KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bill (M):
Det här är ett enigt betänkande. Jag skulle kunna stämma in i princip allt som Peter Eriksson och Billy Gustafsson har sagt, utom möjligen några av Billys medskick. Precis som Peter Eriksson sade är det här en viktig genomgång, lite grann att titta igenom och se om de kontrollinstrument vi har fungerar.
Vi har förslag på några små förbättringar. För övrigt tycker vi att det mesta fungerar relativt bra. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.
Per Bill (M):
Jag tackar alla som hjälpt till att hitta en kompromiss. Det är faktiskt någonting som vi politiker ibland måste lära oss att bli duktiga på.
Det är inte någonting som bara gäller här i Sverige eller i Norden, utan med undantag, tror jag, från delar av Sydamerika är det för tillfället så att tryckta medier har problem.
Upplagorna sjunker, och tyvärr lämnar annonsörerna medierna i en ännu snabbare takt eller byter medier och går över till tv, radio, storbildstavlor eller vad det nu är. När världen ser ut på det sättet är det, tycker vi moderater, viktigt att försöka hitta vad som förenar oss.
Det som förenar oss partier i riksdagen, eller åtminstone de allra flesta, är att vi vill ha en granskande journalistik - nationellt, regionalt och nere i varje kommunkontor. Hur kan vi då försöka behålla detta? Ett sätt är att försöka minska de politiska risker som finns i branschen.
Minskar man de politiska riskerna blir det lättare för företagen att göra framtidskalkyler. Det har vi försökt göra i Presstödsutredningen. Vi fick ägna väldigt mycket tid åt vad som förenar och inte vad som delar oss.
Det är därför väldigt roligt, herr talman, att vi nu i dag står och ser del ett av Presstödsutredningen. Hade det här varit helheten hade man väl kunnat säga att det bara bidde en tumvante.
Men Presstödsutredningen skriver att man har fyra huvudförslag och ett antal mindre förslag. Man skriver också ganska tydligt att flera av de mindre förslagen med fördel kan genomföras tidigare. Regeringen har lyssnat på detta och gör nu så.
Vi har dessutom lagt till ett antal synpunkter på den stora delen, som fortfarande ligger framför oss. De många små förbättringar som görs nu görs dels för att det ska bli lite bättre affärsmässighet, dels för att det ska bli lite modernare.
Det ska inte vara någon skillnad på om man trycker tidningen på misshandlad skog eller om den läses i en "padda" eller något liknande. Men det vi har framför oss är de fyra stora bitarna.
Om vi kan se till att steg för steg avskaffa reklamskatten gagnar det alla tidningar som i dag betalar reklamskatt.
Om det görs riktiga och seriösa försök till samdistribution av post och tidningar tidigt på morgonen slipper man åka 15 000 mil extra varje dag, om jag kommer ihåg siffran rätt.
Det finns också en fantastisk möjlighet att se till att denna distribution inte blir mindre och mindre serviceinriktad, utan att vi vänder trenden, så att avståndet mellan brevlådan och husknuten kan räknas i meter och decimeter och inte i kilometer och mil.
Vi vill också i kompromissens anda ändra lite grann i stödtrapporna, och vi har gått med på en digital knuff. Dessutom har vi en samsyn om längden på detta presstöd. Om man bara tittar på dagens lilla första proposition kan det tyckas som lite.
Men tittar man på helheten tror jag ändå att man kan säga det som vi sju partier skrev i Svenska Dagbladet i måndags, nämligen att det under den tid det har funnits presstöd aldrig har rått så stor samsyn om hur det ska användas.
Per Bill (M):
Jag kan hålla min replik mycket kort. Jag försöker att vara en pragmatisk politiker, och jag försöker lösa problem. Jag återkommer under morgondagen med hur vår något förändrade budget ser ut. Det kommer ni, Niclas Malmberg, att få reda på när vi ses en kvart efter att vi har haft votering.
Jag är glad att du inte ser ned på den fantastiska utvecklingen på restaurangsidan. Men jag tror att vi måste lära oss att det är två sektorer som håller på att växa ihop. Jag har gjort en liten sökning på de museer som finns i Stockholmstrakten. I stort sett alla har en shop där man kan köpa lite saker.
Alla har ett kafé, och de allra flesta har en restaurang. Det hänger ihop. Det är till och med så att väldigt många vill bli restauratörer i ett museum eller i ett galleri därför att det ger så mycket mer. Det ger inte bara en matupplevelse, utan det ger en helhetsupplevelse.
Per Bill (M):
Så är det absolut. Jag kan bara säga att om man tar bort hotell, restauranger, konferenser och så vidare har vi vandrarhem - som definitivt ligger inom vår sektor - som hade åkt på 7 miljoner i skattehöjningar, stugbyar 7 miljoner, campingar 18 miljoner, förlag 105 miljoner, film, video och tv 57 miljoner, sändning av program 19 miljoner och så vidare.
En del av regeringens drakoniska skattehöjningar gick alltså rakt in i hjärtat på svensk kultur.
Per Bill (M):
Jag ska fatta mig kort, eftersom jag tyckte att detta var en ganska snäll replik, möjligen bortsett från det sista. Jag kan därför bara säga att jag också är glad att vi nu försöker lösa denna situation för kulturtidskrifterna och också för barns och ungas läsande. Det fanns på detta konto 3.1 många väldigt behjärtansvärda saker. Därför är jag också mycket glad.
Per Bill (M):
Jag kan hålla mig kort även här. De handlar om unga som får sitt första jobb och kan få en lön som de kan leva på. Att man har gjort en skattereduktion har skapat många jobb, och det är verkligen inte jobb som går till de välbeställda.
Jag skulle säga att väldigt många av dem som får sitt första jobb och som får den här subventionen tillhör decil 1 eller 2, vilket är politikerspråk och innebär att det är de 10 eller 20 procent som har de lägsta inkomsterna i samhället.
Per Bill (M):
Jag ska försöka hålla mig kort. Jag tycker ändå att det är lite tokigt att säga att det har varit total stiltje och att ingenting har hänt. Skapande skola har grundats, kommit igång och utvecklats. Det är bra att det får fortsätta.
Vi har i dag en kulturbudget som är 916 miljoner större än vad den var när Lena Adelsohn Liljeroth tog över, och vi har till exempel lagt fram den första kulturpropositionen på 35 år - Tid för kultur . Mellan 1974 och 2009 hände alltså ingenting, och sedan kom kulturpropositionen.
Jag har lite svårt att förstå framför allt prioriteringarna. Om jag hade haft 300 miljoner mer till kultursatsningar på olika konton hade mina satsningar sett helt annorlunda ut.
Att ha fri entré för alla in genom den första dörren, oavsett om man är en tysk turist eller varifrån man nu kommer, har jag inte riktigt förstått idén med, eftersom det riskerar att gå ut över barn och unga.
I dag går barn och unga går gratis på alla dessa elva museer, och man går också gratis in på till exempel en Picassoutställning eller någonting sådant. Jag hörde i medierna när finansministern fick frågan om den här underfinansierade reformen inte riskerar att barnen och de unga ibland inte skulle få gå in på Picassoutställningar och annat.
Det blev ett väldigt hummande svar på detta. Ska man då stänga ute barn och unga från specialutställningar som kanske skulle väcka deras känsla för kultur?
Per Bill (M):
Den här gången ska jag försöka hålla mig kort. Kulturministern har alldeles rätt; kultur är jätteviktigt. Tillsammans med högre utbildning och forskning tillhör kulturen de allra viktigaste satsningar vi kan göra om vi vill skapa ett samhälle som får människor att växa, som får människor att trivas och som får människor att bli kreativa.
Då ska vi naturligtvis börja så tidigt som möjligt och se till att alla barn och unga får många möten med kulturen och många möten med olika delar av kulturen, oavsett om det är hiphopdans på Fryshuset, klubbkultur på Södra Teatern eller en föreställning på Operan. Alla sorters kultur är viktigt. Därför blir jag lite oroad.
Vi har tittat på vad det skulle kosta att finansiera en full satsning så att alla får gå in gratis på museerna. Den siffra vi haft har legat i närheten av 300 miljoner. Är det en felaktig siffra som departementet haft tidigare eller har det plötsligt blivit mycket billigare? Det är min fråga.
Per Bill (M):
Det är inte varje dag som vi debatterar motionsbetänkanden som vi är helt eniga om, men i dag gör vi det. Det är ibland viktigt att visa vad vi är överens om. Låt mig därför börja med att yrka bifall till förslaget i detta lilla betänkande, som faktiskt är enigt. Det finns ett särskilt yttrande till det.
Man kan också passa på att säga stort grattis till alla som jobbar på public service - på Sveriges Radio, på Sveriges Television och på Utbildningsradion. Vad skönt för er, i en tid när det är väldigt stökigt på mediemarknaden, att det finns en i princip fullständig enighet i Sveriges riksdag om att ni behövs och att ni ska ha ert oberoende!
Det vi har diskuterat och funnit en klok kompromiss om är hur vi ska kunna ordna detta. Vi har kommit fram till att vi via ett tillkännagivande i god tid inför nästa sändningstillstånd ska tillsätta en utredning som tittar på radio- och tv-avgiften. Jag tror att det är väldigt klokt och bra.
Vi behöver i god tid utreda hur vi i framtiden ska se till att få en bra finansiering och hur vi ska kunna värna oberoendet. Vi vet att betalningsviljan i dag är mycket god. Alldeles nyligen satte man rekord i att få in radio- och tv-avgifter. Samtidigt vet vi att tekniken utvecklas snabbt.
Vi vet inte riktigt hur vi kommer att konsumera radio och tv, bilder och ljudströmmar i framtiden. Det viktiga är dock att vi i Sveriges riksdag tillsammans bygger ett robust system för framtiden och att vi kan fortsätta att i enighet värna en oberoende public service.
Per Bill (M):
Låt mig börja med att vara lite formell och inledningsvis klargöra att EU-kommissionen i ett pressmeddelande som lämnades i oktober 2014 angett att den beslutat sig för att stämma Sverige inför EU-domstolen för fördragsbrott angående regleringen av spelmarknaden. Någon stämningsansökan är dock än så länge inte inlämnad. Herr talman!
Jag är glad över att vi har en så bred uppslutning för vårt betänkande och att vi nu tillsammans i regeringen och Alliansen kan ta oss an spelfrågorna. Det är viktigt dels för att det är en storindustri, dels för att vi verkligen vill stävja de avarter som finns.
Det är därför med stor glädje som jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet, som innehåller två tillkännagivanden, och avslag på reservationen.
För inte så länge sedan hittade arkeologerna ett nästan 5 000 år gammalt brädspel. Så länge har man alltså ägnat sig åt spel, och troligtvis längre.
Kanske var det också så att de som satt och tittade på dem som spelade brädspelet satsade lite pengar på vem som skulle vinna. Det är en gammal tradition och någonting som i små mängder är trevligt och skojigt. Vi skulle kunna ha haft en liten vadslagning om hur länge arbetsmarknadsutskottet skulle kunna prata.
Många av oss hade gissat länge, men få hade väl ändå satt pengar på att de skulle hålla på i fyra timmar! Däremot tror jag att det hade varit ett väldigt lågt odds på att kulturutskottet som vanligt håller sig till ungefär de tidsramar som de har sagt att de ska göra. Herr ålderspresident! Det är trevligt att kunna säga så!
I små mängder är detta med andra ord en källa till glädje, men det finns också stora risker.
Vi känner säkert alla antingen någon som har spelat bort väldigt mycket pengar på någon typ av spel och dobbel, eller så känner vi någon som sitter alldeles för länge framför datorn och ägnar sig åt Candy Crush eller vad det nu kan vara.
Det kan till och med finnas de som fortfarande sitter och spelar Monopol runt ett spelbord i timme efter timme. Det är kanske inte det mest produktiva man kan göra. Men i små mängder är spel i olika former trevligt. Låt mig ändå ägna en minut eller så åt det viktigaste tillkännagivandet.
Det är när vi ger regeringen till känna dels att ett samarbete ska ske över blockgränserna för att hitta ett licenssystem på spelområdet som kan införas i Sverige och som ska vara långsiktigt hållbart, dels att även direktiven till denna planerade utredning på spelområdet ska tas fram blocköverskridande och att de ska lämnas under 2015.
Det är mycket glädjande att vi har en så bred enighet om det. Det andra tillkännagivandet, som handlar om LAN-spel, överlåter jag till mina alliansvänner att berätta lite mer om. Herr ålderspresident! Vi har många utmaningar framför oss. Då känns det ganska bra att vi har en så bred enighet i Sveriges riksdag om vilken väg vi ska ta.
Per Bill (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på motionen.
Det är glädjande att vi därför nu har ett anslag som gör att det inte blir några förändringar när det gäller litteratur- och kulturtidskrifter. Samtidigt blir jag lite full i skratt, herr talman, när det gäller krokodiltårarna över konto 1.6 och att det egentligen skulle behövas mer pengar.
På s. 73 i regeringens eget budgetalternativ står det ju att anslaget minskar med si och så mycket för 2015, si och så mycket för 2016 och si och så mycket för 2017 för omprioriteringar till annan behjärtansvärd verksamhet.
Det här är alltså ett konto som även den rödgröna regeringen i sitt förslag hade minskningar på. Jag vill inte dra igång någon stor debatt, men jag vill ändå påpeka att vi nu får en budget som är drygt 60 miljoner starkare än den budget som gäller just nu.
De 366 miljoner som ni pratar om är er budget, och den har inte vunnit riksdagens gillande.
Per Bill (M):
Det var inte min mening att raljera, men det är ändå så att vi inte har haft någon som helst diskussion om detta. Det lät som om det här är ett stort belopp, men det är det inte. Det är 15 miljoner på 1,3 miljarder.
Med en klok myndighet och kloka regionpolitiker går det att hitta besparingar på 15 miljoner på ett konto som omfattar 1,3 miljarder. Ni skriver själva att era minskningar uppgår till 4,5 miljoner för vart och ett av åren 2016, 2017 och 2018.
Detta är alltså ett konto som har använts även av er för satsningar som till så stor del ligger på storstadskultur.
Per Bill (M):
Tack för svaret, ministern för högre utbildning och forskning! Det är ett glädjande svar. Men samtidigt är det ett lite oroande svar som ger upphov till en del följdfrågor. Låt oss börja med det som är positivt. Det är naturligtvis att vi kan rädda de tre instituten. De är bra för vår forskning, för vår utbildning och dessutom för kulturverksamhet och nätverkande.
Det tycks vi numera vara överens om. De är bra också därför att de är en del av vårt historiska och kulturella arv. De är mycket strategiskt belägna. Det gäller till exempel ökad kunskap om Turkiet. Det är svårt att hitta något område i världen där det för tillfället är viktigare att få ökad förståelse.
Det är, fru talman, i ständigt nyhetsfokus. Instituten är en mötesplats för människor för att kunna ha seminarier, föra diskussioner och lära sig.
Jag kommer själv ihåg en trevlig utskottsresa till Istanbul, där jag hade förmånen att träffa forskare, studenter och andra som verkligen kunde ge utskottet en ökad kunskap om vad som händer i Turkiet för tillfället, hur det ligger till med ren företagsamhet men också det säkerhetspolitiska läget.
Det var mycket givande. Om vi då går över till det tråkiga: Varför föreslog ministern en nedläggning av Medelhavsinstituten? Och varför valde ni att göra det utan någon typ av motiv?
På s. 308 i bilagan för utgiftsområde 16 får man bläddra långt ned för att komma till rubriken 10.3.13 3:13 Särskilda utgifter för forskningsändamål.
Och inte ens av tabellen som finns där kan man se vad som är på gång, utan man måste ta sig ned till regeringens överväganden, ungefär tio rader ned, där man ser att det står: "Regeringen beräknar att anslaget minskar med 12 miljoner kronor 2016 och med ytterligare 10 miljoner kronor fr.o.m. 2017.
Minskningen avser bidragen till de svenska medelhavsinstituten. Finansieringen från staten till instituten avslutas därmed." Det får sägas vara en ganska abrupt avslutning på något som har pågått i många årtionden.
Frågan blir då vilka kontakter ministern hade med instituten och de berörda svenska universiteten, till exempel Lunds universitet och Uppsala universitet, innan ni föreslog de här neddragningarna.
Per Bill (M):
Socialdemokraterna och Miljöpartiet valde inför valet att inte förbereda en gemensam budget. Det kanske var valtaktiskt smart, men det innebär att regeringsdugligheten blir sämre. Vi använde åtminstone två och ett halvt år till att förbereda oss innan vi vann valet 2006.
Jag tror att det hade varit en god investering även för S och MP. Den nya riksdagsordningen och det faktum att vi har tidigarelagt våra riksdagsval med en vecka har givit nya regeringar längre tid, inte kortare tid, för att förbereda sin budget. Jag tycker nog att den här typen av slarvigheter är ett problem.
Jag tror att ministern håller med om att det hade varit bättre att prata med instituten i förväg och att ringa till de större universiteten eller träffa dem för att höra hur pass viktiga instituten är. Både jag och ministern har en bakgrund i kommun eller landsting. Det är likadant där.
Om man skulle föreslå att en skola ska läggas ned, vill man naturligtvis - oavsett vilket parti man kommer ifrån - ta reda på vilka effekter det får. Man försöker då prata med lärare och med elever och deras föräldrar. Sedan tvingas man ibland ta tuffa beslut.
Vår demokrati bygger på väl underbyggda underlag, och här finns det ett problem med att ni valde att inte förbereda er. Jag lastar inte ministern för det eftersom det naturligtvis var ett strategiskt beslut som togs på en annan nivå.
Men det är svårare att göra något bra om man inte har förberett sig i ett par tre år, vilket kommer att visa sig på fler områden.
När jag läser delar av interpellationssvaret blir jag glad att ministern skriver att det inte längre är aktuellt att lägga ned instituten och att de är viktiga delar och noder, en forskningens infrastruktur, för humaniora och samhällsvetenskap. Jag håller med till hundra procent.
Frågan blir då varför man lägger ned något som man ett par veckor senare kommer fram till är forskningsinfrastruktur och extremt viktigt. Tänk om vi inte hade fått en debatt i samhället! Då hade det funnits risk för att det som stod på s. 308 långt ned i en kommentar hade blivit verklighet efter ett år.
Det hade verkligen inte gynnat svensk forskning i allmänhet och humaniora och samhällsvetenskap i synnerhet.
Per Bill (M):
Jag vill tacka Helene Hellmark Knutsson för ett ärligt och rakt svar i debatten.
Eftersom jag har ägnat mig åt utbildningspolitik i riksdagen i ett antal år kan jag ge ministern ett litet tips: Många av de små och medelstora anslagen under ministerns utgiftsområde får väldigt tydlig effekt ända ned på enskilda delar av ett universitet.
Jag hoppas därför att det här kan vara lite av en väckarklocka och att ni verkligen använder det kommande året till att i detalj titta på vad som döljer sig bakom varje utgiftspost.
Under mina 20 år i riksdagen har det inte på något annat utgiftsområde som jag har jobbat med varit så otroligt tydligt att den exakta summan pengar som är avsatt är vad universitetet eller institutet har att rätta sig efter och ingenting annat. Det ser man när man kommer dit.
Hans Karlsson (S):
Gabriel Romanus och jag tycks i allt väsentligt vara överens när det gäller nödvändigheten av att vi får korrekta underlag och riktiga fakta för att kunna göra korrekta bedömningar och vidta relevanta åtgärder. Jag uppskattar att Folkpartiets riksdagsledamöter engagerar sig i de här frågorna och hjälper till att ha ett tryck på Riksförsäkringsverket.
Vidare håller jag med Gabriel Romanus om att det möjligen inte är fullt så illa som det i förstone tedde sig. Men det är sant att det är illa nog att det sker en ökning - hur stor den nu är - bland yngre som permanent i stort sett lämnar arbetsmarknaden eller riskerar att göra det. Jag oroar mig för det i allra högsta grad.
På en punkt kan jag kanske få korrigera Gabriel Romanus. Det är sant att jag var stolt men inte nöjd över att vi fått ett trendbrott när det gäller kortare sjukskrivningar - inflödet minskar. Men jag jublade verkligen inte över att de långa sjukskrivningarna i varje fall inte ser ut att minska utan planar ut.
Det är klart att det någonstans finns ett samband mellan de långa sjukskrivningstiderna och risken för att också på grund av tid i sjukskrivning slås ut från arbetsmarknaden. Därför är det väldigt angeläget att vi också kan bryta utvecklingen när det gäller de långa sjukskrivningarna.
De åtgärder som regeringen har vidtagit och avser att vidta kommer att innebära ett kraftfullt bidrag till att ändra tingens ordning. Jag hoppas att jag om ett år också kan vara om inte nöjd så i varje fall stolt över utvecklingen när det gäller de långtidssjukskrivna.
Hans Karlsson (S):
Nej, Ana Maria Narti, jag säger inte att allt är bra. Det var inte det jag sade. Jag redovisade vad regeringen gör och att jag i anledning av den här interpellationen inte avser att vidta några ytterligare åtgärder nu. Det betyder inte att jag tycker att det är bra som vi har det.
Det betyder inte att vi inte ska öka resurserna när vi kan. Nu är det i det här livet en gång för alla så att behoven nästan alltid tenderar att överstiga de medel som vi har till förfogande, särskilt när vi har fallande sysselsättning och lågkonjunktur.
Jag avser att komma tillbaka i budgetpropositionen i höst när det gäller programvolymer för 2005.
Den inriktning som vi har när det gäller arbetsmarknadspolitiken, som jag nu diskuterar i anledning av interpellationen, är att ge utrymme för kompletterande utbildning inom högskolan som gör det möjligt att under två terminer på heltid komplettera sin akademiska utbildning med de kunskaper man behöver.
Vi har infört - visserligen i begränsad omfattning, men dock - en möjlighet för redan anställda som inte arbetar inom sitt kompetensområde att med bristyrkesutbildning få en möjlighet att läsa upp sig, förbättra sina möjligheter att söka och få jobb inom sitt yrkesområde.
Det finns också, vilket egentligen kommer före, en möjlighet genom särskilda regler för personer med utländsk bakgrund att gå grundskole- och gymnasiekurser för att komplettera och därmed ha möjlighet att ta sig in i högre utbildning. Vi har, som jag sade, nu satsat ytterligare 15 000 platser i arbetsmarknadspolitiken.
Det gör att vi nu har en volym på ungefär 100 000 som dessutom kommer att utvidgas nästa år. Sammanfattningsvis: Jag är inte nöjd. Jag känner oro för att det går långsamt med sysselsättningsökningen för utlandsfödda.
Jag känner därför ett behov av att intensifiera satsningarna på de grupperna - prioriteringen måste vi göra tillsammans med allting annat, som vi alltid måste göra - så att de kan stå väl rustade för att ta arbete när konjunkturen vänder och vi därmed får upp sysselsättningen också för personer födda utomlands.
Det är den grupp som vi har de svagaste resultaten för; det medger jag gärna. Sverige ligger bra till jämfört med andra länder när det gäller total sysselsättning, för ungdomar och för äldre, men vi behöver bli bättre när det gäller utlandsfödda.
Vi har ingen anledning att inte satsa på personer med akademisk utbildning så att de verkligen får använda den resurs som de besitter och kan bidra med den i det arbete som behöver utföras i det här landet.