Sven-Erik Österberg (S):
Det är inte jag som är statsråd och ska ge svar till regeringen på frågor om hur man ska klara arbetslösheten. Jag trodde att regeringen hade facit på hur man skulle göra det. Åtminstone har det låtit så under de fyra senaste åren. Men debatten fortsätter ungefär likadant som under förra mandatperioden: Det är vi som ska leverera svaren. Statsrådet säger i det här fallet bara halva sanningen, och Tobé vidgar debatten till en allmänpolitisk debatt.
Det låter ungefär som om jag skulle vara emot att fler fick jobb och vill dra bort de möjligheterna. Men min fråga i interpellationen handlar faktiskt om hur man skulle följa upp coacherna så att de fungerade väl. Det stora problemet på svensk arbetsmarknad tror jag att både Tobé och statsrådet är väl medvetna om.
Både Svenskt Näringsliv och inte minst Företagarna har skramlat ganska tydligt om att det redan nu är stora problem att få tag på rätt arbetskraft eftersom de saknar rätt kompetens. Vid 8 procents arbetslöshet är det alltså svårt att få tag på rätt kompetens. Det tjatade vi om under hela förra mandatperioden, då man radikalt drog ned arbetsmarknadsutbildningen och utbildningen av personal. Det är facit av det som kommer nu.
Det är där jag har varit kritisk under alla mina debatter, kritisk mot att man rycker bort det som vi vet har varit det viktiga för att få ut människor i jobb, att de har rätt utbildning så att de klarar matchningen när företagen efterfrågar arbetskraft. Under den djupa lågkonjunkturen vet vi att nära 30 procent av industriproduktionen föll bort och många förlorade sina jobb.
Nu tar sig industriproduktionen igen, och vi ser att de jobb som kommer tillbaka kräver mer kompetens än de jobb som försvann. Då satsar regeringen på coachning och säger att man ska klara matchningen. Men matchningsproblemet är att det inte är rätt utbildning på dem som är arbetslösa jämfört med de lediga jobben. Där ligger matchningsproblemet, och det kan ingen coach i världen klara.
Det behöver inte vara fel i alla lägen med en coach, men detta är huvudproblemet just nu, och ändå fortsätter man att tjata om coacher och säger att det liksom är lösningen, när arbetsmarknadsutbildningen är nere på mycket låga nivåer. Hade statsrådet läst på i vår motion hade hon sett att de pengar som vi tar från coachningen satsar vi på arbetsmarknadsutbildningar och höjer utbildningsgraden.
100 000 fler utbildningsplatser och jobbplatser för ungdomar och vuxna var vad vår motion innehöll, för att kunna möta upp mot den situation som hade varit. LO-ekonomerna kom senast i dag med en rapport som beskrivs i Svenska Dagbladet. Man säger att man är väldigt orolig för matchningen och är överens med Företagarna och Svenskt Näringsliv. Statsrådet vet mycket väl vad detta gör om man redan har matchningsproblem på grund av kompetensbrist vid 8 procents arbetslöshet.
Det kommer att driva upp efterfrågan, det kommer att driva upp lönenivåer inom vissa branscher, det kommer att minska resultatet för många företag, och det blir dessutom hämmande rent tillväxtmässigt, eftersom man inte får tag på rätt arbetskraft och kanske inte kan leverera och klara utvecklingen av det skälet.
Bara som en liten anekdot kan jag nämna att vi på riksdagsstyrelsens sammanträde i går diskuterade ombyggnaden av riksdagens lokaler. Där har man problem med att få tag på en projektledare för att bygga om en fastighet. En sådan finns inte att få tag på. 14 söker, men ingen har rätt kompetens så att det går att starta jobbet i tid, om det inte löser sig ganska snabbt. Det är ett exempel som berör det här huset.
Det är problemet på svensk arbetsmarknad i dag, som regeringen under förra mandatperioden hela tiden nonchalerade, och man fortsätter ungefär på samma sätt nu. Jag skulle vara orolig om jag var i statsrådets kläder. Det är 8 procents arbetslöshet, och näringslivet skriker om att man inte får tag i rätt arbetskraft. Det är en allvarlig signal in i det svenska samhället. Vi måste överleva genom att vi har en ordentlig industri som kan exportera ut i världen.
Vi kan inte leva på enbart låglönejobb, som regeringen satsar på, där vi tvättar skjortor åt varandra. Då går Sverige på sikt under.