Maria Malmer Stenergard (M):
Jag vill inledningsvis hänvisa till det som min kloka kollega Lotta Finstorp har anfört. Jag kommer i mitt anförande att uppehålla mig vid en ganska okänd men mycket viktig fråga för de svenska företagen, nämligen det skatterättsliga företrädaransvaret enligt skatteförfarandelagen. Fyra av fem nya jobb växer fram bland de små och medelstora företagen. De är Sveriges jobbmotor.
För att fler jobb ska kunna växa fram behövs en politik och ett regelverk som gör det lönsamt och attraktivt att vara småföretagare. Regler måste vara rimliga och balanserade. Det är inte reglerna om företrädaransvar i dag, åtminstone inte tillämpningen av dem. Som huvudregel blir företrädare för ett aktiebolag inte personligen ansvariga för skulder i bolaget.
Men de kan bli det i vissa reglerade fall, och reglerna finns för att uppnå en balans mellan bolagets och borgenärernas intressen. Det är viktigt. När det däremot gäller skatter och avgifter till det allmänna finns det skatterättsliga företrädaransvaret. Det är betydligt strängare.
Om en företrädare inte har sett till att bolaget betalat sina skatter och avgifter senast på förfallodagen samtidigt som avvecklingsåtgärder av bolaget inte har påbörjats kan han eller hon genom företrädaransvaret göras personligt ansvarig för skulderna. Herr talman! Man ska göra rätt för sig. Det vill jag vara väldigt tydlig med. Man ska inte vara oansvarig i ett bolag och aldrig riskera ansvar.
Men tillämpningen av det här regelverket har kommit att bli alldeles för tuff. På papperet ska det krävas uppsåt eller grov oaktsamhet; det är ganska tuffa krav. Men i realiteten räcker det att man bara är en enda dag sen med företagets skatteinbetalning. Företagare är också människor. Man kan bli sjuk. Man kan välja fel redovisningskonsult.
Man kan bli lurad av en kompanjon. Ta fallet med Johan, som har blivit mycket omskrivet på sistone. Han gjorde allt som stod i hans makt. Han ställde upp för vad han trodde var en vän och satte sig i styrelsen för vännens bolag. Han hade löpande kontakt med redovisningskonsulten för att försäkra sig om att allt gick rätt till.
När det sedan uppdagades att vännen hade bluffakturerat blev Johan personligen betalningsansvarig. Han fick belåna sitt och fruns gemensamma hus för att kunna betala 850 000 kronor. Om man gör allt som står i ens makt för att göra rätt och det ändå inte går att göra rätt ska man inte straffas som om man har varit oansvarig.
Jag tror att det är väldigt få i det här landet som tycker att det är rimligt. Ändå är det så företrädaransvaret har utvecklats. En majoritet i Sveriges riksdag var redan våren 2015 av uppfattningen att regelverket måste ses över, och det meddelade vi regeringen. Skatteverket, som är part i målet, fick i uppgift av regeringen att redogöra för hur reglerna tillämpas.
Den redovisningen kom för snart ett och ett halvt år sedan. Om jag har förstått det hela rätt har ingenting hänt sedan dess. Enligt finansministern, som besökte oss i utskottet för en vecka sedan, håller regeringen på och utreder hur frågan ska utredas. Det duger inte. Det här är ett skevt system som får orimliga konsekvenser och som ger staten en orimlig gräddfil. Det måste åtgärdas.
Företrädaransvaret kan behöva vara kvar, men det måste få en rimligare tillämpning så att skötsamt folk inte hamnar i kläm. Regeringen har fått gott om tid på sig, och det är beklämmande att man inte kommit längre.