Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag vill börja med att säga att jag anser att snabbspår är ett bra initiativ och att jag också är mån om att få människor i arbete på olika sätt. Detta borde vara en av flera framkomliga vägar. Som statsrådet tog upp har jag ställt en skriftlig fråga till statsrådet om snabbspåren. Jag har också tagit del av svar på andra frågor i kammaren under hösten. Det här är en oerhört viktig fråga.
Det är synd att snabbspåren som snabbt kom på plats sedan har varit en längre och segare process och att de då inte blivit snabbspår. Sedan jag ställde min fråga har jag bland annat skaffat mig mer information om kockutbildning, då det från början varit tydligt från den branschen att de ser snabbspår som en bra väg in till yrket eftersom det är ett bristyrke. Det borde då finnas lägre trösklar in på denna arbetsmarknad sett ur det perspektivet. Det finns rop om: Vi finns här. Vi vill hjälpa till. Vi vill ta del av detta.
Vi är villiga att utbilda kockar. Det fanns 300 kockar i etableringsuppdraget hösten 2015. Det är ett uppdrag som jag tänker är ett identifierat antal personer som har en bakgrund i just yrket som kock eller som har kunskaper på olika sätt från arbete med matlagning från sina hemländer och som därför valts ut av Arbetsförmedlingen. Man bör ha gjort en kartläggning av dessa personer som ska in i utbildning hos branschens utbildare i det gemensamma spåret.
När man då tittar på 2016 och resultat på antal validerade undrar man onekligen vad som har hänt med de övriga personer som skulle valideras och komplettera sina utbildningar. Står de i en kö som någon inte känner till? Eller är siffran på 300 kockar en uppskattning av någon inom myndigheten utan verifiering från början? Var kommer siffran ifrån, undrar man, då den inte hänger samman med det som sker i verkligheten? De 300 kockar som utlovades gjorde att parterna snabbt nådde en överenskommelse.
Det var också första bransch ut. Jag tänker mig en bild där det finns lokaler och utbildad personal, och de har en tro på att 300 personer är på väg in. Den 1 juni 2016 fanns det 22 yrkesbedömare på 21 företag i städer och regioner fördelade på Skåne, Lund, Göteborg, Stockholm, Falun-Borlänge, Östersund, Sundsvall, Umeå, Linköping och Skövde.
Det är långt ifrån alla dessa som har uppfyllt att de har utbildningarna och har kommit till skott. Arbetsförmedlingarnas regionkontor i varje region har kontakt med deltagarna som sedan har fyllts på. Om jag förstått det hela rätt är det inte Arbetsförmedlingen som organiserat uppstartsmötena i landet med undantag av Stockholm. Det var också en kritik som har framförts. Med den informationen blir jag undrande över: Hur ser planen ut för rollerna? Hur var den från början?
Hur tydlig har processen varit som man har tagit fram? Människor har onekligen ytterligare hamnat mellan stolarna hos olika parter. Det är svårt att det hänger löst när det gäller vem som är ansvarig för vad. Förväntar sig någon att det är någon annan som ska göra någonting, och vad är det i så fall någon annan förväntas göra? När man drog igång dessa snabbspår, som dessutom gick snabbt att få på plats, gick det alltså ganska snabbt. Gick det kanske för fort? Eller var det något som glappade på vägen när det gick så här snabbt?
Uppenbarligen har det också funnits brister i processen efter det att valideringar har gjorts till arbetsgivarna. Det är en logistisk fråga, som också den hänger samman med hela processen från ax till limpa. Hur har människor kommit vidare, och hur ska de komma vidare?