Anti Avsan (M):
När man hör Hillevi Larsson förstår man varför den här konventionen, barnkonventionen, är problematisk. Inledningsvis kan jag säga att svensk lagstiftning håller hög kvalitet. Lagstiftningsarbete föregås av omfattande utredningsarbete och ett remissförfarande.
Man inhämtar synpunkter som leder till en högkvalitativ lagstiftning med många vägledande uttalanden, som också är till nytta för domstolarna i rättstillämpningen. Jag är inte bara politiker. Jag är domare också, så jag vet hur det fungerar i domstolar. Barnkonventionen, däremot, lämpar sig inte som lagstiftning, för den innehåller generella och vaga formuleringar.
Det saknas vägledande förarbeten. Det ser man tydligt i den politiska debatten, och det är Hillevi Larsson ett mycket bra exempel på här i dag. Man argumenterar, närmast pläderar, i ett enskilt fall och möjligen mer än i ett enskilt fall därför att man anser någonting på ofta vaga uppgifter som har framkommit i medierna. Man har en bestämd uppfattning, och man grundar sina argument på barnkonventionens bestämmelser.
Det som är lite märkligt i sammanhanget är möjligen att man kan ha snart sagt vilken politisk ståndpunkt som helst eller vilken ståndpunkt som helst när det gäller en lösning. Det har vi sett i ett antal frågor som har varit aktuella här i riksdagen tidigare. Man har från diametralt olika håll hänvisat till barnkonventionen och tyckt sig se att man har svaret och stödet för just den uppfattning man har.
Det är det här som är ett problem - övertron på vilka möjligheter detta skulle ge. Sedan hänvisas det till barnrättskommittén som består av 18 personer. Där har också Saudiarabien en ledamot liksom Assads Syrien. Hur mår barn i de länderna?
Vad säger barnrättskommittén om det? Barnkonventionen är skriven på ett språk och med en teknik som är främmande för svensk rätt. Många av artiklarna har tillkommit efter politiska kompromisser. Man kan också förutse problem med förhållandet till olika nationella, ekonomiska och sociala rättigheter.
Den som anser att barnkonventionen ska göras till svensk lag, Hillevi Larsson, bör också ha ett bra svar på frågan om vad man ska göra med det hundratal andra konventioner som Sverige har åtagit sig att följa och som innehåller för många nog så viktiga frågor.
Jag kan bara i förbigående nämna konventioner på funktionshindersområdet, där det pågår diskussioner från olika håll till och med om att minska tillgängligheten för funktionshindrade. Den avgörande frågan är dock: Skulle det verkligen bli bättre för barnen om en sådan här relativt vag produkt som barnkonventionen görs till svensk lag.
Jag tror inte att ett ständigt trätande från många gånger diametralt motsatta utgångspunkter om vad som är bäst för barn gagnar barn i slutändan. Om det finns brister i den svenska lagstiftningen bör dessa brister identifieras och åtgärdas. Det stämmer också mycket bättre överens med hur mitt parti, Nya Moderaterna, formulerar sitt reformarbete.
Att utan vidare införa barnkonventionen som nationell lagstiftning är att jämställa med gamla systemskiftesteorier. I det här fallet förs de fram från socialdemokratiskt håll. Vi bör i stället identifiera de problem som finns och efter en analys av dem formulera framtidens lösningar.