KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrick Reslow (SD):
Det är möjligt att Kent Ekeroth och jag har olika uppfattningar om det grundlagsskydd som varje medborgare har enligt den svenska regeringsformen. Att kunna röra sig fritt över gränserna är en viktig förutsättning för alla människor. Däremot är det så att om man gör sig skyldig till brott när man väl utövar den fria rörligheten ska givetvis sanktioner genomföras. Det finns redan i dag regelverk för detta som uppfyller det önskemål som Kent Ekeroth har.
Men i motionen tar man sikte på att begränsa rörligheten för individer, och det kan utskottets majoritet aldrig ställa sig bakom.
Patrick Reslow (SD):
Jag tror att alla som såg inslaget i Uppdrag granskning tog väldigt illa vid sig. Det lämnade ingen oberörd. Däremot blir jag lite konfunderad när jag hör Gunvor G Ericson rikta kritik mot Projektet Karin. Jag tycker att det är lite olyckligt eftersom det är en väldigt bra verksamhet, framför allt i en stad som Malmö med alla de problem som finns där. Men Gunvor Ericson har möjligheter att agera i Malmö.
Utan att gå in i det enskilda fallet i sig är det just de sociala myndigheterna i Malmö som har fallerat, och det har Socialstyrelsen varit inne på. Gunvor Ericson har möjlighet att agera där eftersom det är hennes partikamrater som styr i Malmö stad tillsammans med Socialdemokraterna och Vänsterpartiet och därmed styr också de sociala frågorna. Det kanske är en bättre kanal, Gunvor Ericson, att använda och se till att ändra på den sociala politiken i Malmö stad.
Patrick Reslow (SD):
Gunvor G Ericson sade i sitt första inlägg att det finns tveksamheter huruvida Projekt Karin är bra. Du gav uttryck för en fråga om hur det kunde hända trots de pengar som regeringen har satsat på Projekt Karin. Det är tråkigt om man försöker lägga någon skuld på Projekt Karin eller försöker förmedla bilden av att Projekt Karin inte skulle vara effektiv eller bra verksamhet.
Jag ville därmed förtydliga det, Gunvor Ericson. Vi ska givetvis följa upp de pengar vi förmedlar. När man begär att justitieministern ska tillsätta en haverikommission borde man först och främst se efter vilka andra kanaler som finns. Du har bättre kanaler än vad vi andra har med dina partikamrater i Malmö stad.
Patrick Reslow (SD):
Med intresse noterade jag att Lena Olsson talade om att höja minimistraffet till två års fängelse för att polisen ska få möjlighet att tillgripa hemliga tvångsmedel. Jag blir aningen konfunderad över att Lena Olsson säger detta, för mig veterligt har Vänsterpartiet i alla andra sammanhang varit emot hemliga tvångsmedel. Är det här en ny politik från Vänsterpartiets sida?
Är ni för hemliga tvångsmedel? Om svaret är ja skulle jag vilja veta vilka tvångsmedel som avses. Är det buggning, hemlig teleavlyssning eller vad?
Patrick Reslow (SD):
Jag tycker att det är bra om Vänsterpartiet har kommit till insikt om att det finns många situationer där hemliga tvångsmedel faktiskt kan vara väldigt bra att ta till. Tidigare har vi oftast hört Vänsterpartiet tala om övervakningsstaten och att det är farligt att polisen får den här typen av möjligheter att övervaka. Därför blir jag lite konfunderad. Jag gläder mig dock åt detta.
Då finns det kanske också möjligheter att Lena Olsson och Vänsterpartiet ändrar sig i många andra sammanhang när det gäller hemliga tvångsmedel framöver.
Patrick Reslow (SD):
Från Alliansens sida är vi positivt inställda till straffskärpningar, Elin Lundgren. Men vi har en lagstiftningsprocess som måste gälla. Det innebär att saker och ting måste utredas. Saker och ting måste remitteras och sedan återkomma till riksdagen för behandling. Och sedan ska det skickas vidare för att verkställas. Så är processen. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att Elin Lundgren tar upp frågan om senfärdighet.
Min kollega Johan Pehrson ställde en gång en skriftlig fråga till dåvarande justitieministern Thomas Bodström om varför det inte gjordes någonting på det här området med straffskärpningar. Det var den 28 januari 2003. Han fick då svaret: Nej, det här är ingenting som ligger på bordet. Det är ingenting vi tänker göra någonting åt, för när det gäller att få upp minimistraffen är det en åtgärd som måste ligga på domstolarnas bord. Det var inställningen från Socialdemokraterna när man satt i majoritet.
Men när man går in i opposition är det annat som gäller.
Patrick Reslow (SD):
Jag kan vara väldigt tydlig för Elin Lundgren när det gäller vår inställning. Vi har tillsatt en utredning. Den utredningen kommer. Då utgår vi också från att lagstiftningsprocessen har sin gång. Jag utgår från att även Socialdemokraterna, om ni hade suttit vid makten, hade respekterat den lagstiftningsprocess som gäller i det här landet. Då kommer det till slut ett förslag som kommer att innebära straffskärpningar och därmed också möjlighet till teleavlyssning.
Detta kan komma tidigast 2014, om vi ska ha den behandling som är sedvanlig i den här kammaren.
Patrick Reslow (SD):
Ett proportionellt valsystem vilar starkt på principen att mandat fördelas utifrån hur väljarna faktiskt har röstat. Vi har i vårt land haft proportionella valsystem i någon form i olika folkvalda församlingar sedan drygt 100 år. Generellt kan sägas att de har tjänat sitt syfte väl.
Med undantag av valet till riksdagen 1988 har det inte förekommit några större avvikelser. Det har inte förekommit några avvikelser alls förrän just vid valet 2010. Då kunde man se relativt stora avvikelser från principen om riksproportionalitet. Det var fyra mandat som fördelades fel sett till hur de egentligen skulle ha fördelats om man skulle ha upprätthållit en strikt proportionalitet. Vi har kunnat se en liknande utveckling i kommuner och landsting.
Detta är givetvis en följd av att fler partier deltar i valen och tar plats i de folkvalda församlingarna. Det finns därför behov av att reformera, och det är det man har sett från regeringens sida. I det betänkande som nu ligger på vårt bord finns en rad förslag för att tillförsäkra en proportionell fördelning av mandat i såväl riksdag som kommuner och landsting.
När det gäller riksdagsmandaten har vi tidigare hört här att man exempelvis inför regler om återföring av fasta mandat. Det innebär att om ett parti får fler mandat än vad det skulle ha fått enligt en proportionell fördelning ska dessa mandat återföras och fördelas bland de andra partierna. Likaså ska ett parti som redan har uppnått en proportionell fördelning av mandaten när de fasta mandaten har tilldelats inte få vara med i utdelningen av utjämningsmandaten.
Vi ska också fördela det första mandatet med delningstalet 1,2 i stället för dagens 1,4. Dessa regler ska garantera att det inte sker någon överrepresentation i förhållande till riksproportionaliteten. Förslaget innebär även att snarlika bestämmelser införs i kommuner och landsting, vilket tidigare talare sa. Det handlar om system för fasta mandat och utjämningsmandat i kommuner och landsting som är indelade i valkretsar.
Men det handlar också om regler för återföring av mandat och ett ändrat delningstal vid beräkning av det första mandatet. Förhoppningen är att representationen i de folkvalda församlingarna ska återspegla väljarnas vilja på ett tydligare sätt. Herr talman! Det finns mycket intressant att säga i ärendet, men betänkandet är framför allt ett vilande förslag. Det har också debatterats i kammaren tidigare.
Jag väljer därför att sätta punkt med detta och yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Patrick Reslow (SD):
Öppenhet och insyn är viktiga inslag i den demokratiska processen. Det leder till ökad känsla av delaktighet men stärker också legitimiteten av lagstiftningen och gör densamma mer effektiv. Just av denna anledning är det viktigt med insyn och öppenhet, inte minst i komplicerade lagstiftningsprocesser som den europeiska där ett flertal parter med olika ingångsvärden agerar.
Kommissionen presenterade i våras ett paket av åtgärder för att åstadkomma en bättre och mer effektiv lagstiftning. Konstitutionsutskottet välkomnar denna ambition. Vi har under ett flertal år lyft fram kritik, inte minst mot kommissionens bristande, om ens några, motiveringar i subsidiaritetsprövningarna.
Det har vållat ett stort problem inte bara för oss i Sveriges riksdag utan även för andra nationella parlament vad gäller att se till att subsidiaritetsprincipen efterlevs. Kommissionen föreslår nu att varje förslag ska åtföljas av en motivering som redogör för syfte, behov och parternas inställningar samt för ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser, särskilt för små och medelstora företag.
Vidare ska förslagens relation till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna tydligare förklaras. Kommissionen vill också öka insynen i lagstiftningen genom att öppna upp för synpunkter från parterna under hela lagstiftningsprocessen. Ökade samrådsmöjligheter följt av en åtta veckor lång tid att lämna synpunkter är delar i detta förslag. Även detta välkomnas av konstitutionsutskottet.
Vi vill emellertid framhålla vikten av att denna öppenhet också visar sig i trepartsförhandlingarna mellan kommissionen, rådet och EU-parlamentet, de så kallade trilogerna. Det är en process som hittills präglats av mer eller mindre slutenhet. Kommissionen vill vidare ha en ny nämnd för lagstiftningskontroll som får en starkare roll än den tidigare konsekvensbedömningsnämnden. Den nya nämnden ska bland annat tillse att kommissionens konsekvensbedömningar för det första görs.
För det andra ska den bedöma kvaliteten på dessa. Det är också den nya nämndens uppgift att kontrollera utvärderingar av befintlig lagstiftning för att utröna om de är ändamålsenliga eller inte. Kommissionen efterlyser avslutningsvis ett ökat samarbete mellan EU-parlamentet, rådet och sig själv i syfte att förbättra och förenkla befintliga lagar, utvärdera befintlig lagstiftning innan nya initiativ övervägs och göra lagstiftningen tydligare och mer begriplig.
Dessutom framhäver kommissionen vikten av att lagstiftningen är ändamålsenlig och leder till önskvärda resultat. Det så kallade Refitprogrammet, som fokuserar på just dessa frågor, ska stärkas och bli mer integrerat i beslutsprocessen. Herr talman! Kommissionens program för en bättre lagstiftning lyfter fram ett flertal punkter som i det fall de förverkligas och tillämpas korrekt kommer att förbättra insynen i lagstiftningsprocessen. Vi är därför positivt inställda till kommissionens meddelande.
Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till konstitutionsutskottets förslag i utlåtandet.
Patrick Reslow (SD):
Jag har följt den här debatten med en blandning av intresse och förfäran - intresse för att de här frågorna är intressanta och viktiga, och förfäran för att jag känner den starka icke-liberala vind som sveper genom kammaren i den här frågan. Signalen är tydlig. Politiker ska bestämma över enskilda individer.
Politikerna vet bättre än familjen hur föräldraledigheten ska fördelas. För mig är det så icke-liberalt som det kan bli. Liberalism handlar om att skapa lika möjligheter. Det handlar inte om det lika utfallet, därför att det lika utfallet handlar mycket om vilka förutsättningar var och en av individerna har. Vi är alla olika, och vi ska också framhäva de olikheterna. Men i den här debatten hör jag generaliseringar.
Här gör man sig till tolk för hur familjer resonerar när de väljer att fördela föräldradagarna mellan sig. Inte någonstans reflekterar man över att det kanske är så här familjen gör sitt val. Det är kanske av egen fri vilja som den ena föräldern tar ett större ansvar än den andra. Inte någonstans hör jag detta.
Jag kan hålla med om många beskrivningar när det gäller löneutveckling och pensioner. Men det bottnar till syvende och sist i att människor är kapabla att fatta sina egna beslut. Människor ska få lov att fatta sina egna beslut. Det är grunden i en liberal tradition.
Jag blir också lite konfunderad när jag hör allianskollegor som tillhör så kallade liberala partier diskutera de här frågorna. När det gäller hur föräldrar ser på den här frågan finns det ett massivt motstånd mot att politiker ska lägga sig i hur man fördelar föräldraledigheten.
89 och 80 procent av respektive kön är motståndare till att politiker ska lägga sig i. Detta innebär att vi har ett Folkpartiet liberalerna som varken är ett folkparti eller ett liberalt parti. Det är bekymmersamt. För 75 år sedan skrev Lars-Erik Larsson sviten Förklädd gud .
Jag tror att vi i dag skulle kunna skriva en svit med namnet Förklädd socialism .
Patrick Reslow (SD):
Jag hörde Lars Tysklinds anförande. Jag satt i kammaren då. Vad jag också hörde under det anförandet var tveksamheter kring var de här gränserna går. Lars Tysklind kanske kan redogöra för hur långt man ska sträcka sig i den här reformivern som går ut över föräldrarnas valmöjligheter. Hur långt är Lars Tysklind beredd att gå? Är det tre månader, är det fyra månader eller är det alla föräldradagarna?
Hur ser Lars Tysklind egentligen på det förhållande att vi redan i dag har en helt individualiserad föräldraförsäkring där den förälder som inte överlåter sina dagar till den andra föräldern har ett ansvar att ta ut de dagarna? Det här med att man tar över den andres dagar är inte något som sker automatiskt, utan det är en överenskommelse i familjen.
Vad är det då som Lars Tysklind som företrädare för en liberal ideologi tycker är så fel med den överenskommelsen? Det tycker jag skulle vara intressant att veta.
Patrick Reslow (SD):
Jag tror att problemet är att en massiv majoritet av föräldrarna - 89 respektive 80 procent - är nöjda med hur regelverket ser ut i dag. Om 89 respektive 80 procent är nöjda med hur regelverket ser ut i dag, vad kan då förklara det olika utfallet? Det här saknar jag i analysen.
Om det är en så massiv majoritet som är nöjd kan det inte handla om någonting annat än att man faktiskt har kommit överens om detta och att båda parter är nöjda. Det är tråkigt att vi här ser en ohelig allians mellan socialister och liberaler. Jag undrar också: Hur långt ska detta gå? Hur långt ska den här reformivern gå ut över föräldrarnas vilja? Och vad blir nästa steg?
Ska man sedan kvotera VAB-dagarna också? Det väcker många frågor, herr talman, och jag har inte fått svar på dem under den här debatten.
Patrick Reslow (SD):
Konstitutionsutskottet har tagit del av skrivelse 75, regeringens redogörelse för behandlingen av riksdagens skrivelser för 2016. Även om det fortfarande finns viss förbättringspotential på några områden tycker vi att skrivelsen på det stora hela är en bra redogörelse för behandlingen av riksdagens skrivelser. Redovisningen har blivit mer utförlig under senare år även om det på vissa håll vore önskvärt att man lade ut texten något.
Sverigedemokraterna har vid tidigare behandling av skrivelse 75 framfört kritik mot regeringens syn på huruvida vissa tillkännagivanden ska tillgodoses eller inte. Vi har i detta sammanhang påtalat att det är en icke önskvärd förskjutning av praxis om regeringen skulle anse sig ha en annan utgångspunkt än att tillkännagivanden ska tillgodoses. Just därför är det bra att konstitutionsutskottet tydligt markerar och vidhåller att utgångspunkten för ett tillkännagivande är att det ska följas.
I det fall regeringen gör en annan bedömning ska den meddela detta till riksdagen. I så fall bör även skälen till att tillkännagivandet inte följts anges. Vi är därför nöjda med att det i utskottets ställningstagande görs en mycket tydlig beskrivning av vad som gäller avseende hanteringen av tillkännagivanden. Det är viktigt att denna ordning följs, annars bollas ansvaret för beredning av ärenden över från regering till riksdag och hela den demokratiska processen sätts ur spel.
Det är riksdagen som företräder folket, och just därför är det viktigt att riksdagens vilja får genomslag även i den praktiska politiken. Mycket har sagts av föregående talare. Ämnet är väl uttömt, så jag anser att det är nog om själva formaliahanteringen. Däremot skulle jag vilja lyfta fram en aspekt som åtminstone jag har fastnat för i detta års skrivelse.
Jag tänker på EU-rättens genomslag på kungjorda grundförfattningar och ändringsförfattningar. Under perioden 2001-2016 hade ungefär en fjärdedel av alla nya lagar sin grund i genomförande av EU-direktiv. Det är en ganska avsevärd andel. Förvisso säger man att detta varierar över tid, men av statistiken framgår klart att andelen lagar som grundar sig på EU-rätt har ökat kraftigt och nu är på nivåer som vi inte har sett på tio år.
Om det här är en tillfällighet eller har att göra med ökad lagstiftningsaktivitet från EU:s sida får de kommande åren avslöja. Samtidigt kan vi inte bortse från att det just nu råder en viss lagstiftningsiver från EU:s sida som i mångt och mycket påverkar inte bara den nationella bestämmanderätten utan även den nationella lagstiftningstakten. Vi tycker att det är en olycklig utveckling om så är fallet.
Med detta sagt lämnar jag ärendet därhän och yrkar bifall till konstitutionsutskottets förslag.
Patrick Reslow (SD):
Med stöd i ett EU-direktiv har regeringen föreslagit att i de fall en tilltalad inte har delgetts kallelse till en huvudförhandling i brottmål ska målet inte få avgöras. Det innebär att den möjlighet som i dag finns i rättegångsbalken att kunna avgöra ett mål i den tilltalades utevaro kommer att avskaffas.
Förslaget rimmar illa med den verklighet som både domstolar och nämndemannaföreningar vittnar om, med ett stort antal brottmål som ständigt får ställas in på grund av att den tilltalade inte dyker upp.
Det är ett problem inte bara för nämndemän, advokater, åklagare och eventuellt tolkar, som reserverat delar av eller hela sin dag och helt enkelt får åka hem eller får stora luckor i sina respektive arbetsdagar, utan också för brottsoffren, som inte får upprättelse inom rimlig tid. Det medför även en omfattande ekonomisk kostnad för staten att ställa in huvudförhandlingar.
Riksrevisionsverket beräknade år 2010 att kostnaden för en inställd rättegång motsvarade cirka 11 000 kronor, och den summan är med största sannolikhet betydligt större i dag. Inställda förhandlingar går också stick i stäv med våra krav på snabbare handläggningstider och processer. Sverigedemokraterna anser att det finns en uppenbar risk att förslaget kommer att leda till att den tilltalade håller sig undan för att undkomma kallelse till huvudförhandling. Detta är allvarligt.
Vi tycker därför att förslaget i stort sett förbiser de skyldigheter som vederbörande borde ha att faktiskt vara närvarande vid rättegången. Det är en märklig signal som förslaget skickar ut. Om rättsväsendet ska fungera och förtroendet för rättsväsendet bestå måste rättegångar kunna hållas när de ska. Vi efterlyser därför ett förstärkt ansvar för dem som inte gör sin plikt. För det första vill vi se skärpta vitesregler.
Vite ska enligt vår mening alltid utdömas om den tilltalade eller ett vittne uteblir från förhandlingen. För att vitet ska få effekt vill vi även komplettera det med ett skadestånd motsvarande den faktiska kostnaden för den inställda huvudförhandlingen. För det andra vill vi underlätta användandet av så kallad förenklad delgivning. I dag finns regler om informationsplikt och tidsfrister som försvårar användandet av detta delgivningsförfarande.
Bland annat måste delgivningsmottagaren ha fått information om att en förenklad delgivning kan komma att tillämpas, och dessutom gäller en tidsgräns om tio veckor som, i det fall informationen gavs vid ett personligt sammanträffande, löper från denna tidpunkt till dess att handlingarna skickas. Vi menar att regeringen borde luckra upp dessa bestämmelser genom att antingen ta bort kravet på informationsplikt för att använda förenklad delgivning eller genom att förlänga den tillåtna tidsfristen om tio veckor.
Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen.
Patrick Reslow (SD):
Det blev drastiska förändringar på talarlistan, och det är väl bara en slump att detta sammanfaller med att Malmö Redhawks för tillfället spelar. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 5. Som vi har hört har Riksrevisionen granskat Polismyndighetens forensiska verksamhet. Syftet har varit att se om den är tillräckligt effektiv för att brott ska klaras upp. Resultatet av den granskningen är ganska nedslående.
Det är långa handläggningstider som präglar verksamheten, och detta påverkar hela rättskedjan. Riksrevisionens rapport om Polisens forensiska organi-sation Man har lyft fram ett antal orsaker till detta. Det är bland annat brister i beställningar, det är för lite administrativ personal och det är stor personalomsättning. Just detta att det är för lite administrativ personal är kanske det som är mest bekymmersamt. Sverigedemokraterna menar att det behövs en översyn av budgeten för Nationellt forensiskt centrum.
Syftet är att personalstyrkan ska utökas men också att arbetsuppgifterna ska renodlas, så att personalen inte används för uppgifter som de inte ska sysselsätta sig med. Vi är därför positiva till de rekommendationer som Riksrevisionen för fram i granskningen. Men vi vill också att de får rejält genomslag.
Därför efterlyser vi en utvärdering efter ett år, för att man ska se att rekommendationerna verkligen får effekt.
Patrick Reslow (SD):
Man kan ställa sig frågan hur många tillkännagivanden som Moderaterna och Tomas Tobé tycker att ett utskott ska göra innan man får till stånd en lagstiftning. Kritiken från Moderaterna och även från Tomas Tobé har varit att regeringen inte har hörsammat kravet från utskottet. Annars har jag missuppfattat det. Men det har varit tydligt i diskussionerna.
Om man inte anser att kravet att avskaffa tillståndsplikten har följts måste man också anse att beredningen är slutförd. Annars hade man inte gjort ett nytt tillkännagivande till regeringen. Det är en underlig argumentation som Tomas Tobé för. Jag gläds åt att vi är överens i själva sakfrågan om att förslaget måste komma till stånd, och det måste ske snart.
Däremot är jag orolig för att Tomas Tobé och Moderaterna, och Alliansen i stort, lägger alldeles för stor tilltro till en regering som inte hörsammat vad riksdagen har framfört tre månader innan man lägger fram lagförslaget. När man inte hörsammar riksdagen vid det tillfället, varför ska man hörsamma det när förslaget läggs fram?
Patrick Reslow (SD):
Från Sverigedemokraternas sida är vi intresserade av att se slutprodukten. Det är det enda som är intressant. Vägen dit kanske spelar mindre roll. Det viktiga är att vi får till stånd en lagstiftning som ligger i linje med vad önskemålen är från framför allt Polismyndigheten. Vi kan konstatera att en sådan inte finns i dag. Även om den lag som nu träder i kraft är bättre än den tidigare lagen, saknas ändå mycket.
Vi hade tyckt att det hade varit bättre att gå vidare med lagstiftning. Jag vill ändå framhålla att om man i ett andra tillkännagivande - varför man över huvud taget gör ett sådant - säger att regeringen nu ska göra detta måste man anse att beredningen är klar.
Annars skulle Alliansen ha anslutit sig till regeringspartiernas linje, den reservation som fanns från början, och sagt att man får avvakta tills nästa utredning kommer. Det är ett märkligt argument. Det här handlar i grund och botten om att man inte vill ansluta sig till ett förslag som Sverigedemokraterna har antagit, trots att man flera gånger tidigare har ändrat åsikt i enlighet med de krav som sverigedemokrater har tagit fram.
Tomas Tobé säger själv att man från början föreslog en anmälningsplikt. Det var där diskussionen var när vi tog fram det första tillkännagivandet: Vi vill inte ha en anmälningsplikt, utan vi vill ha en avskaffad tillståndsplikt. Där gav ni med er, och ni ville sedan ansluta er till vår linje. Vi kan träta om vem som först lade fram förslagen, men bevisen talar för sig själva.
Ni har ändrat er under resans gång. Om ni har ändrat er så långt hittills, hade ni kunnat ändra er i dag och anslutit er till vår linje. Så hade vi fått den lagstiftning som vi båda vill ha före valet.