okänd för någon. Det är förstås viktigt att upprepa det. Just nu är vi i balansen: Hur mycket ska vi titta bakåt, och hur mycket ska vi rikta blicken mot framtiden? De flesta känner väl att detta är en ny start.
Vi har fått ett viktigt steg som kommer att påverka Kubas historia på ett helt avgörande sätt. Att vi har en egen röst, en gemensam historia och en roll som vi har spelat och framför allt en närvaro på Kuba genom åren är inte oviktigt. Det är också mycket uppskattat och ger oss en bra roll.
Det är viktigt att människor nu kan åka dit och se med egna ögon. Nu kan de granska situationen också på Kuba och själva avgöra hur det ser ut och vad som är framsteg. Det är den komplexa bild som ni båda pekar på. Det är helt avgörande för att vi också ska kunna titta på: Vad blir de effektivaste insatserna för att hjälpa Kuba att utvecklas i demokratisk riktning?
Jag tror att ingen underskattar USA:s roll vare sig historiskt eller just nu. Beslutet möjliggör ändå att man förhoppningsvis kan lyfta handelsembargot så att vi kan ta viktiga steg framåt. Där kommer vi att fortsätta att agera både som enskild nation och framför allt via EU-kretsen, och vi fortsätter att diskutera frågorna i våra bilaterala kontakter.
Margot Wallström (S):
Sofia Damm har frågat mig om jag avser att förändra den svenska regeringens syn på Hamas så att den avviker från EU:s syn på att Hamas är en terroristorganisation samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att uppnå reell förändring. Mathias Sundin har frågat mig om jag anser att president Abbas tillhör de moderata krafter som nämndes i samband med regeringens erkännande av Staten Palestina samt vad jag syftar på när det gäller uttrycket "moderata krafter i Palestina". Jag väljer att besvara interpellationerna i ett sammanhang.
Regeringen har ingen annan syn på Hamas än vad EU i övrigt har. Regeringen och EU står fast vid sin bedömning av Hamas som terroristorganisation så länge organisationen inte tar avstånd från våld mot civila i Israel. Hamas måste erkänna Israels rätt att existera och respektera ingångna avtal.
President Abbas står entydigt bakom linjen att det endast genom förhandlingar är möjligt att uppnå ett slut på ockupationen och en tvåstatslösning där Israel och Palestina kan leva sida vid sida i fred och säkerhet. President Abbas visar därmed att han är en ledare för moderata krafter i Palestina. Inte heller på denna punkt har regeringen en annan syn än EU i övrigt.
Regeringen avser att aktivt verka för förändring och fred, vilket jag även har redogjort för i interpellationsdebatten den 4 november detta år.
Margot Wallström (S):
Jag tror att interpellanternas inlägg illustrerar den desperation som just nu finns på många håll i världen över det eskalerande våldet, situationen i Mellanöstern och relationen mellan Israel och Palestina. Det är aldrig rätt tidpunkt.
Det har inte varit det under 20 år trots att man efter Osloavtalet sade att en tvåstatslösning skulle uppnås efter fem år. Vad är det vi har att hålla oss till? Till vad ska vi sätta vårt hopp om en fredlig utveckling och en avtalad samexistens mellan två stater som kan leva sida vid sida? Vi måste bestämma oss.
Tror vi fortfarande på en tvåstatslösning eller inte? Om vi tror på det bidrar erkännanden med det lilla de kan till att göra relationen lite mindre ojämlik jämfört med hur det ser ut i dag. Detta har det vittnats om här på ett alldeles utmärkt sätt.
Var finns utrymmet för den som är ung i dag i Palestina mellan att acceptera en alltmer desperat situation och att ta till våld? Var finns de moderata krafterna? Jag har inte hört någon av interpellanterna ge några konkreta förslag här på hur det ska se ut i stället, om vi inte går den vägen och försöker stödja president Abbas.
Han representerar just dessa moderata krafter, hur mycket vi än kan tycka att de inte talar på det sätt vi skulle föredra, använder en retorik vi inte tycker om och ibland gör alldeles fel saker. Då ska vi kritisera, och det gör vi också. Fredrik Malm undervisar oss som vanligt.
Vi ska inte prata om den här saken, vi ska tala om någonting annat, som om vi inte själva tagit avstånd från våldshandlingarna och som om det som just nu händer i Jerusalem vore vårt fel och i själva verket mitt fel personligen. Det tycker jag är lite ovärdigt. Vi borde kunna diskutera sakligt. Var är förslagen? Vilka krafter är det ni tycker att vi ska stödja, Fredrik Malm, och hur ska vi göra det?
Vad representerar Israel i dag, och ska vi verkligen hamna i den situationen att vi tar ställning för den ena eller andra parten när vi i själva verket borde ta ställning för fredsprocessen och sakta men säkert försöka ta oss tillbaka till förhandlingsbordet?
Vi måste ge de moderata krafterna - så otillräckliga och så ofullkomliga som de är i dag - och president Abbas, som representerar just en sådan rörelse och som står för en palestinsk myndighet som i dag betraktas som statsduglig också av FN och av en rad länder, kraften att fortsätta att tala mot våldet och hålla Hamas borta.
Vi för ingen dialog med Hamas, för de är terroriststämplade, men vi har en dialog med president Abbas. Med en ny stat kan vi göra som med alla andra stater: ställa krav. Det framförs på politisk och diplomatisk väg. Vi ser till att både fördöma den typ av barbariska dåd vi har sett i Jerusalem och mana till besinning.
Det är inte lovande när Israel säger att de ska svara kraftfullt. Då vet vi vad som kan vänta. I stället måste vi få en väg tillbaka - en spiral som blir en god spiral. Ge mig gärna förslag på när det skulle vara rätt tidpunkt! I själva verket kan det redan vara för sent, som vi har sett av de senaste dagarnas händelser.
Margot Wallström (S):
Om Fredrik Malm hade varit kvar skulle jag säga till honom att vi naturligtvis kommer att ta upp frågan om fackföreningsledare och fackföreningsrörelsens ställning även med palestinierna. Det är självklart att vi framför vår kritik. Att vi just har erkänt Palestina innebär att vi kan kritisera på ett organiserat sätt, på det sätt som vi kan kritisera även andra stater. Till Mathias Sundin vill jag säga att det inte finns någon motsättning.
Det är självklart att vi ska stödja de demokratiska krafterna. Vi kan förmodligen göra väldigt mycket mer också från EU:s sida för att ge stöd åt de som nu samarbetar. Det finns organisationer som organiserar samarbete mellan israeler och palestinier och som arbetar för demokratin och för att stärka ett demokratiskt arbetssätt. Det är viktigt att vi gör det jämsides. Men resten blir lite naivt.
Vi måste nämligen titta på vilken situation vi har. Vilka vägar har vi för att hantera den politiska situationen och utmaningarna som de ser ut i dag? Då kan man inte säga att vi ska hitta på något helt annat, ett helt annat spår. Det blir dessvärre naivt och inte alls realistiskt när det gäller att hantera den mycket allvarliga situation som vi har.
Jag är glad för och välkomnar de moderata krafterna också i Sveriges riksdag, Hans Wallmark. Jag kommer att fortsätta hävda att det var rätt. Det var rätt, eftersom det bidrar till att göra situationen mindre ojämlik.
Det var rätt eftersom vi redan nu ser hur det har stimulerat debatt; i går tog Spaniens parlament beslut om att uttala sitt stöd för ett erkännande. Och vi ser det på andra håll i Europa. Den här debatten kokar därför att alla kan se att det är ett desperat och svårt läge. Det har gett hopp.
Arabiska ledare säger i möten, inte minst i de möten som jag hade nu när jag var i Somalia, hur viktigt det här är eftersom det just öppnar upp för ett politiskt utrymme. Det handlar inte bara om att ta till våld utan om att öppna en politisk väg. Det är inte på något sätt den perfekta lösningen.
Alla är inte perfekta och agerar inte alla gånger på det sätt som vi skulle vilja, men det är det bästa vi har i det här läget. Och då måste vi försöka backa upp de krafter som tar avstånd från våldet och som erbjuder en politisk väg framåt. Det här är det pumpande hjärtat för många olika religiösa rörelser i världen.
Därför betyder det mycket när vi tar ett sådant här beslut. Det ger unga människor hopp, och det sprider sig i den delen av världen och runt omkring. De reaktionerna har vi redan fått. Därför fortsätter jag att hävda att det var rätt. Men det kommer aldrig att komma till en punkt där vi kan mäta något exakt. Vi måste i stället fortsätta arbeta med våra politiska och diplomatiska kontakter.
Vi måste fortsätta vädja till de moderata och sansade krafterna, på båda sidor, om att återvända till förhandlingsbordet. Det är nämligen deras resultat. Det är de som måste vilja det här, och det är de som måste investera i att försöka få en lösning.
Margot Wallström (S):
Det är ett viktigt inlägg. Jag kanske använde fel ord om jag sade att det var en motsättning. Jag tror att vi måste göra båda. När det gäller att hantera hoppet om att åstadkomma en tvåstatslösning som vi klamrar oss fast vid har vi nämligen den palestinska myndigheten, president Abbas och det som i dag ändå räknas som statsdugligt.
Det är den struktur och den form som vi har. Det är det som kan organisera en motpart i en förhandling. Men vi måste samtidigt - samtidigt är kanske snarare rätt ord - engagera oss parallellt för att stärka demokratin och demokratiska krafter.
Det blir därför naivt att säga att vi ska starta ett helt annat spår, helt bortse från de strukturer och den maktbalans som finns i dag och starta något helt nytt. Det blir trots allt naivt. Det kan vi inte förhålla oss till i dag. Vi måste försöka vända utvecklingen till rätt riktning.
Men jag håller helt med om att det är otroligt viktigt att fortsätta kämpa för demokratiska principer och att stödja demokratiska krafter. Nu kan och ska vi kritisera och ställa krav. Det är alldeles självklart att vi ska göra det, men när det gäller vår nya strategi handlar det om väldigt konkreta saker, till exempel insatser på miljöområdet och insatser på hälsoområdet. Det handlar också om större utrymme för att stimulera ekonomin, skapa nya arbetsplatser och sådant.
Det är inte den väg som relaterar till Hamas. Det vore ju helt märkligt. Vi har ingen dialog med Hamas eftersom det är en terroristorganisation. Däremot kan vi vid alla våra kontakter ställa krav på Palestina, därför att vi betraktar Palestina som en stat, och då ska man leva upp till de krav som vi ställer. Det är ju det som möjliggörs genom detta beslut. Vi är i gott sällskap med 134 andra länder. Vi är inte ensamma när vi fattar det här beslutet.
Och jag tror att det blir rätt, rätt, rätt.
Margot Wallström (S):
Jag kan bara hålla med. Jag tror att man måste röra sig parallellt på flera olika spår. Man måste förstås ta itu med och bidra till att vi kommer åt det som är grundkonflikten och orsaken till mycket av det sexuella våldet.
Det handlar om att bidra till en fredlig utveckling i Kongo, att arbeta med grannländerna och att bidra både politiskt och diplomatiskt på alla sätt vi kan. Vi måste också bidra humanitärt, och det gör Sverige redan.
Vi har ett ganska omfattande stöd till Kongo som vi till stor del kanaliserar via FN-organen. Vi har även ett omfattande arbete för att motverka just sexuellt och könsrelaterat våld, specifikt riktat till Kongo. Dessutom måste vi se till att komma åt problemet med konfliktmineraler.
Den nuvarande regeringen, samarbetsregeringen, kommer dock i EU-sammanhanget in i ett skede när arbetet redan har kommit en bit på väg. Vi ska titta över det för att se om vi kan driva frågan om en ny förordning för handeln med konfliktmineraler så att förordningen blir mer ambitiös och effektiv. Det är i alla fall min avsikt.
Jag hoppas att den i stora delar kan anpassas till, eller åtminstone göras kompatibel med, det som USA redan har infört. Vidare måste vi fortsätta att via EU verka för att de sanktioner som redan finns på plats blir effektiva. Vi måste se till att de stärks eller anpassas så att vi verkligen kommer åt de problem som vi vill adressera med reglerna.
Situationen för mänskliga rättigheter är fortsatt mycket allvarlig i Kongo. Det har förekommit flera massakrer under den senaste tiden i nordöstra DRK. Vi har sett utomrättsliga avrättningar, sexuellt våld och tortyr. Det är en tyvärr alltför välkänd svår situation för mänskliga rättigheter.
Ofta befinner sig kvinnorna och barnen i krigets frontlinje och utsätts för det sexuella våldet. Det är oerhört viktigt att fortsätta att jobba med Kongo för att se till att det införs rätt reformer och att landet får en bra ledning som bryr sig om och tar itu med problemen.
Från regeringens sida kommer vi att fortsatt driva de här frågorna. Vi kommer också att jobba med frågan om konfliktmineraler, för det utgör i själva verket bränsle till många av konfliktsituationerna och är det som finansierar verksamheten, inte minst för rebellgrupperna, som är ett stort hot mot civilbefolkningen i Kongo.
Margot Wallström (S):
Det samlade svenska stödet till Demokratiska republiken Kongo uppgår till ungefär 1 miljard kronor och inriktas på tre områden. Det första är fred, försoning och en demokratisk samhällsstyrning. Det andra är fattigdomsbekämpning och gäller ekonomisk utveckling med inriktning på jord- och skogsbruk, vilket verkligen behövs i Kongo.
Det tredje är hälsa med fokus på att förebygga, hantera och bekämpa sexuellt våld och att främja sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Nu jobbar man tillsammans med DRK för att ta fram en ny strategi för det bilaterala biståndet. EU-förordningen har kommit en bit på väg. Det har lagts fram ett förslag från kommissionen.
Nu ska det behandlas i parlamentet och i rådet. Det finns arbetsgrupper som tittar på hur den nya förordningen är konstruerad. Det är i det skedet vi kommer in. Jag tror att det kommer att ta ytterligare ett antal månader.
Jag kan tänka mig att parlamentet kommer att visa ganska stort intresse för frågan och har förhoppningsvis en ambitiös inställning till hur förordningen borde utformas för att bli effektiv.
Det vi kan göra är att snabbt se till att lägga fram våra synpunkter i rådsarbetsgrupperna för att stärka effektiveten av ett sådant verktyg, nu när EU äntligen har kommit med ett förslag.
Låt mig också säga att jag tror att alla här känner för att gratulera doktor Mukwege till Sacharovpriset, som han ska motta nästa vecka. Det är rätt pris till rätt person. Han har utfört storverk på Panzisjukhuset.
Han har också blivit en symbol för de goda krafterna och för dem som vill att Demokratiska republiken Kongo ska få en ny berättelse, inte vara the rape capital of the world, alltså inte vara världens våldtäktscentrum. Det är ett land med enorma tillgångar och möjligheter och har en stor potential att skapa en bättre framtid för alla sina medborgare.
Margot Wallström (S):
Jag kan säga att det är en mycket stor del, eftersom det är ett av de tre områden som är prioriterade. Dessutom finns det en rad projekt som Sverige varit involverat i, också med hjälp av till exempel Folke Bernadotteakademin och de olika samarbetsorgan och samarbetspartner vi har, för att utforma exempelvis träning av nationella säkerhetsstyrkor.
När det gäller konfliktrelaterat sexuellt våld är det dessvärre inte bara rebellstyrkorna som är ansvariga, utan även nationella säkerhetsstyrkor är inblandade. Här finns en stor insats från svensk sida som naturligtvis måste fortsätta och där vi engagerar oss. Jag vill påstå att det är en mycket ansenlig del av det svenska biståndet och utvecklingssamarbetet som går dit.
Det är väldigt viktigt att vi fortsätter att engagera oss tillsammans med alla de organisationer som gör ett bra jobb och med FN-organen. Det finns flera rapporter. Nu finns detta på säkerhetsrådets dagordning och debatteras årligen.
Man rapporterar årligen om situationen för kvinnor och barn och inte minst om hur frågan om sexuellt våld utvecklas. Vi har mer material att använda oss av i våra kontakter och som underlag för våra politiska överväganden.
Margot Wallström (S):
Jag tackar för frågan. Både vi på Utrikesdepartementet och jag personligen är just nu väldigt glada över hur den här frågan utvecklas och i vilken riktning det går. Europaparlamentet har alltså röstat om sin ståndpunkt i förhandlingarna om konfliktmineraler, och det är mycket bra och välkommet att parlamentet vill ha en mer ambitiös förordning.
Det viktigaste nu är att förordningen blir både effektiv och kostnadseffektiv och att den inte innebär alltför mycket krångel för företagen. Rådet och parlamentet måste komma överens i den process som nu har inletts i EU, och där kan man säga att vårt krav att ha en obligatorisk certifiering för dem som importerar från Stora sjöregionen ligger mellan vad rådet och parlamentet vill.
Nu ligger vi bra till för att medla och faktiskt kunna bidra till en bra kompromiss, så vi har placerat oss på en bra plats just nu.
Margot Wallström (S):
Jag tror, återigen, att vår position kommer att bli den att försöka medla mellan de två olika hållningarna. Det är viktigt att hålla fast vid att det ska vara ett obligatorium. Svagheten med det förslag som kom från kommissionen var nämligen att det handlade om en frivillig självcertifiering, vilket jag tycker är ett uttryck som i sig kanske ger en aning om vad det skulle kunna bidra med.
Vi kommer snart att tvingas ta ställning till ett mandat i rådet. Då vill vi förstås se på antalet företag, och vi vill behålla kravet på att spårbarhet ska vara obligatoriskt. Vi tittar dessutom på OECD:s arbete med spårbarhet, för vi tycker att det kan finnas andra faktorer som kan föras in i helheten.
Som sagt: Något slags kompromiss tvingas vi förstås att nå fram till, men vi tror att vi kan spela en viktig brobyggande roll här från svensk sida.
Margot Wallström (S):
Jag tror inte att det finns behov av att tillföra nya frågor. Jag har inte för avsikt att tillföra nya frågor annat än om verkligheten gör det nödvändigt. Det kan ju hända vad som helst i världen. Det viktiga är att det nordiska samarbetet ger utrymme för detta - att vi kan sätta upp aktuella frågor på dagordningen och respondera på ett snabbt och effektivt sätt.
I övrigt tycker jag nog att vi redan har de flesta viktiga frågor i olika strukturer och processer och på dagordningen. De som är mest angelägna, såsom migrationsfrågan men också gränshinderfrågan, har vi nu modeller och forum för att ta oss an. Jag tänker alltså inte tillföra några nya prioriteringar som ni inte har hört talas om tidigare.
Det är otroligt viktigt att också arbetslivsfrågorna finns med. Det är avsikten hos statsministrarna i Norden att ge prioritet till den frågan, och jag tycker att den finns med på vår nya dagordning för att ta oss an de utmaningarna.
Slutligen när det gäller Natofrågan: Den debatterar vi regelbundet här, och den svenska regeringens linje är att vi ska investera mer i vårt eget försvar. Vi anser att vi ska investera mer i samarbete och utveckla olika samarbetsformer. Det är vi i full färd med att göra. Vi anser också att vi i dessa oroliga tider inte ska svaja när det gäller vår säkerhetspolitiska hållning, utan vi ska bevara vår militära alliansfrihet.
Vi ska stå fast vid den och inte ändra på det. Vi kommer alltid att göra det som vi anser är bäst för att försäkra oss om säkerheten för den svenska befolkningen.
Margot Wallström (S):
Det oroar mig och oss i det europeiska och nordiska samarbetet mycket om Storbritannien skulle lämna EU. Det kommer också att bli problematiskt om de stannar kvar.
Det riskerar att få en effekt också på de andra länderna där de kan säga att om britterna kan förhandla sig till ett avtal varför skulle inte de andra länderna ha både folkomröstningar om utträde eller inleda den typen av förhandlingar? I den tid vi lever nu är det inte denna typ av problem vi behöver i första hand. Vi behöver hålla ihop om vår hållning gentemot Ryssland och i utmaningarna i fråga om den europeiska säkerhetsordningen.
Vi behöver hålla ihop som världens största biståndsgivare. Vi behöver hålla ihop som en kraft för demokrati och mänskliga rättigheter runt om i världen. Vi behöver hålla ihop eftersom det är själva sammanhållningen som är så viktig. Vi samarbetar i många frågor särskilt nära med Storbritannien.
Det är viktigt att vi också får tid att analysera utfallet av folkomröstningen i det nordiska sammanhanget samt i bilaterala kontakter och sammanhang och i EU. Vi tittar på alla konsekvenser - ekonomiska och utrikespolitiska konsekvenser. Vi går igenom dem mycket noga.
Det är viktigt att vi ställer oss på den sida som säger att det behövs ett samarbete av det slaget i Europa. Det har garanterat fred och välstånd under mycket lång tid. Vi hoppas också att det ska göra så i fortsättningen. Så ser jag på det.