Anna-Karin Hatt (C):
Jag ska börja med att svara på Matilda Ernkrans fråga från det förra inlägget eftersom jag inte hann med det i mitt förra svar. Matilda Ernkrans påstår att regeringen nu har givit besked om och har utlovat att propositionen om klimatfärdplan inte kommer att komma. Regeringen har i budgetpropositionen utlovat att vi ska återkomma om klimatfärdplanen under året.
Den planen fortgår, och det finns många sätt för regeringen att återkomma i frågan. När det gäller klimat- och energiramverket i EU till 2030 kan man såklart ha olika strategier. Man kan bestämma sig för att man som enskilt medlemsland i detalj slår fast sin egen position på förhand, med risk för att skapa låsningar som gör det svårt att påverka tillräckligt mycket och tillräckligt offensivt i de fortsatta förhandlingarna.
Man kan även ha åsikten att det är viktigt att vi får ett ambitiöst ramverk som också är välgrundat och välanalyserat.
När kommissionen den 22 januari presenterar sitt ramverk som väntas bli omfattande och bredare än det ramverk som vi såg 2009 presenterar de också mycket av den analys som krävs för att också vi här i Sveriges riksdag ska se hur ett nytt klimat- och energipolitiskt ramverk till 2030 kommer att se ut för att driva denna omställning så effektivt som möjligt.
Att en ökad andel förnybart behövs för att nå våra långsiktiga mål i EU och i Sverige och att vi behöver mer energieffektivisering i både EU och i Sverige vet vi. Frågan är på vilket sätt vi kan driva den utvecklingen framåt mest effektivt. Med vilken målstruktur gör vi det på rätt sätt? Om Lise Nordin är orolig för klimatet ska hon vara tacksam för att leva i ett land som Sverige.
Det är ett land som under årtiondena har lyckats minska sina koldioxidutsläpp, kombinera det med hög ekonomisk tillväxt och som nu kan rapportera till EU-kommissionen att vi är det land som ligger allra längst fram när det gäller att bygga ut den förnybara energin. I dagsläget har vi 51 procent förnybar energi i Sverige. Är det att vara en föregångare? Ja, det är absolut att vara en föregångare i det europeiska och det globala perspektivet.
Det är klart att det spelar roll när Sverige runt förhandlingsborden tydligt kan peka på att vi i praktiken och mycket konkret har visat hur man kan kombinera höga klimat- och energipolitiska målsättningar med god ekonomisk tillväxt.
Jag har varit orolig för att tajmningen för diskussionen i Europa skulle bli fel, att den skulle vara alltför färgad av den ekonomiska krisen, att Europa inte skulle vara redo att anta tillräckligt ambitiösa målsättningar. Nu ser vi en del glädjande tecken på att det kanske kan skapas ett momentum. Vi ser hur en tysk regering förefaller vara beredd att bli mer offensiv.
Jag hoppas att en fransk regering inser att den för att lyckas med klimatförhandlingarna i Paris behöver ha ett starkt EU, ett starkt åtagande och ett starkt ramverk för EU:s del i ryggen. Det finns goda möjligheter för länder som Sverige att påverka i praktiken.
I de sammanhangen spelar det roll att vi kan peka på att det går att förena höga ambitioner när det gäller klimat och energi med god ekonomisk tillväxt så att hela Europa, alldeles oavsett vilka länder man företräder och vilken regering man sitter i, är berett att anta de ambitiösa målsättningar som krävs för att vi ska kunna nå de långsiktiga målen som vi satt upp i EU och få ett tillräckligt tydligt ramverk till 2030.