KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Thuresson (M):
Vad gäller processen styrs biståndet som sagt via regleringsbrev och strategier. Det är klart att det sker beredning och att det sker och fortsatt kommer att ske dialog med många aktörer när man exempelvis ser över en strategi som löper ut. Vad gäller målet för utgiftsområdet råder det som sagt ingen konflikt.
Vad det däremot råder konflikt om är svensk migrationspolitik. Jag får konstatera, herr talman, att om man inte ens är beredd att titta på det här verktyget ser man inte heller de stora problem Sverige i dag står inför vad gäller exempelvis ett växande skuggsamhälle och att ett nej inte alltid är ett nej.
Magdalena Thuresson (M):
Låt mig börja med att svara på jämförelsen mellan 2 procent till försvar och 1 procent till bistånd. Jag är emot utbetalningsmål också till försvaret. Det är vår försvarsförmåga som är det viktigaste. Vi brukar tala om motsvarande 2 procent. Det kan mycket väl givet utvecklingen i vår omvärld i framtiden komma att behövas mer resurser till försvaret.
Ingen skulle få för sig att behandla försvaret på det ansvarslösa sätt man har behandlat biståndet, med stora utbetalningar i slutet av året just för att komma upp i "rätt" summa spenderade pengar. Det är vår försvarsförmåga som är det viktiga. Man kan också konstatera att försvaret är statens absoluta kärnuppgift.
Jag vill bara ha det sagt. Civilsamhällesaktörerna har en helt avgörande roll i biståndet. Den här regeringen och den budget som en majoritet i utskottet har ställt sig bakom avser att stärka civilsamhällets roll i biståndet just för att vi bryr oss om biståndet. Vi bryr oss om vad som görs och hur det görs. Vi bryr oss om att biståndet blir bra.
Vi bryr oss alltså om innehållet, inte bara pengarna. Den tidigare regeringen har behandlat kärnstödet som ett effektivt sätt att just nå utbetalningsmålet. Kärnstödet är viktigt, men det är också ett effektivt sätt att snabbt göra av med mycket pengar. Vi bryr oss om innehållet.
Därför kommer vi att fokusera kärnstödet mer strategiskt och ge civilsamhällesaktörerna en större roll i biståndet.
Magdalena Thuresson (M):
Den här regeringen avser inte att behandla civilsamhällesaktörerna lika styvmoderligt som den tidigare regeringen gjorde med plötsliga stora avräkningar. Den tidigare regeringen aviserade 9 miljarder under våren - något som skulle drabba civilsamhällesaktörerna mycket hårt. Fru talman! Jag förstår faktiskt inte Tomas Eneroths fråga. Vi ger långsiktiga förutsättningar för biståndet. Civilsamhällesaktörerna kommer att ha en avgörande roll.
Vi har aviserat en budgetram på 56 miljarder i tre år och även ett tak för asylrelaterade avräkningar. Vi har också aviserat att civilsamhällesaktörerna ska ha en större roll. Civilsamhällesaktörerna kommer att ha en viktig roll i detta. Det kommer att föras en nära dialog, och de kommer att vara helt avgörande genomförare av svenskt bistånd.
Vi bryr oss om vad som görs och hur det görs och inte bara att man spenderar "rätt" summa pengar.
Magdalena Thuresson (M):
Jag har en fråga till Janine Alm Ericson. Jag ställer inte den för att skapa konflikt utan för att undvika missförstånd. I ett tidigare replikskifte mellan Janine Alm Ericson och Gudrun Brunegård talade Janine Alm Ericson om det nya fokuset på Ukraina.
Och nu i anförandet, fru talman, var det ett resonemang om att stödet till Ukraina sker på bekostnad av andra, om jag inte missförstod ledamoten Janine Alm Ericsons anförande. Jag ställer samma fråga till Janine Alm Ericson som jag ställde till Tomas Eneroth. Det pågår ett krig i vårt absoluta närområde.
Det måste också få konsekvenser för svenskt bistånd. Jag undrar vad Miljöpartiet tycker. Tycker Miljöpartiet att Ukraina ska vara det största mottagarlandet när det gäller svenskt bistånd de kommande åren?
Magdalena Thuresson (M):
En av regeringens absolut viktigaste uppgifter är att leda Sverige till att bli fullvärdig medlem i Nato. Ett svenskt Natomedlemskap kommer inte bara att stärka Sveriges säkerhet, utan Sverige kommer som medlem i Nato tillsammans med Finland att bidra till ökad säkerhet och frihet i samtliga Natoländer.
Kan utrikesministern berätta om hur anslutningsprocessen och vägen till ett fullvärdigt medlemskap i Nato fortskrider och vilka åtgärder regeringen kommer att vidta för att skynda på processen?
Magdalena Thuresson (M):
Jag vill ställa en fråga till utrikesminister Tobias Billström. Ukraina upplever just nu den värsta av mardrömmar. Samtidigt som Ukraina försvarar sig finns en önskan att gå med i EU. Jag tror att det är av avgörande betydelse att Ukraina känner stöd och uppmuntran. Även om det är en bit kvar att gå är det viktigt att Ukraina känner att det finns en framtid för landet i Europeiska unionen.
Hur kommer Sverige att använda ordförandeskapet för att stötta och bistå Ukraina på landets resa mot ett EU-medlemskap?
Annica Hjerling (MP):
Vi kan inte fly vårt klimatansvar och begära att andra länder ska göra det vi inte gör här hemma. Ni har inte redovisat varifrån ni tar den extramiljard som ni lägger på biståndsbudgeten. Klimatkonventionen uttrycker explicit att klimatfinansiering måste vara additionell. Jag uppfattar inte att ni har ökat biståndsramen.
Alltså tar ni från någonting för att lägga på någonting annat. Jag vet inte om det är att göra mest nytta för pengarna. Det måste också ställas mot de miljarder i nedskärningar som ni gör på hemmaplan. Det handlar inte om att göra antingen eller. Det handlar i det här läget om att göra både och.
Annica Hjerling (MP):
Jag tackar för ytterligare en fråga. Ja, jag tycker att det är fel att man tar chansen att ta en genväg till att få igenom sin politik när vi har en övergångsregering. Det skapar en ryckighet och en oförutsägbarhet för till exempel myndigheter. Det var även märkbart under det klimattoppmöte som ägde rum i helgen.
Det är svårt att följa vad den här regeringen som övergångsregering kan göra och inte kan göra. Jag tycker alltså att det är fel.
Annica Hjerling (MP):
Jag är lite nyfiken på det som Lars Adaktusson benämner som en höjd klimatambition med 1 miljard i biståndsbudgeten. Jag såg att ni skriver i budgetmotionen att ni noterar att det bilaterala biståndet har ökat kraftigt de senaste åren men att det inte har avspeglats i en ökad satsning på klimatåtgärder inom strategierna.
Det bilaterala klimatbiståndet bör alltså också öka, skriver ni, och utskottet vill säkerställa att minst 10 procent av det ska ha som huvudsyfte att minska växthusgasutsläppen senast 2022. Det här stämmer inte.
Som jag lyfte upp i mitt anförande har den rödgröna regeringen i varje relevant strategi lyft in den här prioriteringen kring miljö, klimat och hållbart nyttjande av naturresurser i bilaterala, multilaterala och globala avtal. Min fråga är: På vilket sätt är det här en höjd klimatambition?
Jag skulle också vilja veta var ni tar de här pengarna ifrån.
Annica Hjerling (MP):
Jag vill ändå stanna kvar lite vid frågan om hur det här kan ses som en ökning. Det är alltså inte en ökning i jämförelse med det förslag som övergångsbudgeten hade, utan det är en ökning i ert perspektiv. Vi ligger fortfarande inom samma biståndsram.
I avtalen som jag nämnde har det här funnits som en prioritering under hela förra mandatperioden.
Jimmy Loord (KD):
Tack för ditt anförande, Matilda Ernkrans! Men jag blir lite förvånad över det höga och delvis nedlåtande tonläge som du använder dig av. Det har gjorts en redogörelse för de satsningar som vi faktiskt gör på skolområdet. Men jag ska komma till min fråga och delvis göra ett konstaterande.
Samhället är större än politiken. Civilsamhället gör stora insatser för samhället, och kyrkorna är en viktig del av civilsamhället. Arbetsmarknaden är god. Goda insatser görs. Min fråga, Matilda, är: Varför talar du så nedlåtande och hånfullt om teologiutbildningarna? Är inte civilsamhällets aktörer viktigare än så?
Jimmy Loord (KD):
Matilda Ernkrans! En av de riktigt stora vinsterna i den budgetreservation som vi har gjort är den stora satsningen för att minska barngrupperna. 55 procent av de yngre barnen i våra barngrupper är i barngrupper som är på tok för stora.
Förskolepedagoger tvingas ibland att välja det näst sämsta eftersom tiden och resurserna inte räcker till. Jag är stolt och glad över att vi nu kan göra denna satsning. Men jag ska återkomma till min första fråga. Kyrkorna och civilsamhället har gjort stora insatser nu under de år när vi har haft en stor invandring. De har tagit ett stort ansvar i integrationsarbetet.
Arbetsmarknaden är god. Jag anar fortfarande en lite hånfull ton vad gäller denna satsning. Jag undrar varför, Matilda.
Jimmy Loord (KD):
Utbildning och bildning har avgörande betydelse för ett gott samhälle och för människors personliga utveckling. Utbildning ska också möta arbetsmarknadens behov av välutbildad arbetskraft. I Sverige ska alla kunna förverkliga sina drömmar så långt det bara är möjligt.
Vi vill att alla ska ha tillgång till en utbildning, och i Sverige har vi ett unikt system genom att det är avgiftsfritt att studera. Det är något att värna om och vara stolt över. Men studietiden är också förenad med levnadsomkostnader. Sverige har även här ett unikt system att värna om och vara stolt över.
Genom att minska ekonomiska hinder ska alla medborgare ha möjlighet till utbildning oavsett vilka familjeförhållanden man kommer ifrån. Både bidragsdelen och lånedelen i studiestödet är viktiga delar för att vi ska kunna bedriva en ändamålsenlig utbildningspolitik.
Alla delar av studiestödet, det vill säga studiebidrag under gymnasiestudier, bidrag till elever med funktionsnedsättning, lärlingsersättningar och studiemedel med bidragsdel och lånedel, ska bidra till att utjämna ekonomiska förutsättningar hos enskilda och mellan grupper i samhället.
Möjligheterna till fortsatta studier ska inte vara begränsade till ett visst åldersintervall i yngre år. I stället måste möjligheter finnas att påbörja helt nya studier eller att komplettera tidigare utbildning under hela livet. Det innebär att vuxenutbildningen ska vara väl utbyggd.
Därigenom ökar dessutom förutsättningarna att tillgodose och möta arbetsmarknadens mångfacetterade och ofta snabbt skiftande behov av utbildad arbetskraft. Därför vill jag även i denna debatt, fru talman, betona vikten av att yrkeshögskolan och det planerade regionala yrkesvux nu ges möjlighet att expandera.
Vi måste också anpassa studiestödet efter det. Det är av stor vikt att vi fortsätter investera i utbildningar som i hög grad leder till arbete. Låt mig också få säga något om det som har debatterats här tidigare.
En av de förändringar som vi nu gör är att ta bort studiestartsstödet. Detta stöd ställer sig i raden av andra mer eller mindre misslyckade satsningar för att minska arbetslösheten med riktade ekonomiska bidrag. Mottagandet av studiestartsstödet har varit kyligt, om inte iskallt.
De avsatta pengarna, nära miljarden, beräknas räcka till stöd för närmare 20 000 personer per år. Enligt den utredning som föregick det nya programmet skulle så många som varannan av dem, ca 10 000, som återvände till skolbänken och klarade sin examen kunna få ett jobb.
Första läsåret var det, som redan nämnts, bara lite drygt 10 procent - 2 600 personer - som nappade på möjligheten att slutföra sina gymnasiestudier. I år har några fler kvitterat ut stödet. För mig blir det väldigt tydligt att pengar inte är den främsta motivationen för att börja plugga igen.
En viktigare faktor för att klara av sina studier är att det finns en uppriktig studiemotivation hos den studerande, och framför allt att utbildningen leder till jobb - inte att den genererar ett högt studiebidrag det första året. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet för utgiftsområde 15.
Jimmy Loord (KD):
Tack, Pia Nilsson, för dina något aggressiva frågor! Jag kan bara konstatera att vi har olika syn på vad som ger effekt och vad som är viktigt.
Som jag nämnde i mitt anförande sällar sig studiestartsstödet till raden av andra mer eller mindre misslyckade satsningar för att minska arbetslösheten. Det verkar som om Pia Nilsson har en förkärlek för att behålla sådana insatser.
Jag tycker dock att vi har ett ekonomiskt ansvar att se till att de pengar och resurser som vi lägger på utbildningar som förhoppningsvis ska leda till arbete är effektiva. Det måste ge resultat. Tyvärr har vi sett alldeles för många projekt, arbeten och insatser som gör att individer fastnar i arbetsmarknadsåtgärder. Det vill jag inte bidra till.
Jimmy Loord (KD):
Pia Nilsson talar om förakt. Ingenting kan vara mer felaktigt. Utgångspunkten för både utbildningsinsatser och arbetsmarknadsinsatser måste vara att de är individen till gagn. Man måste ställa sig på individens sida och se till att studier och arbetsmarknadsinsatser leder till riktiga arbeten.
Med en sådan ingångspunkt och ett sådant perspektiv lägger vi fram vår budgetreservation. Det finns ingen anledning att ha kvar insatser som inte ger resultat. Det handlar inte om förakt, utan det är att ställa sig på individens sida och ibland den svaga individens sida. Vi vill se lärlingsutbildningar, instegsjobb och en satsning på yrkeshögskolan, vilket jag nämnde tidigare.
Det handlar också om regionala yrkesvux. Vi har flera satsningar här, Pia Nilsson.
Jimmy Loord (KD):
Tack, statsrådet! Jag vill börja med att intyga mitt stora engagemang för alla skolor i vårt land. Jag vill också understryka i denna debatt med statsrådet att jag anser det viktigt att svensk skola ska hållas fri från religiös extremism och segregering oavsett om det är en skola med offentlig huvudman eller en friskola. Jag tror att statsrådet och jag är överens där.
Jag välkomnar tuffare granskningar, kontroller och inspektioner. Men jag tycker fortfarande att det finns många frågor som hänger i luften och som jag har lite svårt att förstå. Den stora frågan är egentligen varför. Varför vill man sätta dit friskolor med konfessionell inriktning om det är en osanning att de i högre grad bidrar till segregation?
Det skulle vara intressant att höra statsrådet kommentera den verklighetsbild som många partiföreträdare har målat upp om vanvård, segregation och extremism. Är det en miljö som förekommer i dag på de här skolorna? Det skulle vara intressant att höra. Efter dagens debatt har jag inte rubbats i min uppfattning. Jag menar att regeringens förslag strider mot Europakonventionen.
Statsrådets svar är att hon inte ska driva någon fråga som strider mot Europakonventionen, samtidigt som statsrådet inte riktigt vet om det här förslaget gör det. En utredare ska titta på detta, men statsrådet driver ändå förslaget vidare innan hon helt säkert vet. En avslutande fråga: Varför denna jakt på väl fungerande skolor om den verklighetsbild som målas upp inte stämmer?
Eller gör den det? Jag skulle vilja höra statsrådet kommentera detta.
Jimmy Loord (KD):
Berättelserna är många om den vårdkris som Sverige befinner sig i. Det behövs en genomgripande reformering av svensk sjukvård. Vård och omsorg behöver stärkas och förbättras så att alla ska få rätt behandling i rätt tid. Det ska inte vara skillnad i väntetid och vårdkvalitet beroende på vilket landsting du bor i. Vårdgarantin måste uppfyllas. Vårdköerna, som har växt de senaste åren, behöver kortas.
Alla ska ha rätt till god vård, var i landet man än bor. Hälso- och sjukvården är en av de frågor som Kristdemokraterna har prioriterat allra högst. I Kristdemokraternas och Moderaternas budget, som antogs av riksdagen, avsatte vi stora pengar för att stärka svensk hälso- och sjukvård och vända utvecklingen.
Trots att det nu är ganska länge sedan som den här budgeten antogs har regionerna och landstingen fortfarande inte fått sina pengar. Var är pengarna, Lena Hallengren?
Jimmy Loord (KD):
Som nuvarande riksdagsledamot och snart tillträdande regionråd med hälso- och sjukvårdsansvar i Kalmar län är jag förstås angelägen om att de resurser som jag som kristdemokrat varit med och beslutat om här i riksdagen också tillfaller hälso- och sjukvården i landstingen och regionerna. Jag menar att det nu har gått ganska lång tid sedan budgeten antogs, och tiden går. Finns det inte anledning att snabba på processen, Lena Hallengren?
Jimmy Loord (KD):
Nu i veckan hamnade min hemkommun i riksmediernas strålkastarljus. Orsaken kunde ha varit trevligare. En kvinnlig lärare på en skola i kommunen skulle samla in elevernas mobiltelefoner. En elev blir provocerad och kallar henne för hora. En manlig lärare hör vad som händer och eskorterar pojken ut ur klassrummet.
Därefter anmäler 15-åringen och hans föräldrar den manlige läraren för ofredande. Antalet elever som anmäler lärare har kraftigt ökat de senaste åren. Det gör att vi riskerar att få lärare som är både rädda och osäkra, vilket leder till att det blir svårt att upprätthålla ordning och en god undervisningsmiljö. Denna utveckling är förstås en nationell angelägenhet.
Jag undrar därför: Hur allvarligt ser statsministern på utvecklingen, och vilka åtgärder vill statsministern vidta för att stärka lärarna i deras uppdrag och för att åter bringa ordning i skolan?
Jimmy Loord (KD):
I den allmänna debatten får man höra regeringspartierna hävda att konfessionella friskolor är en del av ett stort samhällsproblem som bidrar till elevers utanförskap, ökad segregation, intolerans, extremism och vanvård. Civilminister Ardalan Shekarabi var en av dem som i valrörelsen spädde på denna bild och jämförde våra konfessionella skolor med den imamskola han själv tvingades gå i som barn.
Jag menar att det inte finns något som pekar på att religiösa friskolor, varav de flesta är kristna, skulle bidra mer till problematiken än kommunala skolor eller andra friskolor. Det är snarare tvärtom. De allra flesta religiösa friskolor drivs av en kristen huvudman vars skolor oftast har en bred blandning av nationaliteter, religionstillhörigheter och så vidare.
Varför driver regeringen en begränsning av valfriheten med hjälp av en felaktig bild av verkligheten?
Jimmy Loord (KD):
Tack för svaret! Jag instämmer i allt du säger, Ardalan Shekarabi, och jag menar att den ordning och de verktyg vi har i dag för att kontrollera skolor och se till att de följer både skollag och läroplan är en tillräcklig verktygslåda. Jag blir snarare orolig när vi klistrar etiketter på varandra och onyanserat spär på fördomar.
När kartan inte stämmer med verkligheten går politiken vilse, och detta tycker jag är tydligt i denna fråga.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Det är första gången jag hör att ordet cisman skulle vara ett skällsord. Det är definitivt inget skällsord. Att vara en cisman innebär bara att vara en man som har fötts som man och betraktats som man i hela sitt liv.
Det är alltså motsatsen till en transman eller transperson, som inte har uppfattas som sitt kön i hela sitt liv. Det är egentligen den enda skillnaden.
Skälet till att jag valde att använda cisman är att när vi tittar på universitetet, eller hela samhället, ser vi att det är män som har fötts som män, betraktats som män och behandlats som män i hela sitt liv som har fördelarna i samhället.
Om Sverigedemokraterna vill göra livet enkelt för sig och inte se att det finns människor med olika utgångspunkter och förutsättningar får det stå för det partiet. Från Vänsterpartiets sida ser vi att människor har olika möjligheter beroende på vem man är och vad man har för bakgrund. Utifrån det bygger vi vår politik.
När det gäller den andra frågan är det väldigt enkelt att se att ju högre upp i utbildningssystemet vi kommer, desto färre kvinnor är det. Trots att det är betydligt fler kvinnor som läser på högskolan och betydligt fler kvinnor som examineras är det inte betydligt fler kvinnor som antas till doktorandutbildningarna. Det är också betydligt fler män som gynnas under doktorandutbildningen. Till det kommer jag att återkomma under debatten om forskning, där det hör hemma.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Det är bara att konstatera att världen inte består av två kön: män och kvinnor. Det innebär också att byta kön inte är det enda man gör. Man bekräftar sitt kön - det kan man göra. Man kan också tillhöra dem som inte tillhör könsnormen och därmed finns någonstans mitt emellan eller tillhör båda könen.
Då är man inte en cisman eller för den delen en ciskvinna som jag är. Även människor som inte anser sig vara man eller kvinna finns på uni-versitetet, såvitt jag vet. Jag har träffat ganska många av dem. Det visar att Sverigedemokraterna står här och diskuterar en sak som i alla fall inte Robert Stenkvist behärskar. Läs på lite mer om transfrågor innan du tar upp den här diskussionen!
Det är mitt tips. Det svenska universitetet öppnades för kvinnor på 1870-talet. Det är ungefär 150 år sedan. Det är några år sedan, men det har gått väldigt långsamt för kvinnor att komma någon vart. Män har kvoterats i alla tider. Fram till 1870-talet kvoterades bara män in på universitetet. Från 1870-talet kvoterades bara män in på vissa utbildningar.
Det var väldig få som var öppna för kvinnor. Långt därefter kvoterades bara män in på olika tjänster, för de var stängda för kvinnor. Vi i Vänsterpartiet föreslår inte kvotering på universitetet. Det vi föreslår är en högskola som tar hänsyn till att människor är olika och att högskolan i dag gynnar män. För vi fortsätter att kvotera män.
Inte på papperet, men de facto är det vad vi gör.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Under de senaste åren har vi fått kännedom om en del oredligheter i forskningen. Att det har kommit fram är naturligtvis jättebra, men man kan också fråga sig hur det kan förekomma och ibland kan pågå så länge. Mest känd är ju Macchiariniaffären, som flera har nämnt här. Men där finns även forskarna som för några år sedan fälldes för oredlighet i sin forskning om plast i fisk.
Det var forskning som blev världskänd, men forskarna kunde inte presentera tillräckligt med bakgrundsdata. Även om i stort sett all forskning är av god kvalitet får det inte finnas några tveksamheter. Det är därför det är bra att vi nu ska anta en ny lag som reglerar ansvar och att vi inrättar en särskild nämnd.
De exempel jag har nämnt har visat att i just de fallen har lärosätena bortsett från varningssignaler eller mildrat kritiken. Det är något som jag hoppas att vi undviker i framtiden med den proposition vi har framför oss. Det är lika viktigt att ha ett bra förebyggande arbete som det är att på rätt sätt hantera den oredlighet som uppdagas.
Ett dåligt arbete inom detta område riskerar forskningens kvalitet och kan också drabba tredje person, till exempel om vårdinsatser bygger på felaktig eller ofullständig forskning.
För den statligt finansierade forskningen är det självklart att vi ska ställa krav på oantastlig forskning även om själva forskningen måste och ska vara fri. Jag välkomnar att regeringen avser att låta utreda om och hur den nya lagen ska kunna tillämpas även på icke-statliga forskningshuvudmän som får statliga forskningsmedel.
Det hade naturligtvis varit önskvärt om detta hade ingått redan nu, men samtidigt är det viktigt att vi inte skjuter på införandet av lagen utan fattar beslut om de delar som är klara och färdigutredda. Det förtjänar både akademin och vi medborgare, som faktiskt måste kunna lita på forskningen. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Ilona Szatmári Waldau (V):
Min fråga går till statsrådet Ernkrans. Vi vet att kvinnor i dag missgynnas ju högre upp i utbildningssystemen de kommer. I en färsk rapport från Allbright konstateras till exempel att kvinnor utgjort ungefär hälften av ekonomistudenterna sedan 90-talets början men att det är färre doktorander, ännu färre lektorer och bara en av fem professorer som är kvinnor.
Vi kan också se att kvinnor och män väljer olika utbildningar. 85 procent av nybörjarna på sjuksköterskeutbildningen var kvinnor. 75 procent av högskoleingenjörerna var män. I en intervju nyligen menade statsrådet att kvinnors intresse för teknik och naturkunskap kan öka genom kosmetika. Ändå är det ganska många kvinnor som söker naturvetenskapliga utbildningar, men det blir färre och färre ju längre upp man kommer.
Min fråga är därför hur statsrådet tänker jobba med att hitta en lösning på både snedrekryteringen och att kvinnor missgynnas i den akademiska världen.