KBLab/rixvox huggingface dataset:
Robert Stenkvist (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation i det här ärendet. Sverige betalar varje år ut ca 300 miljoner kronor till forskningsanläggningen Cern, som bedriver en ytterst kvalificerad och viktig forskning. Summan som Sverige betalar motsvarar 2,66 procent av Cerns totala budget.
Inköpen från Sverige motsvarar dock bara 0,7 procent av de totala inköpen. Andelen svensk personal är också väsentligt lägre än vad som motsvaras av vår avgift. Allt detta enligt regeringens egen proposition.
Orsaken till denna urusla balans är att Sverige som enda deltagarland inte har skrivit ett avtal med Cern, vilket medför en ekonomisk risk samt ökade kostnader för Cern att anställa svensk personal.
Med det nuvarande avtalslösa förhållandet betalar de svenskar som arbetar vid Cern högre svensk skatt än övriga anställda, och det kommer att gälla även efter att det avtal som regeringen föreslår börjar gälla. Cern har en princip om att alla anställda ska behandlas lika, vilket gör att de ersätter anställda som betalar högre skatt, likt de svenska medarbetarna.
Detta innebär självfallet en högre kostnad för Cern och påverkar viljan att anställa svensk personal. I stället för att skriva på ett standardavtal med Cern, likt samtliga deltagarländer förutom Sverige gjort, vill regeringen teckna ett specialavtal där svensk skattelagstiftning fortsatt ska gälla.
Samtidigt ska Sverige ersätta Cern för de extrautgifter som den svenska skattelagstiftningen orsakar. Vansinne! Det blir ju ett nollsummespel, och varför då bråka om den svenska skattelagstiftningen, när samma skattepengar ändå ska betalas ut till Cern? Svensk skattelagstiftning är viktig för att hela samhället ska fungera.
Detta har vi bittert fått erfara, inte minst i dessa coronatider. Men här går regeringen för långt. Det var inte riktigt svensk skattelagstiftning som Moses knackade ned på en stentavla vid berget Sinai. Regeringskansliet skriver självt i sin proposition i ärendet hur enormt stora fördelar samarbetet med Cern ger Sverige.
Likaså står det vilka stora nackdelar det innebär att inte ha ett avtal likt alla andra medlemsländer. Att i detta läge börja bråka om ett specialavtal är inget annat än rättshaveri. Om vi ska hålla på så här med varenda utländsk organisation vi är med i kommer vi att förstöra Sveriges rykte och bli betraktade som kusinerna från landet, med viss rätt dessutom.
Robert Stenkvist (SD):
Det här är andra gången som statsrådet Ekström och jag debatterar samma ämne. Orsaken är inte att ödsla vår tid, utan för att jag inte blev riktigt nöjd förra gången. Det här är ett återkommande problem som jag faktiskt tror måste åtgärdas. Först vill jag mer direkt bemöta statsrådets svar, fru talman.
En minister ska självfallet inte gå in på enskilda fall, men jag ansåg mig tvungen att i min interpellation nämna ett exempel som visar hur detta odemokratiska ofog förekommer - bevis, helt enkelt. Fru talman!
I statsrådet Ekströms skriftliga svar står det följande: "Regeringens och min självklara uppfattning är att alla lärare ska iaktta kravet på objektivitet och saklighet i undervisningen." Det är jättebra. Jag minns inte att jag fick ett lika klart svar förra gången jag ställde en interpellation om detta. Jag tycker att detta är ett bra svar.
Vidare, fru talman, säger statsrådet Ekström att "skolor och skolans personal ska beakta objektivitetsprincipen i regeringsformen som innebär bland annat en skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet i verksamheten". Tack, statsrådet Ekström! Detta var exakt vad jag ville höra.
Om statsrådet hade sagt detta förra gången hade vi kanske till och med kunnat skippa den här interpellationen helt. Men så har vi problemen med att lärare som gör övertramp ändå fortsätter. Därav följer min fråga om det behöver göras förtydliganden i till exempel skollagen. Jag ska tala lite om bakgrunden till min upprepade interpellation.
Efter att vi pratades vid sist om det här har ett mycket graverande fall i ett gymnasium i Karlskrona uppmärksammats. Det var ett fall där en lärare framställde tre partier, inte bara Sverigedemokraterna, som direkt odemokratiska. Läraren hade dessutom angående detta gjort eget undervisningsmaterial, som skärmdumpades av en upprörd förälder.
Här har vi alltså svart på vitt att en lärare ägnar sig åt ren partipolitik på undervisningstid. Vi ska inte gå in för mycket på det här enskilda fallet. Vi ska inte handskas med enskilda fall här. Men detta är ändå ett konkret och tydligt exempel på att det föreligger ett problem. Det är ett problem som vi inte bör sopa under mattan, tycker jag - därav min fråga till statsrådet.
Om fall med bristande opartiskhet fortsätter att droppa in, kan det då inte till slut bli fråga om att regeringen ändå bör vidta åtgärder angående det här? Jag har även en allmän reflektion. Om vi tycker att det är okej med politisk påverkan från vänsterhåll måste det vara lika okej med politisk påverkan från motsatt håll.
Då måste till exempel en sverigedemokratisk lärare få föra fram sina åsikter på exakt samma sätt. Men jag tycker inte att det ska vara så åt något håll. Nu verkar det vara så att lärarkåren lutar lite åt vänsterhållet totalt sett, men det kanske inte varar för evigt. Det kan också vara så att lärare från höger är bättre på att skilja på undervisning och privata åsikter.
Robert Stenkvist (SD):
Jag kan inte minnas att det som jag citerade skulle ha varit med i det förra interpellationssvaret, men jag tycker att det är glasklart. Min önskan är att det skulle vara lika glasklart för landets lärare och rektorer. Men det visar sig gång på gång att det inte är det.
Det är därför jag står här och för en interpellationsdebatt om detta. Det droppar in jättemånga rapporter om lärare som inte klarar av det här med opartiskheten. Det sker främst i valrörelsen, men det kommer rapporter hela tiden.
Jag får höra om barn som kommer gråtande hem för att deras föräldrar är sverigedemokrater och lärarna har sagt att de är hemska och ska utrota människor och allt möjligt. De här barnen är alldeles förstörda. Jag har hört många sådana historier. Det är därför jag interpellerar om detta. Fru talman! Det som statsrådet Ekström har anfört och som jag citerar är alldeles utmärkt.
Men det verkar inte gå in i huvudet på riktigt alla lärare här i Sverige. Därför tror jag att det måste göras ett förtydligande i något styrdokument, helst i skollagen. Vi har ett problem. Här fungerar det inte. Jag är helt ense med statsrådet Ekström om det jag citerade. Det är klockrent. Det är så jag vill ha det.
Men problemet är att det finns lärare som inte fattar det här. En regering och ett statsråd kan inte agera för att det uppstår enstaka problem här och där, men om det finns ett återkommande problem måste det till slut bli ett ansvar för regering och statsråd, anser jag.
Jag är trött på att höra de här historierna om föräldrar som får hem gråtande förtvivlade barn för att läraren har målat ut sverigedemokrater och ibland även moderater och kristdemokrater som hemska. Det som sägs har ingenting med verkligheten eller vår politik att göra. Vi framstår som omänskliga. Detta står lärare och säger i landets klassrum. Fru talman!
Jag tror att det här är vanligare än vad statsrådet Ekström har uppfattning om. Hur vanligt det är har jag av naturliga orsaker ingen exakt koll på. Men vi har helt enkelt ett problem. Regeringen ska naturligtvis inte ta mig på orden, fru talman.
Men man kan kanske i ett första steg göra en undersökning av hur saken ligger till.
Robert Stenkvist (SD):
Som jag har sagt tidigare tycker jag inte att det är fel på lagstiftningen. Jag skulle vara jätteglad om den bara följdes. I utskottet i dag diskuterade vi rektorernas så att säga lite ojämna kvalitet. Det uttrycktes inte så direkt, men mellan raderna.
Rektorn på skolan i exemplet som jag nämnde har jag ringt upp. Hon verkade inte förstå problemet. Sedan ska jag vara lite positiv. En partikamrat till mig ringde upp skolchefen i kommunen. Han tog detta på allvar och verkade fatta problemet. Men rektorn verkade inte förstå problemet över huvud taget, fast det fanns bevis.
Det är därför jag tar upp det här enskilda fallet - för att exemplifiera själva problemet, även om vi inte kan ta upp enskilda problem. Jag tror att vi har ett problem. Jag tycker att regeringen med tiden måste ta tag i detta, kontrollera hur det ser ut, kontrollera de här fallen. Att det kommer hem gråtande barn har jag hört många gånger.
Det är kanske någon som ljuger. Men alla historier jag hört om det här kan inte vara lögn. Det är helt osannolikt. Jag hoppas att regeringen och statsrådet Ekström med tiden tar tag i det här problemet, fru talman, och åtminstone undersöker hur det ligger till.
Robert Stenkvist (SD):
Från vårt ungdomsförbund har det kommit talrika rapporter om att elever känner sig implicit tvingade att delta i klimatdemonstrationer och därmed frånvara från undervisning. Detta har skett med skolledningens implicita eller explicita medgivande. Enligt mig ska all frånvaro vara ogiltig om man deltar i sådana här demonstrationer.
Dessutom har dessa demonstrationer varit uppenbart politiskt färgade. Det har till exempel funnits bokbord med kommunistisk litteratur vid dessa demonstrationer. Jag anser att detta strider mot det som står i regeringsformen om institutionernas opartiskhet. Jag undrar vad statsrådet Ekström anser om detta.
Det strider dessutom mot skolplikten att frånvara från undervisningen, oavsett hur angelägna frågor det lockas med ute på stan. Jag vill veta vad statsrådet Ekström anser om detta.
Robert Stenkvist (SD):
Roger Haddad stal min fråga till statsrådet Ernkrans. Den utredning som statsrådet hänvisade till angående provfusk föreslår explicit att provfuskare ska få behålla sina betyg. Dock ska återkallelse av antagning ske. Det är att jämföra med någon som har klarat uppkörningen och fått sitt körkort men som sedan avslöjas med att ha fuskat på teoriprovet.
Får den fuskaren behålla sitt körkort? Kommer regeringen att låta dem som avslöjas som fuskare behålla sina betyg? Det är nämligen vad utredningen föreslår. Och hur ska återkallandet av antagningen ske? Får fuskaren lämna studentboendet och lärosätet inom någon vecka, eller vad kommer att hända?
Robert Stenkvist (SD):
I den senaste PISA-undersökningen höjde Sverige sina resultat efter en lång tids nedgång. Dock uppstod ganska snart tveksamheter gällande att Sverige hade undantagit hela 11 procent av utsedda elever. Skolverket bedyrade dock inför utbildningsutskottet att reglerna hade följts till punkt och pricka. Sedan kom Expressens trovärdiga avslöjande att elever med förmodat svaga resultat felaktigt hade gallrats bort.
En rektor trädde fram och erkände rakt upp och ned att hon felaktigt hade plockat bort elever från testet, och just där föll väl allt hopp om att det hade gått rätt till. Vad anser näringsminister Baylan nu om trovärdigheten i våra stigande resultat i testet, och vad anser ministern om att en myndighet förmodligen har lämnat felaktiga uppgifter i ett utskott?
Robert Stenkvist (SD):
Vi har dragit bort 100 miljoner från Vetenskapsrådet för att göra forskningen ännu friare och ger de pengarna, och mer därtill, till högskolorna och universiteten. Vi anser att forskningen då blir ännu friare.
Bakgrunden är lite det som jag tog upp i mitt anförande om att vi anser att man inom hum-sam-området nog kan skära ned på de anslag som Vetenskapsrådet ger.
Mitt anförande handlade just om att det är många områden som är genomforskade och att anslag kanske också ges till forskning där absolut ingen kommer att läsa den färdiga forskningsrapporten. Mycket av den kritik som Hanne Kjöller tar upp i sin bok riktas mot Vetenskapsrådet och hum-sam-området.
Men det är inga pengar som försvinner från forskningen - absolut inte, inte en krona! De får lite mindre pengar att röra sig med, och de pengarna är i princip två stora anslag om jag räknar rätt när jag tittar på det här.
När det gäller sammanslagningen har det varit vår politik länge att vi vill att små lärosäten ska samarbeta administrativt med större lärosäten för att spara in på administrativa kostnader. Nej, det går inte att genomföra det här på ett år, men RUT, riksdagens utredningstjänst har tittat noggrant på det här, och vi har tagit fram pengar.
Jag har inte det här i minnet - det skulle jag ha haft - men vi har estimerat hur mycket vi skulle kunna spara bara på den administrativa personalen. Det är en försiktig neddragning. Man skulle säkert kunna göra ännu större administrativa vinster, men vi har gått försiktigt fram. Det är klart att det tar längre tid än ett år att genomföra det här. Så är det absolut.
Robert Stenkvist (SD):
En sammanslagning skulle naturligtvis ta tid, och det är självklart möjligt att man inte kan göra fulla besparingar första året. Men vi har låtit RUT utreda det här och har noggrant och väldigt försiktigt beräknat det för att vara seriösa. Man skulle kunna spara mycket administrativ personal på en sammanslagning. Och varför inte lägga de pengarna i förlängningen på undervisning och forskning?
Det finns inget egenvärde i att ett jättestort universitet som Lund ligger några mil bort från ett universitet i Malmö. Varför kan de inte samarbeta administrativt? Jag tror att det är tre eller fyra mil mellan städerna, men det vet Patrick Reslow, som är skåning, bättre än jag. Alltså, det här är resursslöseri.
Om Centern kan göra bättre beräkningar, gör det då! Då kanske vi kan lägga fram förslag om sammanslagningar, så kan vi lägga pengarna på bättre saker än ren administration. Just det här med kvaliteten var anledningen till att vi drog bort 100 miljoner från Vetenskapsrådet, på hum-sam-området, märk väl. Vi tycker att forskningen på andra områden har jättebra kvalitet.
Men här brister det, och vi har sett det år efter år. Jag brukar skumma igenom Vetenskapsrådets utlysningar varje år. De brister i kvalitet. Jag tror att kvaliteten höjs om vi för över de här pengarna till enskilda lärosäten i stället. Och då blir forskningen faktiskt ännu friare.
Robert Stenkvist (SD):
Som jag sagt förut flera gånger här i talarstolen vill och kan vi inte förbjuda någon genusforskning. Däremot ska regeringen inte beordra genusforskning genom regleringsbrev och annat. Vi som riksdag och styrande kan inte förbjuda någon forskning över huvud taget. Men vi kräver att högskolelagen följs.
Där står det att all forskning ska bygga på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet. Jag skulle vilja lägga till sunt förnuft, för det saknas ibland. Om forskningen inte bygger på vetenskaplig grund och beprövad erfarenhet bryter det faktiskt mot högskolelagen. Då kan ju de partier som vill försöka att förändra högskolelagen. Jag tror inte att det är en framgångsfaktor.
Vi är inte emot all genusforskning. Låt mig säga klart och tydligt att det finns jättebra och viktig genusforskning, som dessutom bygger på vetenskapliga grunder. Man vill inte upprepa allt man har sagt förut varje gång man går upp i talarstolen.
Men det jag kritiserar är den postmodernistiska inriktningen på genusvetenskapen. Som jag sa i talarstolen bryter det mot hela det grundläggande vetenskapliga tänket. Jag har nu suttit ett par veckor och läst litteratur, och jag bara häpnar över alla märkliga idéer.
De hör inte hemma i svensk högskola och strider mot det ni har formulerat i högskolelagen. Det är helt vansinnigt! Däremot är vi för vettig genusforskning, självklart.
Robert Stenkvist (SD):
Min uppfattning är att det kan bero på att det knappt är några utanför akademin som läser utlysningarna, och då är det ju ingen som ser någonting. Jag håller inte med om allting som Hanne Kjöller skrivit i sin bok.
Det finns en hel del som jag inte håller med om, men jag gör det om just det hon skrev om att man bedriver forskning i frågor där forskningsfrågan redan har besvarats gång på gång. Varför fortsätter man att ge anslag till detta? Jag förstår inte det. Dessutom tycker jag att man måste kunna titta på forskningen utifrån.
De inom akademin vill att bara de själva ska bedöma varandra - det är ju en sådan kultur. Men här är det ju skattepengar som det är fråga om. Vi måste också kunna titta på forskningen utifrån. Man ser att det finns jättemånga märkliga forskningsrubriker och områden när man kollar igenom listan över utlysningar. Vi måste kunna göra omprioriteringar för att höja kvaliteten på forskningen.
Det är ju lite vårt jobb. Vi ska titta på forskningen, på anslag och vad som sker och göra bedömningar, i den mån vi kan. Mycket av detta kan bara bedömas inom akademin, men då är det vår uppgift att skapa självreglerande och självkontrollerande system, så att vi inte kastar ut en massa miljarder på forskning som inte leder någonstans och aldrig kommer att leda någonstans.
Med detta sagt är det svårt att veta exakt vilken forskning som kommer att slå igenom. Vår uppgift är också att försöka höja kvaliteten på forskningen.
Robert Stenkvist (SD):
Jag ska bara komma med några funderingar och inte anta ett demagogiskt tonläge här. Jag hajade till lite när Mats Berglund pratade om att lärarhögskolorna ska finnas över hela landet. Om jag minns rätt från förra mandatperioden lades några lärarutbildningar ned på grund av bristande kvalitet. Jag undrar hur Berglund ser på det här.
Kan det vara så att man faktiskt måste koncentrera vissa utbildningar till vissa orter för att få tillräcklig kvalitet? Det finns regionalpolitiska hänsyn att ta; jag är den förste att erkänna det. Men det handlar om en avvägning och en balans mellan dessa regionalpolitiska hänsyn och att upprätthålla kvaliteten på olika utbildningar.
Jag tror inte att man kan ha lärarutbildningen spridd på för många orter över hela landet, för det måste finnas kvalificerad och kunnig personal som driver utbildningarna. Det är min fråga till Mats Berglund. Hur ser han på den här balansen?
Robert Stenkvist (SD):
Nej, det är ytterst få sverigedemokrater som hänvisar till Ungern. Vi tycker om Orbáns invandringspolitik; det är ingen hemlighet. Men jag har över huvud taget inte hört någon som hänvisar i övrigt till Ungern, för vi vet inte ens hur hans system ser ut. Jag har läst lite i svenska tidningar om det, och det kan stämma eller det kan inte stämma - jag har ingen aning.
I verkligheten har jag alltså hört ytterst få ledande sverigedemokrater som har hänvisat till Ungern. Jag hade inte tänkt säga det här, men när det gäller postmodernismen är det den som är hotet. Jag läser svart på vitt: De tvivlar på det vi kallar vetenskap. De anser att det är en maktstruktur. Jag förstår inte hur man inte kan inse detta; det är helt obegripligt.
Jag har varit på ett Rifoseminarium. Jag poppade in på en lunch, och där var det en postmodernistisk professor i etik från Lund. Jag tänker inte nämna hennes namn, för hon är inte närvarande. Vi var 40 personer som satt där, och hon stod och föreslog på allvar att vi skulle avskaffa den parlamentariska demokratin. Jag bara gapade, och så tittade jag mig omkring. Det var ingen som reagerade.
Hon stod och föreslog på allvar att vi skulle avskaffa det jobb vi sitter här och gör nu. Jag undrade: Vad är hotet? Hon föreslog att man skulle ersätta detta med lagar och regler för mänskliga rättigheter. Då kan man fråga sig vilka som skulle besluta om dessa lagar och rättigheter. Jag fick aldrig tillfälle att fråga, för sedan avbröts seminariet.
Jag tycker att Mats Berglund ska syna postmodernismen lite närmare i sömmarna utan skygglappar för öronen och ögonen och verkligen kolla vad det här är för någonting. Har jag fel? Jag hoppas att jag har fel, men jag tror faktiskt inte det.
Robert Stenkvist (SD):
Jag kände mig tvungen att begära replik efter det statsrådet sa om SD. De nedskärningar som statsrådet tog upp är rent administrativa nedskärningar. Man kan ju göra vinster på att samordna administrationen, och de pengarna kan ju gå till undervisning och forskning. Det är bra och något alla vinner på.
När det gäller det forskningsanslag som vi tar bort från de konstnärliga högskolorna överför vi dessa pengar krona för krona till basanslaget. Detta måste man fatta när man läser tabellen. De förlorar inte en enda krona på detta. Vi för bara över anslaget från forskningen till deras basanslag. Är det Victor Orbán som har föreslagit en sådan här modell?
Nej, det är Pam Fredman i slututredningen. När det gäller lärosätenas frihet vill vi egentligen ha mer frihet, inte mindre, som jag har påpekat en massa gånger nu. Vi vill två saker. Det första är att den forskning och undervisning som sker ska följa högskolelagen och bygga på vetenskap.
Man gjorde en jätterestaurering i Norge när man tog bort sådant som inte uppfyllde kraven, och då är det Norge vi pratar om, inte Ungern. Det andra är att lärosätenas frihet ska bli större och att postmodernistisk ideologi inte ska påtvingas lärare när anslag söks. Erik Ringmar ska till exempel inte tvingas ha studentlitteratur av Judith Butler när han håller kurser i historia.
Skillnaden mellan statsrådet och mig är att statsrådet vill att Ringmar ska tvingas ha med boken i litteraturlistan medan jag vill ha mer frihet. Ingen lärare ska bli påtvingad böcker i sin kurslitteratur. Jag tror att det är tvärtemot Orbáns politik.
Robert Stenkvist (SD):
Dessa högskolor råkar ligga väldigt nära varandra. Det är tre mil mellan Lunds universitet och Malmös - numera - universitet, och samma sak med Mälardalens högskola och Södertörns högskola. Det är geografiska områden med precision, fru talman. Nej, vi vill inte förbjuda någon forskning, mer än vad som görs i dag.
Det är råd - Vetenskapsrådet och de andra råden - som beslutar vilka som ska få anslag eller inte. Alla får inte anslag; det är jättemånga som inte får det. Är det auktoritärt styre att neka anslag? Regeringen styr med sina regleringsbrev. Jag tror att våra regleringsbrev skulle bli mindre styrande än regeringens och ge mer frihet.
Om vi inte vill påtvinga lärare kurslitteratur, är vi auktoritära då? Det är ju regeringen, eller det som utlöper från regeringen, som är auktoritär och som påtvingar lärare kurslitteratur. Vi vill ju inte göra det. Om man vill ha en bok av Judith Butler får man ha det. Gör som ni vill! Det är detta vi säger. Vi vill ha mindre tvingande regler än vad regeringen vill.
Hur man kan få det till auktoritärt förstår jag inte. Vi vill ha mer frihet, inte mindre frihet.
Robert Stenkvist (SD):
Jämställdhetspolitiskt mål - jag anar att det var mitt parti Gunilla Svantorp menade. Jag har inte sagt någonting om något jämställdhetspolitiskt mål. Vi kan gärna ha det, men det viktiga är hur det ser ut. Jag vet inte hur många gånger jag har sagt att utfallet kan vi inte styra men att det ska vara jämställdhet. Det ska vara absolut samma förutsättningar för varje grupp i samhället, både könsmässiga och andra.
Jag förstår inte hur man kan misstolka det, men det är av väl av politiska orsaker. Vi närmar oss valet, som sagt. Jag tänkte ta upp en annan sak. Jag har full förståelse, fru talman, för om det inte riktigt är Gunilla Svantorps bord och om hon inte är insatt i frågan. Jag tycker att det är en viktig fråga, men jag hade inte tid att ta upp den i mitt anförande.
Det gäller isbrytarna Oden, Atle och allt vad de heter. De är snart utslitna och fungerar inte så länge till. De behöver ersättas. Det gäller alltså att hålla vattenbägarna uppe. Det talas jättemycket om höghastighetståg, som vi egentligen inte behöver och som inte riktigt passar för Sverige.
Men det är jätteviktigt att vi håller våra vattenvägar öppna, och klimatförändringarna kommer ju inte att göra att det blir öppet hav under vintrarna. Det kan vi nog glömma de närmaste 50 åren. Om jag är rätt informerad kostar varje sådan här isbrytare 1 1⁄2 miljard, vilket är stora pengar. Vi behöver väl tre sådana nya forskningsfartyg. Vad har regeringen för plan för detta?
Jag har inte sett eller hört någon.