Adam Marttinen (SD):
I betänkandet Våldsbrott och våldsoffer står vi bakom våra reservationer, men för tids vinnande väljer jag att begränsa mina yrkanden till reservation 3 och reservation 4. Åtgärden kontaktförbud syftar till att skydda personer, påfallande ofta kvinnor, mot risk att utsättas för brott. Vanligtvis handlar det om att en gärningsman förföljer eller på annat sätt allvarligt trakasserar, hotar eller fysiskt utgör en fara för den som kontaktförbudet avser. Farliga personer kan alltså föreläggas beslut om kontaktförbud.
Skulle kontaktförbudet överträdas finns det möjlighet att utdöma fängelsestraff. Kan man då anta att allt är frid och fröjd i landet lagom? Låt mig återge en rubrik från Expressen den 15 september 2014: "Bröt mot kontaktförbud 123 gånger - döms." Fallet rör en man i 70-årsåldern. Han dömdes till tre månaders fängelse för att ha brutit mot ett kontaktförbud 123 gånger under fyra månader. Fängelsestraffet var dock inte hans första.
Året innan dömdes han till sex månaders fängelse, även då för överträdelse mot ett kontaktförbud. Efter det första fängelsestraffet tog det alltså inte många månader innan trakasserierna började igen. Det finns ett annat fall i Östgötatidningen den 10 februari 2015. Polisen larmas till en adress i Mjölby. En man med kontaktförbud mot en kvinna hämtas av polis i anslutning till kvinnans hem.
Några timmar innan händelsen hade den misstänkte försatts på fri fot efter att ha suttit gripen, då misstänkt för olaga hot mot just samma kvinna. Låt mig återge ytterligare en artikel i Expressen den 1 mars 2013: "Fick nej på kontaktförbud - mördades." En kvinna mördades strax efter att hon förgäves och för sista gången försökt få ett kontaktförbud utfärdat.
Så här skulle jag kunna hålla på och återge fall efter fall där gärningsmän beläggs med kontaktförbud, bryter mot kontaktförbud, på sin höjd sitter av ett kort fängelsestraff, fortsätter att trakassera, hota och utsätta människor för rädsla och fara. Det finns åtskilliga nyhetsartiklar och ett rätt bra tv-program med Hasse Aro om just stalkning som man kan ta del av om man vill uppleva brottsoffers hopplösa situation.
Att straffskalan för allvarliga överträdelser av kontaktförbud ska cirkla runt ett eller två års fängelse är, herr talman, löjeväckande lågt. Att år efter år leva med trakasserier och rädsla är en mycket allvarlig inskränkning av den personliga friheten.
Att dessutom själv tvingas dokumentera övergrepp och förföljelser, kanske i flera månader eller år, för att kunna övertyga rättsväsendet om sin utsatthet utgör i sig en situation där ett års fängelse, eller några månaders fängelsestraff, inte kan betecknas som någonting annat än just löjeväckande. Dessa straffnivåer står helt klart i orimligt låg proportion till vad brottsoffren får genomlida.
Det råder för oss inga tvivel om att det måste bli enklare att få kontaktförbud utfärdat. Det gäller särskilt när vi vet att det trots politiska åtgärder från den förra regeringen beviljas kontaktförbud i endast 30 procent av de begärda fallen. Konsekvenserna av det hårda läget för brottsoffren får vi som det ser ut i dag ta del av genom fruktansvärda nyhetsartiklar. Sverigedemokraterna gläds över att påföljden elektronisk fotboja ska utredas.
Förhoppningsvis får vi se att den nyttjas i fler fall än i dag. Men att personer som dömts till sex månaders eller kanske ett års fängelse försätts på fri fot igen ger sannolikt ingen större ro åt ett brottsoffer.
Att gärningsmannen dessutom strax efter ett avtjänat straff kan bryta mot kontaktförbudet, kanske upp mot hundra gånger, och att straffskalan erbjuder kanske ett eller två års fängelse är inte en tillräcklig straffskärpning. Brottsoffret hinner på sin höjd fira en julafton utan sin förföljares närvaro innan allt förväntas sätta igång igen. Herr talman! Utifrån exemplen i mitt anförande borde det inte råda något tvivel om att det krävs hårdare straff.