Finn Bengtsson (M):
Först vill jag tacka statsministern för svaret och säga att jag absolut delar den del i svaret där statsministern uttrycker det oförenliga i hans uppfattning, det vill säga också min uppfattning, med vad just Sverigedemokraterna står för. Med detta sagt vill jag också säga jag att delar statsministerns bedömning av hur man ska bemöta det här problemet.
När vi tittar lite grann på vad Valmyndigheten har lyft fram ser vi att vid valet 2002 utgjorde andelen osäkra eller övriga partier som inte kom in i riksdagen 3,12 procent. Detta hade ökat till nästan det dubbla till valet 2006.
Det finns betydligt fler partier som kan göra anspråk på att äntra denna kammare, om det vill sig så - bland annat Feministiskt initiativ, Piratpartiet, Sveriges pensionärers intresseparti, Junilistan, Sjukvårdspartiet, Nationaldemokraterna, Enhets- och nationalsocialistisk front, Ny framtid, Rättvisepartiet, Socialisterna, Folkets vilja och Kommunisterna. Samtliga dessa hade mätbara procenttal i förra valet.
Frågan är alltså, och jag riktar mig nu till interpellanten, om han och hans parti och oppositionen möjligen anser att man från deras sida behöver ta ställning, eftersom man har tagit ställning för ett parti, till att den här typen av andra partier bildar koalition och skapar valpakter så att de har möjlighet att äntra denna kammare.
Hur förhåller sig i så fall det socialdemokratiska partiet till den typen av frågeställningar då man från början vill ha uttalat och försäkra sig om att det inte finns någon chans att få in någon annan okänd politik? Jag vill också, fru talman, ansluta mig till statsministerns sista fråga till interpellanten. Man är skyldig att ge oss ett svar på den viktiga frågan om vilket mest realistiskt regeringsalternativ som kan ställas mot alliansen.
Därvid svävar uppenbarligen svaret alldeles i luften. Här silar man mygg och sväljer kameler. Jag skulle avslutningsvis vilja titta lite grann på hur interpellanten uttrycker sig; ibland är semantik ganska viktigt. I den första frågan beskriver interpellanten att det efter riksdagsvalet 2010 finns en risk att det Sverigefientliga partiet Sverigedemokraterna kommer in i Sveriges riksdag. Med tanke på det uttryckssättet måste man fråga: Ska vi inte låta den här typen av partier figurera i allmänna val?
Är det detta som är interpellantens åsikt? Risker ska man naturligtvis försöka motverka. Är risken sådan att man inte ska tillåta dem att ställa upp i allmänna val? Jag misstror inte att det är det som är ingången i interpellantens frågeställning.
Men när jag hörde interpellanten vid sidan av den kort skrivna interpellationen uttrycka en rad olika synpunkter på statsministerns väldigt kloka svar blir det lite besvärande att behöva notera att det finns en viss aggression i att från början utesluta den typen av röster i samhället som uppenbarligen vill göra sig hörda.
Jag tror, allra sist, fru talman, att det är viktigt att man låter ett demokratiskt samhälle ha och härbärgera den här typen av åsikter som vi kan möta på olika sätt i olika debatter.
Ibland kan det vara väldigt klokt att ta den debatten när tillfället bjuds i stället för att från början avskärma sig från att möta den typen av motstånd genom att säga att man inte på några villkor eller under några omständigheter kommer att överväga vad folkets vilja eventuellt vill att vi efter ett allmänt val ska förhandla om som ett regeringsalternativ.