Christina Örnebjär (L):
Jag tackar åter statsrådet. Jag delar helt åsikterna kring sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och är glad att debatten förs från Sveriges sida både nationellt och internationellt. Vad gäller lagändring och behovet av att utreda och se över tycker jag som sagt att vi redan har sett att behovet finns och att lagen behöver ändras. Inte minst måste vi se till att tillämpa den lag som finns i dag.
Jag håller också med om att det finns andra åtgärder och ser att många är på gång, men det är fler saker som behövs. Inte minst behövs utbildning och kompetensutveckling för att man ska förstå i vilken kontext saker och ting sker. Jag ser positivt på Socialstyrelsens arbete med att förtydliga stödet till socialtjänsten avseende placeringen av barn som är gifta. Det behövs mer där också. Vi vill ha ett samhälle där mångfald värnas, ett öppet samhälle. Men det står inte i motsats till att vi samtidigt säger att vi aldrig kan acceptera barnäktenskap och tvångsäktenskap.
Det är självklart att vi inte accepterar att flickors och kvinnors självbestämmande begränsas, eller för den delen pojkars. Rädslan och oron för att bli bortgift är något som gäller båda könen. Det drabbar både flickor och pojkar. Ungdomsstyrelsens rapport Gift mot sin vilja från 2009 visade att 70 000 personer i Sverige i åldern 16-25 upplevde att de inte kunde välja partner fritt. Det var ungefär 6,6 procent av flickorna och kvinnorna och 3,8 procent av pojkarna och männen.
Någonstans runt 8 000 barn och ungdomar levde då med oro för hot och allvarliga påtryckningar från släkt och föräldrar, och jag har tyvärr svårt att tro att siffrorna ser bättre ut i dag. Det är viktigt för socialtjänsten att ha kunskap kring detta område för att veta hur man ska agera, inte minst när det gäller placeringen av ensamkommande barn hos anhöriga.
I dag ryms många brott som begås med hedersmotiv inom ramen för våld i nära relationer, men mekanismerna bakom brotten är olika, och det är därför viktigt att särskilja dessa brott, så att man förstår strukturerna och kan agera utifrån det - inom rättsväsendet, men också inom socialtjänsten, där barnen befinner sig. Det är inte minst viktigt för barnens trygghet och tillit till det svenska samhället och dess förmåga att försvara och skydda dem.
Vi liberaler har bland annat drivit frågan om lex Fadime, en särskild straffskärpningsregel för brott som begås med hedersmotiv. Brottsrubriceringar och lagändringar ligger inte inom statsrådets område, men jag hoppas att hon som jämställdhetsminister ser både att och varför det här är viktigt. Tydlig lagstiftning är en förutsättning även för socialtjänstens arbete, och det är givetvis främst inom de områden där det finns lagstiftning som man utbildar personalen.
Kunskap är makt och en förutsättning för att veta vilka rättigheter och skyldigheter man har. I dag omfattas inte ensamkommande barn av gällande regler om samhällsorientering. Det finns behov av att se till att alla barn tidigt får samhällsinformation om sina rättigheter och skyldigheter, om demokratiska värderingar och om hur det svenska samhället är organiserat. Vi liberaler har föreslagit att informationen också ska nå de barn som placerats hos anhöriga. Vi ser detta som självklart. Barn och unga ska veta att rättsstaten står på deras sida.
Men i går röstade riksdagen emot Liberalernas förslag om att barn och unga ska ha tillgång till målgruppsanpassad och tillgänglig information om sina rättigheter. Jag har svårt att förstå hur övriga riksdagspartier resonerade. Jag begär inte att statsrådet ska svara för hur övriga riksdagspartier har tänkt. Däremot undrar jag om statsrådet inte håller med om att alla barn och unga, också ensamkommande, ska få kunskap om sina rättigheter.