Anders Borg (M):
Låt oss till att börja med återigen klargöra tre grundläggande utgångspunkter. Sverige är en välfärdsstat. Vi har de minsta välfärdsklyftorna av praktiskt taget alla länder i världen. Vi har bland de lägsta inkomstskillnaderna. Vi har bland de lägsta riskerna för absolut fattigdom och materiell deprevering i EU. Vi är ett väl fungerande välfärdsland. Det är naturligtvis väldigt bra.
Det är så det ska vara. Trygghet och välfärd är ett mål för politiken och för att skapa bra levnadsförhållanden för alla medborgare. Det är det som är vår utgångspunkt i synen på den svenska modellen. Det som skiljer oss och Socialdemokraterna åt är naturligtvis den fulla sysselsättningen. Vi tror att rättvisa, trygghet och välfärd byggs på att människor har en skyldighet och en möjlighet att försörja sig på eget arbete.
Vi har 160 000 fler i arbete än när vi tillträdde, trots den värsta krisen sedan depressionen. Vi har en arbetslöshet som faller snabbare än i något annat land i Europa, med undantag för Malta. Det här är ett resultat av en medveten politik för att återupprätta arbetets värde. Och här går skiljelinjen mellan oss och Socialdemokraterna. Det behöver vi inte sticka under stol med.
Vi vill representera alla de människor som tror på arbete, som tror på eget ansvar, som tror på att man genom förkovran, eget slit och ansvarstagande förbättrar sin egen och de sinas situation. Tillsammans med andra människor förbättrar man då också samhället. Skiljelinjen går också i synen på välfärdens kärna. Det är alldeles riktigt. Genom vår arbetslinje, genom de skatteintäkter som Johnny Munkhammar talar om har vi resurser att prioritera välfärdens kärna.
Det som Socialdemokraterna i decennier har nedprioriterat, nämligen det mest viktiga för omfördelning och social rörlighet, är kunskap, att det finns en lärare som undervisar i en klass som vet vad den håller på med, som känner en stolthet över sitt yrke och sin kompetens, inte en flumskola som bygger på att bara de med akademiskt orienterade föräldrar och läxläsning i hemmet får stöd.
Den skolpolitik som Socialdemokraterna lade grunden till var en skola som minskade möjligheterna till rörlighet genom att satsa på kunskap och kompetens. Allra tydligast och allra värst är det när det gäller yrkesutbildningarna.
Sverige och Finland har den kanske absolut sämsta utvecklingen av de europeiska länderna på grund av att man nedprioriterat yrkesutbildningen, på grund av att man vägrat lärlingssystem, på grund av att man akademiserat de praktiska utbildningarna. Socialdemokraternas ansvar för de växande klyftorna är blytungt.
Det är blytungt därför att man prioriterade bort full sysselsättning, blytungt därför att man prioriterade bort kunskapen, blytungt därför att man därför inte kunde prioritera välfärdens kärna: skola, barnomsorg och äldreomsorg av god kvalitet för alla medborgare. Sverige är inte perfekt. Vi har mycket att göra. Sverige är ett land som ska utvecklas.
Men den grundläggande samhällsmodellen med en stark välfärdsstat kombinerad med en arbetslinje är modern och framstegsvänlig.
Då har vi inte råd att backa tillbaka till utanförskap och arbetslöshet, att människor fastnar utanför arbetsmarknaden, att det inte lönar sig att arbeta, till synsättet att man får det sämre därför att de som arbetar får mer i plånboken och att egen ansträngning och eget arbete inte är en grundläggande dygd i ett samhälle. Där har vi en grundläggande skiljelinje. Vi står för välfärd och trygghet.
Socialdemokraterna står för arbetslöshet och utanförskap.