KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jag har ju själv valt att debattera med två interpellanter samtidigt. Jag lovar att jag nog klarar av att debattera i alla möjliga tonlägen. När Hultqvist kallar det för svammel och dömer ut det klarar jag också av den debattstilen. Men jag diskuterar mycket gärna också i en annan ton med Magdalena Streijffert. Jag har inte påstått att vi är sämst i världen. Jag har påstått att vi har störst antal avhopp i världen från gymnasiet, och det har vi. Och i Borlänge råkar det vara större än genomsnittet i landet, den kommun där Peter Hultqvist har styrt i årtionden.
Jag kommer inte ihåg hur många år det är - vi kan väl reda ut det. Jag har varit skolminister i tre månader, men Hultqvist har styrt i rader av år. Om det nu vore så att sanningen fanns i Borlänge, varför har inte Hultqvist sett till att det här är genomfört i Borlänge? Varför är det så många avhopp just där? Jag kan också hitta ett antal yrkesutbildningar som lyckas bättre än andra. Ibland beror det på att man har extra duktiga och engagerade lärare.
Ibland beror det på, precis som Magdalena Streijffert var inne på, att man på en viss yrkesutbildning drar till sig elever som har mycket höga betyg i utgångsläget. Då lyckas de bättre. Det är inte så konstigt. Det är rätt lätt att förstå. Men vi måste ju ha en skola som är anpassad efter alla elever, också de som inte har så goda studieförutsättningar. Det är ju de som slås ut i dag. Att det är lärarnas fel - bara de jobbar på något nytt sätt som är modernt så fixar sig alla problem - tror jag är lite för naivt.
Jag tror inte det. Vi måste också ta ansvar som politiker för vilka reformbeslut vi fattar. Om vi säger att nu ska alla bli högskolebehöriga och sedan slås en fjärdedel ut säger ni att det är lärarnas fel. Det är inte acceptabelt. Jag tror inte att det är så. Det finns inte den pedagogik i världen som gör att en skoltrött 16-åring blir högskolebehörig bara för att vi säger att nu ska ni ha en ny pedagogik. Vi måste liksom anpassa utbildningen efter att ungdomar är olika.
En del vill bli akademiker, och en del vill ha kvalificerad yrkesutbildning, somliga med höga teoretiska studier, men andra vill inte och klarar inte av det. Vi kan inte bara lämna dem därhän. Vi måste ju ha utbildningar också för de eleverna. Det är det som det handlar om, anpassning till individer och anpassning till arbetslivets krav.
Jan Björklund (L):
Peter Hultqvist har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder som ger ett större "skolfokus" på förskolans verksamhet samt hur i så fall jag ser på balansen mellan omsorg och pedagogik i olika åldersgrupper.
Förskolan ska vara trygg, utvecklande och lärorik för alla barn som deltar. Den naturliga egna nyfikenheten och lusten att lära hos barnen ska tas till vara, utifrån vars och ens egna förutsättningar. Med lekfull inlärning kan förskolan stimulera den språkliga och matematiska utvecklingen hos barn, vilket lägger grunden för senare skolframgångar.
Jag anser att förskolans potential att stimulera barns naturliga lust att lära inte har utnyttjats fullt ut. Den pedagogiska stimulans som barn i förskola får varierar ofta, inte bara mellan kommuner utan också inom en och samma kommun.
Jag anser att det bör säkerställas att förskolorna arbetar med en pedagogisk verksamhet som är anpassad till det enskilda barnets behov och att det sker en tydlig uppföljning av arbetet. I läroplanen för förskolan fastställs dels normer och värden, dels mål som förskolan ska sträva efter att varje barn utvecklar. Regeringen har tidigare aviserat att förskolans pedagogiska uppdrag ska stärkas.
Det kommer att ske genom en översyn av målen i förskolans läroplan och i samband med arbetet med den nya skollagen.
Jan Björklund (L):
Till skillnad från i den förra debatten tror jag att här inte finns några åsiktsskillnader, i varje fall inga som jag märker, mellan interpellanten och regeringen. I förskolan ska det vara en balans mellan pedagogik och omsorg. Den utveckling som har varit under senare årtionden har gått mot alltmer pedagogik. Det har varit en utveckling som har skett stegvis och försiktigt.
Alla partier i riksdagen har inte alltid varit överens, men Peter Hultqvists parti och mitt parti har varit helt överens om den utvecklingen - läroplanen för förskolan från 90-talet och så vidare. I dag står jag som skolminister och diskuterar förskolan. Vid 90-talets början var det socialministern som hade ansvaret för barnomsorgen. Bara det visar att det skett en förskjutning. Då var det mer betoning på omsorg.
Nu har pedagogik och skolförberedande inslag fått en ökad betydelse. Jag vill skynda långsamt och tycker att utvecklingen på det här området går i rätt riktning. Jag tycker inte att vi ska ta några revolutionära steg när det gäller svensk förskolas utveckling. Till skillnad från gymnasiet fungerar svensk förskola mycket bra i all väsentligt. Utvecklingen går åt rätt håll. Det finns problem.
Till exempel är det svårigheter att rekrytera förskollärare och en del annat som vi måste ta tag i. Men min bedömning när jag läser Peter Hultqvists interpellation och lyssnar på hans anförande är att det finns en betydande enighet mellan regeringen och Socialdemokraterna i de här frågorna.
Jan Björklund (L):
Det har ju varit en utveckling, och framför allt är det de senaste 10-15 åren som utvecklingen, i alla fall på politisk nivå genom riksdagsbeslut, har accentuerats mot att mer betona pedagogik jämfört med tidigare, då det var betoning på omsorg. Överföringen från socialtjänsten till skolväsendet skedde på 90-talet. En läroplan fick man 1998.
Förskollärarutbildningen är i dag en del av lärarutbildningen. Även om jag tycker att den borde få en tydligare egen identitet är den ju en del av lärarutbildningen. Varje gång den typen av reformer har skett har det funnits de som har varnat: Vi ska väl inte ha skola i förskolan. Samma argument som det som Peter Hultqvist nu framför har funnits varje gång. Ändå har de här stegen tagits.
Mitt parti har i hög grad stått bakom dessa steg. Det kan väl hända att det finns ytterligare något steg. Jag tycker till exempel att det är något märkligt över att vi inte i Sverige kan våga säga att förskollärarna - det finns ju olika yrkesgrupper i förskolan - ska ha det pedagogiska ansvaret i förskolan. Här är det på något sätt LO och Kommunal som styr. Det ska vara arbetslaget som har ansvaret. I skolan tycker vi ju att det är så självklart att lärarna ska ha ansvaret för den pedagogiska utvecklingen.
Men det är en mindre fråga. Huvudinriktningen är att den utveckling som har varit under lång tid har gått i en sådan takt att den har varit förankrad. Det har inte blivit så kontroversiellt. Och ska det tas ytterligare steg i den utvecklingen tycker jag att det ska ske efter noggranna överväganden och i bred enighet.
Jan Björklund (L):
Jag har inget emot att man lär sig kompostera sopor på dagis. Det är helt okej för mig. Jag märker en del på mina egna barn. Plötsligt blev jag överraskad över att min femåring skalade sina potatisar själv. Då visade det sig att han hade lärt sig detta på dagis för tre år sedan, men det hade han dolt skickligt för sina föräldrar.
Allvarligt talat tycker jag att den inriktning som Peter Hultqvist beskriver är helt riktig, att man uppmuntrar barnen på olika sätt. Förskolan är bland annat pedagogisk verksamhet. Det är rätt mycket uppfostran i det där. Föräldrarna har huvudansvaret för uppfostran men dagispersonalen kompletterar. Ibland får jag frågan: Varför talar ni inte mer om förskolan från den nya regeringen? Ni talar ju mycket om skolan och gymnasiet och så.
Mitt svar på det är att ibland är det så att hälsan tiger still. Jag tycker att förskolan fungerar rätt bra i Sverige, precis som Peter Hultqvist beskriver det. Vi har större problem i grundskolan och gymnasiet så vårt reformarbete är mycket mer fokuserat där. Hade vi haft stora problem i förskolan hade vi naturligtvis ägnat oss mycket mer åt dem, men den utveckling som har varit, i bred enighet i riksdagen, har varit bra. Den går åt rätt håll. Den utvecklingen ska fortsätta.
Tas det nya steg i utvecklingen, som det väl alltid kommer att göras förr eller senare - utveckling är just att det tas steg ibland och inte alls står stilla - hoppas jag att de stegen ska tas i bred enighet. Det är min inställning till de här frågorna.
Jan Björklund (L):
Rossana Dinamarca har frågat mig på vilket sätt jag avser att agera för att förhindra att innehållet i skolans läroböcker upplevs som diskriminerande och kränkande, vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att förtydliga ansvaret för innehållet i läroböckerna och vad jag avser att göra för att förbättra både elevers och lärares kunskaper om de delar av värdegrunden som till exempel rör genus och HBT-frågor.
I rapporten I enlighet med skolans värdegrund? konstaterar Statens skolverk att det finns brister i läroböckernas sätt att spegla värdegrunden. Jag anser att det är viktigt att man inom skolan diskuterar innehållet i de läromedel som används och reflekterar över hur dessa stöder skolans uppdrag.
Läroböckernas sätt att beskriva ämnen och kunskapsområden får inte strida mot skrivningar i läroplanerna och relevanta kursplaner. I grunden handlar skolans förmåga att spegla värdegrunden om en kompetent lärarkår.
En lärare med gedigna kunskaper i pedagogik, och det ämne som hon eller han undervisar i, är tryggare i sin yrkesroll och har därmed större möjlighet att bedöma om läroböckernas innehåll stämmer överens med skolans värdegrund. I budgetpropositionen för år 2007 har regeringen lagt fram flera förslag för att stödja lärarna i deras arbete.
Bland annat aviserar regeringen den största statliga satsningen på lärarfortbildning sedan skolan kommunaliserades. Regeringen har också tagit initiativ till att 10 miljoner kronor satsas på att utveckla och sprida handlingsprogram mot mobbning och annan kränkande behandling. Åtgärdsprogrammen ska bygga på forskning och beprövad erfarenhet. Som pedagogisk ledare har skolans rektor det yttersta ansvaret för val av läromedel och undervisningens utformning.
Jag vill därför förbättra förutsättningarna för att rektorerna ska lyckas i sitt uppdrag. Som framgår av budgetpropositionen vill regeringen skapa en rektorsutbildning med högre grad av akademiskt innehåll än den nuvarande och avser att återkomma till riksdagen med förslag på behörighetsregler för rektorer. Avslutningsvis anser jag att en välutbildad lärarkår och kompetenta rektorer är den bästa garanten både för en bra undervisning och för att skolorna väljer bra läromedel.
Vi måste sedan lita på att lärarna själva kan göra en professionell bedömning av vilka läroböcker och läromedel som är bra eller dåliga.
Jan Björklund (L):
Jag har en del läroböcker kvar från när jag gick i skolan. Någon gång har jag plockat fram dem och tittat i dem. Jag har en bok från 70-talet i orienteringsämnen, oä, på mellanstadiet. Jag minns särskilt en bild på glada kinesiska bönder.
Texten är något i stil med att under kulturrevolutionen som är uppskattad i Kina har befolkningen utvecklats och man får nya ansvarsuppgifter. Då hade vi statlig läromedelscensur. Det hjälpte inte, kan jag säga. Jag tror inte på tanken att landets skolminister eller några som landets skolminister pekar ut ska censurera skolans läroböcker.
Jag tror inte på den tanken. Det gjorde inte Vänsterpartiet heller när den svenska läromedelscensuren avskaffades i bred enighet 1991. Att återinföra den tror jag inte på. Frågan är: Kan man ha någon annan granskning än ett statligt organ som censurerar?
Att vi står här och diskuterar i dag beror ju på att Statens skolverk har läst igenom böcker och granskat dem och kommit med påpekanden. De rapporterna är, såvitt jag förstår, precis det som Rossana Dinamarca efterlyser. Man pekar ut vad som inte är bra, men man har ju inte makten att säga att så här får det inte stå. Man påpekar vad som inte är bra.
Det är klart att läromedelsförlagen lyssnar på det. De vill ju sälja sina böcker till skolorna. Det är klart att de lyssnar på vad Skolverket och lärarna säger. Om Rossana Dinamarca är ute efter att någon ska läsa igenom läroböcker och ha synpunkter på vad som är bra och väcka en viss debatt kring det och väcka till eftertanke så har vi ju det. Det är ju därför vi står här. Skolverket gör ju det.
Före detta historieläraren Göran Hägg, som är författare, gör också en årlig granskning av läroböcker. Läroböcker granskas intensivt i Sverige av alla möjliga personer och aktörer och det förs debatt om det. Jag tror att det är mycket bättre än att återinföra en statlig läromedelscensur. Rossana Dinamarca säger att de här frågorna är alldeles för viktiga för att vi ska kunna lita på lärarna. Vad har man då för inställning?
Det spelar väl ingen roll om vi svanmärker några böcker om lärarna inte förstår vad jämställdhet är. I så fall hjälper det väl inte vad som står i boken. Boken är ett stöd i undervisningen, men det är naturligtvis lärarens kunskaper och värderingar som ytterst är avgörande. Jag litar på lärarna. Vi behöver förbättra utbildningen av lärarna. Lärarutbildningen har försämrats kraftigt i Sverige genom ett antal reformer. Vi behöver ha behörighetskrav och annat. Men i grunden måste vi lita på lärare och rektorer.
Vad interpellanten är ute efter vet jag inte, men om avsikten är att vi ska ha en debatt om läromedlens innehåll och att den debatten ska vara utvecklande för läromedelsproducenter och lärare och att man lyssnar och tar del av den, menar jag att vi har det. Vår debatt just nu handlar ju om just det. Vi står och diskuterar därför att det finns en rapport som har granskat läromedel. Om Rossana Dinamarca är ute efter att återinföra den statliga läromedelscensuren säger jag blankt nej.
Jan Björklund (L):
Jag är visserligen ny i riksdagen och kanske inte vet hur allt fungerar, men när Rossana Dinamarca lämnar in en interpellation läser jag på och funderar mycket på frågeställningen och försöker besvara den. I sitt första och andra inlägg ställer sedan Rossana Dinamarca ytterligare sju frågor om helt andra saker och attackerar mig när jag inte svarar på dem. Det kanske är så man gör, men jag väljer att fokusera på svaret.
Interpellanten hänvisar nu till Svenskt Näringsliv och något som jag inte har hört talas om. Jag tänker inte uttala mig om det innan jag har satt mig in i det. Om vi går tillbaka till det som interpellationsdebatten är avsedd att handla om, nämligen granskningen av läromedel, så har riksdagen inte bestämt att vi nu ska ha någon statlig granskning eller svanmärkning.
Läromedelsproducenter och andra får väl göra vilken granskning som de vill av böcker och svanmärka eller göra något annat med dem. Men den stora skillnaden gäller: Ska landets skolminister börja läsa böcker eller utse några som på mitt uppdrag ska läsa böcker och sätta godkänt eller inte på dem? Det är detta som det handlar om, och det avvisar jag. Det var därför som läromedelscensuren avskaffades 1991. Jag kan inte tvinga vare sig förlagen eller någon annan att sätta några svanar på sina böcker.
Men jag vet att när Sveriges lärarkår köper in böcker till sina skolor lägger man ned mycket omsorg på att böckerna ska vara avpassade efter de läroplaner och kursplaner som finns. Det kan hända att Rossana Dinamarca tycker att den svenska lärarkåren minsann har ålderdomliga värderingar och så vidare och att de borde bytas ut.
Vi delar helt uppfattningen att vi måste utveckla och modernisera inställningen i både skolväsendet och opinionen när det gäller HBT-frågor och allt vad det kan vara. Men om man tror att svaret på detta är att vi inrättar ett statligt organ som ska sitta och stämpla böcker, då är vi fel ute. Det är att återinföra en statlig läromedelscensur, och det är det som Rossana Dinamarca argumenterar för även om hon inte erkänner det. Och det är vi emot.
När Skolverket riktar en del kritik mot en del böcker - andra debattörer, till exempel Göran Hägg, gör det också - tror jag att det tar skruv hos läromedelsföretagen och lärarna. Och läromedelsföretagen fungerar mycket enkelt och gör böcker som de tror att skolorna vill köpa därför att de vill sälja sina böcker. Och lärarna fungerar också enkelt och köper de läroböcker som de tycker stämmer överens med läroplaner och kursplaner.
Därför tror jag att om förlag får kritik så är de mycket lyhörda för den. Men att sitta här och säga att ett statligt organ ska säga Godkänd eller Icke godkänd om böckerna vänder jag mig emot. Och riksdagen har hittills varit överens om att vi inte ska ha ett sådant system.
Jan Björklund (L):
Jag försäkrar att de läroböcker som vi har i dag är annorlunda i allt väsentligt än de läroböcker som man hade för 30 år sedan. Det är klart att det händer mycket hela tiden med läroböckerna. Men jag har ingen anledning att stå och försvara något läromedelsförlag, utan mitt uppdrag är att se till att svensk skola har så hög kvalitet som möjligt. Och då har vi prövat olika modeller för hur vi ska få fram läromedel. Och vi har prövat ett system där staten styr mer än vad staten gör i dag.
Det gick vi gemensamt ifrån eftersom vi upplevde det som väldigt problematiskt. De böcker som jag nämnde från 70-talet med glada kinesiska lantarbetare som hyllade kulturrevolutionen i oä-böckerna hade passerat en statlig läromedelscensur och inte hjälpte det. Jag tror på att man ska ha en mångfald av läromedelsproducenter som inte bara lyssnar på statliga direktiv utan som gör en fri tolkning utifrån de kursplaner och läroplaner som finns. Vi har många skolor, lärare och aktörer som handlar upp böcker.
Då väljer man en bok från ett förlag i en skola och en annan bok från ett annat förlag i en annan skola, också beroende på vilken pedagogik som man vill använda. Ibland blir jag förvånad över att de som genomförde kommunaliseringen av skolan och tycker att det är jättebra att kommunerna bestämmer är så otroligt angelägna om att staten ska gå in med pekpinnar om allting. Varför kommunaliserade ni skolan om ni vill styra allting? Lita på kommuner, skolor och lärare när de gör dessa val.
Den genomläsning och kritik som jag tycker erfordras görs ju av Skolverket. Det är ju precis på basis av den rapporten som vi står här. Det är oklart om det är censur som Rossana Dinamarca efterlyser. Men om det inte är censur, vilket hon säger, utan att det är att någon ska läsa igenom, granska och kritisera, så är det ju precis det som har skett, och det är därför som vi står här, därför att det finns en sådan kritisk rapport. Vi diskuterar hur man beskriver islam och annat. Det är ju därför som vi står här, därför att den kritiska granskningen redan har skett.
Så vad är det egentligen som Rossana Dinamarca efterlyser om inte mer censur? Om hon efterlyser att någon ska läsa igenom och kritisera så finns ju det redan.
Jan Björklund (L):
Mats Pertoft har frågat mig vilka åtgärder jag ämnar vidta för att kommuner och huvudmän ska leva upp till skollagen när det gäller fritidshem och skolbarnsomsorg. Ibrahim Baylan har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att dels stärka likvärdigheten och höja kvaliteten i fritidshemmen, dels minska barngruppernas storlek i fritidshemmen.
Båda frågorna avser liknande frågeställningar, och jag väljer därför att besvara dem i ett sammanhang. Skolbarnsomsorgens huvuduppgift är att komplettera skolan och att erbjuda barn en meningsfull fritid och stöd i utvecklingen. För många familjer är fritidshemmet en förutsättning för att föräldrarna ska kunna förena föräldraskap med arbete eller studier.
Under senare år har fritidshemmen knutits allt närmare skolan. Det är en positiv utveckling, eftersom fritidshemmen därmed på ett bättre sätt kan bidra till att eleverna når läroplanens mål. Sedan den 1 juli förra året råder etableringsfrihet för fritidshem med enskild huvudman. Det var partierna i Allians för Sverige som tillsammans med Miljöpartiet röstade fram denna ändring i skollagen.
Jag anser att det är en viktig reform som kommer att både förbättra föräldrarnas valfrihet och öka mångfalden. Precis som för förskolan och skolan har kommunerna huvudansvaret för fritidshemmen. Det är alltså på det lokala planet man avgör vilka resurser som tilldelas verksamheten. Varje fritidshem gör sedan sina prioriteringar utifrån de behov som finns. Skolverket beskriver i sin lägesbedömning de problem som fritidshemmen brottas med.
Många kommuner saknar konkreta mål för fritidshemmen och utvärderar inte verksamheten. Jag ser detta som en utmaning för kommunerna, och min förhoppning är att Skolverkets lägesbedömning ska stimulera till diskussioner om hur fritidshemmens kvalitet och resultat ska utvecklas för att fler elever ska nå skolans kunskapsmål. Därutöver har regeringen beslutat att de nationella kvalitetsgranskningarna ska genomföras tätare.
De är en viktig del av statens styrning och bidrar också med kunskapsunderlag till huvudmännen om fritidshemmens kvalitet.
Jan Björklund (L):
Jag tror att vi delar uppfattning om själva problembilden. Den rapport och utvärdering som Skolverket har tagit fram pekar på viktiga problem. Men det är något märkligt med debatten ändå. Ni begär att jag som skolminister ska gå in och styra upp personaltätheten på fritids, eller vad ni nu tycker att jag ska styra upp. Ursäkta, men det är inte jag som har kommunaliserat skolan!
Det är inte mitt parti som har bestämt att skolan ska vara kommunal; det är era partier som har gjort det. Så fort det är någonting som inte fungerar som ni vill tycker ni att staten ska gå in och styra och detaljreglera med särskilda målinriktade pengar eller vad det är. Kan ni då inte förklara varför skolan ska vara kommunal? Mats Pertoft, du har varit en stor kommunal skolpolitiker i Södertälje i flera år. Varför gjorde du inte det här? Varför kräver du att jag ska göra det som skolminister? Det är den typen av frågor som aktualiseras.
Själva problembilden av fritids är vi överens om. Men frågan är nu vems ansvar det är att ta tag i detta. Det är klart att ni har ett intresse av att skälla på mig, eftersom jag är er politiska motståndare här i kammaren. Men om vi nu är seriösa: Vems ansvar är det? Vi har modellen i Sverige att staten och Skolverket gör utvärderingar och pekar på problem.
Men det innebär inte att det är staten som ska lösa alla problemen; i så fall skulle vi förstatliga skolan. Man måste förutsätta - så fungerade det i alla fall när jag var skolborgarråd i Stockholm - att när Skolverket kommer med utvärderingar läser man dem i kommunerna, tar till sig dem, resonerar och diskuterar och försöker göra något åt problemen. Man sitter inte i Sveriges kommuner och skolor och säger: Skolverket har utvärderat oss och har kritik - det struntar vi i! Vi väntar på att skolministern gör något!
Så kan det inte fungera. Varenda vecka kommer det olika utvärderingar från Skolverket om svenskt skolväsende. I går var det något om skolmaten. Det kommer rader av utvärderingar ur olika aspekter. Om skolministern varje gång ska gå in och stifta nya lagar, varför ska skolan då vara kommunal? Det är den frågan ni måste besvara. Jag delar uppfattningen att det är ett problem, men det är kommunernas ansvar.
Gör de ingenting måste vi naturligtvis ta upp det med Sveriges Kommuner och Landsting och med företrädare för kommunerna. Men vi kan inte detaljreglera eller specialdestinera bidrag för allting. I går kom en rapport om skolmaten. Det kommer säkert ett förslag från Baylan snart om att vi ska ha statsbidrag för skolmat. Pertoft från Miljöpartiet kan säkert tala om vilken typ av mat det ska vara också. Men det är inte så att alla problem i svenskt skolväsende ska lösas av skolministern. Vi har kommunalt huvudmannaskap.
Det är inte jag som har bestämt det. Det är inte Folkpartiet som har röstat fram det, utan era partier. Vi måste någon gång låta kommunerna lösa problemen också.