Katja Nyberg (SD):
I dag har ett för vår del av världen förhållandevis nytt fenomen kommit att prägla livet för flera av våra invånare. Många flickor och kvinnor lever under stränga förhållanden där de i detalj övervakas. De har krav på vilka kläder de får ha på sig, vilka de umgås med eller får vara tillsammans med och vilka utbildningar de ska välja. Denna typ av gammaldags, ibland medeltida, sedvänjor och synsätt på familjen måste vi som samhälle markera stenhårt mot.
Synsätt och agerande som detta ska inte tillåtas på något vis, och det är av största vikt att beivra de brott som begås i en kontext med så kallad heder. Fru talman! De som tvingas genomlida en situation där hedersförtryck förekommer riskerar att hotas och utsättas för våld, och vissa får till och med betala med sitt liv om de inte följer de regler som förtryckarna sätter upp.
Vare sig offret utsätts för tvångsäktenskap, misshandel eller könsstympning eller i värsta fall riskerar hedersmord måste samhället agera. Vi har redan varit alltför långsamma med att inse att denna avart till kultur alltmer biter sig fast i det svenska samhället. Hedersrelaterade brott är särskilt allvarliga eftersom de bygger på att familjen och dess närmaste nätverk utövar ett kollektivt förtryck av den enskilde.
Oftast utsätts dessa flickor och kvinnor för våld, kränkningar och påtryckningar från flera personer i sin närhet. De hotas och förtrycks av dem som egentligen borde stå dem allra närmast och dem som i stället borde ge uppmuntran och stöd. De som utövar detta förtryck sviker samhället, familjen och framför allt den enskilde som utsätts.
Det bör vara en självklarhet att det i Sverige råder en hög toleransnivå för den individuella friheten och att samtliga som väljer att bosätta sig i vårt land följer rådande lagar, regler och värderingar. När en person bryter mot lagen genom att exempelvis begå ett hedersrelaterat brott ska personen lagföras.
Problemet är att brott i just denna kategori i många fall är extra svåra att komma nära, inte minst då många av de grupper som ligger i riskzonen ingår i instängda och isolerade nätverk där den inre lojaliteten till det egna kollektivet är det absolut viktigaste. Det förslag från regeringen som ligger är att det ska införas en särskild straffskärpningsgrund vid hedersbrott men inte att det ska få en egen brottsrubricering.
För att kunna bekämpa hedersrelaterad brottslighet måste vi ha lagar som tar sikte på just hedersproblematiken, som omfattar alla typer av hedersbrott i Sverige, även underlåtelse att ingripa eller anmäla hedersrelaterade brott till polisen. I stället för att några av dessa brott förpassas till kategorin våld i nära relation bör de tilldelas en helt egen kategori i brottsbalken med andra mer effektiva straffbestämmelser riktade mot förekomsten av detta fenomen.
Utan tydliga och effektiva lagar riskerar detta ofta undanskymda tvång och förtryck att växa sig än starkare, så att fler unga flickor drabbas. En särskild brottsrubricering för hedersbrott bör därför införas med grov fridskränkning som förebild, så att gärningar som ofta begås av flera olika personer omfattas och gärningsmannakretsen vidgas.
En fördel med en egen brottsrubricering är att möjligheterna att använda tvångsmedel förbättras, vilket kan leda till att fler brott utreds och att fler barn i utsatta situationer skyddas. En annan fördel med en egen brottskod för hedersbrott är att det skulle öka möjligheten att få fram statistik och kunskap om den hedersrelaterade brottsligheten i Sverige. Vi behöver ta hedersproblematiken på allvar.
Det långsamma tempo och den brist på handlingskraft regeringen har visat i denna fråga över åren är bekymrande. Utan en gedigen lagstiftning för offentligheten att arbeta utifrån, anpassad till de förutsättningar och behov som finns, kommer vi aldrig att få bukt med detta fenomen. Fru talman! Enligt en granskning som Dagens Nyheter har gjort saknades minst 146 barn i den svenska skolan efter sommarlovet 2019.
Under bara ett år är det minst 146 barn som är borta när höstterminen startar. Skolan vet inte var de är någonstans. Vanligtvis när ett barn försvinner kopplas polis in, och sökinsats påbörjas för att ta reda på vad som har hänt. Men när det gäller barn som har förts utomlands i hedersbrottssyfte tillåter man dem att försvinna och räknar dem inte ens som officiellt saknade.
I några av de här fallen finns det konkreta bevis på att barnen har förts utomlands för att giftas bort eller könsstympas. I övriga fall kan man anta att det rör sig om någon form av hedersbrott. Siffran 146 barn är dock en grav underskattning, då inte ens hälften av landets kommuner svarade på DN:s enkät. Våra största kommuner, Stockholm, Göteborg och Malmö, är kommuner där vi vet att hedersförtryck förekommer. Men de har inte lämnat några uppgifter.
Det saknas alltså en heltäckande bild av hur stort problemet är i Sverige. Något nationellt register finns inte, och många kommuner saknar handlingsplan och rutiner för vad de ska göra när de upptäcker att barn förs utomlands. Enligt Ekots undersökning i början av 2019 förde endast 13 procent av kommunerna statistik över bortförda barn.
Det innebär att 87 procent av kommunerna inte har en aning om hur många barn som förts bort eller om de över huvud taget kommer tillbaka igen. De kan inte heller fånga upp dem som kommer tillbaka och som antagligen har varit med om otroliga hemskheter. Detta är ett svek från den svenska offentligheten. Fru talman! Efter ett antal förändringar och propositioner kommer det nu äntligen att vara förbjudet att vara gift med barn i Sverige.
Det är såklart bra att ett steg tas, men straffet är alldeles för milt: fängelse i högst fyra år. Det är samma straffskala som för äktenskapstvång. Brott mot barn ska alltid ha ett högre skyddsvärde. Dessutom händer det ingenting om man redan är gift med ett barn i dag. Det finns inget straff för brottet att beröva ett barn dess barndom.
Gällande utreseförbudet, som nu med all trolighet röstas igenom, förutsätter ett sådant förbud att man hittar dessa barn innan bortförandet sker. Med tanke på att de flesta kommuner i dag inte har en aning om hur många barn som faktiskt är bortförda känns det som att tillämpningen av detta kan bli svår. Den brist på kunskap som stora delar av offentligheten har om dessa problem kommer att vara kvar så länge krafttag på området saknas.
Utredningen har vidare föreslagit att den som för ut ett barn ur landet eller på annat sätt främjar att ett barn förs utomlands ska kunna straffas med böter eller fängelse i högst ett år. Sverigedemokraterna anser att straffet borde vara högre, och vi får stöd för den uppfattningen av remissinstanserna. Avslutningsvis vill jag återupprepa det som jag sa tidigare. Hedersproblematiken är ett fenomen som på senare år växt sig allt starkare och bitit sig fast i stora delar av det svenska samhället.
Det är ett fenomen vi aldrig kommer att acceptera och aldrig kan sluta bekämpa. Varje barn, varje pojke och varje flicka som utsätts innebär ett svek från den svenska offentligheten och det svenska samhället. Brott med hederskontext ska aldrig accepteras, och regeringens agerande i denna fråga lämnar mycket övrigt att önska. Det är dags att ta tag i dessa problem på allvar, och en särskild brottsrubricering för hedersbrott är absolut nödvändig. Jag yrkar bifall till reservation 3.