KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Wiwi-Anne Johansson har frågat mig om jag avser att se över möjligheterna till en bred utvärdering av pensionssystemet där bland annat pensionsorganisationernas och LO:s kunskap tas till vara och där uppdraget också är att se till att kvinnor inte blir de stora förlorarna. Precis som Wiwi-Anne Johansson säger är vår utgångspunkt att pensionssystemet ska värnas.
Vi har nämligen något så unikt som ett finansiellt stabilt system som inte riskerar att skjuta en skuld till framtida generationer. Det är ett system som är starkt kopplat till arbete, men det finns också ett grundskydd - därtill ett system som nu stöds av sex partier i riksdagen.
Det är av stort värde eftersom pensioner är synnerligen långsiktiga åtaganden och därför behöver långsiktiga och stabila spelregler. Vi har alltså sammantaget goda skäl för att värna de grundläggande principerna i vårt system. Det är dock inte samma sak som att avfärda all kritik eller att inte utvärdera systemet.
Alla system behöver granskas, utvärderas och underhållas. Sedan flera år pågår också en genomgripande översyn av pensionssystemet. Utifrån vad jag nyss sade syftar det inte till att kasta ut barnet med badvattnet - de grundläggande principerna är värda att försvara.
Omfattande statliga utredningar om pensionsåldrarna och AP-fonderna har gjorts och remitterats brett. En särskild utredning har också gjorts om premiepensionen som också har remitterats. En särskild utredare kommer inom kort att utses för att ytterligare utreda premiepensionssystemet och vad som kan göras för att ytterligare förbättra det.
Därutöver har Pensionsmyndigheten i flera rapporter analyserat beräkningsreglerna i pensionssystemet. Allt detta pågår fortfarande och kommer i sinom tid att leda till justeringar och förbättringar. På så sätt pågår redan en bred utvärdering av pensionssystemet.
Som vid all seriös utvärdering tar man givetvis hänsyn till rapporter och kunskap från organisationer och intressenter på samma sätt som synpunkter från remissinstanser tas till vara. Avslutningsvis vill jag understryka att jag delar Wiwi-Anne Johanssons syn att det är problematiskt med kvinnors i genomsnitt lägre pensioner.
Däremot delar jag inte slutsatsen om att felet ligger i ett orättfärdigt och uselt pensionssystem. Pensionen är en spegling av arbetslivet, och det är där problem med ojämställda löner och arbetsvillkor ligger. Problemen bör därför primärt åtgärdas vid källan och inte kompenseras under pensionstiden.
De viktiga och riktiga åtgärderna handlar i stället om ett mer jämställt arbetsliv och ett mer jämställt uttag av föräldraledighet.
Annika Strandhäll (S):
Som jag sade i mitt förra inlägg tror jag som sagt att det är saker man måste göra på såväl kort som lång sikt. Där tycker jag att vi nu har lagt fram förslag i budgeten som är ganska väl avvägda och som tar sikte på det långsiktiga. Jag vill vara tydlig med att jag verkligen inte företräder linjen att det handlar om de fria valen och att det är vad man kommer överens om vid köksbordet som ska vara det allenarådande.
Här tror jag att politiken har en oerhört viktig uppgift, inte minst genom socialförsäkringarna, när det gäller att göra tydligt vilka konsekvenser olika livsval får. Det gäller inte minst de många gånger unga familjer som fattar beslut i ett helt annat läge i livet än det där de sedan får ta konsekvenserna.
Samtidigt tror jag att det är väldigt viktigt att vi har ett pensionssystem som är finansiellt stabilt och långsiktigt och där det man skjuter in är det som betalas ut, så att vi inte skjuter över skulder till kommande generationer. Det tror jag är väsentligt.
Min uppfattning, åtminstone efter det att jag nu har tagit del av vad som gjorts i utredningsväg - som ju är vad du, Wiwi-Anne Johansson, väldigt mycket är ute efter - är att man har haft med sig perspektivet att pensionerna behöver bli tillräckligt höga även i framtiden.
Vi ska minska den slagighet som finns i systemet i dag och som har gjort att det blir väldigt oberäkneligt för många pensionärer. Man kommer nu att göra en översyn av premiepensionssystemet och av hur olika det slår för människor.
Jag ser fram emot att regeringen förhoppningsvis ska genomföra många av de förslag som utredaren har lagt fram, bland annat när det handlar om modernisering av förvaltningen av pensionssystemets buffertkapital i AP-fonderna, med en tydligare styrning och förutsättningar som gör att man kan förbättra tillväxten i dem.
Vi kan få beräkningsregler som innebär en jämnare utveckling av inkomstpensionerna, och vi kan föra seriösa samtal - inte minst med parterna på arbetsmarknaden - om hur vi får ett uthålligt system i framtiden. Vi har haft en ökande medellivslängd, mer ökande än vad man trodde när man gjorde pensionsöverenskommelsen 1994.
Vi vet i dag att vi kommer att behöva arbeta längre för att finansiera det här och välfärden i framtiden. Detta innebär naturligtvis också att vi måste skapa ett arbetsliv som är uthålligt för människor och som gör att de orkar arbeta till den pensionsålder som är i dag. Vi har pratat om arbetsmiljö tidigare i kammaren i dag, och det är en viktig faktor för att orka med detta.
Men pensionssystemet bygger på inkomster och utgifter. Det vi betalar in är det vi får ut. Så är det för enskilda och i systemet i stort.
Annika Strandhäll (S):
Jag kan konstatera att Wiwi-Anne Johansson och jag nog har en väldigt likartad grundsyn när det handlar om situationen för kvinnor på svensk arbetsmarknad. Vi ser problematiken att det generellt sett är kvinnor som drabbas av de lägsta pensionerna.
Jag ser detta som en fråga där vi hela tiden måste titta på vad vi kan förbättra här och nu, hur vi kan skapa en dräglig pension även för dessa kvinnor och vilka åtgärder som krävs på lång sikt för att vi ska få ett hållbart pensionssystem, ett mer jämställt samhälle och - inte minst - ett mer jämställt arbetsliv.
Jag kan också konstatera att en av de mer angelägna åtgärderna för att få in mer pengar i pensionssystemet kanske är att sänka arbetslösheten. Det är ett av regeringens mål. Fram till 2020 hoppas vi att vi ska ha EU:s lägsta arbetslöshet och på så sätt bidra med inkomster i pensionssystemet som gör att vi kan stärka pensionerna. Jag stannar där och ser fram emot fortsatt diskussion om denna fråga.
Jag tackar Wiwi-Anne Johansson för att hon har öppnat upp för min premiär i talarstolen i riksdagen.
Annika Strandhäll (S):
Johan Forssell har frågat mig när jag avser att påbörja och slutföra det nödvändiga lagstiftningsarbete som krävs för att riksdagens beslut om förstärkt jämställdhetsbonus ska verkställas. Tina Ghasemi har frågat mig hur jag och regeringen avser att tillgodose tillkännagivandet från riksdagen om den förstärkta jämställdhetsbonusen.
Regeringen beskrev i budgetpropositionen sin syn på jämställdhetsbonusen, det vill säga att den inte har haft avsedd effekt på fördelningen av föräldrapenning mellan män och kvinnor. De utvärderingar som har gjorts indikerar att bonusen inte har påverkat hur föräldrarna fördelar föräldrapenningen mellan sig.
Trots att bonusen funnits sedan 2008 har många föräldrar fortfarande mycket låga kunskaper om bonusen. Regeringen anser att avgörande steg behöver tas för att uppnå ett mer jämställt nyttjande av föräldrapenningen. Barns rätt till båda sina föräldrar måste stärkas. Sedan tidigare har reserverade månader i föräldrapenningen haft positiva effekter på mäns uttag av föräldrapenningen.
Regeringen vill därför att ytterligare en månad av föräldrapenningen ska reserveras för vardera föräldern för att på så sätt stimulera ett mer delat ansvar för barnen. Riksdagen har i december 2014 beslutat om ett tillkännagivande om att förstärka jämställdhetsbonusen. Regeringskansliet bereder frågan.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka för frågorna. Jag konstaterar att flera har uttryckt att det inte handlar om sakfrågan utan om formfrågan. Därför ska jag försöka svara på detta i två delar. Jag kommer att börja med formfrågan och sedan gå över till sakfrågan. I det här fallet hänger de i allra högsta grad ihop. Det finns inte någon reglering av eller författning om riksdagens beslut om tillkännagivanden till regeringen.
Det finns inte heller någon reglering av regeringens hantering av sådana beslut. Precis som har påpekats här bör beredningsåtgärder vidtas skyndsamt, men det måste också finnas en förståelse från riksdagen för att en fråga kan kräva utredning och att lagstiftningsprocessen kan ta tid.
Om regeringen gör en annan bedömning än riksdagen ska regeringen, precis som Finn Bengtsson påpekar, återkomma till riksdagen med bedömningen och sina skäl för den. Regeringen har för avsikt att göra det. Men som vi också har påpekat är vi inte färdiga med beredningen ännu. Det har delvis att göra med sakfrågan i sig.
Det här är en sakfråga som regeringen, som är en feministisk regering, bedömer är av oerhörd vikt. Den handlar om hur vi ökar barns rätt och tillgång till båda sina föräldrar. För att göra det behöver vi lägga fram förslag som faktiskt kan få effekt. Det handlar dock inte bara om det.
Jag noterar att Johan Forssell inleder sitt inlägg med att det inte handlar om antalet pappamånader. Men för mig som ansvarig minister för de här frågorna är det som Gustav Möller sa: Varje förslösad skattekrona är en stöld från folket.
Verkligheten är sådan att riksdagen föreslår en förstärkning av en åtgärd som från 2008 har kostat skattebetalarna 1 miljard kronor. Om man säger att det inte finns någon utvärdering som pekar på effekten av jämställdhetsbonusen skulle jag vilja säga att det finns just precis det.
Det finns flera utvärderingar, både från Försäkringskassan och från Inspektionen för socialförsäkringen, som talar om för oss att just den här åtgärden har haft noll effekt på det som den var avsedd för. Jag är övertygad om att intentionerna när man föreslog ett införande av jämställdhetsbonusen var väldigt goda.
Och jag vet att målsättningen var att man skulle utöka det jämställda uttaget av föräldrapenningen med ungefär 25 procent. Som en följd av införandet av jämställdhetsbonusen har det jämställda uttaget, enligt utvärderingarna, ökat med just noll.
Därför har jag som ansvarig minister, med ansvar för skattebetalarnas pengar, ett ansvar för att göra en seriös bedömning innan jag kommer med ett förslag till Sveriges riksdag i den här riktningen. Jag har tagit del av utvärderingar. Och jag har tagit del av inspel från olika intressenter i frågorna.
Som ni förstår vill jag ändå göra det tydligt att jag är tveksam. Men jag kommer naturligtvis att följa vad som gäller för tillkännagivanden från Sveriges riksdag och återkomma med ett tydligt besked i frågan. Vi är inte klara med beredningen ännu.
Annika Strandhäll (S):
Jag skulle vilja börja med det som Tina Ghasemi avslutade sitt inlägg med, frågan om jämställdheten.
Som ansvarig minister för många av de områden som hon räknade upp som problematiska för kvinnor kan jag verkligen hålla med om det som hon sa. Det är vid familjebildningen som mycket sker. Kvinnorna är de som ofta är hemma och tar på sig en större del av det obetalda hemarbetet.
Kvinnors ohälsa - sjukförsäkringen är ett annat av mina ansvarsområden - skjuter i höjden efter familjebildningen. Många kvinnor börjar arbeta deltid, lönerna avstannar, karriärutvecklingen likaså. Allt det sammantaget får naturligtvis stor effekt på ett annat av mina ansvarsområden, nämligen kvinnors pensioner. Kvinnor har i genomsnitt nästan 6 000 kronor mindre i pension per månad än män.
Det är så verkligheten ser ut. Därför är den här frågan oerhört viktig för oss, och de åtgärder som vi vidtar för att åstadkomma ett mer jämställt uttag behöver vara rätt åtgärder. De resurser som vi har för detta måste därför läggas på rätt saker.
Vi kan konstatera, som ni hört av mina tidigare inlägg, att jämställdhetsbonusen inte har gett de effekter som man önskade. Det måste understrykas. När jag lyssnar på mina kolleger från Moderaterna hör jag att det finns ett stort engagemang i jämställdhetsfrågan.
Precis som jag sa i ett tidigare inlägg tycker jag att det känns bra inför framtiden. Vi är som sagt en samarbetsregering, och vi för gärna samtal med oppositionen om smarta och kloka idéer för hur vi ska kunna åstadkomma ett mer jämställt uttag, ett uttag som fungerar.
I ett tidigare inlägg sas det att om vi bara har lite fler informationskampanjer om jämställdhetsbonusen kanske den kommer att fungera bättre. Försäkringskassan har lagt ganska stora resurser på att informera om jämställdhetsbonusen och förändringarna i den, men den har ändå inte fått avsedd effekt.
Därför skulle jag vilja komma tillbaka till något som Johan Forssell sa i sitt inlägg, det som gällde de 230 000 familjer som fick jämställdhetsbonus förra året. Ja, det är väl bra för de familjerna, men jag tror att vi i grund och botten måste vara överens om att det var en reform som siktade till att öka det jämställda uttaget. Som en sådan reform har den inte haft den effekten.
Därför måste vi våga ta ett steg tillbaka och säga att med tanke på att vi sedan 2008 lagt över 1 miljard på jämställdhetsbonusen kanske vi kan hitta ett smartare sätt att använda resurserna framöver. Jag kommer att återkomma till riksdagen med besked om hur regeringen ställer sig i dessa frågor.
Annika Strandhäll (S):
Ja, regeringen har för avsikt att återkomma till riksdagen i jämställdhetsfrågorna. Det är ingen tvekan om det. Men regeringen har inte för avsikt att återkomma med fler lösningar på jämställdheten utan snarare med rätt lösningar för att uppnå ökad jämställdhet. Det är det som är viktigt.
Att återkomma till riksdagen med en jämställdhetslösning som vi ser inte leder till jämställdhet vore av mig som ansvarig minister direkt oansvarigt för som jag sagt har jag också ett ansvar för skattebetalarnas pengar. Det handlar om att återkomma till riksdagen med de rätta lösningarna för att nå ökad jämställdhet.
När vi införde den första föräldramånaden i föräldraförsäkringen ökade mäns uttag från 44 procent före införandet till 77 procent direkt efter införandet. Sedan sjönk det något igen. När vi införde den andra månaden ökade uttaget direkt från 71 till 76 procent.
Andelen män som använder fler än 60 dagar ökade kraftigt från 23 till 31 procent. När vi införde jämställdhetsbonusen hände ingenting. Den har funnits sedan 2008. Någonstans måste man klara av att dra en slutsats av detta. Vi behöver en ökad jämställdhet. Vi behöver fler lösningar och framför allt rätt lösningar.
Jag tycker att jag har varit tydlig med att regeringen har för avsikt att återkomma till riksdagen med ett definitivt besked om hur vi ställer oss till det tillkännagivande vi har fått från riksdagen. Vi har naturligtvis den största respekt för detta tillkännagivande. Men när vi bereder de här frågorna har vi också ett ansvar som regering att göra det på ett korrekt sätt.
Annika Strandhäll (S):
Wiwi-Anne Johansson har frågat mig vilka initiativ jag tänker ta för att förhindra att fler människor drabbas av absurda krav på återbetalning av försörjningsstöd och skatt när det är Försäkringskassan som har gjort fel. Precis som Wiwi-Anne Johansson säger är det olyckligt att människor som redan befinner sig i en svår situation hamnar i ett än mer utsatt läge.
Jag har talat med Försäkringskassan och de medger att myndighetens interna riktlinjer om hur skatt ska dras i de fall då retroaktiva utbetalningar görs inte är tillräckligt tydliga. Detta har olyckligtvis inneburit att Försäkringskassan dragit för lite skatt i en del fall, vilket resulterat i restskatt hos Skatteverket. Försäkringskassan har tagit kritiken på stort allvar.
Myndigheten har redan nu påbörjat ett arbete med att vidta åtgärder för att förhindra att detta sker igen. Myndigheten har även varit i kontakt med ombuden, Skatteverket och kommunen för att hitta en så bra lösning som möjligt för dem som har drabbats.
Försäkringskassan har även informerat mig om att man kommer att se över de interna riktlinjerna om hur skatt ska dras i de fall när retroaktiva utbetalningar och andra löpande utbetalningar görs samtidigt.
Försäkringskassan avser också att tydliggöra för handläggarna att de ska ta kontakt såväl skriftligt som muntligt med individen vid utbetalning av stora utbetalningar för att informera om skattemässiga konsekvenser.
Härutöver tänker Försäkringskassan utveckla sitt samarbete med Skatteverket och tillsammans med dem skapa generell information som kan skickas till de försäkrade i liknande fall. Avslutningsvis kan jag konstatera att med de svar jag fått från Försäkringskassan gör jag bedömningen att några initiativ från min sida inte är nödvändigt.
Annika Strandhäll (S):
Det är helt riktigt som Wiwi-Anne Johansson säger, att för de människor vi här talar om spelar hundralappar och kanske även femtilappar roll. Jag är fullt införstådd med det. Det är oerhört olyckligt när sådana situationer uppstår. Det jag i mitt svar fokuserat på är det som Wiwi-Anne Johansson pekar på i interpellationen och som kopplar till inslagen i de explicita fallen.
Utifrån det har jag som sagt varit i kontakt med Försäkringskassan, som meddelat att de i det här fallet uppenbart gjort fel och nu har för avsikt att försöka rätta till det.
Som jag sa inledningsvis har Försäkringskassan också varit i kontakt med ombuden och med dem diskuterat de enskilda fallen för att se hur de ska kunna hitta kloka och bra lösningar för de enskilda individer som drabbats. Försäkringskassan har också informerat dem om möjligheten att begära skadestånd hos Försäkringskassan.
Dessutom har de varit i kontakt med kommunen för att undersöka möjligheten att i det här fallet återbetala medlen till den försäkrade så att skatteskulden i sig kan regleras. Däremot är det för mig nya uppgifter som Wiwi-Anne Johansson hänvisar till beträffande Bräcke Diakoni, att det finns fler fall. Den uppgift som jag fått från Försäkringskassan är att det här är väldigt sällsynt.
Jag kommer naturligtvis att följa upp detta ytterligare, liksom de åtgärder som Försäkringskassan sagt att de vidtagit och har för avsikt att vidta. Jag kommer inte att luta mig tillbaka utan följa upp det noggrant.
När det gäller det som Wiwi-Anne Johansson pekar på beträffande bostadsbidrag och felaktiga utbetalningar kommer vi inom kort att skicka den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen på remiss. Där finns bland annat ett förslag om införande av så kallad e-inkomst.
Försäkringskassan uppger att det skulle förenkla för dem så att de kunde göra mer korrekta utbetalningar och minska den här typen av fel. Det kommer vi att följa, och naturligtvis kommer vi att ta del av de remissvar som vi får på utredningen.
Jag vill peka på det som Hillevi Larsson för fram om situationen för Försäkringskassans anställda. Vi måste givetvis se till att myndigheten har de bästa förutsättningarna att kunna göra sitt arbete så korrekt och noggrant som en myndighet måste göra.
Vi vet att Försäkringskassan har en ganska ansträngd situation, inte minst med tanke på den ökade ohälsan. Det gör att de fokuserar mycket av sina resurser på till exempel utbetalningar av sjukpenning. Jag hoppas att Wiwi-Anne Johansson trots allt kan känna tillförsikt i att vi från regeringens sida tar den här frågan på största allvar.
Annika Strandhäll (S):
Wiwi-Anne Johansson och jag är nog väldigt överens ändå när det handlar om det specifika fall som vi har utgått från i vårt svar till Wiwi-Anne Johansson och de personer och det inslag som det gällde. Jag tror att det kommer att gynna både dem och andra personer att man får ett utökat samarbete i de här frågorna mellan Skatteverket och Försäkringskassan.
Jag har också i mina samtal med Försäkringskassan upplevt att man tar de här situationerna på största allvar. Naturligtvis måste det pågå ett ständigt förbättringsarbete för att i så stor utsträckning det någonsin är möjligt säkerställa att människor inte kommer i kläm eller faller mellan stolarna.
Det åligger naturligtvis mig som minister att hela tiden följa detta och ha en kontinuerlig dialog med Försäkringskassan och andra intressenter kring hur vi åstadkommer det här i så stor utsträckning som möjligt. När det gäller frågan om sjukförsäkringen, som Wiwi-Anne Johansson snuddade vid, kan jag säga att vi har varit väldigt tydliga med att vår ambition är att tillskapa en mänsklig sjukförsäkring.
Det innebär att människor ska kunna känna trygghet såväl ekonomiskt som i fråga om att vid sjukdom få stöd att komma tillbaka till hälsa och arbete. Det är min uppgift och den här regeringens absoluta ambition att åstadkomma detta under den här mandatperioden. Inom kort kommer vi att remittera Parlamentariska socialförsäkringsutredningen, där det finns flera intressanta delar.
Det handlar om hur vi kan få en förbättrad sjukförsäkring, men också om e-inkomst, som jag berörde tidigare och som jag tror kan förbättra inte minst möjligheterna för Försäkringskassan att göra korrekta utbetalningar. Jag ser fram emot att få remittera utredningen och förhoppningsvis också så småningom få genomföra en del av de förslag som finns i den.
Annika Strandhäll (S):
Mats Persson har frågat mig om jag tagit initiativ till en analys för att bedöma vilka effekter det skulle få för kvinnors respektive mäns sjukskrivningstal om man avskaffade den så kallade bortre parentesen i sjukförsäkringen.
Vidare frågar han om jag bedömer att det skulle underlätta för regeringen att nå målet om lägst arbetslöshet i EU år 2020 om den så kallade bortre parentesen avskaffades. Regeringen har en viktig uppgift att sänka arbetslösheten till att år 2020 vara lägst i EU.
Regeringen har också formulerat att arbetslösheten ska minska genom att antalet personer som arbetar och antalet arbetade timmar i ekonomin ökar. Reformen av sjukförsäkringen kommer därmed inte att bidra till att uppfylla regeringens mål om lägst arbetslöshet i EU 2020. Syftet med att ta bort den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen är att skapa en mer human och mer förutsägbar sjukförsäkring.
Sjukförsäkringen ska ge trygghet, och ersättning ska lämnas under den tid det tar för individen att återfå arbetsförmågan. Det är inte värdigt att människor som är sjuka och inte kan arbeta ska tvingas lämna sjukförsäkringen om och om igen.
Sedan den bortre tidsgränsen infördes år 2010 har människor vid uppskattningsvis 100 000 tillfällen utförsäkrats från sjukförsäkringen. I ca 10 000 fall handlar det om en andra utförsäkring, och nu börjar människor utförsäkras för tredje gången. Cirka två av tre som utförsäkras är kvinnor.
Utförsäkringarna har i många fall medfört lidande för de drabbade. Många har fått vidkännas betydande ekonomiska förluster, och antalet personer i behov av stöd från kommunernas socialtjänst har ökat.
Samtidigt som antalet utförsäkrade har varit mycket stort har sjukpenningtalet stigit med 67 procent för kvinnor och 43 procent för män sedan december 2010, och det fortsätter att stiga, trots att den bortre tidsgränsen ännu finns kvar. Ca 80 procent av dem som tvingas bort från sjukförsäkringen återkommer i dagsläget till sjukförsäkringen efter den tre månader långa karenstiden.
Jag delar Mats Perssons uppfattning att man måste ha ett jämställdhetsperspektiv i arbetet med att komma till rätta med den ökande sjukfrånvaron. Jag kan dock inte se att det skulle förbättra jämställdheten att nästan 70 000 kvinnor har tvingats bort från sjukförsäkringen. I stället behövs åtgärder som förbättrar arbets- och livssituationen för kvinnor.
Jag kan som exempel på sådana åtgärder nämna att regeringen gett Arbetsmiljöverket i uppdrag att göra särskilda förebyggande insatser inom kvinnodominerade sektorer av arbetsmarknaden och att föräldrapenningen kommer att ges en mer jämställd inriktning.
Jag kommer även att inleda samtal med arbetsgivare och fackliga organisationer verksamma inom de kvinnodominerade sektorerna på arbetsmarknaden för att vi gemensamt ska kunna vidta åtgärder i syfte att förbättra kvinnors hälsa i arbetslivet.