Anders W Jonsson (C):
Jag måste inleda med att säga att jag tycker att det är tragiskt att vi gång på gång måste ha dessa debatter i Sveriges riksdag kring assistansersättningen och LSS - beroende på att alla dessa debatter har varit föranledda av försämringar och av våra försök att stoppa de försämringarna. Detta är en av de mest fantastiska välfärdsreformer vi har.
Den sjösattes av en alliansregering under tidigt 90-tal, och den har möjliggjort för människor med svåra funktionsnedsättningar att få ett drägligt liv. Sedan några år tillbaka ser vi hur denna fantastiska reform gradvis monteras ned. Det är inte en slump att det händer. Man försöker från både Miljöpartiet och Socialdemokraterna att skylla på att det handlar om myndigheter som gör fel eller om domstolar som har gjort fel, men det är inte sant.
Orsaken till att det i dag är 1 200 färre som har personlig assistans än det var 2014 är en medveten politik från regeringens sida. År 2015 pekade finansminister Magdalena Andersson ut just den statliga assistansen som ett område där man skulle genomföra besparingar. Det har sedan skett försämringar på fyra olika områden.
Det första handlar om ett regleringsbrev till Försäkringskassan, där Försäkringskassan får order från den miljöpartistiska och socialdemokratiska regeringen om att ha en restriktiv tillämpning. Det andra handlar om ett utredningsdirektiv. Man har tillsatt en statlig utredning med det tydliga syftet att göra besparingar inom den statliga assistansersättningen.
Det tredje handlar om ett antal domar från Högsta förvaltningsdomstolen som har gått i negativ riktning. En domstol i Sverige kan fatta ett beslut som vi politiker eller regeringen upplever så här: Så hade vi inte tänkt oss att lagen skulle tillämpas.
Det en ansvarsfull regering ska göra i det läget är att omedelbart starta ett lagstiftningsarbete för att korrigera lagstiftningen så att myndigheter och domstolar fortsättningsvis dömer på det sätt som vi politiker har avsett. Det har denna regering valt att inte göra. Det fjärde är att man har startat ett veritabelt korståg mot privata vårdgivare.
Vi vet att det i dag är mer än 60 procent av de assistansberättigade som har valt privata utförare. Dessa utmålar nu regeringen, med stöd av Vänsterpartiet, som stora bovar i sammanhanget - om man bedriver en verksamhet som går med vinst beror det nog på att man egentligen stjäl pengar av skattebetalarna. Denna utveckling har varit tydlig från regeringens sida.
Resultatet kan vi se i statistiken från Försäkringskassan: Det är 1 200 färre som i dag har statlig assistans. Då blir det ett hån, tycker jag, att läsa, som jag gjorde häromdagen, det som skrivits från det socialdemokratiska propagandamaskineriet på Sveavägen 68. Man skrev så här: När du som individ är som svagast ska vår gemenskap vara som starkast.
Det är ironi, fru talman, med tanke på alla dessa människor som nu har fått sina liv förstörda beroende på att de har blivit av med den statliga assistansen. De har hamnat i den djupaste kris. Vi får till och med rapporter om att det har förekommit självmord i samband med att man har fått assistansen indragen. Det vi ska göra i dag är att ta ställning till en korrigering.
Precis som tidigare talare har sagt försöker regeringen nu på något vis att föra undan denna diskussion i avvaktan på valet i höst. Det man gör handlar om den dom som kom i somras från Högsta förvaltningsdomstolen om att väntetiden, när man som assistansberättigad inte behöver sin assistans, inte ska räknas. Det skulle ha fått förödande konsekvenser. Beräkningen är att mer än 6 000 skulle ha fått sin assistans rejält neddragen.
Regeringen väljer nu att lägga fram ett lagförslag som korrigerar i fråga om den domen. Från Centerpartiets sida välkomnar jag det - det är bra att regeringen gör detta. Men då inställer sig frågan om en tidigare dom om egenvård, som har fått ännu svårare konsekvenser. Den ledde till att jag fick ett samtal från en pappa till en 29-årig kille i Gävle.
Killen är respiratorberoende och har nu fått ett brev från Försäkringskassan där man meddelar: Nu ska vi dra in din assistans beroende på att det inte räknas som ett grundläggande behov att andas via respirator. Då har jag förstås en fråga till Miljöpartiet och Socialdemokraterna. Ni valde att göra en korrigering utifrån domen i somras. Varför i herrans namn tog ni inte tag i den andra, än mer orimliga, domen från Högsta förvaltningsdomstolen?
Ni har nu visat att det går att göra en korrigering utifrån en dom. Varför då inte lösa hela problemet i stället för att försätta dessa människor i stor oro och stora bekymmer? Det är bra att vi i riksdagen korrigerar åtminstone utifrån en av domarna.
Därför kommer vi från Centerpartiet självklart att rösta ja till detta, men vi kommer också att yrka på ett tillkännagivande om att regeringen snarast måste återkomma med korrigeringar så att det som alla människor tycker är rimligt, nämligen att andas och att äta, ska anses som grundläggande behov. Det andra som vi här kommer att besluta om är de så kallade tvåårsomprövningarna.
Det man nu gör från regeringens sida är att man stoppar tvåårsomprövningarna så att inga negativa beslut ska kunna fattas från och med nu fram till valet. Men sedan öppnar man för att det bara är att gå tillbaka till hur det tidigare har varit. Det är bra att man gör ett halvstopp här, men man borde ha gått hela vägen och tittat över de orimliga tvåårsomprövningarna. Jag kommer aldrig att glömma när jag mötte ett äldre föräldrapar.
De hade en son som var drygt 30 år och som var född med ett svårt missbildningssyndrom. Han klarade i princip inte någonting själv. De arma föräldrarna skulle en gång vartannat år träffa en tjänsteman från Försäkringskassan och bland annat svara på frågan: Har ni fått något barnbarn? Tänk vilket hån för dessa föräldrar! En gång vartannat år visste de att de skulle vara tvungna att svara på frågan: Har ni fått något barnbarn?
Så orimlig är tvåårsomprövningen vissa gånger. Det är därför vi från Centerpartiet, Liberalerna och KD har ett yrkande om att man måste se över det. Detta är ett helt orimligt sätt att arbeta. Återigen: Det känns tragiskt att vi gång på gång ska ha dessa debatter i riksdagen för att korrigera utifrån en fantastisk välfärdsreform som nu till viss del håller på att rasa samman.
Den rasar samman beroende på både aktiva och passiva beslut från regeringens sida. De två korrigeringar som nu görs är positiva. Vi kommer att yrka bifall till dem. Men man borde ha gjort om och gjort rätt redan från början. Därför yrkar jag också bifall till reservation 1 och reservation 4.