KBLab/rixvox huggingface dataset:
Håkan Svenneling (V):
Socialdemokraterna vill gärna låta arga på bankerna för att de tar bort kontanter för medborgarna, men inget politiskt beslut fattas. Börje Vestlunds kollega i skatteutskottet, Peter Persson, som snart kommer att komma upp hit till talarstolen, har bland annat sagt att alla banker ska ta emot kontanter. Men att göra något är Socialdemokraterna betydligt sämre på. Gång på gång har Vänsterpartiet lyft upp frågan om tillgång till kontanter. Vi har gjort det under den borgerliga regeringens tid, och vi har gjort det under den socialdemokratiskt ledda regeringens tid.
Men inget annat parti har någonsin slutit upp bakom våra krav, och det är svårt att förstå varför. Problemen med bristande kontanthantering är många. Många företagare påverkas negativt och har vittnat om problem att bli av med dagskassor. De har svårt att få tag i växel, tvingas åka mycket långt för att kunna utföra de ärenden som gäller bankservice med kontanter och känner att deras verksamhet är hotad på grund av bristen på kontanter.
Många är de föreningar som på landsbygden finansierar sig genom lotterier, försäljning, bingo, kaféer med mera och som har svårt att sätta in de pengar de tjänar på sina konton. Lyckas de med det får de betala stora avgifter till banken för att göra det. Det är ett absurt system där de ideella jobbar för att stärka föreningens ekonomi. Folk som vill stödja föreningen bidrar ekonomiskt till föreningens verksamhet, och sedan tar bankerna en stor del av pengarna. Bankernas ansvar för samhället verkar inte särskilt stort.
Frågan är: Varför vill inte Socialdemokraterna göra någonting åt detta? Varför gömmer ni er hela tiden i utredningar, som i den tidigare utredningen om betalkonto och nu i Riksbanksutredningen? Hur länge kan Socialdemokraterna egentligen gömma sig i en utredning?
Håkan Svenneling (V):
Vi är överens om beskrivningen av det, Börje Vestlund. Men vi är inte överens när det gäller om riksdagen ska vidta några åtgärder eller inte. Diskussionen hamnar hela tiden i ett läge där vi föreslår att man borde gå fram med lagstiftning, precis som i Norge, och säga att bankerna ska tillhandahålla kontanter i den utsträckning som kunderna begär. Ni utreder och utreder.
Så fort vi säger att något måste göras presenterar ni en ny utredning där ni har tagit upp frågan lite vid sidan av. Senast var det utredningen om betaltjänster, som byggde på ett direktiv från EU om att säkerställa grundläggande tjänster för medborgarna. Det sas att utredningen gärna kunde titta på kontanter. Men den tittar inte på kontanter. Man konstaterar i princip - nu raljerar jag lite - att de problemen kommer att lösa sig när tekniken tar över och när de som inte fattar tekniken, de som är för gamla, dör.
Då kommer vi att kunna ha ett samhälle utan kontanter. Utredningen löste inte alls problemet. Då stoppas det in i en ny utredning, denna gång om riksbankslagen. Den kan sägas vara en grundlag för hur Riksbankens verksamhet ska bedrivas. Men där ska inte bankernas roll utredas utan Riksbankens roll. Det är att trycka pengar, i ett system där Riksbanken sedan inte har ansvar för kontanterna. Det står ingenting om bankerna. Det står bara att utredningen ska kolla på Riksbankens ansvar för kontantförsörjning.
Det är som att kolla på den ena planhalvan men inte på den andra. Problemet har inte varit Riksbanken. Den har ett stort ansvar och en roll att fylla i framtiden. Och riksbankslagar ska vi inte utreda hipp som happ. Det ska göras med långt perspektiv, 20-30 år framåt. Det är bankerna som inte sköter sin uppgift. Då måste vi fråga oss om vi ska gå i samma riktning som till exempel Norge.
Där finns det lagkrav på banker som har kontor och bankomater att se till att kunderna har tillgång till kontanter.
Håkan Svenneling (V):
Jag vill å Vänsterpartiets ledamöters vägnar tacka för den fantastiska dikten och citatet som ledamot Persson framförde i slutet. Jag delar Peter Perssons beskrivning av läget. Som slutorden visar är det tydligt att bankerna har ett stort ansvar i detta.
Vi befinner oss i en märklig situation, där vi upplever ett kontantbyte som Riksbanken har initierat och som bankerna säger att de ska hjälpa till med. Men senast i morse kunde vi i nyhetsinslagen se att handlarna upplever att det är de som får ta ansvaret. Det finns vackra kartor som visar var man kan växla in sina kontanter, men det finns exempelvis inget ställe i Hällefors där de kan växlas in. Vi står definitivt inför en stor utmaning. Den stora fråga jag har ställt mig många gånger är vilket ansvar vi här i riksdagen har.
Jag är glad över att Peter Persson lyfter fram Landsbygdskommitténs resonemang och slutsatser om att det faktiskt behövs en lagstiftning. Det är också något som Riksbanken har fört fram den senaste tiden. Stefan Ingves, riksbankschefen, berättade för mig att inget annat uttalande från honom har fått så mycket uppmärksamhet hos vanliga människor. Han får brev om detta som är skrivna av människor som själva inte ens är förmögna att skriva brevet utan låter andra hjälpa dem.
Detta visar hur medborgarnära den här frågan är och hur viktig den är för vissa människor. Det är lätt att vi i samhället springer iväg på ett sätt som gör att vi glömmer några bakom oss. Det som bekymrar mig är dock att Peter Perssons parti, Socialdemokraterna, inte riktigt är lika handfasta med vad man vill. Man är inte tydlig och säger att detta är något som vi borde genomföra i lag.
Min fråga till Peter Persson är: Vad kan du göra, och vad gör du för att övertyga ditt parti om att det är dags att sluta släppa marknaden fri? Det är dags att säga till bankerna vilket ansvar de har och se till att vi får en lagstiftning för att kontanter ska finnas kvar i vårt samhälle.
Håkan Svenneling (V):
Det är alltid intressant att diskutera partisplittringen 1917. Jag hade faktiskt förmånen att diskutera den med justitieminister Morgan Johansson, och vi var också överens om att det nog var bra att det blev partisplittring 1917.
Det är en väldigt tydlig skillnad mellan de reformistiska Socialdemokraterna som går väldigt långsamt fram och inte vill stöta sig med storbankernas vd:ar och lobbyister och det lite mer revolutionära Vänsterpartiet som säger att vi faktiskt måste ta ansvar och att vi måste göra skillnad här och nu. Vänsterpartiet förde fram kravet att ålägga bankerna ett ansvar för kontanthanteringen långt innan Riksbankens utbyte av sedlar drog igång.
Vi som lagstiftare har ett ansvar för att reglera sådant som vi säger är samhällets ansvar. Vi tycker att det är viktigt att ta detta ansvar. Man kan alltid diskutera hur mycket man ska utreda. Men problemet med de utredningar som regeringen har tillsatt har varit att de inte har tagit ansvaret på allvar. Man har aldrig tittat på bankernas ansvar för kontanterna.
Om du och jag, Peter, skulle skriva ett direktiv till en utredning som på allvar skulle kunna ta fram ett förslag till lagstiftning skulle det låta annorlunda än det utredningsuppdrag som betaltjänstkontodirektivet hade och som nu också Riksbankslagsutredningen har, för det uppdraget handlar inte om vad som är bankernas ansvar. Det handlar i stället om vilket ansvar Riksbanken har. Kanske är det nu sista gången vi har tryckt nya pengar i Sverige. Så kan det mycket väl vara.
Nästa gång kommer vi kanske inte att trycka pengar, utan vi kommer att ge ut e-kronor i stället. Då måste vi ha en lagstiftning som är anpassad för det. I dag har vi en lagstiftning som inte är anpassad till Riksbanken och absolut inte är anpassad för de människor som inte får tillgång till de grundläggande betaltjänsterna. Jag är övertygad om att den riksbanksutredning som kommer att presentera sitt förslag 2019 inte heller kommer att lösa detta problem.
Håkan Svenneling (V):
Den statliga arbetsgivarpolitiken måste kännetecknas av att statliga myndigheter är föredömliga arbetsgivare. Det innebär till exempel att statliga myndigheter har ett särskilt ansvar att motverka diskriminering i rekryteringsprocesserna. För att minimera risken för godtyckliga utestängningar av arbetssökande med utländsk bakgrund bör regeringen återkomma med förslag på hur obligatoriska kravprofiler vid offentliga anställningar bör utformas.
Regeringen bör också arbeta för att det blir obligatoriskt för statliga myndigheter att upprätta handlingsplaner för etnisk mångfald vid rekrytering. Vänsterpartiet anser att positiv särbehandling på grund av etnicitet ska vara möjlig inom arbetslivet. Statliga arbetsgivare bör aktivt kunna söka upp nya medarbetare i underrepresenterade grupper för anställning genom att särskilt efterfråga personer med utländsk bakgrund.
Exempelvis bör det vara obligatoriskt att man upprättar just en handlingsplan för detta. I dagens debatt reduceras de som kommer till Sverige oftast till flyktingar. Deras kompetens och kunskap osynliggörs därmed. Samtidigt ställer en ökad internationalisering ökade krav på tvärkulturell kompetens inom arbetslivet.
Den som talar ett ytterligare språk utöver majoritetsspråket har stora fördelar av det i sitt arbete, och det blir allt viktigare för företag och myndigheter att ha flerspråkiga anställda. Som exempel har jag en kompis som arbetar på MSB, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, som talar persiska. Hennes kompetens stärker myndigheten i dess arbete med internationella insatser i Mellanöstern.
Därför ska tvärkulturell kompetens liksom flerspråkighet räknas som meriter vid alla offentliga anställningar. Undersökningar visar också att våra statliga myndigheter i allt större utsträckning anlitar bemanningsföretag både i myndigheternas stödfunktioner och vid myndighetsutövning.
Det mest uppenbara problemet är att privaträttsliga organ därmed blir en del av myndighetens kärnverksamhet, men vid sidan av det finns det ytterligare problem i att man anlitar bemanningsföretag för myndighetsutövning. För det första skapar det en uppdelning mellan personalen. Inhyrda får en högre tröskel till delaktighet och inflytande på jobbet. För det andra innebär det en stor kostnad för staten.
Det finns också fall där det inte har funnits krav på kollektivavtalsliknande villkor i statens upphandlingar. Vi anser alltså att statens användning av bemanningsföretag bör avvecklas i förlängningen. Som ett första steg bör regeringen verka för att tydliggöra detta i statliga myndigheters arbetsgivarpolicy. Genom att staten går före agerar man som ett föredöme. Det kan i sin tur få spridning till andra parter på arbetsmarknaden. Jag yrkar bifall till reservation 2.
Håkan Svenneling (V):
Moderaterna har gjort sig själva till vinstlobbyns politiska gren. Man försvarar ohämmat obegränsade vinster och har under en lång tid blundat för och segat med förändringar i systemet. I opposition har man snarare gått över till floskelbingo utan konkreta förslag för hur vinstjakten som incitament faktiskt ska stoppas och försvinna ur välfärden. Sedan nyår har vi nya regler i riksdagen för hur mycket gåvor som man tar emot får vara värda - och man ska registrera dem.
Trots moderat motstånd har vi också flera lagar om hur partier ska få finansiering, förutom det statliga partistödet, som är på väg att genomföras. Det finns djupa relationer mellan Moderaterna och vinstlobbyn. Det har handlat om annat än gåvor och finansiering. Det har snarare varit de svängdörrar som finns mellan moderata partiuppdrag och jobb i välfärdsbolagen.
Kändast är såklart Filippa Reinfeldt, som gick raka vägen från politiken in i vårdbolaget Aleris. I riksdagens register och databas för ekonomiska intressen registrerar riksdagsledamöter vilka innehav de har. Jan Ericson är en av de riksdagsledamöter som har aktier i Investor, som är ett av de stora bolagen och som äger just bolaget Aleris, som Filippa Reinfeldt gick till.
Min fråga till Jan Ericson är: Varför älskar Moderaterna vinstlobbyn så himla mycket? Beror det på det egna aktieinnehavets värde?
Håkan Svenneling (V):
Jag måste säga att jag är lite förvånad över varför Jan Ericson inte förklarar varför det finns så täta band mellan vinstlobbyn och Moderaterna. Varför är det så tydligt att man har svängdörrar och skapar möjlighet att föra en politik som moderat landstingsråd, riksdagsledamot eller var man befinner sig och i nästa stund blir erbjuden jobb i något av de bolag som gör stora vinster i välfärden? Det blir helt uppenbart att Moderaterna inte klarar av att hålla stången mot vinstlobbyn.
Man kan helt enkelt från vinstlobbyns sida skriva ned vad Moderaterna ska driva för politik och föra den framåt. Då blir det också uppenbart att man kan beklaga sig över hur situationen nu är i välfärden, precis som Jan Ericson gjorde i sitt anförande. Men man kommer aldrig med konkreta förslag på hur det ska åtgärdas. I stället landar man i olika typer av kvasidiskussioner där man säger att man ska ha uppföljningar av kommunala system.
Samtidigt klagar man på att kommunal byråkrati trycker ned företag inom livsmedelssektorn och inom andra sektorer. Hur ska man ha det egentligen? Hur vill Moderaterna sätta stopp för vinsterna i välfärden? Hur ska Moderaterna kunna skapa sig en egen politik fristående från vinstlobbyns stora lobbyintressen?
Håkan Svenneling (V):
Dennis Dioukarev inleder med att tala om jämställdhet och ofrivillig deltid. Jag måste säga att jag är lite förvånad. Det var lite oväntat. Men jag ska ändå ta tillfället i akt att säga att oavsett vilket parti man representerar välkomnar jag att man lyfter fram frågor om jämställdhet, även Sverigedemokraterna. Jag tror dock inte att vi har riktigt samma syn på hur vi ska nå jämställdhet. Dennis Dioukarev tog själv upp frågan om kvotering. För mig är kvotering ett medel, inte ett mål.
Det är viktigt att ha klart för sig att så länge vi har ett ojämställt samhälle behöver vi ibland fatta politiska beslut som leder till att vi får ett jämställt samhälle. Dennis Dioukarev tar upp frågan om deltid. Det verkar väldigt konstigt mot bakgrund av vad som hände här i kammaren för två veckor sedan, då vi debatterade offentlig upphandling. Det handlade om hur vi ska använda var femte skattekrona i Sverige och vilka krav vi ska kunna ställa. Då ville vi i Vänsterpartiet och regeringen ställa sociala krav.
Det ville inte Sverigedemokraterna. Man ville inte att det skulle vara möjligt att på något sätt skydda dem som arbetar i verksamheter som upphandlas med offentliga villkor. Man ville inte ställa några sociala krav, och man såg till att det blev majoritet för detta i riksdagen. Jag menar att det var ett löftesbrott mot Sverigedemokraternas väljare. Det tyckte jag var väldigt märkligt. Då talade du inte om ofrivillig deltid, Dennis Dioukarev.
Då pratade du om halalkött. De 10 välfärdsmiljarderna är en permanent höjning till välfärden. Vi har en fördelning på dem, så att det i början går mer pengar till de kommuner som tagit större ansvar för den flyktingsituation vi har haft i Sverige. Det tycker jag är en bra politik. Det visar att man ser att det har varit skillnader mellan olika kommuner i Sverige och att man har olika möjligheter att förbättra situationen.
Därför tycker jag att det är rimligt att man gör den typen av prioritering. Det blir alltså en permanent höjning, som innebär att kommunsektorn får den största höjningen sedan det kommunala utjämningssystemet infördes.
Håkan Svenneling (V):
Vi kan väl börja med att konstatera att Dennis Dioukarev sätter sig över lagar och regler och helt enkelt konstaterar att de som har sökt asyl i Sverige inte har asylrätt. Det är i sig skrämmande. Det säger ganska mycket om Sverigedemokraternas politik att man så kategoriskt kan säga att de kommer att få avslag och inte kommer att få vara en del av det svenska samhället, oavsett om de har flytt från krig och förtryck. Det tycker jag är allvarligt att ha som grundhållning. Jag tror inte att Dennis Dioukarev och jag kommer att bli överens om kvotering, och jag tänker inte gå in i en diskussion om vilket kön man ska utgå från.
Jag tror dock att man kan se att pappamånaderna i föräldraförsäkringen har lett till att män har tagit ett större ansvar för föräldraskapet än tidigare. Vi kan se att i länder som har infört kvotering i bolagsstyrelser har det lett till att kvinnor får en större andel poster i bolagsstyrelser och kommer fram på ett bättre sätt, så att glastaket bryts.
Men precis som Dennis Dioukarev mycket förtjänstfullt framhöll i sitt anförande har vi ett problem med att det ibland blir en väldigt elitistisk syn på jämställdhet när man bara diskuterar de kvinnor som sitter i bolagsstyrelser. Vi behöver till exempel tala om ofrivillig deltid. Då behöver vi ha krav på att heltid ska vara norm och deltid en möjlighet. Det är krav som Vänsterpartiet driver i kommuner och landsting på ett bra sätt. Vi driver också krav här i Sveriges riksdag för att nå dit.
Skulle Sverigedemokraterna i praktiken driva den politiken skulle vi kanske se en annan arbetsmarknad i det här landet. Men tyvärr gör inte Sverigedemokraterna det. De säger en sak till sina väljare men röstar annorlunda när det är dags att rösta i riksdagen.
Håkan Svenneling (V):
Ja, Vänsterpartiet har i förhandlingarna med regeringen fått igenom 10 miljarder för välfärden. Det är den största satsningen på kommunsektorn sedan statsbidragssystemet infördes. Det är vi, och många med oss, väldigt glada för. Centerpartiet har dock försökt bräcka oss. Jag tänkte att vi nu skulle diskutera hur centermatte fungerar.
Centern har under hösten, bland annat i en artikel i Svenska Dagbladet den 4 oktober, sagt: "Samtidigt lägger vi 50 miljarder de kommande fyra åren på att förstärka kommunernas ekonomi, 10 miljarder mer än regeringen." Men Centerpartiet avvisar också förslagen om avgiftsfri öppenvård för äldre, avgiftsfria glasögon för barn, kostnadsfri mammografi för kvinnor och avgiftsfri tandvård för unga.
Barndelen i riksnormen för försörjningsstöd avvisas, och lovskolan säger man nej till. Det man med den ena handen ger till kommunerna från Centerpartiets sida tar man tillbaka med den andra handen. Man ger mer generella statsbidrag, men man tar i ännu större utsträckning bort de riktade statsbidragen. Sammanlagt, Peter Helander, kan man säga att ni tar bort 8 1⁄2 miljarder kronor per år från kommunsektorn, från vår gemensamma välfärd.
Det är alltså raka motsatsen till det som ni påstår att ni gör. Jag vet inte om ni medvetet har fört medborgarna bakom ljuset eller om ni har räknat fel. Centermatte är i varje fall någonting vi borde undvika. Jag är glad över att det inte är Centerpartiets ekonomiska politik som styr Sverige.
Håkan Svenneling (V):
Jag har tyvärr aldrig varit kommunalråd. Jag blev bara gruppledare i kommunen, i opposition, vilket ändå var lärorikt i fråga om hur det funkar i en kommun. Jag tror att det är bra att pendeln har svängt från väldigt många riktade statsbidrag till lite färre riktade statsbidrag och mer generella satsningar. Jag tror att alla kommunpolitiker är glada över att vi nu ser denna utveckling i Sveriges riksdag. Men jag tror ändå att de är gladare om de får riktade statsbidrag än om de får 8 1⁄2 miljard mindre per år till sina kommuner.
Detta gör att jag fortfarande tror att pengarna är mer avgörande än hur vi skickar dem, vilket i och för sig också kan vara avgörande. Precis som Peter Helander själv är inne på behövs det mer pengar framöver. Jag hoppas att vi får fler partier som ställer upp på en politik som handlar om att vi satsar mer pengar på vår gemensamma välfärd och på våra kommuner och landsting. Herr talman! Jag skulle också vilja lyfta upp en annan fråga som har debatterats hett. I valrörelsen 2010 hade Centerpartiet stora plakat där det stod att de var Alliansens gröna röst.
De gröna frågorna är viktiga för Centerpartiet för att möta miljö- och klimathotet - till exempel har man tidigare talat om grön skatteväxling. Men nu verkar det som att pendeln i Centerpartiet har svängt. Nu satsar man på storstilade och dyra kampanjer mot olika skatter, till vilka det ännu inte ens finns förslag att diskutera. Vägslitageavgiften - eller, som Centerpartiet kallar den, kilometerskatten - är väl den som har varit mest i ropet. Men även det som man kallar flygskatt har fått väldigt hård kritik från Centerpartiet.
Jag gjorde en liten beräkning av hur det skulle kunna gå för Peter Helander när han ska resa från Mora. Det tar lite längre tid att åka med tåg, men det är betydligt billigare jämfört med att ta flyget. Jag funderar på varför det skulle vara så hemskt om Peter Helander skulle behöva betala 80 kronor i flygskatt för att han har möjlighet att spara lite tid men samtidigt smutsar ned miljön. Det är ju faktiskt förorenaren som borde betala. Vad har hänt med Centerpartiet? När gick man från att vara ett grönt parti till att bli ett skattesänkarparti?
Och hur ska vi finansiera vår gemensamma välfärd om vi inte har några skatter att möta klimathotet med?
Håkan Svenneling (V):
Mats Persson pratar om samhällskontraktet. Mats Persson är ju 36 år gammal. Men jag funderar på om han inte kan vara Sveriges yngsta gubbe, om jag får vara lite fräck, för på Liberalernas Facebooksida och i en debattartikel säger Mats Persson att vi måste göra upp med ungdomars lathet. Redan de gamla grekerna gnällde på att ungdomarna var lata. Och genom historien har vi sett ett konstant hat mot ungdomars kultur, såsom dansbandsskatt, danstillstånd och Siewert Öholms avrättning av hårdrocken.
Varje generation har utsatts för kritik av tidigare generationer för att inte bete sig på rätt sätt och för att vara lata. Denna långlivade tradition för nu den unga gubben Mats Persson vidare. Mats Persson säger att dagens ungdom är söndercurlade. Men Mats Persson har fått svar. Stella, som är bemanningsanställd, har svarat Mats Persson och undrar om han klarar ens ett halvår som bemanningsanställd. Och jag tror faktiskt att hon har en poäng.
Om Mats Persson i stället hade varit springvikarie i hemtjänsten hade han fått leva med telefonens ringsignal, som betyder att man snabbast möjligt ska inställa sig för arbete, och saknat möjligheter att planera sitt liv. Till skillnad från mig och Mats vet man inte om det är julledigt nästa vecka eller om man över huvud taget kommer att ha semester.
Jag tror att man kan läsa Aftonbladets artikelserie med helt andra ögon än vad Mats Persson gör och konstatera att det inte är fler låglönejobb för lata ungdomar som politiken behöver fixa, utan fler sjysta jobb där man blir en del av arbetslaget, där man får vara med på personalmöten och gå på vidareutbildningar och där man får en skälig lön så att man kan flytta hemifrån.
Det behöver finnas bostäder som man kan bo i. I reportaget får vi också läsa om företagare som vill ha mer och bättre kontakt med Arbetsförmedlingen och om arbetsförmedlare som vill ha bättre kontakt med företagen för att kunna matcha den kompetens de behöver. Men Mats Perssons lösning är att lägga ned Arbetsförmedlingen i stället. Arbetsförmedlingen har tidigare sagt att man ska lägga ned 100 kontor, men då reagerade Sveriges kommuner vilket gjorde att man fick dra tillbaka förslaget.
Jag tror att Sverige behöver en politik där Arbetsförmedlingen kan syssla med sitt kärnuppdrag, att förmedla jobb, inte Liberalernas politik, där man ska kontrollera ungdomar.