KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hedin (C):
Bland det viktigaste vi har att hantera i vårt utskott är frågan om unga som begår brott. Med rätt politik kan fler ungdomar som är på väg snett i livet byta riktning och inleda en strävan mot ett bra liv i trygghet och utan att utsätta andra för brott. Med fel politik riskerar vi att fler unga utvecklar kriminella livsstilar till stor skada för alla dem som drabbas av dessa personers brottslighet och även för brottslingen själv.
Ett liv i kriminalitet är ett liv utan tillgång till den trygghet som de flesta av oss tar för given. Risken att själv utsättas för brott är enormt mycket större. Även risken att drabbas av ohälsa är större, och en så gott som ofelbar konsekvens av ett kriminellt liv är socialt och ekonomiskt utanförskap. Brott lönar sig helt enkelt mycket sällan.
När jag för nu ungefär ett och ett halvt år sedan tog över som Centerpartiets rättspolitiska talesperson satte jag igång ett tankearbete för att försöka vaska fram vad som just är Centerpartiets ideologiska syn på rättspolitiken. På många andra områden är det kanske lättare att hävda just det närodlade, men för mig går det en tydlig och viktig skillnad mellan individperspektivet och kollektivperspektivet.
Att se individen är inte att sköta sig själv och strunta i andra, utan det är att betrakta varje enskild individ som unik och som sin egen, med rätt att bli betraktad just som individ och inte som representant för en grupp. Fru talman! Jag tror att rättspolitikens utveckling genom det förra århundradet kanske utgått från kollektivperspektivet i något större utsträckning än vad jag som centerpartist och liberal är bekväm med. Ett exempel är hur vi ser på rättsfrågornas avnämare.
Vem är egentligen rättssystemet till för? Vi pratar mycket om gärningspersonen och försöker analysera orsaker till att någon blir kriminell. Vi lägger en hel del kraft på att försöka bygga bort eller åtminstone runt de faktorer som leder dit. Det är i sig ett viktigt arbete, och när det gäller unga som begår brott är det än viktigare.
Men vi får samtidigt aldrig glömma bort att den som, enligt min uppfattning, är den viktigaste personen i alla dessa processer är brottsoffret, alltså den enskilda individ som blir utsatt för eller riskerar att bli utsatt för ett brott. Det är därför rimligt att fler brott utreds, även om den misstänkta gärningspersonen inte uppnått straffmyndighetsålder. Ingen som inte är straffmyndig ska dömas till straff, men det är ändå viktigt att det brott som någon utsatts för tas på allvar.
Även om något straff inte kan utdelas är det oerhört viktigt att klargöra vad som egentligen har hänt, dels för att brottsoffret ska känna sig sedd av samhället, dels för att även mindre allvarlig brottslighet kan vara en stark indikator på vart en ung lagöverträdare är på väg. Det är av stor betydelse för brottsoffret, för gärningspersonen och för samhället att tidiga insatser kan sättas in.
Det finns en lång rad reservationer från Alliansen som tar sikte på just detta, där bland annat tidiga insatser poängteras. Jag står bakom allihop. Men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 8 under punkt 8 om att fler brott av personer under 15 år ska utredas.
Johan Hedin (C):
I morse hörde jag på Ekot att Arbetsförmedlingens chef varnar för arbetskraftsbrist i Sverige, detta samtidigt som regeringen sätter till alla klutar man kan för att minska inflödet av människor till Sverige. Herr talman!
Som jag frambar i mitt anförande visar Skånetrafikens egna beräkningar att en resenär mellan Köpenhamn och Malmö förlorar i genomsnitt 32 minuter på varje resa. För en dagspendlare handlar det om en dryg timme om dagen, 20 timmar i månaden, en halv arbetsvecka. På ett år pratar vi om 240 timmar - för den som till äventyrs har glömt vad jag sa i mitt anförande.
240 timmar, sex hela arbetsveckor om året, går bort i pendlingstid i stället för arbete. Vad tror Helene Petersson i Stockaryd att det innebär för tillväxten i Sverige? Statsministern pratade, i alla fall i början av mandatperioden, om att den här regeringen skulle vara en jobbregering, att jobben var det viktigaste.
Hur tror Helene Petersson i Stockaryd att id-kraven påverkar jobbtillväxten i Öresundsregionen i Sverige?
Johan Hedin (C):
Det är en argumentation som möjligen innehåller vissa logiska luckor. Jag tolkar det som att regeringen är för att ta bort karenstiden men egentligen är lite halvt emot id-kraven. Anser regeringen sig fortsatt värna om tillväxten och jobben, eller har man bytt prioritering, från jobben till att stoppa inflödet av människor till Sverige?
Sedan har jag en annan viktig fråga att ställa, och det är vad det är som gör att det är just innehavet av en id-handling som ska avgöra om en person ska ha rätt att ta sig till Sverige för att söka asyl. Finns det inte andra, mer lämpliga urskillningsfaktorer? Eller varför inte stänga gränserna helt och hållet? Skulle inte det vara enklare? Argumentet frambärs att det skulle vara komplicerat att upphöra med id-kontroller. Det är hur lätt som helst.
Det är ju bara att sluta kolla id. Folk ska ändå gå på semester under sommaren, så det är bara att låta bli. Det är hur lätt som helst, så jag köper inte den argumentationen. Jag vill väldigt gärna också ha svar på en annan viktig fråga. Hela den rättsliga grunden för id-kraven är att det råder en fara för den allmänna ordningen, ett hot mot den nationella säkerheten.
Jag skulle vilja att Helene Petersson i Stockaryd redogör för vad hon anser är den fara som nu råder för den allmänna ordningen och/eller den nationella säkerheten när flyktingar kommer till Sverige.
Johan Hedin (C):
Statsrådet Ygeman behöver inte staka sig på ordet deaktiveras. Det är en av de saker inrikesministern har gjort mycket bra. Jag vill tacka Anders Ygeman för svaret. Just deaktivering av vapen har varit en oerhört angelägen fråga som vi nu har nått framgång med i EU-systemet. Det finns väldigt olika syn på vad man anser vara deaktiverat vapen i olika länder och medlemsstater i EU. I Sverige har aldrig ordet deaktiverat använts.
Det är kanske därför man stakar sig på det. Vi kallar det här för ett pluggat vapen. Det innebär att man svetsar igen och fyller pipan med betong. Det går inte att återställa och återaktivera. I andra länder har man nöjt sig med att sätta in ett litet stift i pipan. Det gör att man har kunnat reaktivera dessa vapen. Det är naturligtvis mycket allvarligt. Det är bra att vi har nått framgång där.
För ett par månader sedan var jag tillsammans med kollegorna i justitieutskottet på en resa till Haag. Det var väldigt intressant. Vi träffade högt uppsatta potentater på Justitiedepartementet. Vi besökte Europol, Eurojust och International Centre for Counter-terrorism och tittade på antiradikaliseringsprojekt och många andra saker som de gjorde där och gör väldigt bra. Det mest intressanta var nog det besök vi gjorde på en helt vanlig polisstation.
Vi följde med en polis på ett gående patrulluppdrag i en stadsdel i Haag som vi i Sverige antagligen skulle kalla för ett utanförskapsområde. Det finns sociala utmaningar, och man skulle kanske uppleva det som farligt om man var där på kvällen. Polismannen som vi gick med hade jobbat där i 30 år.
Det var imponerande att se vilken fantastisk kontakt han hade med alla invånarna som var där, tjuv som polis. Man såg att det fanns en stor respekt. Han skojade: I arrested their fathers once. Det var antagligen inte så. Men det säger ändå väldigt mycket om hur viktigt det är att ha den lokala förankringen.
Det handlar om det förtroende som den personen, den enskilda polisen, bygger upp genom sitt personliga engagemang, långsiktighet och kontinuitet i arbetet. Man känner honom, och man kan ringa till honom om man vill någonting. Det skapar ett förtroende inte bara för polispersonen i sig utan även för polisen som helhet och myndighet.
I förlängningen skapar det också förtroende för rättsstaten och rättsväsendet, vilket är mycket angeläget. Jag tror att vi kan få bukt med de problem som vi ser i svenska storstadsområden jämfört med storstäder i våra grannländer som inte är lika plågade av den här typen av brottslighet genom att jobba mer med den nära delen av polisverksamheten, det vill säga lokalpoliser.
Jag skulle gärna vilja veta om statsrådet håller med om min beskrivning och vad vi i så fall skulle kunna göra för att det ska bli mer så.
Johan Hedin (C):
Centerpartiet och alliansregeringen satte igång en myndighetsgemensam satsning mot organiserad brottslighet som vi hör att regeringen nu arbetar vidare med. Det är mycket bra. Myndigheterna behöver bland annat mer informationsutbyte sinsemellan. Lagen om sekretess, som förhindrar detta, kanske måste ses över samtidigt som vi behåller respekten för integriteten. Det är bra att man arbetar med att motverka förekomsten av illegala vapen och explosiva varor.
Självklart behövs också ökad samverkan mellan polis och tull för att få bukt med smuggling. Vad ministern inte säger är att regeringen har släppt kravet på minst 20 000 poliser, vilket jag tycker är olyckligt. Samtidigt som man visar att man inte tycker att polisen kanske behöver vara fler inför man gränskontrollerna som gör att polisen belastas ytterligare i sitt redan ansträngda läge.
De tvingas att ta från verksamhet att utreda brott och till exempel bekämpa organiserad brottlighet eller sådana saker som skjutningar i storstadsområdena. Man riskerar att skapa en rejäl flaskhals i Öresundsregionen med ny lagstiftning som aviserats. Polisen går på knäna. Vi har fått tusentals brev, både ministern och vi, från ledsna poliser som inte vill göra någonting annat än att göra sitt jobb. I stället går de dubbelvikta under tyngden av alltför mycket övertid och tvångsmässiga flyttningar över landet.
Häromdagen aviserade Centerpartiet en storsatsning på polisen som vi tror är nödvändig. Vi vill utbilda och anställa ytterligare 1 600 poliser. Det är en satsning på 2 miljarder som sträcker sig över fyra år. I storstadsområden skulle det innebära hundratals nya poliser som kan vara med och jobba med dessa frågor. Vi riktar en speciell satsning mot områdespoliserna, som vi tycker är så viktiga.
Det är lite inspirerat av idén om förstelärartjänsterna i skolan. Polisen ska kunna ge skickliga poliser, de verkligt duktiga sociala genierna som jobbar ute på fältet, ett rejält lönepåslag. Vi vill göra den satsningen för att den lokala polisen ska få tid och resurser att göra detta arbete. För att garantera kontinuiteten och långsiktigheten skriver vi också in det i vår budget.
Jag undrar om det är någonting som statsrådet har för avsikt att följa efter och driva i regeringen.
Johan Hedin (C):
Det är mycket riktigt så som statsrådet beskriver: Sociala klyftor och utanförskap är oerhört allvarligt. Vi har gått igenom en djup finanskris, en internationell kris. Jag är stolt över att säga att den regering som mitt parti var en del av hanterade denna kris förhållandevis väl. Vi skapade fler jobb under denna tid trots att ett djupt krisläge rådde.
Jämfört med de flesta andra europeiska länder var Sverige unikt i detta jobbskapande. Detta är väldigt viktigt, och jag tycker att statsrådet har en avsevärd poäng där. När det gäller utanförskapet och möjligheter för unga att ta sig in på arbetsmarknaden och för den delen bostadsmarknaden - två marknader som är oerhört starkt reglerade - har de hindrats av att det är alldeles för höga ingångsnivåer och alltför trög rörlighet.
Det är någonting som vi måste adressera, vilket jag hoppas att regeringen håller med om och kommer att återkomma till i någon form. När det handlar om människors känsla av trygghet måste polisen kännas närvarande i alla delar av landet. Man kan inte ha en situation där man ringer polisen och inte får något svar eller där man, om man får ett svar, får en bristfällig bild av när man kan komma att få hjälp.
Det finns folk som vittnar om att de har ringt och sagt att någon håller på att bryta sig in i deras uthus på landsbygden, men polisen har ingen bil att skicka - och om de har någon tar det alldeles för lång tid. Detta är saker som man måste jobba med. Det har att göra med den lokala förankringen och det förtroende vi har för rättsväsendet, som jag tror är så oerhört viktigt.
Med kontinuitet och erfarna poliser som stannar länge på samma tjänst är det lättare att arbeta långsiktigt med kontaktskapande, brottsförebyggande och trygghetsskapande arbete utöver det som behövs lokalt. Jag vidhåller att vår satsning på områdespoliserna är ganska bra, och jag hoppas att vi även får med oss Ygemans regering på detta.
Johan Hedin (C):
Det är hög tid att gå från att debattera om till att i stället börja prata om hur. Jag använde mitt förra anförande till att tala om behovet av konstruktiva lösningar. Tyvärr känns det som att det finns alldeles för få av dem just nu. Det finns gränser för hur långt man kommer med att söka exploatera människors rädsla och oro för det okända, odla fördomar och sprida hat.
Visst kan man på kort sikt nå opinionsframgångar, och visst kan man skaffa sig makt att om inte skapa så i alla fall förstöra, skapa oreda och stänka grus i maskineriet. Det i sin tur föder ytterligare misstro och missnöje, som den ansvarslöse populisten inte är sen att kapitalisera på.
Lika dålig eller kanske ännu sämre är den som tycker att det där opinionståget verkar vara ganska framgångsrikt och vill kliva på det trots att man mycket väl borde förstå vad som är det tågets slutstation. Men vet fru talman vad? Det går faktiskt att få uppskattning av opinionen även om man gör precis tvärtom - när man kavlar upp ärmarna, börjar jobba på riktigt för att åstadkomma förbättringar och tar ansvar. Låt oss nu börja göra det!
Det flyger runt många ord om öppenhet och om hur viktigt det är med ett bättre mottagande. Några pratar om vikten av mindre mottagande. Men sällan svarar man på frågan hur. Hur ska vi få fler jobb? Hur ska vi få fram fler bostäder? Hur ska vi få integrationen att fungera? Vi gör klokt i att rikta blicken inåt och vara självkritiska. Mitt eget parti har inte haft svar på de frågorna, åtminstone inte i tillräcklig grad, och vi har förstås fortfarande inte alla svar.
Men det här är inte bara en akut kris utan en fråga som har blivit allt viktigare med tiden. Det duger inte längre att vifta bort svåra frågor med att man vill värna öppenheten och att man inte behöver ta ansvar, för det är vårt jobb att ta ansvar. Alla vi som deltar i den här debatten bär detta ansvar. Då duger det inte med floskler om att hjälpa på plats.
Det duger faktiskt inte ens med de vackra men ganska tomma orden om allas lika värde om man inte samtidigt fyller de orden med något slags konkreta och konstruktiva förslag om hur vi bättre kan välkomna människor till Sverige och Europa. I Centerpartiet har vi jobbat intensivt med att ta fram lösningar. Vi lade fram en rapport redan i vintras och har tagit fram ännu fler till vår partistämma, som faktiskt pågår nu. Precis i detta nu diskuterar kommittén i Falun - tune in SVT24!
Vi har föreslagit bland annat att ansvaret för mottagande ska flyttas till kommunerna och att kommunerna ska få full kostnadstäckning. Vi vill stärka den yrkesbaserade sfi:n. Vi vill underlätta byggande av nya bostäder med många olika typer av förslag. Vi vill reformera de regler som skapar höga trösklar in till arbetsmarknaden. Vi vill införa mentorsstöd till civilsamhället, obligatorisk samhällsorientering under asylperioden och mycket annat. Det här är ett gemensamt ansvar. Vi måste alla hjälpas åt att lösa situationen.
Det ligger ett ansvar på oss alla att vara konstruktiva, ödmjuka och ärliga inför problemen och inställda på att lösa dem.
Johan Hedin (C):
Jag vill återkomma till det som jag inledde mitt förra anförande med, nämligen att efterlysa större konkretion. Vi har faktiskt sett spår av konkretion i den här debatten, och det är mycket positivt. Jag ska berömma mina kollegor, och i förekommande fall motståndare, för detta. Jag tycker att det är jättebra att Folkpartiet tar upp kvotflyktingsfrågan. Det är ett viktigt sätt att få människor hit på ett lagligt sätt. Det är jättebra att Kristdemokraterna tar upp möjligheten att söka asyl på EU-ambassader.
Man kan tänka sig flera varianter med humanitära visum och så vidare. Miljöpartiet ger en vacker och i många stycken relevant bild av tingens tillstånd, men jag tror att får skruva lite på konkretionen även där. De stora partierna, Socialdemokraterna och Moderaterna, säger nja och njä på ett sätt som möjligen gör en gammal centerpartist avundsjuk.
Vad vi är överens om i alla dessa partier är att vi har lämnat frågan om och gått över till frågan hur. Vi kan bli mycket bättre, men låt oss stanna där. Låt oss prata om hur. Det är ingen nyhet att Sverigedemokraterna vill hålla folk borta från Sverige med de medel som behövs, om det så ska vara taggtråd eller tårgas. Det finns ingen poäng i att hetsa upp sig över det. Vi vet det. Det är inga nyheter.
Låt därför oss andra prata om hur, om hur vi kan bli bättre på att välkomna folk till Sverige på ett bra sätt. Apropå vissa försök till konkretion i den här debatten vill jag säga att jag inte har träffat en enda kommunpolitiker som inte vill ha fler medborgare till sin kommun. Men det finns uppenbarligen praktiska hinder. Vi måste se till att ge kommunerna de verktyg de behöver för att kunna välkomna människor.
Jag tror inte på tvång för de kommuner som i dag, av kanske fullt legitima skäl, inte klarar av detta. Jag tror på morötter snarare än piskor i det här fallet. Vi vill återigen ge kommunerna ansvaret för etableringen, och vi vill ge dem de verktyg som de behöver för det.
Johan Hedin (C):
Det sägs en hel del klokt i denna debatt, och det bärs fram en del bra idéer. Jag hoppas att vi kan ta fasta på dem och jobba tillsammans på dem. Jag är glad över att Miljöpartiets Annika Hirvonen bemötte min kritik. Dock kvarstår nog min kritik tills jag ser att det finns handling bakom orden.
Jag hoppas att Miljöpartiet återgår till att vara en starkt lysande fyrbåk när det gäller att mota bort rasismen, även om det, för att använda Astrid Lindgrens ord, gick åt pipsvängen med partiets asylpolitik. Tyvärr ökar rasismen och hatbrotten. Det finns det riktiga siffror på, siffror som ingen misstolkat eller vridit på till oigenkännlighet för att bevisa en tes.
Den 14-procentiga ökning som Brå rapporterar om är oroande, men att hatbrott med främlingsfientliga och rasistiska motiv är det i särklass vanligaste är kanske inte så konstigt eftersom främlingsfientligheten och rasismen understöds från högsta politiska nivå och de krafter som håller emot blir allt färre.
Ingen människa i Sverige ska åsiktsregistreras av den anledningen. Jag skulle vilja plocka upp det amerikanska uttrycket för den här typen av rasism: racism by proxy.
Det offentliga samtalet, den intellektuella förflackningen där tidigare principfasta försvarare av öppenhet helt verkar ha tappat fotfästet och ett politiskt klimat där anständighetens gräns ständigt förskjuts bildar en acceptabel klangbotten där den oacceptabla rasismen får bärkraft och växlas ut i allt fler och grövre hatbrott. Den här utvecklingen är något vi alla borde oroa oss för.
Det är inte okänt vad som händer i ett samhälle där rasism och hatbrott tillåts växa. Vi har många exempel på detta, från den amerikanska södern till Sydafrika, från Rwanda till Nazityskland. När uppdelandet i vi och dem får pågå och när det finns politiker som eldar på missämja och misstankar ökar också hatbrotten. Att dela upp samhället i vi och dem går ut över oss alla oavsett ursprung, levnadsår eller antalet generationer i Sverige. Herr talman!
Jag skulle vilja rekommendera en bok. Författaren Ken Follett har skrivit en fantastiskt intressant och bra romantrilogi om 1900-talets historia. Den andra delen, som heter Världens vinter , handlar om andra världskriget och händelserna som föregick det och nazismens framväxt. Den är oerhört bra för den som vill förstå hatets drivkrafter. Samtidigt är den djupt oroväckande när det gäller den slående likhet vi ser mellan samhällsutvecklingen då och nu.
Att antyda att alla som delar en kultur eller religion eller att alla från ett land är på ett visst sätt drabbar folk lika mycket som antydningar om att samma personer är som de är på grund av blodet. Rasism är rasism, även om det finns folk som gärna vill tänja på begreppen för att slippa räkna sig till rasisterna.
Johan Hedin (C):
De senaste dagarna har jag ärligt talat haft svårt att bestämma mig för om jag ska vara arg eller ledsen. Om jag för ett ögonblick väljer att lita på alla goda intentioner som presenteras i denna debatt kanske vi ändå kan finna gnuttan av ett hopp. Kanske måste vi ibland betvinga omedelbara starka känslor och höja blicken och se lite längre. Hatbrott är början till något som kan förändra ett land till oigenkännlighet på kort tid.
Det går ut över alla människor som till exempel på grund av sin etnicitet, nationalitet, ras, religion eller sexuella läggning kan sägas tillhöra en viss grupp. Genom att ändra definitionen av hatbrott så att även transpersoner inkluderas visar vi att vi inte accepterar hatbrott mot någon grupp. Tyvärr finns det fortfarande alltför många människor som anser att vissa människor är mindre värda och att de av den anledningen lockas att begå brott mot dem.
Att dela in människosläktet i vi och de är inte bara dumt; det är människans största hot mot mänskligheten. Rasism skapar ett hat som är svårt att förstå för oss som inte känner det. Detta hat skapas av tron att vi alla inte är lika mycket värda. Vissa radar upp ändlöst med på ytan intellektuellt hållbara argument för varför vi alla mår bättre av att hållas isär, eller försöker till och med inbilla oss att det inte alls är det som de säger.
Vissa dagar är det extra svårt för mig som politiker att stå emot och inte låta mörkret ta över. Då är det bra att ta stora tänkare till hjälp. Martin Luther King sa en gång: Mörker kan inte driva bort mörker, bara ljus kan göra det. Hat kan inte driva bort hat, endast kärlek kan göra det.
Johan Hedin (C):
Jag vill ställa min fråga till inrikesminister Anders Ygeman. De senaste dagarna har det rapporterats en hel del obehagliga vittnesmål från olika delar av Sverige och övriga världen. Köln, Kalmar och Kungsträdgården har stått i centrum för diskussionen som handlar om sexuella ofredanden och övergrepp som har ägt rum.
Jag tror att vi kan vara alldeles överens i den här salen om att den kroppsliga integriteten är okränkbar och att vi alla bör kämpa för att bevara den. Det är också uppenbart, och det tror jag att de flesta av oss kan vara överens om, att det här emellanåt även används i syfte att sprida en främlingsfientlig agenda. Det har rapporterats att polisen underlåtit att kommunicera och kanske till och med ingripa utifrån politiska hänsyn.
Då vill jag veta hur regeringen avser att säkerställa att polisen konsekvensneutralt och professionellt gör sitt jobb och lämnar de politiska diskussionerna till oss.
Johan Hedin (C):
Tack för svaret, inrikesministern! Det här är inte den enda oroande signal vi får från polisorganisationen. Vi har hört att brott inte utreds trots att det verkar finnas fullgod bevisning. Vi har hört om rom- och kvinnoregister. Vi har hört att villkoren är mycket ansträngda för de polismän och -kvinnor som jobbar i organisationen. Finns det ett strukturproblem som måste adresseras?