Julia Kronlid (SD):
Jag ska börja med att ge lite respons på inlägget från Finn Bengtsson. Vi har aldrig ifrågasatt Europarådets verksamhet. Europarådet är någonting annat än EU. Det är EU som vi är tydligt kritiska till. Jag kan hålla med om både det som Finn Bengtsson och som socialminister Göran Hägglund framhåller, nämligen att problemet är mycket oroande och mycket stort i andra länder. Det har jag också framfört i utrikespolitiska debatter.
Men det är inte det som vi diskuterar i dag. Nu handlar det mer om vad Sverige gör för att leva upp till resolutionen eftersom resolutionen riktar sig även till Sverige. När det gäller frågan från Finn Bengtsson om hur vi ser på svensk abortlagstiftning: Ja, vi i Sverigedemokraterna har varit tydliga med att vi vill sänka gränsen för fri abort från vecka 18 till vecka 12, av flera olika skäl. Det har vi också motionerat om, och vi har debatterat det i kammaren.
Det är alltså ingenting vi hymlar om, och det finns möjlighet att följa det i andra sammanhang. Jag vill inte gå djupare in på detta i dag, men just könsselektiva aborter kan vara ett skäl till att vi vill göra detta. Som tidigare nämnts i denna debatt och som jag tar upp i interpellationen är det enligt svensk abortlagstiftning möjligt för kvinnor från andra länder att komma till Sverige och få tillgång till laglig abort.
Det har föranlett till exempel det som framkommit i medierna, det vill säga att danska kvinnor har sökt sig till Sverige för att genomföra könsselektiva aborter. Enligt socialministerns svar rör det sig inte om så många fall där kvinnor i Norden har sökt sig till Sverige för att genomföra en abort. Detta må vara riktigt, men fenomenet i sig har oavsett antal ändå väckt starka reaktioner i Danmark.
Robert Kinnerfeldt som arbetar på den privata ultraljudskliniken Lille Københavner sade till Sveriges Radio efter att han fick reda på att ett par som undersökt sig där sedan hade åkt på abortresa till Sverige att det tog dem väldigt hårt. Det tog flera månader att komma över. Mina frågor är: Är socialministerns enda svar till Danmark att det inte rör sig om så många fall och att det därför inte är ett problem?
Eller är det så att socialministern över huvud taget inte anser att det är ett problem att personer från andra länder kan åka till Sverige och genomföra könsselektiva aborter som inte är lagliga i deras land? Samme Robert Kinnerfeldt tror att detta fenomen kommer att öka, och man har på denna klinik till och med ändrat sina rutiner vad gäller information om kön just för att möjligheten att åka till Sverige finns.
Om denna analys skulle stämma och fenomenet skulle öka, kan vi då förvänta oss en reaktion från vår socialminister? Jag önskar ett mer utförligt svar om vad vår socialminister anser om detta än att det inte är så vanligt.
Kan socialministern instämma i att det är problematiskt att oavsett vilka åtgärder andra länder vidtar för att motverka könsselektiva aborter, i enlighet med resolution 1829, kan dessa åtgärder undermineras av att möjligheten att åka till Europas särfall Sverige finns? Som tidigare nämnts har socialministern även fått frågan om åtgärder mot könsselektiva aborter i nättidningen Liv och Rätt.
Vad gäller ministerns svar där finns det några konkreta frågor där det inte fanns någon uppgift om åtgärder från regeringen. Jag skulle vilja fråga socialministern om det i dag har vidtagits någon åtgärd på dessa områden. En uppmaning från Europarådet var att författa nationella riktlinjer för hur medicinsk personal ska arbeta för att motverka könsselektiva aborter. Avser Göran Hägglund att vidta några åtgärder på detta område?
En annan fråga var att undersöka orsakerna till könsselektiva aborter. Där gavs svaret att ingen åtgärd har vidtagits från regeringens sida. Är det Göran Hägglunds avsikt att någon sådan åtgärd ska vidtas eller inte? Om inte - varför? Anser inte socialministern att det är viktigt också med förebyggande arbete på detta område, innan problemet blir vanligt förekommande?