Mathias Sundin (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Om jag inledningsvis tillåts göra en liten spaning tror jag att detta med agila kontrakt inte klingar så oerhört bekant i folkdjupet. Jag tänkte därför förklara lite kort vad det handlar om. I grunden är detta en utvecklingsmetod som kommer från programvaruutveckling inom it-området.
Jag börjar med den traditionella metoden, som den agila metoden skapades som ett svar på eller som ett alternativ till. I den metoden gör man en tydlig beställning av vad man vill ha: Det är ett projekt, det ska ta så här lång tid, det ska kosta så här mycket och resultatet ska bli detta. Det kan vara i kommuner, statliga myndigheter eller vad som helst.
Det kan gälla en matleverans - att man ska skicka mat till ett visst ställe, att det ska kosta si och så mycket, att man ska erbjuda näringsrik kost och så vidare. Det kan också gälla helt andra produkter eller tjänster inom det privata näringslivet eller inom offentlig sektor. När det kommer till programvaruutveckling, system, program och så vidare är den traditionella metoden dock svårare att använda.
När användarna använder produkten eller tjänsten märker de ofta att det var mycket krångligare än de trodde. De förstår inte riktigt hur man ska göra, de vill ha vissa funktioner och så vidare. Därför samlades ett gäng programmerare och utvecklare för snart 15 år sedan och tog fram ett agilt - ett lättrörligt - sätt att jobba.
Där jobbar man som utvecklare nära beställarna och användarna och justerar och ändrar efter hand, beroende på input från användarna, i det som kommer att bli slutprodukten. Detta har spritt sig till många startups, som man kör igång på det sättet. Linux-startup-rörelsen har spritt sig över världen med ett liknande tankesätt.
Detta ställer krav på kontrakten. Om man har ett kontrakt enligt traditionell modell där man får betalt för att utföra en viss sak och detta ändrar sig under tiden ändrar sig också det som man ska utföra. Då behöver kontraktet vara flexibelt och kunna hantera detta. Därför har det även kommit till så kallade agila kontrakt. Dessa agila kontrakt finns dock inte inom offentlig sektor i Sverige, vilket naturligtvis ställer till en hel del problem.
Offentlig sektor har också stora behov av olika it-system och olika tjänster både riktade mot medborgare och internt inom myndigheter och så vidare. När man inte har möjlighet till detta blir det dyrare än vad det skulle behöva bli. Det blir ineffektivt, och risken är att det blir dåliga, eller i alla fall sämre, lösningar än det skulle bli annars.
Med ett agilt arbetssätt och agila kontrakt skulle man både kunna spara en hel del skattepengar och uppnå en bättre kvalitet på produkterna. Jag tycker att svaret från statsrådet och regeringen är lite av ett jaså. Jag har stor respekt för att myndigheterna kan sköta mycket av detta själva; den uppfattningen delar jag.
Men det gäller också från regeringens sida att driva på en utveckling. Jag menar inte att vi ska ha något ministerstyre. Det skulle ligga mig långt ifrån som ledamot i konstitutionsutskottet. Men man kan driva på i opinionsbildning, man har regleringsbrev och så vidare. Det finns en mängd olika sätt som regeringen kan påverka på. Så varför denna lite av jaså-attityd i svaret?