Johan Pehrson (L):
Jag träffade nyligen några åklagare som var väldigt oroade över den situation de hade. Det är personer som jobbar med grov organiserad brottslighet men också inte minst med unga personer som har hamnat i ganska svåra kriminella miljöer. Vi pratade om vilka verktyg som finns och hur man ska organisera kampen mot de här brotten - jag tänkte återkomma till det lite kort.
Vi pratade också om den ekonomiska situation som Sveriges åklagare befinner sig i. Om man tar del av Åklagarmyndighetens senaste budgetunderlag för de kommande åren ser man teckningar där på åklagare som håller på att drunkna.
Det säger väl en del om hur oroade åklagarsidans samlade stabila jurister är för hur de ska klara av den utveckling de nu möter med alltmer av anmäld brottslighet, inte minst för att man kör åtgärder och har anställt arbetslösa akademiker för att bekämpa försäkringsfusk och anställt arbetslösa akademiker på skattesidan för att bekämpa skattebrott. Detta växer ju på åklagarhåll också.
Det var man väldigt oroad över. I detta ligger också hur man formar kampen mot den grova organiserade brottsligheten. När det gäller ekonomi måste jag återkomma till det faktum att justitieministern dök upp på en presskonferens som gubben i lådan och lovade att här var det minsann obegränsade resurser i kampen mot den organiserade brottsligheten.
Då var det inte bara jag som satte kaffet i vrångstrupen, utan man fick ju chockskador i polisledningen och åklagarledningen i det här landet. De undrade vad det var fråga om, om man hade vunnit på Bingolotto - 25 år fria resurser eller något. Men så var inte fallet. Det var ju ett uttryck för justitieministerns önsketänkande att han någon gång ska få stöd av sina kolleger i regeringen för att rättsområdet och kampen mot den grova organiserade brottsligheten är viktig.
För det handlar inte bara om verktyg. Där är vi överens. Folkpartiet liberalerna, jag och justitieministern har varit överens om en hel del frågor. Vi tycker att man ska skydda vittnen, vi har pekat på buggningsförslaget och så vidare för att ta ett rejält grepp om de människor som systematiskt vill förstöra livet för andra. Men det handlar också om polisen och vad man gör.
Den omorganisation man har gjort på Rikskrim och på Rikspolisstyrelsen centralt är säkert vettig på många sätt, men den visar på hur illa det har varit skött tidigare och på den bristande styrningen från regeringen av polisen. Det gäller inte minst riksrevisorernas kritik mot hur regeringen har styrt svensk polis de senaste tolv åren. Vilket arv! Vi går till val nu, och Thomas Bodström ska redovisa vad vi har gjort i tolv år.
Alla rapporter som har skrivits säger att ingen vet som styr svensk polis. Det är ju väldigt konstigt. Jag vet inte riktigt vad han ska svara väljarna när han har varit just den som ska styra. När det gäller den grova organiserade brottsligheten måste polisen delvis ha en annan organisation. Då svarar Thomas Bodström här nu att vi ska ha ett nationellt underrättelsecentrum. Då missförstår han min fråga med flit.
Han vet ju om att jag vill ha ett samlat nationellt underrättelsecentrum som är mycket mer operativt, att generaldirektörerna och några underlydande chefer träffas då och då och går igenom hotbilder och hur det ser ut. Jag vill se det direkt operativt, se representanter för kriminalvården, ekobrotten, polismyndigheterna och Säpo sitta bredvid varandra, samla information och lägga raster för att se hur vi kan komma åt den grova organiserade brottsligheten.
När det sedan gäller straffvärdena är det ju så att generellt tycker inte Folkpartiet liberalerna att högre straff är någon lösning på brottslighet. Det är ju upptäcktsrisk och uppklaringsrisk som är det som minskar kriminaliteten. Det vet ju alla - trodde jag. Men på några områden är det ändå helt orimliga straffvärden.
Jag tycker att man måste se allvarligare på grov organiserad brottslighet än vad man gör i dag, för det är skillnad på en människa som begår ett allvarligt brott och som är pressad, sjuk på något sätt eller vad det nu beror på - sociala omständigheter - eller om man är grovt organiserad, helt medvetet inte respekterar några regler och bara vill kränka andra människor. Där tycker jag att justitieministern borde fundera på om det inte är värt att justera upp straffen. Den möjlighet som finns i dag i brottsbalken används ju inte.
Det är därför som vi tidigare förde in ytterligare förtydliganden för våra domare i vår lag när det gäller till exempel våld mot barn.