Tobias Billström (M):
Det är en intressant debatt. Den är också klarläggande på ett antal punkter. Jag ska börja med att svara på Sven-Olof Sällströms fråga: Nej, ingen har rätt till ett jobb. Hur skulle det kunna vara en rättighet att ha rätt till ett jobb, oavsett varifrån man kommer eller vart man är på väg? Arbetsmarknaden är inte ett givet antal arbeten som ska fördelas. Det är helt avhängigt konjunkturen.
Det är inte något som går att fördela här i kammaren eller genom politiska beslut. Jag tycker att Sven-Olof Sällström också har en del frågor att svara på. Du hävdar till exempel att regelverket är utformat på ett sätt som gör människor till livegna. Låt mig peka på hur vi har skrivit lagarna och reglerna.
Vi har till exempel sett till att människor som av någon anledning är missnöjda med sin arbetsgivare ska kunna lämna denne utan att för den skull bli av med sitt uppehållstillstånd. Jag har sett många konstiga påståenden i medierna de senaste dagarna om att man inte vågar anmäla dubbla kontrakt eller dåliga förhållanden av rädsla för att bli utvisad.
Den vars anställning avslutas - på eget bevåg eller för att man blir friställd - ges möjlighet att stanna kvar i Sverige i tre månader för att söka nytt jobb. Den regeln gäller, som sagt, oavsett om det är arbetsgivaren eller arbetstagaren som avslutar anställningen. Den är bland annat till för att minska arbetstagarens beroendeförhållande till arbetsgivaren.
När vi pratar om Migrationsverkets roll i det här sammanhanget är det viktigt att komma ihåg att Migrationsverket genom den lagstiftning och de förordningar som är utfärdade av regeringen har fått ett tydligt uppdrag att se till att granska de ansökningar som kommer in.
Migrationsverket har uppgett att om det finns omständigheter som pekar på att det inte är en riktig anställning ska verket vidta den utredning som krävs i det enskilda fallet. Det kan till exempel röra sig om kontroll med andra myndigheter, till exempel Skatteverket eller Bolagsverket, för att ta reda på om arbetsgivaren är registrerad som arbetsgivare och uppträder därefter genom att betala skatter och avgifter. Enligt Migrationsverket kan det ibland också vara nödvändigt att göra utredningar med arbetsgivaren eller den sökande.
Allt detta tyder på att vi faktiskt har ett regelverk på plats och det inte alls är så laglöst som Sven-Olof Sällström vill göra gällande här. Verket har också uppgett att det framför allt är i samband med förlängningar som det kan komma fram att de ursprungliga anställningsvillkoren inte uppfylls.
Om det finns indikationer som då pekar på en skenanställning kan Migrationsverket kontrollera om den utbetalade lönen verkligen motsvarat den erbjudna genom att be arbetsgivaren och arbetstagaren att visa upp lönebesked, skattsedel och så vidare. Allt detta finns klart och tydligt uttryckt i förordningarna, och det är Migrationsverkets uppgift som granskande myndighet att se till att detta gäller.
Jag lyssnade på det som inledningsvis tillvitades arbetskraftsinvandringsreformen, det vill säga arbetsmiljöproblem och sexuella trakasserier. Det är obehagligt att sådant förekommer på den svenska arbetsmarknaden oavsett vem som utsätts för det.
Men Sven-Olof Sällström ska inte försöka göra gällande här i kammaren att detta inte fanns på den svenska arbetsmarknaden innan tillkomsten av arbetskraftsinvandringsreformen 2008, att detta aldrig har förekommit, att detta är ett resultat av att vi har skaffat oss nya regler för arbetskraftsinvandring. Det är med förlov sagt ett ganska oseriöst argument.