KBLab/rixvox huggingface dataset:
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tänker ta upp tre olika aspekter i diskussionen, som rör sig över flera olika frågeställningar. Den första aspekten handlar om de krav som vi ställer på Israel och palestinierna. Det är väldigt viktigt att man ställer krav som är likvärdiga på båda parter.
När det gäller frågan att avsäga sig våld är det ett väldigt viktigt och legitimt krav. Jag undrar varför man inte på ett tydligt sätt ställer det kravet på den israeliska illegala ockupationsmakten. Den använder sig av våld på olika sätt mot de ockuperade palestinierna. Jag skulle vilja veta hur Sverige betonar detta.
Palestinierna har samma rätt till skydd mot våld som israelerna. Varför tar man inte upp palestiniernas rätt till skydd? De har också svårare som ockuperat folk att få ett skydd av sin regering.
Det är ett väldigt bra beslut som regeringen har fattat när det gäller det svenska icke-deltagandet i den militära övningen. Men jag blir också lite förvirrad över vilka riktlinjer som finns. Jag tycker inte att man tydligt deklarerar vilka riktlinjer som behöver finnas. Det är väldigt bra att man till exempel kräver att Hamas ska avväpna sig. Jag tycker att det är väldigt viktigt.
Varför har man då ett militärt samarbete med Israel, vilket vi från svensk sida har? Det gäller till exempel att vi importerar israeliska militära produkter, och vi lånar ut svensk militär utrustning. Då har man ett militärt samarbete. Å andra sidan fattade man beslutet när det gäller militärövningen som var bra.
Men man säger inte tydligt att det beror på att man inte anser att det är rätt att ha samarbete militärt med ett land som bryter mot internationell rätt. Jag skulle väldigt gärna vilja att man från regeringens sida tydligare fattade den typen av beslut. Det skulle öka Sveriges trovärdighet i internationella frågor.
Det är väldigt viktigt att betona att Sveriges roll i Mellanöstern behöver vara att försöka minska våldsanvändning. Det gör man inte genom militärt samarbete. Där ska man vara tydlig mot både palestinierna och israelerna.
Yvonne Ruwaida (MP):
När det gäller frågan om militärövningen tycker jag att det är olyckligt om det inte finns en sammanhållen politik. I PGU, Politik för Global Utveckling, betonas ju att alla politikområden ska främja mänskliga rättigheter.
Staten Israel bryter mot internationell rätt och kränker mänskliga rättigheter. I enlighet med en politik för global utveckling borde man se till att även en sådan fråga som närvaro i militär internationell övning borde beaktas av PGU. Det tycker jag borde vara den svenska linjen.
Jag undrar om utrikesministern ser en sådan linje förenlig med en militär övning tillsammans med staten Israel så länge Israel bryter mot internationell rätt och kränker mänskliga rättigheter.
När det gäller frågan om visering och Hamasministerns besök i Sverige trodde jag att en gammal svensk, klok linje var att dialog är att föredra och att det är viktigt att prata med människor för att skapa förståelse.
Jag kan intyga att samtliga ledamöter från riksdagen som mötte Hamasministern väldigt tydligt ställde krav på att man ska acceptera Israels rätt till existens och att man ska ta avstånd från våld. Däremot hade vi en dialog, och dialog trodde jag var en svensk linje, något som vi tror på. Isolering på det sätt som den borgerliga alliansen här verkar föredra är ingenting som skapar fred.
Jag vill ändå betona att jag fortfarande vill ha svar från utrikesministern på den fråga jag ställde om hur palestinierna ska skyddas mot militära övergrepp och våld.
Yvonne Ruwaida (MP):
Justitieministern! När jag får det här svaret från justitieministern väcker det en del frågor. Den lag om hets mot folkgrupp som riksdagen beslutade om hade vissa intentioner. Man måste tyvärr säga att HD:s dom när det gäller Åke Green har urholkat intentionerna med den lagstiftningen. Det är väldigt allvarligt.
Då skulle jag vilja ställa väldigt tydliga frågor. Anser justitieministern att de intentioner som man hade med lagen om hets mot folkgrupp ska kvarstå? Hur avser man att säkerställa att man har en lagstiftning som kan ge det skydd mot hets mot folkgrupp som var avsett med lagen när den kom till?
Jag vet, precis som justitieministern, att det just nu är ett fall i Högsta domstolen och att det kan komma att ge ytterligare vägledande uttalanden. Vi vet ännu inte vad det fallet - det gäller spridning av flygblad av nazister i Sundsvall - kommer att leda till. Det vi vet är att vi har ett problem med den lag som finns i relation till religionsutövning.
Jag tycker att religionsfrihet är jätteviktig, och jag tycker också att det är oerhört viktigt att alla oavsett om man är i predikarsituation, är i en moské, en synagoga eller en kyrka eller hänvisar till olika religiösa böcker, måste lika lag gälla i Sverige.
Hets mot folkgrupp ska inte vara accepterad för att man gör i religionens namn. Vi har tyvärr efter Åke Green-domen sett att både hets- och hatbrott verkar ha ökat. Man använder sig av liknande formuleringar både i religiösa situationer och också utanför. Det här är alltså väldigt oroväckande.
Vi kan tyvärr inte diskutera frågan, det gjorde vi nämligen sist, vad som hade hänt om Högsta domstolen hade tolkat Europakonventionen annorlunda och låtit Europadomstolen pröva den här frågan. Antingen ser man att här har vi ett problem och anser att man måste gå vidare eller inte.
Jag tycker att svaret från justitieministern inte har varit så tydligt som jag önskar att det vore med att dels peka på problemen, dels säga att här måste vi göra någonting och att den eller den strategin behöver vi ha. Jag kan ha respekt för att man inte har valt strategi och att det kanske är en fråga som fortsatt måste diskuteras.
Jag tycker ändå att det är viktigt att man ser de problem som finns och säger: Här ska vi göra något, men vi kanske ännu inte i dag har satt ned foten när det gäller vad vi kan göra. Vi kanske ska prova de här olika vägarna, men vi har inte bestämt oss för vad som är den bästa vägen än. Jag hoppas att jag får svar på frågorna av justitieministern.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag vet inte om jag ska förstå det som att justitieministern medvetet väljer att inte svara eller om det är omedvetet. Det finns olika aspekter på det hela.
Som justitieministern gick in på här har Åke Green-domen fått konsekvenser som gör att till exempel nazister nu säger samma sak om homosexuella som Åke Green sade om homosexuella, men då gör man det inte i en predikosituation utan genom flygblad.
Här har vi haft en dom i lägre instans där man har tolkat Åke Green-domen i HD som att detta även appliceras utanför predikosituationen. Det är det som testas i HD just nu. Vad det leder till vet vi ännu inte. Men vad jag vill gå in på, som justitieministern inte har svarat på, gäller det vi vet.
Det är det här som är problemet. Jag skulle vilja fråga justitieministern: Står regeringen fortfarande bakom intentionerna i bestämmelsen om hets mot folkgrupp? Om man gör det måste man ju erkänna att HD-domen får konsekvenser, det vill säga att det kan bli så - det vet vi ännu inte för det beror på HD-domen - att olika lagar kommer att gälla vid hets i en religiös situation och vid hets utanför det religiösa rummet.
Ser man det här som ett problem? Tänker man i så fall ta fram en strategi? För mig handlar det här om försvaret av alla människors lika värde. Det handlar inte bara om homosexuellas situation. Det handlar också om judiska och muslimska gruppers situation. Jag är väldigt orolig ifall vi plötsligt ska ge en möjlighet att hetsa i religionens namn. Om vi har otur kommer HD att säga att nazisternas flygblad är tillåtna.
Då kan vi verkligen säga att lagen har urholkats. Men även om HD dömer fällande i det här fallet, kommer fortfarande situationen med predikosituationen att kvarstå. Är det ett problem? Jag bara upprepar frågorna för jag vill ha svar på dem: Står regeringen fortfarande bakom intentionerna i lagen om hets mot folkgrupp?
Hur avser man att gå vidare för att se till att predikosituationen inte ska vara ett frirum för hets mot folkgrupp?
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag tycker att det är bra att justitieministern betonar att skyddet ska kvarstå. Men han säger också att man inte kvarstår vid att intentionerna i bestämmelsen ska finnas kvar. Man skulle kunna välja olika vägar. Dels skulle man kunna välja att se över motiven när det gäller straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp, dels skulle man kunna göra en förändring av Europakonventionen.
Det finns olika strategier som man skulle kunna välja. Jag skulle vilja att man ändå diskuterade det. När det gäller skyddet - jag tycker att det är jätteviktigt - tror jag att vi måste se till alla grupper. Vi måste se till de homosexuella, vi måste se till den judiska gruppen och den muslimska gruppen och vi måste se till andra som kan utsättas för hets mot folkgrupp.
Då frågar jag vilka åtgärder justitieministern har vidtagit för att ha en dialog med alla grupper som kan utsättas för hets mot folkgrupp och hur skyddet mot hets mot folkgrupp ska bibehållas och samtidigt förbättras.
Domen om Åke Green och domen som ska komma i HD när det gäller nazisterna i Sundsvall har främst rört homosexuella. Men vi har också en diskussion om till exempel kassettbanden i Stockholmsmoskén. Vi vet att det här handlar om många olika grupper. Jag tycker därför att man måste ha en strategi som rör alla grupper. Vilka åtgärder har justitieministern vidtagit där och vilka åtgärder kan han tänka sig vidta?
Kan han tänka sig att ha strategier för att se till att vi har en lagstiftning som har samma intention, antingen att försöka främja Europakonventionen eller att se över motiven till straffbestämmelserna.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag har tidigare ibland diskuterat just polisens syn när det gäller invandrare generellt. Jag tänker inte ta den diskussionen i dag utan fokusera på polisens syn när det gäller den muslimska gruppen i Sverige. Jag reagerade på ett uttalande i en tidning av en polis. Man pratade om ungdomsbrottslighet i förorten.
Polisen sade: De här ungdomarna går hem till sina föräldrar. De svär vid Koranen och då tror föräldrarna på dem. Det såg han som ett problem. Det han indirekt säger med detta uttalande är att de som står för ungdomsbrottsligheten är muslimer.
Det är den typen av uttalanden som bidrar till islamofobi i vårt samhälle. Det här är en förort som jag känner till väldigt väl.
Jag känner också till en del av ungdomsbrottsligheten och jag vet att det inte är de muslimska ungdomarna som står för ungdomsbrottsligheten. Det är alltså ett osant uttalande. Jag har också noggrant läst justitieministerns svar på min fråga. Jag tackar för svaret.
Jag kan inte se några åtgärder över huvud taget som specifikt rör motverkande av islamofobi. Stämmer det, eller ska islamofobi indirekt komma in under diskussionen om främlingsfientlighet? I så fall tycker jag att det är väldigt olyckligt. Då ser man inte att islamofobin finns, att den är ett problem och att den måste tydliggöras.
Har man inte specifikt vidtagit några åtgärder för att motverka islamofobi för att se till att polis och polischefer har kunskap om islamofobins grunder och historia och kunskap om hur man känner igen och identifierar islamofobi?
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag hade inte tänkt gå in på diskussionen om polisen och alla de människor som bor i Sverige och har annan etnisk bakgrund. När nu ändå justitieministern går in på det vill jag säga några väl valda ord. Jag vet att polisen har genomgått en förändring, men jag vet att den inte har nått fram överallt.
Jag har själv läst en undersökning som kommer att presenteras i sommar. Den handlar om hur polisen i Malmö har agerat när det gäller människor som har annan etnisk bakgrund och människor som inte har annan etnisk bakgrund. Det är en väldigt stor skillnad. Den analysen kommer att visa att det fortfarande finns väldigt stora problem.
Jag hoppas att det får justitieministern att förstå att det fortfarande kommer att behövas krafttag för att åstadkomma en förändring. Även jag förstår att förändringar sällan sker över en natt, men ibland kan jag känna att de uttalanden som justitieministern gör om att det är så otroligt bra och så otroligt mycket bättre kan ge en signal om att man inte behöver göra så stora förändringar.
Det tycker jag är olyckligt. I dag kom Aftonbladet med en väldigt tråkig undersökning som visar att många unga i Sverige stöder ett antidemokratiskt parti som inte respekterar människors lika värde. Jag har själv jobbat med hur man ska motverka rasistiskt våld och rasistiska idéer bland unga.
Jag vet hur otroligt viktigt det är hur samhället agerar, hur lärare agerar, hur företrädare för polisen agerar, hur politiker agerar och hur man uttalar sig. Jag skulle inte bagatellisera den här typen av uttalanden på det sätt som justitieministern gör. Det är den här typen av uttalanden som sedan återfinns på Nationaldemokraternas och på Sverigedemokraternas hemsidor där man säger: Kolla!
Polisen säger att det är muslimerna som är ansvariga för brottsligheten. Det är den typen av uttalanden som tyvärr skapar ett samhälle där det blir legitimt att stödja antidemokratiska partier och organisationer. Jag är väldigt oroad.
Jag är också oroad därför att vi i dag har ett läge i världen med en kamp mot terrorism och där terroristerna är detsamma som muslimerna. Det påverkar naturligtvis bilden av muslimerna i Sverige.
Det är därför ännu viktigare att speciellt betona arbetet mot islamofobi och speciellt betona vikten av att polischefer har kunskap i hur man kan känna igen islamofobi, hur man kan motverka islamofobi och inte bara göra det till en allmän del av att polisen ska vara duktig på människor med annan etnisk bakgrund. Då gör man sig själv en stor otjänst.
Jag tror att man då inte förstår allvaret i hur speciellt utsatt den gruppen muslimer är på grund av kriget mot terrorism och på grund av att det finns mycket fördomar mot den gruppen. De har stärkts mycket under den senaste tiden.
Yvonne Ruwaida (MP):
Jag vill avsluta den här interpellationsdebatten med att skicka med justitieministern några ord. Jag skulle vilja att justitieministern förstod betydelsen av att man specifikt fokuserar på islamofobi och hur man kan motverka islamofobi och vikten av det.
Det kan påverka det arbete som man gör när det gäller relationerna till polisen och det övriga rättsväsendet i framtiden. Jag vet att det finns mycket okunnighet om muslimer och om muslimers vardag. Det gäller till exempel uttalandet från polisen att muslimer svär vid Koranen. Detta är något som inte är särskilt vanligt. Visst kan det ha skett i någon familj.
Men att säga så visar på en otroligt stor okunnighet om muslimer och om vad man gör i den muslimska gruppen. Sedan är den muslimska gruppen inte en enhetlig grupp. Den här typen av fördomsfulla uttalanden från polisen är väldigt olyckliga.
Men jag hoppas att vi tillsammans fortsatt kan jobba för att motverka den här attityden hos polisen och att motverka att man gör den här typen av uttalanden och att man i stället agerar med respekt för människors lika värde.
Per Bill (M):
Det finns en skillnad i hur vi ser på målkonflikter. Vad näringsministern har är tre helt oförenliga mål. Det är inte en målkonflikt.
Målkonflikter kan lösas antingen genom att forskning och utveckling gör att saker och ting kan göras smartare eller genom kloka marknadsmekanismer eller genom en mångfald aktörer som hittar sätt att komma fram. Däremot går det inte att lösa helt oförenliga mål. Det är där som Socialdemokraterna har problem.
Den förtida avvecklingen av kärnkraften är den märkliga nysocialismen. Man tar väl fungerande produktionsanläggningar, lägger dem under statlig kontroll och förstör dem sedan. Herr talman! Historiskt kan jag åtminstone förstå motiven för socialiseringar även om jag inte håller med om dem.
Men en nysocialism där man socialiserar saker och sedan förstör produktionsanläggningarna, både 10, 20 och 30 år innan de skulle ha tjänat ut därför att det skulle vara för dyrt att byta delarna som behövs för att driva anläggningarna vidare, är konstigt. Herr talman!
De målkonflikter som vi alla har tror jag att man enklast på det här området, och på de flesta andra områden, hjälper till att lösa genom att man har en definierad roll för marknaden och för vad staten ska och inte ska göra. Vi behöver väl fungerande marknader även för energi. Vi behöver många aktörer, vi behöver tydliga regler, vi behöver långsiktighet och vi behöver stabilitet.
Utan långsiktighet och stabilitet blir det inte möjligt för investerare att göra långsiktiga investeringar i nya anläggningar. Det här innebär inte att staten inte har en roll.
Staten har en mycket viktig roll genom att se till att det finns goda institutioner som ställer höga krav på säkerhet, som ställer höga krav på konkurrens på lika villkor, som ställer höga och tydliga krav på en miljöpolitik som bygger på globala konventioner, Kyotoprotokoll, EU-överenskommelser och så vidare.
Det behövs en långsiktig helhetssyn. Det är det som nysocialismen inte är. Nysocialismen är oansvarig och tillväxtfientlig. Jag har två frågor till näringsministern. Den första frågan gäller vad det är för fel på att exportera energi. Sverige har gått från att vara ett exportland till att nu vara ett importland.
Jag tror att vi har en import som motsvarar 10 % av vårt behov. Det är inte så många år sedan det var motsatsen. Min andra fråga blir: Vilket av de helt oförenliga målen måste ändras? Det enda sättet att klara av dessa helt oförenliga mål är nämligen att man ändrar något av de tre målen.
Ska vi skjuta på den förtida kärnkraftsavvecklingen, eller ska vi ändra utsläppsmålen, eller kommer vi inte längre att ha konkurrenskraftiga energipriser för vår industri?
Per Bill (M):
Då får jag kanske förvåna näringsministern igen och säga att jag håller med om en del av resonemanget. Men som jag ser det blir ett av de stora problemen att dagens energipolitik bygger på - rätta mig om jag har fel - Socialdemokraterna, Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Centern.
Det var visst inte riktigt rätt, men det är åtminstone Socialdemokraterna och Centern och Miljöpartiet. Nej, det var inte heller riktigt rätt, men det är Miljöpartiet lite grann.
Under den korta tid som jag har varit vice ordförande i näringsutskottet har jag också sett att kd har hoppat in som er räddare när det gällde torven, och det tycks finnas lite olika överenskommelser här och där på det energipolitiska planet, men Socialdemokraterna och Centern brukar utgöra någon typ av grund för detta.
Utan att vara elak mot Centerpartiet, herr talman, undrar jag: Hur länge är Centerpartiet någon stark grund att stå på?
Jag tolkade åtminstone näringsministern som att näringsministern vill ha en tillväxtvänlig politik och att den osäkerhet som vi båda är överens om har funnits under 30 år är någonting som vi borde komma till rätta med. Då tror jag att näringsministern ska vända sig till Moderaterna och Folkpartiet, som väl är de två mest tillväxtvänliga partierna.
Dessutom borde han kanske lyssna på den ganska tydliga majoritet som är för att man ska använda kärnkraften så länge som den är konkurrenskraftig och helt säker. Det är inte så, herr talman, att jag eller Moderaterna är kärnkraftskramare.
Jag eller Moderaterna skulle inte vilja att man subventionerade byggandet av ett nytt kärnkraftverk om det inte hade någon ekonomisk bäring på en avreglerad fungerande marknad. Varje energislag måste stå på sina egna ben. Det är inte så att vissa typer av energi är bättre och andra sämre.
Jo, de kanske är bättre och sämre, men i så fall ska de ramla bort därför att de miljömål vi har och de säkerhetsmål vi har sätter stopp för dem, inte därför att vi här i riksdagen gör överenskommelser i samband med maktväxlingar eller i samband med underbara nätter i energipolitiken. Jag håller med.
Jag ser det ändå som en möjlighet att ni i samband med er tillväxtkonferens kan få en förändring av energipolitiken mot mer långsiktighet, mer förutsägbarhet och mindre politisk styrning genom riktade subventioner till än det ena än det andra.
Det handlar om ett bättre och mer långsiktigt sätt att se på det hela. Sedan, herr talman, fick jag faktiskt inte svar på mina två frågor: Tycker näringsministern att det är fult och dåligt om Sverige skulle exportera 10 eller 20 % av sin energi? Det var den första frågan.
Den andra frågan handlade om vilket av de här tre målen man kommer att tvingas att ändra på för att klara av de helt oförenliga mål som för tillfället finns i den socialdemokratiska politiken.
Per Bill (M):
Nu hettar det till lite i debatten, och det är väl roligt. Det är synd att jag bara har 1 minut och 53 sekunder på mig. Statsrådet vet säkert att interpellationsdebatterna är till för att riksdagsledamöter ska ställa frågor till statsråden, inte för att statsråden ska komma till riksdagen för att fråga ut riksdagsledamöterna.
Näringsministern känner säkert väl till kontrollmaktens olika verktyg. Export är enligt näringsministern tydligen en utjämning mellan soliga år och mindre soliga år. Det är inte någonting som långsiktigt ska kunna skapa jobb, tillväxt och framtid för Sverige.
Det tycker jag att det borde vara. Jag tycker att det skulle vara ett mål att Sverige, som har geografi och naturtillgångar för det här området, borde vara nettoexportör varje år. Kanske har vi ett av tio år så märkligt väder att vi inte skulle vara det.
Jag håller med om att de små topparna ofta är den väldigt dyra energi vi har, när vi ska få fram resurser till den. Där finns det en tydlig skillnad. Huruvida det ena är en ytterkantspolitik och det andra inte låter jag vara osagt. Är det ytterkantspolitik att man inte ska lägga ned väl fungerande energianläggningar i dag?
Det kanske är några företag i morgon som ska socialiseras och läggas ned för att de anses vara mindre bra. De ska ändå läggas ned om 50 eller 100 år så då kan man lika gärna börja nu. Är det ytterkantspolitik? Då står vi en bit ifrån varandra.
Jag hoppas och tror att vi ändå kan mötas och fundera över om vi inte får en bättre tillväxt i Sverige om vi gemensamt kan bidra till en långsiktig energipolitik.