Peter Norman (M):
Huvudskälet till att jag inte tycker att det här är en så bra idé är ju att bankerna inte har reporäntan som sin finansieringskostnad, utan de har andra typer av kostnader som finansieringskostnad. Därmed kan man missleda kunden. Det kan till och med bli så att kunden får betala ett högre pris än han annars skulle ha gjort i och med att bankerna kan motivera ett högre uttag av marginaler med att reporäntan har gått upp, även om denna inte ligger till grund för bankernas finansiering.
Jag förstår vad Ulla Andersson är ute efter, men jag tror att den utformning som Ulla Andersson föreslår inte skulle gagna kunderna. Tvärtom skulle det eventuellt kunna leda till att kunderna får det sämre. Därför är jag inte villig att i alla fall för dagen gå med denna idé. Låt mig berätta lite om hur jag ser på den övergripande frågan.
Bankerna har alltså, som vi är helt överens om, ett informationsöverläge gentemot kunderna. Tricket att lösa upp de här bankvinsterna är ju att kunden blir mer kunnig och mer självsäker och är villig att bryta en bankrelation som han kanske har haft under många år. Det här kan man göra på flera olika sätt.
Ett är att som politiker bilda opinion kort och gott, säga att det här är orimligt och så vidare. Det har finansministern gjort under ett antal år och även jag i någon mening, och jag vill påstå att en morgontidnings räntekarta är en utlöpare av den här diskussionen. Det är jättebra, för den här morgontidningens räntekarta är en stor hjälp, framför allt för folk i storstäderna, men inte bara för dem faktiskt utan även för andra.
Det andra är starka kunder. Det var vi inne på förut, det vill säga utbildning i privat ekonomi redan på högstadiet, studiecirklar, gärna i form av konceptet Gilla din ekonomi som Finansinspektionen använder sig av, och gärna extra pengar till konsumentorganisationer som gör att kunderna känner sig starkare och får lite mer råg i ryggen när de går in på bankkontoret.
Vi har också olika uppfattningar när det gäller om staten ska äga en bank eller inte, här i form av SBAB. Nu äger staten den här banken, och då tror jag att vi kan vara ganska överens om att vi ska använda den bank vi har på ett så bra sätt som möjligt. Nu har vi lyckats få SBAB att ge ut enkla fondprodukter. Det är alldeles utmärkt. Vardagsbank är någonting som SBAB försöker lansera. Det tycker jag är jättebra.
Man försöker också med ganska goda inlåningsräntor ge möjlighet till inlåning i banken. Det är här som de stora bankerna har det stora försteget mot SBAB. De får billigare inlåning och kan därmed ge mer konkurrenskraftiga priser, även om bankerna tjänar mycket pengar. Det tredje steget i SBAB är att möjliggöra betalningar.
Kan man möjliggöra betalningar i SBAB blir SBAB en fullsortimentsbank som förhoppningsvis kan ta ännu mer kunder, erbjuda ännu mer konkurrenskraftiga priser och därigenom bli en ännu större utmanare till banksystemet. SBAB skall användas på ett så bra sätt som möjligt. Det händer väldigt mycket på SBAB nu jämfört med hur det var för bara några år sedan. Sedan kan jag lugna Ulla Andersson med att arbetet med ränteskillnadsersättningen är inne i sitt slutskede.
Det visar att det är väldigt komplicerat, både ekonomiskt och inte minst juridiskt, att hitta en lösning för detta. Men den lösning som kommer att presenteras kommer att göra det både enklare och billigare för kunden att byta bolag, för det här tror jag är en av de största faktorerna när det gäller varför man är kvar i en bank och inte byter till en konkurrent.