KBLab/rixvox huggingface dataset:
Luciano Astudillo (S):
Jag vill tacka Littorin för svaret. Jag vill inte hålla med Littorin i det han säger i sitt svar kring att det är en prioriterad fråga att bättre ta till vara yrkeserfarenheter som förvärvats i andra länder. I så fall hade svaret varit ett helt annat än det Littorin levererade här i dag. Det är i och för sig i linje med den borgerliga politiken på det här området.
Man har valt en annan väg där man prioriterat ned den aktiva arbetsmarknadspolitiken, bristyrkesutbildningen och utbildningsinsatserna över huvud taget för människor. Så är det. Man har urholkat den delen, sänkt den. Det är inte bara vi som har reagerat på det.
Svenskt Näringsliv kom med en rapport i våras där man sade att 90 000 arbetstillfällen inte blev av, fick avbrytas på grund av att man inte fick tag på den kompetens som efterfrågades. Det är ju helt i linje med den övriga strategi som den borgerliga regeringen har valt. Men åter till det här.
Vi vet att ingenjörer och civilingenjörer är en akut bristvara just nu i vårt land. Det är få som utbildar sig. Samtidigt är det en stor efterfrågan på den typen av utbildningar. Jag har tagit del av en del sådana exempel. Dynamit som ägs av Skandia efterfrågade, stod det i Ny Teknik den 10 september, 30 civilingenjörer.
Man har gett sina 80 chefer i uppdrag att prata med varenda taxichaufför och fråga om de eventuellt har en ingenjörs- eller civilingenjörsutbildning som man kan använda sig av. Det är en bild av hur bristen ser ut för ett sådant företag. Ansaldo, ett annat högteknologiskt företag, behövde 15 ingenjörer. Man fick inte tag på dem. Vad hände då?
Jo, en investering på mellan 600 och 700 miljoner kronor gjordes i utlandet i stället för att göras här. Då har vi exemplet från Uppsala. Det är en utbildning som har pågått i tio år. 95 procent av dem som har gått utbildningen har kunnat få ett jobb. Det är efter en ettårsutbildning.
Pedagogerna är välutbildade och kommer från högskolan. Näringslivet är väldigt nöjt, och man har fullständig uppbackning av Arbetsförmedlingen i Uppsala. Ändå får man inte resurser längre. Det är för att man har dränerat kassan. Vi vet att en annan politik är möjlig. Här har Littorin en möjlighet att säga: Det här var inte så bra.
Jag är beredd att ta tag i det här.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill ändå försöka hålla mig till det som interpellationen handlar om, påbyggnadsutbildningen för civilingenjörer. Jag tar gärna någon annan gång en lång och bra debatt och diskussion kring mottagningen av flyktingar, introduktionen av flyktingar, hur vi blir bättre på att ta till vara den utbildning och yrkesutbildning som människor har med sig, hur vi motverkar den diskriminering på arbetsmarknaden som ändå finns och hur vi lyfter upp de positiva exempel som finns.
Det finns många bra arbetsgivare som jobbar med mångfald på ett bra sätt, men nu handlar inte den här interpellationen om det. Den handlar om det enskilda fallet, utbildningen som har lett till att 95 procent av dem som gått den efter ett år fått ett jobb. Kom ihåg Littorin att civilingenjörsutbildningen är fyra och ett halvt år, men att det tar i genomsnitt fem till sex år att bli färdig med den!
Om vi kan korta vägen och få fler civilingenjörer snabbare skulle det vara oerhört bra för Sverige och för de företag som nu har brist som riskerar att lägga sina investeringar någon annanstans. Man kan lätt vifta bort det här exemplet och säga att det också är den förra regeringens fel. Allting är den förra regeringens fel. Det är alltid sossarnas fel i Littorins värld. Så enkelt är det inte, för nu ligger ju bollen hos er.
Den ligger bara hos dig, Littorin och ditt departement. En av de klaraste bilderna jag har av Littorin är när han i en av de första debatter som vi hade glad i hågen och med mycket energi berättade sagan om pojken och pappan som gick längs med stranden.
Vattnet hade dragit sig tillbaka, och längs med strandkanten låg en massa musslor som var levande. Pojken började kasta i dem. Pappan frågade: Varför gör du det min son? Annars dör de, om jag inte får kasta i dem. Pappan sade: Men det är så många. Titta! Strandkanten är full av sådana här musslor.
Då tog pojken den han hade i handen och sade: Just för den här är det viktigt. Just den här påbyggnadsutbildningen är viktig, Littorin. Just den kan arbetsmarknadsministern påverka. Littorin håller i musslan.
Det skulle vara bra för massor av människor i dag som är arbetslösa, kör taxi, bakar pizzor och städar men som har en helt annan kompetens. Det skulle vara bra för de företag som efterfrågar de människorna, och det skulle göra vårt land rikare. Kasta i musslan nu, Littorin! Du har en chans.
Luciano Astudillo (S):
Littorin har inte kastat i musslan. Bort med all retorik kring vad ni gör! Om Littorin vill kasta i musslan ska han prata med en av dem som sitter här på läktaren som tillhör detta utbildningsföretag och säga att han är beredd att träffa dem och lyssna på dem. Då ska Littorin ta emot brevet från Arbetsförmedlingen i Uppsala som varmt rekommenderar den här typen av insatser, men där det har blivit stopp här i Stockholm.
Om Littorin gör detta har han kastat i musslan. Är han beredd att göra det är det ett bra svar. Allt annat är bara retorik och en allmän diskussion kring hur vi ska förbättra integrationen på arbetsmarknaden. Den debatten är jag beredd att ta vilken dag som helst, för där har vi helt olika syn. Ni har misslyckats där också. Men kasta i musslan! Jag ger dig brevet.
Där uppe sitter en av dem som driver det här företaget för att se till att fler kan komma till sin rätt här i landet.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill också börja med att tacka justitieministern för svaret. Det är tyvärr ett både illavarslande och anmärkningsvärt svar. Ministern hade här och nu en chans att meddela vad den moderatledda regeringen avsåg att göra för att möta den förtroendekris som nu drabbar polisen, men hon sade ingenting om det. I sitt svar har justitieministern i stället bara tagit avstånd från de senaste veckornas händelser.
Det är bra, men det är det minsta man kan begära av landets justitieminister. Mer måste till. Justitieministern hänvisar till de åtgärder som rikspolischefen Bengt Svenson har vidtagit. Vad jag kan se har han agerat föredömligt när det gäller den externa utredningen. Han har också åkt för att möta människor i Rosengård.
Min fråga handlade om vad justitieministern och den moderatledda regeringen avsåg att göra. Justitieministerns svar är enkelt: Jag ska fortsätta följa utvecklingen. Hur länge tänker justitieministern fortsätta att följa utvecklingen? Apajävel, blattajävel, att man vill sterilisera - de uttryck som förekom i den här filmen räckte uppenbarligen inte.
Internutbildningar där Neger Niggersson används räckte uppenbarligen inte. Knarkpåverkade som filmas som hälsningar till andra poliser räckte uppenbarligen inte heller. Hur länge till tänker ministern passivt följa utvecklingen?
Det vi bevittnar visar att den moderatledda regeringen är på väg att fullständigt tappa greppet om svensk polis och rättsväsendet, precis som man redan har tappat greppet om jobbpolitiken.
Även om det inte går att försvara varje enskild handling från dessa individer som har kommit fram under den senaste tiden är det ett klart och tydligt uttryck för att vi har en poliskår som är hårt ansatt och pressad. Vi vet att underskottet växer. Man får ingen kompensation för de insatser som krävs för att klara ordförandeskapet, och det görs neddragningar av antalet civilanställda.
Jag håller med Beatrice Ask om att den stora majoriteten av alla poliser är oerhört professionell. Men det måste också ges förutsättningar att agera professionellt. Herr talman! För mig är det oerhört viktigt att vara tydlig. Man ska vara varsam med ord som rasism och främlingsfientlighet.
Man ska vara varsam när man angriper enskilda människor men också poliser för att vara just rasister eller fördomsfulla. Däremot är det oerhört allvarligt att vi vid minst två tillfällen har haft chefer som har valt att inte vidta åtgärder när det har inträffat någonting - när det gäller Youtubefilmningen men också när det gäller den här internutbildningen.
Det är chefer som har varit passiva och inte agerat. Det är allvarligt. Min fråga blir återigen till statsrådet: Hur länge till tänker ministern passivt följa utvecklingen, och vad krävs för att ministern ska agera?
Luciano Astudillo (S):
Jag vill börja med att meddela att jag inte kommer att kunna stanna här till mitt sista inlägg, vilket jag tidigare meddelat ministern. Jag har nämligen en annan debatt ute. Tyvärr kan jag konstatera att statsrådet inte svarat på det jag frågat om. Var går gränsen, och hur länge avser statsrådet att passivt följa utvecklingen? Det här är oroväckande.
Uppenbarligen går inte gränsen där vi nu sett den. Vi är överens om att rikspolischefen har agerat på ett bra sätt, men det var inte det som efterfrågades. Det här är oroväckande också i ett vidare perspektiv. I sitt jultal i december meddelade statsministern själv svenska folket att det var brottsbekämpningens tur.
Vi som till vardags sysslar med jobbpolitiken anar oråd när moderater går ut och lovar att det är någons tur. Vi har ju sett hur jobbkrisen har hanterats och hur utanförskapet bara växer och skenar.
Där är jag den första att hålla med Henrik von Sydow om att vi måste vara hårdare i bekämpningen av brott men också vara lika tuffa och målmedvetna i kampen mot orsakerna till brott. Det handlar om arbete, skola, likabehandling, icke-diskriminering.
Där har vi haft en borgerlig regering som i två och ett halvt år passivt har låtit utanförskapet öka och inte agerat. Sveriges rika välmående villakommuner har fått ta del av insatserna, som generöst delats ut av den borgerliga regeringen.
Nej, det är illavarslande, för nu är det som sagt polisens tur. Jag hade hoppats på att vi hade en justitieminister som meddelade två saker. Det första är: Ja, jag är beredd att ge polisen rimliga förutsättningar att också framöver agera professionellt. Jag är beredd att göra något åt underskottet som vi ser växa.
Jag är beredd att se över kompensationen som polisen eventuellt behöver för ordförandeskapsåret. Jag ska se över vad som händer nu med alla de kraftiga neddragningarna av antalet anställda. Polisen är hårt ansatt och pressad. Det var det första. Det andra är: Jag avser att vidta aktiva åtgärder och inte bara titta på.
Tyvärr fick inga sådana besked. Jag tror inte att vi kommer att få sådana framöver heller. Det är olyckligt. Vi lär ha all anledning att återkomma till den här debatten.
Luciano Astudillo (S):
Jag vill inledningsvis tacka Maud Olofsson för svaret. Hon har en viktig poäng, nämligen att de generella villkoren för små företag är viktiga. Jag skulle däremot inte vilja beskriva det vi har sett under de första två och ett halvt åren av den borgerliga regeringen som den framgångssaga som Maud Olofsson ger intryck av. Vi vet ju att regelkrånglet har ökat och innebär en större kostnad för de små företagen numera.
De sociala trygghetssystemen, som är mycket viktiga för dessa små kreatörer och småföretagare, har försummats under lång tid och är inte på plats. I krisens spår har vi heller inte kunnat se att regeringen har fått bankgarantin på plats. Man har slarvat med den, vilket gör att många små företag har svårt med likviditeten just nu.
Medan vi pratar försvinner flera jobb och konkurserna ökar. Att borttagandet av förmögenhetsskatten skulle ha betydelse för de små företagen är dock nog mest önsketänkande. Maud Olofsson vet ju att många av dessa små företag inte har några förmögenheter alls. De sliter och lappar och lagar månad ut och månad in.
Men jag vill ändå ge Maud Olofsson en chans. Hon har använt förmögenhetsskattens borttagande som ett viktigt argument under snart två och ett halvt år. Då måste hon också här och nu kunna redogöra för vilka effekter slopandet av den har haft. Hur mycket kapital har frigjorts tack vare att man nu gett de allra förmögnaste i Sverige mer pengar?
Vilken effekt har det gett? Jag noterar vidare att ministern tycker att det är komplicerat att utveckla särskilda program för de kreativa näringarna.
Politik kan vara komplicerat ibland, men om man tror på något, har politisk vilja och ambition att utveckla särskilda branscher försöker man ta sig över det komplicerade och göra något åt det. Det har vi socialdemokrater.
Därför har vi sneglat på den kreativa sektorn, den kreativa branschen, för att den växer och säkert är viktig framöver, efter krisen. Det finns nämligen gemensamma intressen för alla de kreativa näringarna. Precis som fordonsindustrin, som vi oftast debatterar, har sina specifika intressen och behov har upplevelseindustrin sina specifika intressen och behov.
Exportsatsningar, utbildningsinsatser och kapitalförsörjning är en del av detta. Just att det är en kulturell näring där både kulturpolitik, näringspolitik och utbildningspolitik spelar roll och att det inte alltid finns förståelse för detta är viktigt.
Jag kan bara hoppas på och vädja att Maud Olofsson inte hanterar den kreativa sektorn lika styvmoderligt som hon har hanterat fordonsindustrin den senaste tiden. Det är bara en vädjan.
Näringsministerns uppgift måste vara att ta till vara goda initiativ - att samla, stödja, förmedla kontakter och stötta utvecklingen i branscher och därmed bidra till jobb och tillväxt. Vilka ambitioner har Maud Olofsson för dataspelsbranschen, musikbranschen och hela upplevelseindustrin?
Luciano Astudillo (S):
Nu handlar inte den här debatten om fordonsindustrin. Men jag måste ändå beröra det som Maud Olofsson säger. Ni säger att ni tar ansvar för skattebetalarnas pengar. Samtidigt lånar den här regeringen just nu pengar för att fortsätta att sänka skatten mest för dem som redan har det bäst. Är det att hushålla med landets finanser?
Samtidigt ser vi hur välfärdsarbetare sägs upp i rask takt. Jobbkrisen blir alltmer också en välfärdskris, en kvalitetskris i välfärden, i välfärdens kärna. Hur många förskollärare och lärare och hur många inom omsorgen ska behöva sägas upp innan regeringen ska byta spår i den här politiken?
När det gäller fordonsindustrin har jag, och många med mig, reagerat på den väldigt aggressiva ton som Maud Olofsson haft mot landets företagare inom den branschen, inom fordonsindustrin. Man har pratat ned värdet av viktiga företag. Man har inte varit med och förmedlat kontakter och stöttat och utvecklat en viktig bransch.
Det är klart att jag kan känna stor oro när Maud Olofsson hanterar fordonsindustrin, som är så betydelsefull för vårt land, på det här sättet. Hur ska det gå för andra branscher som inte är så viktiga och så stora när det gäller den totala ekonomiska tillväxten för Sverige? Det var min poäng. Men låt oss hålla oss till den diskussion som handlar om den kreativa sektorn och de möjligheter som finns i den.
Det pågår mycket ute i landet i den kreativa sektorn. Jag träffar företagare och entreprenörer i alla de här olika branscherna, mode, dataspel, musik. Många av dem säger just att det inte finns något nationellt initiativ på det här området. Det finns väldigt lite samordning kring det, och det är någonting som vi socialdemokrater tagit fasta på.
Inom ramen för den förnyelse och utveckling av vår politik som vi har gjort, där jag leder jobbrådslaget tillsammans med Sven-Erik Österberg, har vi särskilt tittat just på den kreativa sektorn som en av de möjliga framtidsbranscherna. Vi har haft flera seminarier här i Sverige om den sektorn.
Vi har besökt Storbritannien som ligger rätt långt framme när det gäller de initiativ som tagits där kring Creative Britain och, innan dess, Cool Britannia. Vi har haft nära dialog med branscher men också med dem som jobbar med musik, dataspel, besöksnäring, mode med mera. Vi är beredda att ta tag också i det området.
Vi vill investera i ett framtidsprogram för de kreativa näringarna. Det är så. De kreativa industrierna behöver också en kontaktperson i Regeringskansliet. Nu är det inte så. Det spretar. Det hänger inte ihop. Det är faktiskt väldigt svårt för de här näringarna att kunna göra sig förstådda. Vi vill se till att de kreativa näringarna får samma möjligheter till finansiering och investeringar som andra får.
Vi vill att musikexporten ska få ett stärkt stöd. Vi vill också se till att Exportrådets verksamhet ska jobba bättre på det här området. Och vi har lyft fram flera andra sätt att just lyfta denna bransch som skulle kunna vara en av pusselbitarna när det gäller att bygga en framtid för Sverige efter krisen.
Luciano Astudillo (S):
Den här regeringen lånar just nu pengar för att fortsätta att sänka skatten mest för dem som har det bäst. Maud Olofsson vet själv att 60 procent av skattesänkningarna har gått till de 10 procent som är allra förmögnast i vårt land. Det är också uppenbart att Maud Olofsson nu har omvärderat sin syn på fordonsindustrin. Den där låt-gå-mentaliteten, att inte vilja göra någonting, har ändrats.
Men den finns ändå där, också när hon beskriver sina ambitioner när det gäller de nya upplevelsenäringarna. Det är en låt-gå-politik. Marknaden sköter det här själv. Man vill ingenting göra. Vi har där en annan syn på politik. Vi tror att politiken ska spela roll när det gäller att samla, att förmedla kontakter, att stötta utvecklingen. Och det är en tydlig politik på området.
Vi socialdemokrater tror och vill att fler ska kunna leva på sin talang och skaparkraft. Det ger de människor som har möjlighet till det ett rikare liv men också alla oss som får uppleva allt det. Fler talanger ska få möjlighet att slå världen med häpnad. Det tycker vi är bra. Vi vill se att de här branscherna utvecklas, ger fler jobb och tillväxt.
Men det krävs politisk vilja, politiska ambitioner för att göra detta, nationella initiativ. Jag ser att det sker mycket där ute regionalt och lokalt. Där tas det initiativ. Man stöttar dataspelsbranschen.
Man går in och stöttar musiken, alltifrån de kulturella möjligheterna till att utöva de olika färdigheterna och mycket mer än så. Det jag efterlyser är de nationella initiativen, och jag är inte ensam om det. Branschen efterlyser det också.
Luciano Astudillo (S):
Tack, Nyamko Sabuni, för svaret! Men jag måste säga att jag är oerhört förvånad över det här svaret. Sverige är ett progressivt land, ett modernt land som står upp för likabehandling och antidiskriminering. Vi har gått före så många gånger när det gäller kampen för lika rättigheter för kvinnor och män. Vi har gått före i kampen när det gäller funktionshindrades rätt till tillgänglighet och när det gäller sexuellt likaberättigande.
Någonstans är det någonting som många svenskar är stolta över - den progressivitet och modernitet som Sverige stått upp för. Jag hade hoppats få ett svar här som sade: Vi är beredda att sätta detta på agendan, och vi vill prioritera kampen för lika rättigheter och möjligheter under vårt ordförandeskap. Nu gör inte Nyamko det.
Vi vill samla en allians av progressiva krafter i Europa för att stärka skyddet för människor som i dag faller undan, diskrimineras eller särbehandlas negativt. Tyvärr andas Nyamko Sabunis svar något helt annat.
Jag hoppas att den här debatten ändå ska sätta lite fart på regeringen, för det här är en fråga som vi har oerhört mycket att vinna på att visa vår omvärld. Vad är vi överens om? Det första är att det behövs ett nytt antidiskrimineringsdirektiv, att det är viktigt och riktigt.
Skyddet behöver omfatta alla grunder, och oavsett grund måste det vara ett så heltäckande diskrimineringsskydd som möjligt. Det ligger för övrigt helt i linje med det som den borgerliga regeringen och vi tillsammans har verkat för här i Sverige, så det är inget kontroversiellt. Det ska inte förekomma hierarkier mellan olika diskrimineringsgrunder. Så är det i dag.
Diskriminering är en kränkning av människovärdet, oavsett vem det drabbar och var det drabbar. Vi är ett föredöme, som sagt. Det är någonting som gör oss svenskar väldigt stolta. Det är någonting som vi ska värna om och försöka få fler att se. Men det här svaret lovar väldigt lite. Jag ska läsa upp frågorna igen så får Nyamko en ny chans att svara.
För det första: Är det en prioritet för statsrådet och regeringen att EU:s ministerråd antar förslaget till ett nytt diskrimineringsdirektiv under det svenska ordförandeskapet? Det svar jag har fått hitintills är att det beror på Tjeckien. Jaha!
Det beror på Tjeckien om Sverige ska prioritera den här frågan eller inte. För det andra: På vilket sätt kommer statsrådet att arbeta för att förslaget inte urvattnas genom alltför många undantag vad gäller diskrimineringsgrunderna och definitionen av diskriminering? På den frågan fick jag över huvud taget inget svar.
Luciano Astudillo (S):
Jag vet inte om det är rätt strategi av Nyamko Sabuni att försöka gömma sig bakom processen, att klappa mig på huvudet och förklara hur processen ser ut när man tar fram direktiv. Jag sitter i Sveriges riksdag, och vi får information om hur processen ser ut och var i processen man är.
Det är inte säkert att det gynnar henne i det här fallet. En av anledningarna till att jag tog upp frågan är den utrikesdeklaration som Carl Bildt läste upp i februari. Där fanns inte den här frågan upptagen som en prioriterad fråga.
Jag är dock glad att Nyamko i sitt svar nu säger att den borgerliga regeringen tänker prioritera frågan, att man tänker göra vad man kan och att man är i färd med att samla en bred, progressiv allians för att ändå försöka komma så långt som möjligt under vårt ordförandeskap.
Sedan - det har Nyamko rätt i - är det förhandlingar, kohandel och att hitta kompromisser som gäller. Det civila samhället och de som kämpar för lika rättigheter, vare sig det är kvinnoorganisationer, RFSL, Amnesty eller andra grupper, frågar: Var är Nyamko? Vad gör Nyamko?
Sedan vill jag fråga lite om undantagen. Vi måste ju också se till att det likabehandlingsdirektiv som kommer på plats inte blir en schweizerost. Vi vet att det finns starka krafter som motverkar direktivet. Vi har kyrkliga organisationer som helt vill ta bort diskrimineringsgrunderna religion och sexuell läggning.
Vi har tyskarna, som Nyamko Sabuni själv tar upp, som säger att det läggs alldeles för stort ansvar på företagen. Den debatten känns förvisso igen härifrån Sverige och den borgerliga regeringen. Också här väger människovärdet lätt ibland när man för in marknadsvärdet i samma diskussion.
Vi kunde ju se hur man försvagade likabehandlingen här när vi antog lagen. Men det är en annan sak. Den konservativa gruppen i parlamentet - nu tillhör i och för sig inte Nyamko den - säger att man kommer att motverka att direktivet kommer på plats. Hur ser Nyamko på undantagen?
Ta den skrivning som säger att direktivet inte ska påverka tillämpningen av nationella lagar om civilstånd eller familjerättslig ställning och reproduktiva rättigheter. Personer i samkönade äktenskap skulle kunna nekas försäkring med en sådan skrivning. Vad betyder "familjerättslig"? Hur blir det med kvinnors rättigheter och den reproduktiva hälsan?
Och vad säger Nyamko om skrivningarna kring försäkringsbolagens rätt att diskriminera handikappade? Hur har hon agerat inför ordförandeskapet i de frågorna?