KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Stenberg (S):
Precis som arbetsmarknadsministern antydde i sitt svar till mig antogs på Nordiska rådets session i Köpenhamn hösten 2011 en rekommendation från oss nordiska socialdemokrater där Nordiska ministerrådet uppmanades att utarbeta en gemensam strategi för att möta ungdomsarbetslösheten.
I Nordiska rådets svenska delegation har vi delat upp ansvaret för att följa upp antagna rekommendationer från våra sessioner, och just denna rekommendation råkade hamna på mitt bord. Det är mindre än ett år sedan rekommendationen antogs, men frågan är högaktuell i alla de nordiska länderna. Därför ville jag ta chansen att debattera hur arbetet i ministerrådet går.
För mig som nordist är det intressant att debattera aktuella frågor ur ett nordiskt perspektiv och att också få sätta fokus på nyttan av det nordiska samarbetet. Fru talman! Det är intressant att rekommendationen innehöll en uppmaning att genomföra en uppföljning av de insatser som görs.
Med hjälp av den rapport ministern hänvisar till om de nordiska ländernas insatser mot arbetslöshet går det att skapa sig en bild av vilka åtgärder och strategier som de nordiska länderna gör. Det är bra. Det nordiska samarbetet handlar ju också om att dra nytta av varandra. Fru talman!
Jag gillar talesätt, för de brukar sätta fingret på saker och ting. I detta fall tycker jag att talesättet "Ingen aning utan spaning" passar fint. Utvärderingar och uppföljningar av politiskt fattade beslut är av stor vikt. När man utvärderar och följer upp olika insatser och åtgärder som har vidtagits i de olika nordiska länderna kan man ju lära sig något.
Annars vet vi inte om de beslutade politiska åtgärderna gav önskad effekt. I rapporten kan vi dock läsa att effekterna av de stora politiska insatserna är svåra att skatta.
Man skriver till exempel att det är svårt att skatta effekten av den svenska insatsen med sänkta arbetsgivaravgifter och hur det har påverkat sysselsättningen. Vad som är värre är att man i rapporten konstaterar att få utvärderingar har gjorts.
Här är den nordiska socialdemokratiska rekommendationen bra eftersom man här faktiskt kräver att utvärderingar av de politiska besluten måste ske. Med talesätt kan man göra lite som man vill.
I ett nordiskt samarbete är det onödigt att uppfinna hjulet på nytt när det räcker att justera det lite grann och på så sätt lära av varandra. Vi har i det nordiska samarbetet pratat om att Norden ska bli en global vinnarregion. Vi ska bli nästan bäst i världen. Det är då otroligt viktigt att de unga nordiska människorna är med på tåget.
Ungdomsarbetslösheten som är skrämmande hög i alla nordiska länder är ett gissel. Jag vet att ministern har väldigt bråttom, men det skulle vara intressant om hon kunde berätta lite mer om hur resonemanget fortgår efter rapporten i ministerrådet.
Maria Stenberg (S):
Jag passar på att önska ministern och fru talmannen en trevlig midsommar och en någorlunda vilsam sommar. När man tittar på statistik från de nordiska länderna kan man tyvärr konstatera att Sverige och Finland är de nordiska länder som har den högsta ungdomsarbetslösheten. Man kan säga att Norge är bäst i klassen när det gäller ungdomsarbetslöshet.
Vi vet också att många svenska ungdomar jobbar i Norge. Där kommer nästa nordiska utmaning, nämligen hur det är att vara nordbo och jobba i ett annat nordiskt land. Det följer med många gränshinder, men det är en annan nordisk debatt.
I den nordiska socialdemokratiska rekommendationen säger vi att vi tycker att det ska finnas en ungdomsgaranti för arbete eller utbildning för alla under 25 år. Det passar oss svenska socialdemokrater alldeles perfekt eftersom vi föreslår att vi ska införa ett utbildningskontrakt i Sverige.
Det som förenar de nordiska länderna i rapporten är att övergången mellan utbildning och arbete är alltför svår och att man på olika sätt försöker jobba med den frågan i de nordiska länderna. Eftersom jag är en hängiven nordist gläds jag åt att ministern säger att det svenska ordförandeskapet kommer att hålla flaggan högt när det gäller ungdomsarbetslösheten i Norden.
Jag hoppas att vi någon gång kan ha en gränshinderdebatt. Det är något som påverkar unga människors möjlighet att jobba i andra länder. Jag vet att ministern har väldigt bråttom. Jag hade sett fram emot att ha en längre nordisk debatt. Men jag tackar för debatten och ser fram mot att träffa ministern när hon har lite mer tid.
Maria Stenberg (S):
Som jag sade i mitt anförande tycker vi socialdemokrater att det är bra att gruppen för samhällsorientering utökas. Men vi förstår inte riktigt varför regeringen och utskottsmajoriteten inte ser möjligheterna och faktiskt ger fler invandrare som kommer till Sverige en chans att under ordnade former få ta del av kunskap om Sverige och om hur vårt samhälle fungerar.
Det måste faktiskt bara finnas saker att vinna på att man erbjuder samhällsorienteringen bredare. Kommunerna ska tillhandahålla samhällsorienteringen, och det kan inte vara så att till exempel arbetskraftsinvandrarna eller människor över 65 år är så många och tar så stor plats.
Till saken hör att vi också ska komma ihåg att den samhällsorientering som vi talar om och som erbjuds inte är någon lång utbildning. Vi talar om 60 timmars utbildning.
Varför anser Gustav Nilsson och Moderaterna inte att till exempel en människa som kommer till Sverige som arbetskraftsinvandrare ska kunna få ta del av samhällsorienteringen när den ändå erbjuds i kommunerna?
Anser ni verkligen att arbetsgivare, arbetsplatser och arbetskamrater ger den kunskap till arbetskraftsinvandrare som samhällsorienteringen innehåller?
Maria Stenberg (S):
Det är det jag tycker är så trist, alltså utskottsmajoritetens och den borgerliga regeringens inställning till samhällsorientering. Man väljer att uteslutande se den som en arbetsmarknadsetablering.
Det innebär till exempel att man helt blundar för att till exempel skogsarbetare från Kamerun eller bärplockare från Thailand faktiskt i grund och botten hade behövt en samhällsorientering som var organiserad via kommunerna.
Jag ska inte och vill inte raljera, men jag skulle bli jätteglad om Gustav Nilsson kunde berätta för mig vilka arbetsgivare och kanske framför allt vilka arbetsplatser som berättar om de svenska socialförsäkringarna, inklusive arbetslöshetsförsäkringen, och hur de är konstruerade.
Vilka arbetsgivare berättar om hur en svensk begravning går till eller hur åsiktsbildningen i samhället - inklusive våra politiska partier, massmedier, föreningar och organisationer - fungerar i Sverige?
Tror verkligen Gustav Nilsson själv på att svenska arbetsgivare som tar hit människor från tredjeland som arbetskraftsinvandrare sätter sig ned kring fikabordet och berättar om de faktiskt åtta delar som finns i samhällsorienteringen och som omfattar väldigt mycket information om Sverige och det svenska samhället?
Det blir för mig obegripligt varför man så aktivt väljer att sätta upp hinder och barriärer för människor när vi vet att till exempel arbetskraftsinvandrare från tredjeland verkligen skulle behöva ha rätt till den samhällsinformation som gavs av kommunerna.
Jag tror nämligen inte att arbetsgivare eller arbetsplatser sätter sig ned runt fikabordet och, som jag sade, berättar till exempel hur svensk arbetslöshetsförsäkring är uppbyggd eller hur skattesystemet ser ut i Sverige - vilket faktiskt ingår i de åtta delmomenten.
Maria Stenberg (S):
Jag har full respekt för att landsbygdsministern inte kan peka ut Boden som en plats som skulle vara speciellt lämplig. Men om det skulle finnas en nationell strategi för en sammanhållen hästpolitik skulle landsbygdsministern kanske kunna konstatera att vi ska ha ett nordligt hästcentrum. Sedan skulle man kunna diskutera om det ska ligga i Boden eller inte.
Jag är lite imponerad av Bodens kommun som har tagit ett samlat grepp om hästnäringen. De har tydligt pekat ut att hästen är en viktig del i samhället. Jag vet att de bland annat har planerat för ett hästnära boende.
De har sett att det finns människor som kanske vill flytta in till Boden på grund av att det finns en miljö som är ytterst lämplig om man vill leva och bo nära sina hästar. När jag besökte Bodens hästcentrum blev jag otroligt imponerad.
De har också samlat ett politiskt fokus i Boden på att detta är en viktig näring. Det skapar nya arbetstillfällen. Jag träffade nyföretagare som höll på med saker inom hästnäringen som jag inte ens visste fanns. Det är detta som är så spännande inom näringspolitiken.
Om politiken har fokus på detta och sätter det högt på agendan kan det faktiskt hända rätt fantastiska saker. Det nyföretagande och den spännande utveckling som sker i Boden förtjänar inte bara respekt från den här kammaren där vi debatterar detta utan även ett nationellt fokus på detta.
Det är viktigt att också den norra delen av Sverige har tillgång till ett hästcentrum som underlättar för nyföretagande. Där kan man skaffa sig ny kunskap om vad hästar behöver, foder och så vidare. Jag tror fortfarande att det krävs att man har ett nationellt politiskt fokus på näringen.
Jag läste att landsbygdsministern hade haft en tidigare interpellationsdebatt i ämnet, men då handlade det om den statliga satsningen på hästforskningen. Av interpellationssvaret förstod jag att den togs bort i budgetpropositionen 2012.
Jag ska i rimlighetens namn erkänna att jag inte är till hundra procent uppdaterad på just den budgetposten, men det känns lite grann som om hästnäringen, hästforskningen, ridsporten och travsporten är en ganska liten del. Den skulle kanske ha behövt speciella forskningssatsningar som kunde ha utvecklats i nya företagsidéer och nya rön.
Jag skulle bli glad om landsbygdsministern skulle kunna berätta för mig och den här kammaren om jag har missat att man återigen har riktat fokus när det gäller forskningsanslagen till just hästnäringen. Jag är fullständigt övertygad om att hästnäringen inte har nått sin fulla potential, i alla fall inte i Norrbotten. Jag bor inte i Boden utan i Arjeplog, och jag har inte ens en travbana där, men det finns otroligt mycket mer att göra.
Har man haft häst, ägt häst och hållit på med hästar i hela sitt liv har man ett lite speciellt intresse för just den näringsgrenen. Det här med att ha ett speciellt forskningsanslag för en ganska begränsad näringsgren skulle faktiskt kunna innebära att man får ut mycket mer företagande ur den satsningen. Om du kunde kommentera det skulle jag vara glad.
Maria Stenberg (S):
För cirka tolv år sedan - tiden går fort när man har roligt - kallade den dåvarande socialdemokratiska jordbruksministern en särskild utredare som hade till uppgift att lämna förslag till en sammanhållen hästpolitik. Jag har läst delar av utredningen, och jag måste säga att det var ett gediget jobb som den utredaren gjorde.
Utredningen tog utgångspunkt i hästen och hästnäringen, i forskning och i fritidssysselsättning - det var en gedigen och stor utredning och många områden belystes. Utredaren lade även fram en hel del förslag som var intressanta.
En sak som hon konstaterade var att hästhållningsområdet består av många olika delar som, precis som landsbygdsministern säger, berör många olika departement. Därför skulle det vara intressant om det fanns en sammanhållen svensk hästpolitik.
Hade man det kanske man också skulle ha modet att kunna säga att det är klart att kompetens i den här näringen ska finnas över hela landet, och då skulle Bodens kommun kunna vara ett alldeles utmärkt ställe att samla kompetens på, inte bara när det gäller näringslivets utveckling inom hästnäringen utan också när det gäller veterinärer.
När man bor i norra delen av Sverige vet man att man har långa avstånd till allting, och påfrestningarna för hästägare och hästar som är skadade är ganska stora om de måste vända sig till en veterinärklinik antingen i Finland eller i södra Sverige. Visionen om en sammanhållen svensk hästpolitik skulle vara rätt intressant att höra mer om.
Maria Stenberg (S):
Det är en intressant debatt, och statsrådet och jag har haft den tidigare. I grund och botten är det en jämställdhetsfråga. Det förs en jämställdhetsdebatt i Sverige i dag om att kvinnor tjänar mindre än män och tar större ansvar för hem och familj.
Stressnivån hos kvinnor ökar när de kommer hem från jobbet medan den hos män minskar när de kommer från jobbet. När jag läser AKKA-utredningen blir jag lite skrämd. Vi tycks ha ett Myndighetssverige som diskriminerar nyanlända kvinnor.
Utredningen slår fast att nyanlända utrikes födda kvinnor i många avseenden har sämre förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden. Då borde väl Myndighetssverige ta i och göra allt man kan, men i stället diskrimineras dessa kvinnor. Jag tror att det är detta Ann-Christin Ahlbergs interpellation handlar om.
Dessa kvinnor får sämre utbud hos Arbetsförmedlingen. De får i lägre utsträckning ta del av de åtgärder hos Arbetsförmedlingen som man vet leder till jobb. På detta vis finns en systematisk diskriminering av dessa kvinnor. De har en lägre utbildningsnivå och så vidare. Attityder och värderingar förändrar man inte med lagstiftning; det vet vi alla.
Vi måste i stället ha en pågående samhällsdebatt om att nyanlända utrikes födda kvinnor inte får missgynnas på Arbetsförmedlingen. För ett par år sedan visades samma systematiska diskriminering av unga arbetslösa kvinnor. De fick inte heller ta del av det utbud hos Arbetsförmedlingen som innebar att man kom närmare arbetsmarknaden. Det här gör debatten så intressant.
Här har en myndighet ansvaret för att flytta dessa kvinnor närmare arbetsmarknaden, men samtidigt kan man läsa att de inte får ta del av utbudet. Min fråga till statsrådet blir, även om han inte är arbetsmarknadsminister: Vad kan man göra åt det faktum att kvinnor, oavsett om de är nyanlända eller unga, systematiskt diskrimineras av våra myndigheter?
Maria Stenberg (S):
När statsrådet och jag debatterar den här frågan brukar vi hamna i föräldraförsäkringen. Vi brukar hamna i att statsrådet säger att han under 2013 ska komma med en proposition som handlar om förändringar i föräldraförsäkringen. Mitt svar brukar vara att vi inte har sett skrivningen ännu så det är svårt att säga något.
Jag brukar säga att vårdnadsbidraget, som den här regeringen står bakom, inte är den mest jämställda reform man kan tänka sig om man ser att föräldraskapet är ett bekymmer när det gäller att kvinnor ska kunna etablera sig på arbetsmarknaden. Det är fortfarande rätt intressant att höra. Vi kommer säkert att titta på föräldraförsäkringen när förslaget kommer.
Det finns en annan debatt när det gäller föräldraförsäkringen. Föräldraförsäkringen är konstruerad på det viset att den även missgynnar kvinnor som inte har utländsk bakgrund. Vi kvinnor halkar nämligen efter när vi får barn.
Vi hamnar i att det är en viktig jämställdhetspolitisk fråga hur man ska lösa kvinnors situation på arbetsmarknaden och hur man ska klara av etableringen av nyanlända kvinnor som säkert har mycket längre väg än andra. Det är en stor risk att vi har nyanlända kvinnor som kommer att bo och leva i Sverige under lång tid och hamna i ett pensionssystem som gör dem väldigt fattiga.
Jag tror att det är viktigt att vi har den här debatten här i kammaren så att den inte förs någon annanstans. Vi är inte alltid överens. Som socialdemokrat tycker jag inte att vårdnadsbidraget är något särskilt effektivt jämställdhetsverktyg.
Maria Stenberg (S):
Människor är olika. Så är det bara. Språkutveckling och förmåga att ta till sig ett nytt språk är också helt olika. Vägarna dit är inte som en E4 vare sig för statsrådet eller för mig. Jag brukar säga att jag är glad och tacksam över att jag slipper fly från mitt land. Jag har uppenbarligen ett halvdåligt språköra, vilket gör att jag skulle ha det väldigt svårt. I dag har vi debatterat många olika perspektiv på nyanlända.
Det handlar om kvinnor och akademiker och så vidare. Men jag är fortfarande lite bekymrad. Jag har en bakgrund inom äldreomsorgen. Jag ser att behovet finns av nya medarbetare. Arbetsförmedlingen visar att pensionsavgångar är en jättestor utmaning. Det är inte bara det. Vi vet att dementa personer också återgår till sitt första språk. Man behövs alltså där ute på arbetsmarknaden.
Men mitt lilla bekymmer är att det är så mycket arbetsplatserna ska lösa i dag när det gäller praktik. Det är långtidssjuka. Det är långtidsarbetslösa. Det är nyanlända. Man ska bidra till språkutveckling. Och samtidigt har man de arbetsuppgifter man ska utföra under dagen. Det kan jag känna som ett bekymmer.
Vi i politiken och kanske också regeringen lutar oss kanske i mångt och mycket mot att praktik och det som sker på arbetsplatserna också ska lösa en del av de långvariga problem som vi har haft med att människor med utländsk bakgrund inte kommer in i jobb. För att man ska klara av det behöver man säkert kommunala chefer som pekar med hela handen och säger: Nu ska vi göra det här, för det är bra för organisationen.
Men det måste också finnas ett system för mig som arbetstagare när jag tar på mig mer arbetsuppgifter och är en språkstödjare som innebär någonting mer i karriärutvecklingen. När vi ska diskutera karriärutveckling i yrken pratar vi oftare om akademiska yrken.
Men det måste också finnas en morot för undersköterskan, för busschauffören eller för henne som jobbar i handeln att faktiskt ta på sig uppdraget att bli en språkutvecklare. Då tror inte jag heller att det är så lätt. Vi kanske måste se att man ska satsa på utbildning för dem som ska ta emot de här människorna på arbetsplatsen.
Det kanske inte bara handlar om att man ska prata vardagligt språk. Man kanske också behöver få en kompetensutveckling. Vad innebär det när jag tar på mig en ytterligare arbetsuppgift som till exempel språkutvecklare? Jag tycker att det är väldigt intressant, men jag tror också att många arbetsplatser känner en praktiktrötthet.
Jag tror att det är många företagare som känner att hold your horses, jag har fullt upp med att sköta mitt företag och se till att mina anställda sköter sina arbetsuppgifter. Det här är en politisk utmaning. Jag förstår att det inte är någon jättestor konflikt. Jag har också sett att regeringen har tillsatt väldigt många utredningar.
Det är jättebra att man utreder saker och ting, och jag hoppas bara att utredningen och de förslag som kommer ut ur alla utredningar inte hamnar i någon byrålåda utan att det blir verkstad av det. Men jag är också lite bekymrad över att man sätter en sådan jättestor tilltro till att svenska arbetsplatser i dag ska klara av alla dessa praktikanter som vi alla vill att de ska emot.
Maria Stenberg (S):
Jag tror tyvärr att många arbetsgivare fortfarande tycker att språket ska komma först och anställningen sedan, annars kanske vi inte skulle ha skillnaden i arbetslöshet. Jag tror att språket är väldigt viktigt. När jag konstaterar att statsrådet har väldigt många utredningar så kan jag också konstatera att hur lång tid det tar innan man gör någonting beror på vad man utreder.
Jag har varit i den här kammaren under hela den borgerliga regeringens tid, och det fanns vissa saker, till exempel a-kassan, som gick väldigt fort att utreda och fatta beslut om. Det beror alltså lite grann på hur man ser på utredningar. När jag läser och när jag hör på statsrådet pratas det väldigt mycket om komvux. Den kommunala vuxenutbildningen ska också bli en mer samlad del när det ska bli sfi, om jag har förstått det rätt.
Det är jättebra, men jag bor i Norrbotten - glest - och när den borgerliga regeringen började med att ta bort ett antal platser från den kommunala vuxenutbildningen för ett antal år sedan slog man också till en del sönder den kommunala vuxenutbildningen i många kommuner. Jag tror att man har förlorat 12 000 platser på komvux sedan 2006, och det blir därför väldigt intressant att se hur det ska bli när det här är färdigutrett och det kommer nya förslag.
Jag är heller inte orolig för att de stora städerna inte klarar språkundervisningen i sfi, komvux, folkhögskolor eller studieförbund, men det finns faktiskt även kommuner i mitt län, små glesbygdskommuner, som tar emot nyanlända flyktingar.
Där är utmaningen mycket större, och det här med likvärdighet över landet - att hela landet ska leva och att även små inlandskommuner ska kunna ta sitt ansvar, ta emot nyanlända flyktingar och se till att de både får en plats i samhället och i språkundervisningen och på praktikplatser - blir en utmaning också för statsrådet Som sagt: Utredningar i all ära, men ibland går det fort och ibland går det väldigt långsamt.
Maria Stenberg (S):
Jag tackar utbildningsminister Jan Björklund för svaret och ser fram emot en debatt om fritidshemmens möjlighet att erbjuda barn och elever en god, trygg och stimulerande vistelsemiljö. Trots att jag både hör och läser att ministern hänvisar till att landets kommuner är skolhuvudmän anser jag att barnen som vistas på fritidshemmen runt om i det här landet förtjänar en interpellationsdebatt i landets lagstiftande församling.
Utvecklingen i fritidshemmen för barnen som vistas där går inte åt helt rätt håll. Fru talman! Förra året gav fackförbundet Kommunal ut en rapport som heter Har någon sett Matilda? Jag tycker att den rapporten lyfter upp ganska många delar som behöver debatteras.
Handen på hjärtat, utbildningsministern, tycker du att utvecklingen av barns och elevers vistelse- och lärandemiljö på landets fritidshem går i positiv riktning? Det är en fråga som jag gärna skulle vilja att du svarade på.
Den rapport som fackförbundet Kommunal tog fram visar att allt fler barn går på fritidshem i dag men att resurserna till fritidshemmen inte har ökat i samma takt som antalet barn har ökat. Barngrupperna är drygt dubbelt så stora i dag som år 1980, och det går nästan tre gånger så många barn per vuxen. Att säga det högt i den här kammaren tycker jag uppmanar till debatt.
Därför måste jag säga det en gång till: Det går tre gånger fler barn per vuxen på landets fritidshem. Det visar statistiken. Jag funderar på vad som händer med en verksamhet som ökar i den takten samtidigt som resurserna inte hänger med. Jag är övertygad om att vilken verksamhet som helst skulle känna av sådana konsekvenser.
Den här rapporten visar att fritidshemmen verkligen känner av detta. Man pekar på att det finns en ökad stress. Det är väl egentligen inte en start som vi önskar att våra barn och elever på fritidshem ska få. Det finns en ökad press som leder till ökade risker för olyckstillbud och en gnagande otillräcklighet hos både föräldrar och personal.
Den här rapporten visar att utvecklingen inte har varit alltför positiv under en längre tid. Barnen, lokalerna, anställda och föräldrar pressas. Alla vi i samhället i stort kan bara förlora på den utvecklingen. Fritidshemmen är en viktig del av barns skoldag. Det är barnens vistelsemiljö medan deras föräldrar är på arbetet.
I sitt svar till mig har ministern skrivit att det är skolhuvudmännen, Sveriges kommuner, som har ansvar för verksamheten i fritidshemmen. Jag vet att utbildningsministern har haft en interpellationsdebatt för ett antal år sedan om att Skolverket också pekade på att utvecklingen inte var så positiv som vi skulle vilja se.
Därför tycker jag att utbildningsministern borde vara lika orolig som jag och därmed också kunna ge en mer detaljerad beskrivning av hur han ser på sin roll när det gäller att göra fritidshemmen till den goda lärandemiljö som vi alla vill ha.