KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Jag tycker att Maria Larsson ska lyssna lite mer på mig. Jag sade inte att det inte finns stöd i forskningen. Jag sade att det inte finns stöd i forskningen när det gäller just epilepsihundar. Det finns mycket forskning som stöder användningen av hundar vid till exempel diabetes och naturligtvis vid rörelsehinder av olika slag. Där finns forskning som visar att det underlättar vardagen.
Det är det viktiga i sammanhanget. Man kan naturligtvis slå sig för bröstet och säga att man gjort mycket. Det är egentligen ganska tramsigt - oaktat vilken regering vi har - när man säger: Vi har gjort mycket mer än vad ni gjorde. Det blir lite smålöjligt.
Det är sant att många nya metoder brukar börja som arvsfondsprojekt och sedan bli riktigt stora när man får statliga pengar till verksamheterna. Det kan väl vara en bra väg att gå. I andra sammanhang blir det ingenting av det hela; det ger helt enkelt inte det resultat man vill ha. Nu är det ganska länge sedan det gjordes.
Initiativ har tagits, men de har pyst ut i någon annan ända. Jag vet inte var de pyst ut. Fortfarande kvarstår faktum att det finns problem att lösa när det gäller assistanshundarna.
Även om vi får fram utbildade hundar kommer nästa problem, fast det är inte riktigt statsrådets ansvarsområde, nämligen hur man får tillgång till en hund. Det finns regler för synskadade men inte för andra grupper. När det gäller utbildningen är det en väsentlig kostnad.
Det kostar ungefär 50 000 kronor att utbilda en assistanshund. De som behöver assistanshund är oftast inte de allra starkaste, de som jobbar, de som är ute i samhället, utan det är människor som oftast inte kan jobba, inte kan vara ute i samhället.
De skulle få en lite lättare vardag, ett lite bättre liv och behövde kanske inte ha hjälp varje dag utan kunde i huvudsak själva klara sina dagliga behov om de fick en assistanshund. Det är mer en mänsklig fråga än en fråga ifall det behövs eller inte. Vi vet att det kostar 50 000 att utbilda en hund.
Jag tror inte att det skulle göra ett jättehål i statskassan. Snarare tror jag att det vore en liten kostnad för staten. Man säger att man vill se vad man kan få tillbaka i pengar räknat.
Det kan bli problem att få fram ett sådant underlag, och det är i människovärdet, Maria Larsson, som den stora vinsten finns.
Det handlar om värdet för den enskilda människan, att faktiskt kunna ha ett liv utan att kanske dygnet runt behöva vara beroende av andra människor eller i alla fall vara mindre beroende än tidigare.
Det vore en stor vinst för människovärdet, men det talar inte Maria Larssons särskilt mycket om i sitt svar.
Börje Vestlund (S):
I Svenska Epilepsiförbundet, där jag är ordförande, har vi ett pris som delar ut varje år som kallas för Guldljuspriset. En före detta ledamot och talman i denna kammare är en av ledamöterna i förbundet. Vi delade ut priset till hunden Atlas för ett par år sedan. Atlas har en förare som heter Britta.
Britta har dagliga anfall och kan alltså inte jobba, eller i alla fall väldigt begränsat. Britta satt fjättrad i sin bostad, alltid, för Britta vågade helt enkelt inte gå ut. Britta var rädd för att få anfall. Hon hade slagit sig rejält flera gånger när hon hade varit ute.
Nu har hon fått Atlas och kan gå ut och röra på sig. Är Britta på väg att få ett anfall kan Atlas larma både anhöriga och i värsta fall ambulans. Det här gör att Britta lever ett mycket bättre liv. Det är till och med så att hon har själv sagt att det dessutom har inneburit att hon kanske har fått färre anfall.
Det är det här som jag tycker är poängen. Vad jag menar är tramsigt är att man alltid kan säga att man har gjort mer än någon annan. Men det är inte det som är det viktiga. Det viktiga att notera tycker jag är att det faktiskt hänt väldigt lite, även om frågan har varit på dagordningen väldigt länge.
Där är jag lite förundrad över att man efter snart åtta år inte har lyckats lösa frågan. Jag vet att den här frågan debatterades här i kammaren redan då. Detta är ett årsprojekt, så det borde ha varit utvärderat och klart för att fatta beslut nu.
Börje Vestlund (S):
Jag blir inspirerad i den här debatten, i synnerhet när Lars Beckman gick upp och förde något slags torgmötesdebatt. Det kommer vi säkert att ha många gånger i valrörelsen, men jag tycker inte riktigt att det hör hemma i kammaren. Det finns mycket intressant att diskutera, men detta rör en specifik fråga. Jag måste erkänna att det är några veckor eller till och med några månader sedan jag träffade någon LO-ombudsman senast.
Men jag träffar företagare av olika slag varje vecka. Jag har erfarenhet av restaurangbranschen ända sedan 70-talet, inte som restaurangbesökare utan jag har arbetat i restaurang. När jag började tyckte företagen att det där med att betala skatt inte var så viktigt. Det var en ganska allmän uppfattning.
Men vartefter det blev mer och mer svart verksamhet i krogbranschen kom de seriösa krogarna och sade: Det här snedvrider konkurrensen. Det har gjorts en del bra insatser - det ska sägas. Det måste sägas i den här debatten.
Men det var också 20-25 års tjat och gnat om detta. De kassaregister som infördes - just nu kommer jag inte ihåg vad de kallas - innebar en väldigt stor förändring för restaurangbranschen.
Byggbranschen hade i många år precis det som Ulf Berg efterlyste: branschsanering. Den var väldigt effektiv i detta. Men någonting under de senaste tio femton åren har gjort att byggbranschen inte hanterar detta själva utan måste ha hjälp.
Skulle jag stå här och säga att detta vore ett arbetstagarkrav skulle jag naturligtvis prata sanning.
Men sanningen, mina kära vänner, är att detta är ett krav som branschen ställer när man träffar företagarna i byggbranschen, i restaurangbranschen, i taxibranschen och i åkeribranschen - det finns säkert fler.
När det gäller byggsektorn är det klart att ROT har gjort att en del arbeten har blivit vita - bra! Det är en metod. ROT är för övrigt inget nytt. Det har funnits förr. Men det intressanta är att ROT-tjänsterna eller den delen av byggsektorn som utgörs av ROT inte är allt.
Det finns jättemycket byggverksamhet där ROT inte är inblandat. Det andra ni påstår är att RUT har inneburit mycket mindre skattefusk. Ja, det har det kring en del tjänster, men inte alla. För städbranschen är mycket större, och det mesta man har fakturerat totalt sett i hela branschen avser företag, stat och kommuner.
Där vet vi att det finns problem. Man är upprörd över att man har en snedvriden konkurrens. Det är detta den här debatten handlar om: Konkurrensen är snedvriden, och regeringen vill inte vidta de åtgärder som finns. För tio år sedan vimsade vi fram och tillbaka om vilka metoder vi ville ha.
I dag vet vi vilka metoder som har hjälpt, och det vill man nu inte gå vidare med. Jag tycker att det är beklagligt.
Börje Vestlund (S):
Jag vet ärligt talat inte om man ska skratta eller gråta. Vi försöker ha en seriös debatt om bättre konkurrensvillkor för framför allt små företag, och då står finansministern här och läser upp hur företagen är nöjda med Skatteverket! Är de lika nöjda med deras konkurrensvillkor?
Det var det debatten skulle handla om. Jag är i det här sammanhanget inte ett dugg intresserad av detta, utan jag pratar om företagarnas villkor. Då är väl detta inte det väsentliga.
Företagarna i dessa branscher - och säkert några till som jag inte har tagit upp här - har problem med att de är utsatta för osund konkurrens. I vanliga fall jagar regeringen de flesta situationer som finns vad gäller all möjlig typ av osund konkurrens - det vill man beivra.
Men när det handlar om att få ordning och reda på sådana som jobbar svart, då vill man inte ta några initiativ. Jag tycker att det finns anledning att svara på en fråga som inte har diskuterats, om dem som lägger sig helt utanför, arbetstagare och ibland också företagare, som inte betalar någon skatt.
Problemet där tror jag är att det i de sammanhangen inte finns något annat att göra än att bedriva sedvanlig skattekontroll. Där finns det nog inget annat att göra. Men där man kan göra någonting annat - det är det som denna debatt handlar om - borde man kunna visa muskler. Det finns branscher som skriker efter att få åtgärder till stånd.
Men regeringen talar om vilka som är nöjda med Skatteverket. Det tycker jag är en bottennotering.
Börje Vestlund (S):
Kammaren har nu att ta ställning till regeringens proposition Nya administrativa sanktioner på finansmarknadsområdet . Propositionen omfattar större eller mindre förändringar i åtta lagrum. Det finns också en reservation i betänkandet. Herr talman!
Jag vill inledningsvis yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen. Hela denna proposition har sitt ursprung i det så kallade kapitaltäckningsdirektivet, där man bland annat ställer krav på att medlemsstaterna inför särskilda regler för olika former av administrativa sanktioner mot fysiska personer.
I korthet innebär det att Finansinspektionen kan utkräva sanktionsavgifter från personer i finansinstitutens eller värdepappersbolagens ledning och styrelse. Detta kan gälla till exempel när någon som mot Finansinspektionens beslut driver verksamhet inom finansmarknadsområdet har uppgett felaktiga uppgifter till Finansinspektionen.
Då kan man i stället för sanktionsavgifter besluta om att den personen inte ska ha kvar sitt uppdrag i styrelsen eller i ledningen. Som yttersta åtgärd kan man utfärda sanktioner i form av avgifter. Herr talman! Normalt är sanktionsavgiften ett belopp motsvarande 5 000 euro.
Det kan också vara ett belopp som motsvarar en dubblering av den vinst som den som har begått regelbrottet har gjort. Herr talman! Att driva olika typer av företag inom finansmarknadsområdet är inte som att driva vilket företag som helst. Det handlar i hög grad om att man får ett förtroende av samhället genom det tillstånd som krävs för att bedriva verksamhet inom området.
Det har visat sig inte minst i den europeiska kontexten att detta inte räcker. Hot om att få sitt tillstånd indraget räcker inte. Vi måste alla - enskilda personer, företag och förvaltare av stora belopp i våra olika pensionssystem - kunna lita på att företagen som förvaltar våra medel gör det på ett betryggande sätt.
Därför är det nödvändigt med restriktiva åtgärder i form av sanktionsavgifter. Jag vill dock betona att dessa avgifter ska vara ett undantag och inte en regel. Herr talman!
Vänsterpartiets reservation, med anledning av en motion, handlar inte om förslagets innehåll - hela utskottet är överens med regeringen om det - utan om huruvida preskriptionstiden ska vara två eller fem år. En del remissinstanser förespråkar en längre preskriptionstid.
Utskottsmajoriteten har efter en sammanlagd bedömning kommit fram till att vi delar regeringens bedömning, det vill säga att preskriptionstiden ska vara två år.
Börje Vestlund (S):
Det är intressant på många sätt att man tar upp ett land, som om det vore det enda exemplet på ett land i Europa som har genomgått ekonomisk kris. Det är inte bara det grekiska folket som har haft problem i samband med att man har fått göra något åt sin budget.
Det svenska folket fick också genomgå en del umbäranden i samband med att vi hade ett stort underskott, och då fanns det inget EU som kunde hjälpa oss. Vi var tvungna att göra allt själva. Jag tror att man ska lägga fast några saker. Håkan Svenneling säger att det finns olika definitioner av små och medelstora företag på europeisk nivå och svensk nivå. Det är helt riktigt.
Företagen i Europa är helt enkelt mycket större i genomsnitt. Det är hela skälet. Inga företag alls skulle omfattas om vi skulle använda vår definition av småföretag, som är på upp till tio anställda. Här har väldigt många företag trots allt bara en till två anställda. Det är en väldigt stor skillnad, och man måste ha respekt för det.
Det är även viktigt att man står bakom budgetrestriktiviteten. Det har kommit fram tydligt i betänkandet och nu också i regeringens ståndpunkt. Då är min fråga till Håkan Svenneling: Är det också Vänsterpartiets bestämda uppfattning att det ska vara en ordentlig budgetrestriktivitet?
För ett par år sedan förhandlade vi fram en budget, och när den var klar måste vi hantera den.
Börje Vestlund (S):
Jag kan bara konstatera att vi har sparat och gnetat i Sverige. Senaste gången som det var ett allmänt sparbeting på alla myndigheter var inför budgetåret 2006. Visserligen hade det gjorts en rad satsningar, men det fanns hela tiden ett sparbeting - jag kommer inte ihåg hur många procent det var på.
Under den tiden kostade andra länder på sig att ta ansvar för ett större och större underskott. Då måste man fråga sig: Varför skulle svenska folket, det estniska folket och det lettiska folket göra en massa åtstramningar om man nu inte ställer samma krav på grekerna?
Jag håller med om att det är en humankatastrof i Grekland, och att det är viktigt att man gör någonting också där, och det här kan vara ett steg på vägen. Men man kan inte säga att det är förskräckligt synd om grekerna. De har fått varning på varning hela tiden. Visserligen finns det också andra länder som har fått varningar, men där har man åtminstone haft en ambition att försöka rätta till situationen. Tyvärr har inte Grekland visat sådana ambitioner.
Det är väl därför som det har gått så långt som det har gjort i Grekland. Jag är väldigt glad över att man inte omnämnde Södertörn som en ö. Men ibland blir definitionerna lite konstiga. Det håller vi nog alla med om, och det är inte alltid de passar in i det som vi uppfattar som nationellt viktigt. Ibland ligger glesbygd ganska nära större städer, och ibland ligger glesbygden jättelångt ifrån de större städerna.
Det är lite olika hur man uppfattar saker och ting. Det är likadant när det gäller regionerna i Sverige som vi ibland diskuterar och har synpunkter på.
Börje Vestlund (S):
Jag vill yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationen. Låt mig först säga till Jörgen Andersson: Nu var väl Jörgen Andersson väldigt grälsjuk med tanke på att det enda han ville göra var att få oss att tala om vad vi har för uppfattning om AP-fonderna.
Jag trodde att det hade framgått med all önskvärd tydlighet i och med att vi står bakom betänkandet. Men det får väl Jörgen Andersson fundera över. Det andra jag vill säga handlar om själva sakfrågan och reservationen. Vad har vi AP-fonderna till, och vad är grunden till att vi har AP-fonder?
Jag trodde i min enfald att det var för att få så mycket medel som möjligt till pensionerna. Det är ju det som är den stora frågan i det här - hur vi ska få så mycket avkastning som möjligt.
Självklart anser vi socialdemokrater också att det är viktigt med etiska riktlinjer även för statens egna pensionsfonder. Självklart är det så. Men det behöver inte stå i motsats till att ha god avkastning - tvärtom.
Vi kan konstatera att de företag som går väldigt bra på svensk marknad just nu - förmodligen på internationell också; det vet jag mindre om - är företag som sysslar med miljöteknik och alla andra typer av grön teknik. Det finns anledning att konstatera att onoterade värdepapper medför en högre risk.
Det är därför inte alla AP-fonder får syssla med onoterade papper: Det finns en hög risk i det. Det medför en mycket högre risk att gå in i det, och vi har ju AP-fonderna för att få så mycket pensionsmedel som möjligt, kunna fylla buffertfonderna och trygga pensionerna i framtiden. Det är skälet till att vi över huvud taget har AP-fonder. Vad skulle vi annars ha dem till?
Det finns inget egenvärde i att staten går in och köper aktier. I det fallet är Vänsterpartiet inkonsekvent. Vi tycker att det är viktigt att man hela tiden ser över regelverket. Det ska man också göra. Därför tycker vi inte att det finns någon anledning att göra något tillkännagivande i dag.
Att reglera frågor så hårt som Vänsterpartiet vill göra menar vi är att gå lite väl långt. Har man gjort stora investeringar i energi historiskt sett - det har ju även våra AP-fonder gjort - är det klart att det finns mycket fossil teknik.
Men den fossila tekniken blir ju mindre och mindre vanlig i det fallet. När det gäller de rörliga ersättningarna gör utskottet tillkännagivanden om det, så det är väl ett slag i luften från Vänsterpartiets sida.
Börje Vestlund (S):
Problemet är att jag inte ser någon motsättning mellan att investera i miljövänlig teknik och hög avkastning. Jag ser absolut ingen motsättning.
Men det kanske är just grön-teknik-företag som ger bra avkastning som man ska lägga pengarna på, i stället för att lägga dem på nya bolag när vi vet väldigt lite om vad de kommer att ge i framtiden. Det är ju det som är poängen.
Jag håller faktiskt inte med om att det inte är avkastningen som ska vara i centrum. Vi har ju andra organ och andra sätt att arbeta. Vi har miljölagstiftning som vi kan påverka, även globalt. I mitt förra utskott, näringsutskottet, var det här en fråga som man diskuterade hela tiden.
Skulle det här gälla bara AP-fonderna är jag ganska säker på att möjligheten att få en bra avkastning på sikt minskar kraftigt.
Börje Vestlund (S):
Detta sista är det väl ingen som ifrågasätter. Jag tycker dock att vi här i riksdagen - jag tror att alla här i riksdagen håller med om det - har en skyldighet att arbeta på många nivåer för att minska den fossila användningen. Där tror jag inte att det finns någon motsättning över huvud taget. Precis som Håkan Svenneling sade i sitt anförande investerar man mer och mer i grön teknik.
Det är väl bra, och det hoppas jag att man ska fortsätta göra, för det är verkligen lönsamt. De flesta bedömare menar att den fossila industrin kommer att bli olönsam, möjligen med undantag av naturgas. Det är sanningen. Vi kommer att behöva mindre och mindre fossila produkter i framtiden när man tar fram alternativ.
Det kommer alltså förmodligen att vara ganska olönsamt att investera i det. Jag tycker också att man ska vara framåtsyftande, men inte i första hand genom AP-fonderna utan på andra lagstiftningsområden - inte minst i miljölagstiftningen men också i frågor om näringspolitik, energipolitik och så vidare. Där är Sverige också ett föregångsland på många sätt.
Vi ligger långt före när det gäller förnybart. Vi ligger långt före på de flesta områden, och vi arbetar också för att hela Europa ska följa efter. Sedan kan vi ha olika uppfattningar om hur målen ska sättas, men det slutliga målet 2050 är vi så gott som alla ense om.
Det vi har stridit om nu handlar om 2030, men det är en annan fråga som inte är föremål för den här debatten.
Börje Vestlund (S):
Jag håller med om en del av vad Håkan Svenneling säger. Problemet med EU är att det finns en fara att bryta upp det som man redan har kommit överens om. Tro mig!
Jag har suttit i riksdagen i tolv år, och jag har suttit i EU-nämnden hela tiden. Innan man kom fram till det nya Lissabonfördraget höll man på att förhandla i säkert ett tiotal år. Fördraget är vad man kom fram till.
Jag tror att vi kan få med oss en stor majoritet i kammaren om vi säger att vi vill omförhandla jordbruksstödet. Vad vill då Frankrike och Rumänien göra? Vilka stora frågor har de som de vill omförhandla? Det är lätt att säga att man ska omförhandla. Det är lite populistiskt att säga så. Då kan man få stora applåder i folkförsamlingar.
Men, herr talman, man måste vara realist. Nu kom Norge upp i debatten igen. Det brukar vara det land man nämner mest som drömlandet i världen. Låt mig säga att det nog finns få länder i Europa som utnyttjar subventioner och är så protektionistiska när det gäller sitt jordbruk som Norge.
Det är ett av skälen till att bland annat svenska bönder inte kan exportera sina jordbruksprodukter till Norge, trots att det tidigare har varit ett stort exportland för de svenska bönderna.
Börje Vestlund (S):
Man hade inte lagt höga tullar på vallodling, utan det var framför allt på mejeriprodukter, kött och även en del charkuterier. Det har inte någonsin varit ett problem.
Frågan om sociala protokoll vill jag bemöta ordentligt. Den frågan hängde med så länge Socialdemokraterna hade makten, men frågan försvann när det blev en borgerlig majoritet. Då försvann kravet av flera skäl. Vi ska komma ihåg att vi inte kan bortse från historien.
När man började förhandla om Lissabonfördraget talade man fortfarande om ett socialt Europa som då hade utarbetats av tidigare kommissioner som hade en vänstermajoritet. Då talade man om ett socialt Europa. Detta arbetades bort mer och mer. Så småningom insåg man att det sociala protokollet måste in i Lissabonfördraget.
Jag vill bara påminna om att arbetsmarknadsministern har deltagit i ett EU-möte. Arbetsmarknadsministrarna har två till tre möten om året, och vår minister tog upp frågan på sitt första rådsmöte för arbetsmarknadsministrar.
Jag tror att Håkan Svenneling gör det enkelt för sig om han påstår att Socialdemokraterna inte har agerat för ett socialt protokoll. Vi hade en avvikande uppfattning hela vägen när Lissabonfördraget antogs.
Börje Vestlund (S):
Jag begärde ordet i denna debatt då jag tyckte att man använde en del argument som inte är riktigt värdiga. Man talar bland annat om att göra karriär i branschen.
Jaha - vad ska man då säga till alla de kvinnor, och för all del också en hel del män, som faktiskt gör karriär genom att ta steg för steg för steg i karriären?
Jag tror inte att Kerstin, som jag träffade för ett par år sedan och som var vice vd på ett av de större sjukhusen här i Stockholmstrakten, tycker att hon inte har gjort karriär därför att hon inte är egenföretagare. Här blandar man ihop olika saker.
Det andra som jag tycker är intressant och där man verkligen slår en kullerbytta gäller detta: Lagen om valfrihet är detsamma som att man över huvud taget kan välja utförare inom vård och omsorg. Det är också struntprat. Det finns andra metoder för att kunna välja vilken vårdgivare man vill ha.
Det kan till exempel vara att det finns flera primärvårdscentraler som ligger i närheten av där man bor, där man arbetar eller där man har sina barn i skolan och där man fritt kan välja. Det här är ingenting nytt. Det här är sådant som fortsätter.
Det fortsätter att upphandlas offentlig verksamhet i form av till exempel primärvårdscentraler eller äldreboenden runt om i vårt land hela tiden, oavsett var i landet man befinner sig - kanske mer nu än någonsin.
För några år sedan gick det en gräns någonstans vid Dalälven, och norr därom upphandlade man betydligt mindre. Men i dag förekommer det över hela landet. Problemet är möjligen att det i vissa delar av landet inte finns någon som vill vara med och konkurrera.
Sedan säger ni att det viktigaste i valfriheten är att man kan välja bort. Jag skulle vilja säga så här: Man ska inte behöva välja bort vårdgivare bara för att de ger dålig vård. Kvaliteten måste komma före. Ni använder övertoner.
Det finns faktiskt ingen i denna kammare - mer än möjligen Vänsterpartiet, men jag ska inte utesluta dem - som tycker att man inte ska ha valfrihet i vården. Det finns ingen som tycker det. Försök inte skapa ett sådant tankespöke, för det finns inget, hur gärna ni på den borgerliga sidan än skulle vilja det. Därför menar jag att vi måste försöka diskutera.
Jag diskuterar gärna kvinnligt företagande. Jag kan ha många synpunkter på kvinnligt företagande och hur den förra regeringen misslyckades med sin politik när det gällde detta. Men kom inte och säg att man behöver ha de privata vårdföretagen för att man ska kunna göra karriär i branschen! Vi vet att det inte är sant. Kom inte heller med argumentet att de behövs för att man ska kunna få en bättre löneutveckling!
Det är ungefär samma löner i den privata vårdsektorn som i den offentliga vårdsektorn. Det finns väldigt många undersökningar som visar det.