KBLab/rixvox huggingface dataset:
Arin Karapet (M):
Jag har vid flera tillfällen fått möjligheten att interpellera, ställa frågor till och debattera med migrationsministern, och det blir alltid en vända tillbaka till vad som hände för 5, 10 eller 15 år sedan. Det är som ett äktenskap där man inte kommer någon vart - nu är vi inte i en sådan relation, men man vrider hela tiden tillbaka klockan och ser på vad som hände då och säger ditten och datten. Jag är inte intresserad av det.
Jag utgår från hur verkligheten ser ut i dag och hur vi kan se till att få bukt med de problem vi har. Ja, jag är ödmjuk och erkänner att man gjorde fel. Men vi måste också komma ihåg vilket Sverige vi bodde i. Ibland låter det som att Socialdemokraterna har varit den största reformatorn av svensk politik. Men det har alltid varit nej, nej och nej, och man har alltid legat efter i utvecklingen så att någon annan måste driva på.
Det kanske är vår svenska kultur som gör att det alltid måste stå oss upp i halsen innan vi får tummen ur och gör någonting - i alla sektorer. Sverige var inte så öppet på 80- och 90-talen som det är i dag. Man kunde knappt komma till Sverige som arbetskraftsinvandrare då. Det var väldigt svårt. Invandringen bestod i princip bara av asylinvandring.
Sedan luckrade man upp och liberaliserade väldigt kraftigt, och nu får man rätta till det. Nu finns det en vilja att ta bort möjligheten till spårbyte. I stället har regeringen i sitt direktiv gett i uppdrag till utredaren att titta på möjligheten att luckra upp detta.
Vi vill införa försörjningskrav på anhöriginvandring, höjda lönekrav, krav på heltid och ett stopp för att personliga assistenter ska kunna komma till Sverige som arbetskraftsinvandrare. Vi står bakom detta. Lägg fram förslaget på bordet, så kan vi rösta igenom det!
Migrationsministern har bland annat sagt att Ukraina kanske skulle hamna på listan över säkra länder. Men det är inte säkert. Ukraina kan anses vara ett land som inte är tillräckligt säkert. Det är tre länder, enligt EU-kommissionen, som har satt upp Ukraina som ett säkert land, och det är Storbritannien, Luxemburg och Bulgarien.
Vi kommer inte att komma åt de här problemen om vi inte tar bort möjligheten till spårbyte. Jag förstår att vi är från två olika partier, och båda gör anspråk på regeringsmakten, men i varenda debatt kanske vi inte behöver gå in i konflikterna om vem som gjorde vad, utan låt oss fixa de här problemen i stället. Låt oss vara överens någon gång! Jag ser inte den viljan hos migrationsministern.
I egenskap av migrationsminister måste man ta hänsyn till Centerpartiet och Liberalerna, och ni har ingått ett avtal med dem om att nuvarande lagstiftning ska värnas och ligga kvar. I direktiven till utredaren finns även med att man ska titta på möjligheten att luckra upp möjligheten till spårbyte. Är det Miljöpartiets vilja? Ja.
Det är inte Moderaterna som har ingått ett konstigt januariavtal, där man måste göra eftergifter till tre mindre partier som är helt olika varandra och som bygger mer på ideal än realitet. Min fråga till migrationsministern är: Är migrationsministern beredd att komma till kammaren med de fyra förslag som jag har interpellerat om?
Arin Karapet (M):
Jag vill påminna migrationsministern om att det här landet har styrts av Socialdemokraterna de senaste sex åren. Nu tar man tag i det här. Men på migrationsministern låter det som att det här var den viktigaste reformen Socialdemokraterna skulle genomföra så fort de tog över makten 2014. Sex år senare börjar snöbollen rulla.
Vad har man gjort de senaste sex åren? Fru talman! Det är alltid på det sättet; en moderat migrations- eller justitieminister skulle också behöva städa upp efter sin företrädare.
Återigen, varför går ni inte fram med ett skarpt förslag om att ta bort spårbyte och om krav på heltid, Morgan Johansson? Det finns kanske också andra yrkesgrupper som, liksom för personlig assistent, skulle kunna omfattas av ett nej till att ta in arbetskraftsinvandrare. Men låt oss börja där! Fru talman!
Jag har ett önskemål om att de här debatterna inte ska handla om vem som gjorde vad för fem tio år sedan. Jag var inte med i politiken då. Jag är också ödmjuk och medveten om att jag, liksom alla andra, kommer att fatta felaktiga beslut och bra beslut. Nu har vi konkreta problem på arbetsmarknaden. Vi måste få bort möjligheten till spårbyte, införa försörjningskrav när det gäller anhöriginvandring och krav på heltid. Vi måste få ordning på arbetsmarknaden.
Ett förslag till lösning är att ta bort möjligheten att inkomma med anställningserbjudande. I stället ska det vara anställningskontrakt, så att det håller juridiskt. Om arbetstagaren har blivit utnyttjad av arbetsgivaren ska man även kunna processa om det i en domstol och få rätten på sin sida.
Arin Karapet (M):
Tack, utrikesminister Ann Linde, för ett gediget svar, som jag måste säga att det var! Till dem som inte har sett svaret i pappersformat kan jag säga att det är två och en halv sida långt. Det uppskattar jag. Jag är mer nöjd med svaret i dag än med svaret jag fick på min förra interpellation, så jag ser att det går framåt. Men jag vill få klarhet i vissa saker som jag inte fått svar på fullt ut. Fru talman!
Låt oss gå tillbaka till hur konflikten utvecklades. Vi vet i dag att Azerbajdzjan den 27 september gjorde en fullskalig attack. Man bröt vapenvilan tre gånger. Dessvärre satte inte det internationella samfundet, den fria världen, det vill säga Europa och USA, ned foten i den här konflikten.
Man lät Turkiet och Ryssland få göra upp sinsemellan. Kaukasus är inte en het fråga bara i dag. Vi kan gå tillbaka i historien till Turkmenchayavtalet när perserna och Tsarryssland gjorde upp om Kaukasus. Där fanns också det osmanska riket.
Men vi ska inte gå tillbaka så långt i historien utan ska titta på hur kriget har utvecklat sig. Över en natt kom en presskonferens från Vladimir Putin och diktatorn Ilham Alijev. Armeniens demokratiskt valda premiärminister vägrade att vara med på videolänk när man skrev under det så kallade vapenstilleståndsavtalet.
Precis det som jag varnade utrikesministern för skedde: Om Europa står passivt kommer det att bli så som Ryssland och Turkiet vill. De fick som de ville. Ryssland har satt dit sina gröna gubbar i Nagorno-Karabach. Vi ser en upprepning av Sovjetunionen, och nu är det version 2.0. Den enda skillnaden är att det nu är Ryska federationens flagga som vajar i Nagorno-Karabach och inte Sovjetunionens flagga.
Konflikten är ännu inte löst. Azerbajdzjan har vunnit kriget. Azerbajdzjan bröt den sista vapenvilan också, då man passade på att ta ytterligare krigsfångar. Just nu har man en psykologisk krigföring mot Armenien. Ryssland har ett intresse av att skicka in Armenien i en inrikespolitisk kris.
Några timmar efter att själva avtalet skrevs under såg vi en organiserad attack från den förra regimen. Det var inte som i Kapitolium, utan detta var tydligt organiserat av före detta oligarker med intressen i Armenien och i Ryssland för att få tillbaka den gamla ordningen, den ordning som var när Armenien inte var en demokrati.
Det ligger nämligen inte i Turkiets eller Rysslands intresse att demokratier ska växa fram i Kaukasus. Det är bara att titta på hur Georgien utvecklade sig. Georgien gjorde en folkresning för mer än tio år sedan. Hur agerade Ryssland då? Ryssland har en strategi mot alla länder, på olika sätt.
Men, fru talman, över 60 krigsfångar är kvar i Azerbajdzjan. Diktatorn Ilham Alijev använder detta i en psykologisk krigföring. Det sägs att det kan vara fler. Rödakorskommittén har fått i uppdrag att göra utbytet mellan Armenien och Azerbajdzjan, men de vägrar.
Vilka konkreta åtgärder kommer utrikesministern att vidta, som ordförande i OSSE och OSSE:s Minskgrupp, så att utväxlingarna faktiskt sker?
Arin Karapet (M):
Först vill jag komma in på temat krigsfångar. Det skedde en utväxling mellan Armenien och Azerbajdzjan av krigsfångar. Samtidigt kan man titta på själva vapenstilleståndsavtalet: Stå kvar på de positioner där ni står! Det var från den 10 november kl. 12.00.
Men det var ju inte så att alla soldater liksom stod vid sina positioner. Det är mycket skogar där i bergsområdet. En stor grupp armeniska soldater gick vilse, och Azerbajdzjan passade på att ta dem som krigsfångar. Man har gjort ett utbyte mellan Armenien och Azerbajdzjan, men samtidigt plockade Azerbajdzjan alltså nya krigsfångar.
Det är bara att titta på azeriska medier för att se hur man utmålar uniformerad armenisk militär som terrorister. De som de facto och med hjälp av Turkiet använde sig av islamistiska terrorister var de syriska turkmenska jihadisterna, som i dag erbjuds bostäder.
Många azerer kommer ju inte att flytta till de sju distrikt som de har återtagit, för vem vill flytta från Baku, en väldigt fin huvudstad, till ett bergsområde som knappt är bebyggt? Det här visar skillnaden mellan en diktatur och en demokrati.
Alijev har styrt och styr landet med järnhand. Landet styrs av två familjer med historisk koppling både till Ryssland - Alijevs far var KGB-agent - och till Erdogan. Det är väldigt tydligt hur Turkiet använder sin geopolitiska expansion, det vill säga man försöker knyta till sig turkisktalande personer.
När det kommer till krigsfångar och kvarlevor handlar det om psykologisk krigsföring. Just i Armenien vet man om att det också är en internpolitisk kris. Om det är någon gång ett litet land som Sverige ska ta tillfället i akt att värna om en demokrati är det väl nu.
När det gäller krigsbrott kan jag meddela både talmannen och utrikesministern att det har kommit in en anmälan till Krigsbrottskommissionen i Sverige, något jag har fått kännedom om per mejl. Svenska åklagare har fått kännedom om detta, och det finns mycket bevismaterial.
Man ser uniformerade azeriska soldater skära halsen av oskyldiga civila och soldater, och man arkebuserar soldater draperade i den armeniska flaggan. Human Rights Watch, Genocide Watch och Amnesty rapporterar om detta. Jag är också övertygad om att det har skett krigsbrott från den armeniska sidan.
Det är därför vi bör få på plats en internationell, oberoende utredning där vi kan få klarhet i vad som har hänt. Därför är min fråga till utrikesministern återigen: Kommer utrikesministern att ta initiativ så att vi via Internationella brottmålsdomstolen eller FN kan få klarhet i detta? Detta sätter spår i kommande generationer. När man inte reder ut saker och ting kommer historien att upprepa sig.
Senast dessa två länder var i krig var på 90-talet. Sedan dess har 30 år gått. Ser vi ett nytt krig om 30 år? Det hoppas jag inte. Men jag tror inte heller att jag kommer att vara kvar i politiken och stå i den här talarstolen om 30 år. Därför är det viktigt att man agerar nu. Vad kommer utrikesministern att ta för initiativ?
Arin Karapet (M):
Skälet till att jag är lite hård mot utrikesministern är att det finns ett track record. När det gäller diktaturen i Azerbajdzjan finns fallet Ramil Safarov från 2004, en azerisk löjtnant som deltog i ett Natosponsrat event i Ungern.
Under natten bröt han sig in hos en armenisk kollega och mördade honom - nästan högg halsen av honom - med en yxa. Safarov dömdes till livstids fängelse. Efter åtta år blev han överflyttad till Azerbajdzjan för att fortsätta att avtjäna sitt straff.
Trots garantier från Azerbajdzjan till Ungern bröt alltså Azerbajdzjan de garantierna samma sekund som Ramil Safarov steg ut ur planet på Bakus flygplats. Ramil Safarov blev benådad och utsedd till nationalhjälte, blev befordrad, fick lägenhet och ersättning för åtta års förlorad inkomst från staten.
Det var diktatorn Ilham Alijev som såg till detta. Det är mot den bakgrunden jag frågar utrikesministern om vilka garantier utrikesministern har fått av Azerbajdzjans utrikesminister. Om utrikesministern inte har fått några garantier, om Azerbajdzjan inte samarbetar, vilka åtgärder kommer utrikesministern att vidta då?
Det är dags att vi kommer ned från läktaren, fru talman, och slutar prata varmt om mänskliga rättigheter utan faktiskt agerar. Sverige innehar ordförandeskapet. Är det någon gång vi ska agera är det nu som ordförandeland.
Arin Karapet (M):
Tack, utrikesministern, för svaret! Den 27 september gick en diktatur tillsammans med en större diktatur till attack mot en liten demokrati. När jag skrev denna interpellation var det väldigt oklart vem som inledde striderna. Det har snart gått tre veckor. Det hela är nu väldigt tydligt.
Utrikesministerns företrädare Carl Bildt skrev på sin blogg att allting tyder på att det är Azerbajdzjan som har tagit initiativet om man ser till den breda koordinerade attacken längs hela kontaktlinjen.
Det gäller inte bara mot Nagorno-Karabach utan även mot övriga distrikt som binder ihop området och utgör en säkerhetskorridor för Armenien för att Nagorno-Karabach inte ska bli omringat. Nu talar vi ren geopolitik. Men vad händer på fältet?
Man kan se på Turkiets uttalanden och dess militära leveranser under kvartal tre, som har tiodubblats till Azerbajdzjan. Man kan också se på de turkiska drönare som har skjutits ned. Det handlar om Bayraktar TB2. Vd:n för tillverkaren råkar vara president Erdogans svärson.
Det är detta vi ser. Utrikesministerns franske kollega liksom president Macron har, fru talman, sagt att Turkiet har sänt över islamistiska terrorister från norra Syrien till Azerbajdzjan. Det finns videofilmer som visar detta. Det verifieras även av Reuters.
Syrian Observatory for Human Rights rapporterade i veckan att stupade islamister har flugits tillbaka till Syrien. Låt oss tala klarspråk! Turkiet har inte bara ställt till med problem i Kaukasus, utan de har också ställt till med problem i Libyen, i norra Syrien och i Greklands och Cyperns ekonomiska zon.
De har gått till direkt attack mot vår EU-gemenskap. De respekterar inte mänskliga rättigheter över huvud taget. Samtidigt har vi ett Ryssland som står med armarna i kors för att man vill utpressa Armenien. Det finns nämligen ingen annan stormakt som Armenien kan vända sig till. Vad man gör från Europa är att skicka några pappersprodukter. Så funkar det inte i krig.
Vad man gör är att som Lukasjenko gå ned på sina bara knän och säga: Var så goda och ta Belarus! Låt mig bara få sitta kvar vid makten. Exakt samma sak gör Alijev i Baku. Han har ärvt makten av sin far och suttit i 30 år. Han har till sitt folk sagt: Låt mig bara sitt kvar vid makten. Under tiden har han tömt landet på alla resurser. Allting är koncentrerat till hans familj. Han säger: Jag ska befria Karabach.
Men ett löfte kan man inte hålla hur länge som helst. Man försökte den 12 juli. Turkiet insåg då att Azerbajdzjans militär inte har någon förmåga. Då gick man in. Man har tagit över deras luftförsvar. Amnesty rapporterar att israeliska klusterbomber har använts mot civilbefolkningen i Nagorno-Karabach - i Artsach - och huvudstaden Stepanakert.
Alla källor som jag refererar till är inte armeniska, utan det är internationella pålitliga och oberoende källor. Utrikesministern talar om konstruktiva åtgärder. Vilka menar hon då?
Arin Karapet (M):
Jag förstår att man har en diplomatisk begränsning om man ska in i ett ordförandeskap. Men nu är det fråga om en stormakt som ställer till det inte bara för ett litet land utan för hela sin region.
Man rekryterar islamistiska terrorister som har begått de värsta övergreppen mot civilbefolkningen i norra Syrien - förslavat yazidiska kvinnor, mördat och våldtagit. Allt det värsta människan kan åstadkomma har de gjort. Man rekryterar dem och sänder över dem till Azerbajdzjan.
Vi kan ta ett annat exempel: Turkiet har stängt sitt luftrum för humanitärt bistånd till Armenien. Är detta att vara konstruktiv? Är det att vara konstruktiv att sälja drönare? Vi vet mycket väl vad Turkiet vill. De vill bli ett av medordförandeländerna. Just nu är det Ryssland, USA och Frankrike.
Jag förstår inte varför regeringens ståndpunkt är lindad i ord. Om Frankrike, som är ett av de tre medordförandeländerna och hör till våra allierade inom Europeiska unionen, vågar gå framåt, varför kan då inte lilla Sverige göra det? Är det så att vi i Sverige är väldigt duktiga på att använda fina ord men att de inte betyder någonting när det väl kommer till handling?
Ja, uppmana till eldupphör! Man har en av Natos största arméer och en befolkning på 82 miljoner människor. Azerbajdzjan har en befolkning på 10 miljoner människor. Armenien har redan sagt att de vill ha vapenvila. Armenien har ingen ekonomi. De är på defensiven. De har inte lika mycket mankraft.
I Baku har vi en diktator som sedan han ärvde makten av sin pappa Gejdar Alijev har lovat att han ska befria Nagorno-Karabach. Retoriken är denna: Den 27 september säger Azerbajdzjan att de blev attackerade. Samma dag säger de att de ska befria hela Nagorno-Karabach. Den retoriken går inte ihop.
Amnesty, som jag högaktar, en oberoende part och en NGO, säger att de har dokumenterat att klusterbomber har använts. De har till och med angivit namnet på vem som har tillverkat dem och vilken typ av klusterbomber det är fråga om. Jag förstår att utrikesministern har ett svar som handlar om hur det var för två veckor sedan, för det var då interpellationen skrevs. Konflikten har förändrats.
Retoriken från Turkiet är annorlunda. Det är bara för utrikesministern att själv läsa - eller be någon i sin stab göra det - Facebookinlägg från sin motsvarighet Çavusoglu: Fight against terrorism! Samtidigt har de sänt över al-Hamza-brigaden. Nu finns det uppgifter om att de kanske har gått in i Ryssland eller Iran.
Fru talman! Det som Ryssland vill är att Armenien ska gå på knäna, precis som Lukasjenko har gjort. Armenien genomgick en sammetsrevolution. Utrikesministern vet det. Talmanspresidiet vet det. Sedan Armenien blev en demokrati 2018 har Sveriges bilaterala relationer med Armenien fördjupats. Varför kan inte utrikesministern bara fördöma Turkiets agerande?
Arin Karapet (M):
Tack, utrikesministern, även om jag inte är nöjd med svaret! Jag vill bara meddela utrikesministern att på Mynttorget står nu ungefär 500 svenska armenier. Var och en av dem är barnbarn eller barnbarnsbarn till människor som utsattes för det armeniska folkmordet. Erdogan sa själv i somras: Vi ska slutföra det våra förfäder inte slutförde.
Var och en av dem som står där ute har någon släkting just nu nere i Armenien. Armenien är ett litet land. Det är 3 miljoner människor. Jag tänker inte ta upp frågan nu varför regeringen inte har erkänt det armeniska folkmordet 1915, utan jag vill upplysa om någonting annat. Regeringen är väldigt stolt över att den för en feministisk utrikespolitik.
Det finns en bild av en svensk hjältinna i de goda gärningarnas rum. Hon hette Alma Johansson. Hon vigde hela sitt liv till att ta hand om föräldralösa barn under och efter armeniska folkmordet. Hon var 1900-talets hjältinna. Någon gång ska vi också nämnas i historieböckerna. Utrikesministern har två val.
Det första valet är att hon blir 2000-talets Alma Johansson, en svensk hjältinna som såg till att förhindra ett nytt folkmord på armenier. Det andra valet är att man som många andra gånger stod där med armarna i kors och inte gjorde allt som stod i ens makt. Valet är helt och hållet i utrikesministerns händer.
Arin Karapet (M):
Jag tackar socialminister Hallengren för svaret. Folkhälsomyndigheten har nu backat. När jag skrev denna interpellation fanns denna rekommendation kvar på deras hemsida. Men dagen efter valde man att backa. Mitt inlägg i denna debatt kommer därför inte att bli så långt. Men jag ska ändå problematisera varför det uppstod en sådan upprördhet.
Det finns nämligen en väldigt stor oro ute bland våra äldre och bland de människor som har en förhöjd risk. Jag vet inte hur det är att sitta i regeringsställning nu och hantera denna kris. Men om jag tittar utifrån har jag väldigt många åsikter som moderat och från oppositionen. Men jag förstår också att det inte är enkelt att hantera en pandemi.
Det är bra att ministern gör ett kraftigt avståndstagande och klart och tydligt anser att det är det medicinska behovet som ska styra. Det är viktigt att inte bara regioner utan även kommuner och regeringen har en uppsökande verksamhet när det kommer till socioekonomiskt utsatta grupper. Det kan vara personer som är hemlösa, personer som har missbruksproblem, personer som inte har en fast bostad etcetera.
Med en uppsökande verksamhet kan man identifiera om det finns medicinska behov eller inte. Denna sjukdom kan slå till mot oss alla. Fru talman! Det som kritiken handlade om var att man sa att en hel grupp skulle gå före i fråga om den allmänna vaccinationen. Som exempel kan jag ta att en 25-årig illegal invandrare per automatik skulle gå före en person i 60-årsåldern i kön som inte har en förhöjd risk.
Men nu har man backat från det. Därmed tänker jag inte heller göra så mycket politik av detta.
Jag tackar ministern för att hon tar kraftigt avstånd från Folkhälsomyndighetens rekommendation och att det är behov, ålder och medicinsk status som ska avgöra vid prioriteringen av vaccination och inte att man tillhör en viss grupp.
Arin Karapet (M):
Jag får ta tillbaka lite; jag sa ju att jag skulle hålla mig kort i den här debatten. Jag tycker att det är viktigt att om man har skickat in en interpellation och ministern har tagit sig tiden att svara så ska man vara här i kammaren. Man har 24 timmar på sig och ska inte ställa in i sista minuten. Jag tycker att man kan komma hit och tacka för svaret. Fru talman!
Nu kom Nicklas Attefjord in i debatten och ställde en fråga om papperslösa. Jag tror att vi har olika syn på invandring och att det är där det börjar.
Den som har laglig rätt att stanna i Sverige - den som har uppehållstillstånd, arbetstillstånd eller permanent uppehållstillstånd eller är svensk medborgare - ska gå före. Men finns det ett medicinskt behov där ens liv kan vara i fara ska man inte nekas sjukvård. Om du har varit med om en trafikolycka ska du inte prioriteras efter någon annan. Du ska in, för det handlar om liv och död.
Problemet uppstår när man pratar om grupper. Vi kan ta ett exempel, och då utgår jag från mig själv. Jag har utländsk bakgrund. Min mor har bott, levt och jobbat hederligt i Sverige i sedan 1984 eller 1985. Hon är diabetiker och hamnar i fas 3.
Så har vi en person i 24-årsåldern som befinner sig i Sverige illegalt. Ska de två bråka om samma köplats? Det är det som blir problemet när man slår in en kil i samhället. Socioekonomiska faktorer ska också spela roll. Jag förstår att det är problematiskt i Rinkeby. Jag har själv levt i trångboddhet.
Men det är också ett problem att det i ett års tid har hållits bröllop i Södertälje, som också är ett socioekonomiskt utsatt område. Som svensk med utländsk bakgrund ser jag själv att det som händer när man fattar sådana här beslut är att personer som jag, och många andra som gör sin plikt, får ta smällen när någon som vill känna sig snäll eller humanistisk tycker att vi ska låta någon som inte gör rätt för sig få gå före.
Men att vara för snäll kan slå tillbaka, och den som får betala notan är inte personer som Nicklas Attefjord. Det är personer med mitt utseende som försöker göra rätt för sig varenda dag och är genuint trötta på att hela tiden bli misstänkliggjorda, eftersom man hela tiden gör undantag och inte håller sig till regelverket.
Personer som är i Sverige illegalt ska inte vara i Sverige, men nu befinner vi oss i en pandemi och ska inte öppna upp den biten. Min fråga är: Varför ska en fullt arbetsför 23-åring som är i Sverige illegalt och som inte har förhöjd risk eller något medicinskt behov enligt Nicklas Attefjord få gå före, medan en person i 60-årsåldern, utan förhöjd risk men i hög ålder, hamnar i den allmänna vaccinationen?
Det är det som slår in en kil i samhället, och det är därför som det gläder mig att ministern faktiskt tydligt säger att det är det medicinska behovet som ska gå före. Finns det sedan någon illegal papperslös invandrare i Sverige som har förhöjd risk, ja, då får den personen gå före personer som jag som är fullt friska. Det har jag inga problem med. Problemet är när man tar en hel grupp. Nu har dock Folkhälsomyndigheten backat. Tack för mig, fru talman!