Fredrik Malm (L):
Vi har i dag, i denna debatt, att diskutera utrikesutskottets betänkande nr 17 för detta riksmöte. Det handlar om regeringens resultatskrivelse om utvecklingssamarbetet. Det gäller alltså i praktiken vårt bistånd till multilaterala organisationer och det humanitära biståndet.
Jag vill inledningsvis, fru talman, yrka bifall till reservation nr 6, som också Liberalerna har undertecknat, som gäller FN:s organ för de palestinska flyktingarna, Unrwa. Problemen som världen står inför just nu i och med covid-19 och en vikande världsekonomi och så vidare är enorma. Det är en politisk kris.
Det är inte minst en medicinsk och hälsomässig kris som världen går igenom i och med pandemin. Det är också en politisk kris för demokratin. Och det är givetvis en mycket omfattande ekonomisk kris. I detta läge finns det mycket stor risk att också stödet till den humanitära nödhjälpen minskar, inte minst eftersom resursallokeringarna är kopplade till den ekonomiska utvecklingen i många länder. Så är det i Sverige.
Vi har ju ett enprocentsmål. Om vår ekonomi går ned är det klart att det också blir mindre pengar i bistånd. Samtidigt ser vi att behovet av hjälp aldrig tar slut - det växer. Det finns konflikter i världen som fortsätter att trasa sönder länder och som sliter stater i stycken. De finns i Jemen, Syrien, Libyen och på många håll i världen.
Inte på riktigt alla kontinenter men på de allra flesta pågår olika typer av konflikter, även nära oss, till exempel i Ukraina. Jag lyssnade, fru talman, på Moderaternas resonemang. Jag instämmer till fullo i hur viktigt det är med frihandel och så vidare. Det är en hörnsten. För att vi ska kunna bygga upp världsekonomin behöver vi ha fri handel, marknadsekonomi, privat ägande och så vidare.
Samtidigt kommer vi att behöva ett omfattande och generöst bistånd. Det är min tvärsäkra bedömning, vill jag säga. Det har att göra med att det är många människor som inte nås av globaliseringen och många människor som växer upp under mycket svåra förhållanden i flyktingläger, i krigsområden och så vidare. Då är den humanitära nödhjälpen absolut nödvändig.
Vi ser dock en kronisk underfinansiering av detta år efter år. Sverige är en av de mest generösa givarna och ger långt mycket större stöd än vad de flesta andra länder i västvärlden gör för att kunna genomföra de olika programmen för UNHCR, World Food Programme, UN Ocha och så vidare.
Det är viktigt att vi är en generös givare, men det är också viktigt att Sverige nu växlar upp i vår utrikespolitik och diplomati för att även andra länder ska ge mer. Det kan inte vara så att när andra länder minskar stödet till ett visst FN-organ ska Sverige gå in och täcka bortfallet genom att öka vårt stöd. Så kan vi inte ha det.
Sverige måste mycket tydligare agera för att rika länder i världen, till exempel stora oljeländer med stora fonder, också använder mer av dessa medel för att stödja de humanitära appellerna inom FN-systemet. Fru talman!
Det är väldigt viktigt att förstå att om det med jämna mellanrum fortsätter att dyka upp stora och omfattande skandaler med korruption, nepotism, maktmissbruk och så vidare är det klart att färre människor kommer att vara angelägna om att använda skattemedel för att stödja dessa organ. Det säger sig självt.
Då undermineras ju förtroendet. Det här gäller såväl FN-organ som andra NGO:er, till exempel Oxfam, den brittiska biståndsorganisationen, som hade medarbetare som grovt misskötte sig i Haiti, till exempel. Det är därför väldigt viktigt att Sverige är oerhört tydligt när det sker missbruk med biståndsmedel.
Man ska dock vara medveten om att det handlar om stora summor pengar till nödhjälp i stora organisationer. Det är omfattande processer och så vidare. Det är också väldigt viktigt att hålla två tankar i huvudet samtidigt: Givetvis ska vi motarbeta korruption och brister och peka på det oacceptabla. Samtidigt är det viktigt att se de insatser som biståndet gör.
Detta gör att det i vissa sammanhang är väldigt viktigt att Sverige och andra länder kanske minskar stödet eller är väldigt tydligt. Man ska dock vara medveten om att när det gäller bistånd och resursallokeringar ska pengarna i slutändan hjälpa nödställda och behövande.
Om man då, som vissa argumenterar för, helt drar in stödet till vissa FN-organ och andra kan det i slutändan bli så att mindre konstruktiva krafter kliver in och täcker det vakuum som uppstår när vi stoppar våra insatser. Det här är inte helt enkelt att hantera alla gånger. Fru talman! Låt mig avslutningsvis säga några ord om FN-organet Unrwa.
Här finns en problematik dels med omfattande misskötsel inom Unrwa, där chefer har fått gå och så vidare, vilket belystes av tidigare talare, dels gällande hela grunduppdraget för FN-organet Unrwa. När Israel bildades 1948 och hundratusentals palestinier flydde fanns inte Genèvekonventionen.
Det innebär att de palestinska flyktingarnas flyktingskap har en annan definition än andra flyktingars. De palestinska flyktingarnas flyktingskap går i arv, vilket det inte gör för andra. Detta innebär att de 700 000-800 000 palestinska flyktingar som Unrwa hade att hjälpa i början av 50-talet i dag är 5,6 miljoner.
FN är alltså god man för 5,6 miljoner palestinier i kanske tredje och fjärde generationen efter 1948. Vi har ju många flyktingar som har kommit till Sverige, och vi säger att de ska integreras, kunna få medborgarskap och naturaliseras och så vidare.
Men det gäller alltså inte de palestinska flyktingarna, utan där är idén att alla ska återvända. Alla förstår ju att det är helt orealistiskt att 5,6 miljoner palestinier ska återvända till Israel för att deras farfar eller farfars far tidigare bodde i Palestina. Här måste Libanon, Jordanien och de andra länderna också vara beredda att ta ett större ansvar. De palestinska flyktingarna har blivit en bricka i ett politiskt spel.
De används cyniskt samtidigt som de inte har lika rättigheter som människor i de länder där de finns, inte kan bli medborgare och så vidare. De är offer för denna politik, vilket är ett grundläggande problem inom hela Unrwas grundstatut som man också bör diskutera mer.
I förlängningen skapar ju det här ytterligare ett problem för att kunna nå en tvåstatslösning med bildande av en självständig, demokratisk palestinsk stat, vilket givetvis är en målsättning.