Beatrice Ask (M):
Svensk polis måste fungera. Dramatiskt fallande utredningsresultat, larmrapporter, en polis som alla gånger inte rycker ut vid brottslighet och svårigheten att komma fram till polisen på telefon kombinerat med stora utmaningar är exempel på att polisen har allvarliga problem. Listan på tillkortakommanden kan göras mycket längre. Kritiken står som spön i backen, och den rör stort som smått.
Man har ibland svårt att sortera ut om det över huvud taget är något som sker som är rätt, och det är bra att det lyfts fram att det också finns ett och annat som hanteras rätt. Polisens huvuduppgift är att ingripa mot och utreda brott. Ingen annan har den uppgiften. Polisens unika samhällsuppdrag gör att det ställs och ska ställas krav på myndighetens effektivitet, kompetens och måluppfyllelse. De senaste åren har polisen fått allt svårare att klara sina uppgifter.
Andelen uppklarade brott var förra året den lägsta på 16 år. Det är inte en entydig trend nedåt vi har sett, utan vi har haft en och annan uppgång också. Men nu det här sista året har vi sett en nedgång. När jag diskuterade den här frågan med inrikesministern i förra veckan var beskedet att det kommer att bli ännu sämre - ännu sämre än vad vi har sett på väldigt lång tid. Vad tänker regeringen göra åt det?
Regeringen och inrikesminister Anders Ygeman måste ta de här problemen på allvar. Det räcker inte med att lyssna eller att följa utvecklingen. Det krävs tydliga besked, och det krävs initiativ. Regeringen har bett Brottsförebyggande rådet att utreda orsakerna till den låga brottsuppklaringen. Det är ju bra, men vi kan inte vänta på en utredning som tar lång tid, utan vi måste ta itu med sådant där det redan finns kunskap om bristerna.
Väl beprövad teknik och rutiner som fungerar när de används lyfter faktiskt brottsuppklaringen, och vi ser det på vissa håll. Varför inte se till att sprida kunskaperna och ställa krav på förstahandsinsatser så att man gör brottsplatsundersökningar, tar vara på bevis och vittnesmål och tillför DNA-registret nya uppgifter och så vidare?
Det finns massor som kan göras här och nu som inte kräver någon som helst analys och som kan förbättra sådant som vi vet fungerar dåligt. En av grundidéerna med polisreformen och den nya organisationen var att man skulle arbeta mer effektivt över hela landet och över gamla revirgränser. Vi ser fortfarande väldigt lite av det. Ofta får vi ändå höra att alla problem beror just på den här polisreformen.
Att genomförandet inte i varje del fungerat råder det ingen tvekan om, och vi får den här rapporten från Statskontoret. Det är självklart att uppenbara brister ska rättas till. Jag tror inte ens att det är politiskt kontroversiellt. Jag tror att vi kommer att vara helt överens om den saken. Det som bekymrar mig är att många gärna skyller på organisationen när det handlar om vilka initiativ man tar på fältet och vilket ledarskap som utövas i vardagen.
Det är inte politikernas fel när man tappat bort och sedan lägger ned en utredning om pistolhot mot ett äldre par på en kyrkogård i Malmö. Det är inte politikernas fel när en misshandlad kvinna i Värmland blir liggande medvetslös i timmar och polisen - när man äntligen kommer - inte går in eftersom det är släckt i bostaden.
Det är inte politikernas fel när man lite halvhjärtat svarar en person som har hittat en misstänkt rånarbil i skogen strax efter ett väpnat rån utanför Stockholm. Det här handlar om kultur, ledarskap och rutiner, och det går inte att skylla på organisationen. Problemet består av två delar, och de är kulturen och naturligtvis resurser. Det kan vara orsakerna till den här typen av problem som allmänheten diskuterar.
När det gäller resurser är regeringens budgetförslag en besvikelse. Polisen har begärt kraftfull förstärkning, och medborgare som har upplevt att polisen inte fungerar tycker naturligtvis att resursförstärkningar borde komma. De förslag som har presenterats innebär vid full utbyggnad en ökning av budgeten med 1 miljard till 2020. Regeringen gör naturligtvis en poäng av det här, för det är mycket pengar.
Bekymret är att rikspolischef Dan Eliasson redan har lovat bort huvuddelen av de här pengarna till civilanställda. Om vi har räknat rätt blir det inte så mycket kvar till rena polissatsningar. Det är möjligt att det får justeras nu när man har svart på vitt vad regeringen kommer med, men det blir ingen kraftig förstärkning av antalet poliser. Men det behövs därför att befolkningen har vuxit och utmaningarna är större än någonsin.
Moderaterna och övriga allianspartier kommer att göra skillnad, för vi kommer att lägga resurser på fler poliser och fler civilanställda. Det kommer att behövas. Vi moderater lägger i våra förslag fokus på poliser som i första hand ska sättas in i utanförskapsområden och i glesbygd där problemen är som allra störst. Vi vill naturligtvis också se att det blir fler civilanställda som kan avlasta polisen.
Vi tycker också att det behövs en lägstanivå när det gäller antalet poliser som en kvalitetsgaranti, för det är bara utbildad polis som kan genomföra vissa uppgifter. Jag har tidigare sett hur man har lekt svälta räv med polisorganisationen genom att spara på antalet poliser, och det vill vi inte se igen. Rättsväsendet måste vara starkt. Polisen måste vara stark. Det kräver åtgärder och att vi tar Statskontorets rapport på allvar.
Men det kräver också insatser här och nu från regeringen. Vi har en konkret plan för vad som behöver göras. Regeringen svarar med att man tänker efter, och man siffertrixar och menar att det här nog är polisorganisationens ansvar. Men, inrikesminister Anders Ygeman, du måste svara på hur polisen ska bli mer effektiv och hur fler brott ska klaras upp.