KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Nordberg (SD):
USA, som brukar vara världens största givare, har i många år kritiserat FN för att vara överbyråkratiskt och ha för många olika organisationer som gör ungefär samma sak. Jag tror att ett samarbete eller en samsyn med USA skulle kunna påverka FN att göra det biståndet mer effektivt. Jag tror som sagt även att vi ska göra biståndet mer bilateralt. Då blir det också mer effektivt.
Jag är inte säker på att jag delar frågeställarens omdöme att Sverige ses som ett föredöme i alla lägen. Det framhålls ibland att Sverige gör lite annorlunda. Frågan om det Sverige gör verkligen är rätt hänger i luften. Vi ser att det behövs ett tydligt ställningstagande från Sverige om att FN måste bli mer effektivt.
Men vi vill fortfarande stödja kärnverksamheten - fredsbevarande, att få fram mat, att få fram flyktingläger, att hjälpa till med mediciner och att hjälpa barn med utbildning. Det ska vi göra. Det är det viktigaste sättet att föregå med gott exempel.
Mats Nordberg (SD):
Jag trodde att Anders Österberg skulle vara kvar efter valet. Jag får be om ursäkt för att jag inte har förberett ett så vackert avskedstal som de andra har gjort till varandra. Vid den förra biståndsdebatten den 28 april citerade jag ur Fänrik Ståls sägner om vikten av rättsstatens principer. Då som nu handlade det om relationen till Ryssland gällande rättsstaten.
Jag skämdes lite för att jag gick in i historiska exempel, men nu har jag, som ganska ny i utrikesutskottet, insett att jag inte behövde göra det. Ledamoten Österberg tog upp det tysk-romerska riket och, framför allt, FN och vikten av att upprätthålla både rättsstaten och världsfreden. Men är det inte ett problem att FN:s område hela tiden växer? Det blir allt fler organisationer och allt fler fonder.
Är det därför vi inte riktigt märker att FN har slutat att fungera som fredsskapande organisation? Supermakternas vetorätt ställer till det och skulle behöva reformeras. Den grundläggande uppgiften för FN - att verka för fred - verkar ha försvagats successivt.
Vi ser också hur de kanske viktigaste FN-organisationerna - ledamoten nämnde WHO och World Food Programme, och jag skulle vilja lägga till UNHCR, som arbetar med flyktingläger - ständigt är underfinansierade. Jag tror att det är en följd av en alltför stor flora av olika fonder och organisationer. Min fråga är: Är Socialdemokraterna och regeringen beredda att se över hur många organisationer FN faktiskt har och hur många vi ger bistånd till?
Är ni beredda att försöka verka inom FN för att det blir färre organisationer och mer sammanslagningar?
Mats Nordberg (SD):
Jag tror väl att vi kommer att rösta på vårt eget budgetförslag. Jag skulle vilja ta upp en annan sak, som är väldigt nära knuten till det här. Först och främst håller jag med: Det blir värre. Före pandemin kunde man också se att till exempel antalet flickor i skola ökade och att antalet hungrande gick ned. Det har vänt.
Vad gäller kärnstöd ska vi följa upp att våra mål uppfylls i de organisationer som vi ger kärnstöd till. Men vad ska vi göra om de inte uppfylls? Idén med kärnstöd är ju just att man ger grundbelopp som organisationerna själva sedan får använda som de finner bäst utifrån sina mål.
Jag tycker att den automatiska, och kanske enda möjliga, reaktionen om vi märker att pengarna används på ett helt annat sätt måste vara att minska kärnstödet till organisationer vars egna mål inte överensstämmer med Sveriges biståndsmål eller, för all del, att försöka styra dem, men det är ju många länder bakom varje FN-organisation. Jag tycker att det finns en målkonflikt i att ge mycket kärnstöd och ge det till väldigt många organisationer.
Det bör automatiskt vara så att vi ger kärnstöd till de FN-organisationer som vi verkligen tror mest på. Där är det väldigt viktigt. Jag undrar om ledamoten håller med om den analysen.
Mats Nordberg (SD):
Min fråga går till biståndsminister Per Olsson Fridh. Afghanistans befolkning är i akut behov av livsmedel efter talibanernas ockupation. Omvärlden bör därför hjälpa till med mat, mediciner och sjukhusartiklar för att lindra den mest akuta nöden. Talibanernas regim är inte demokratiskt vald, och det är alldeles för tidigt att visa den acceptans. Det förekommer många rapporter om exempelvis övergrepp och stängda flickskolor.
Insatser utöver akut hjälp riskerar att förstärka talibanerna såväl med finanser som med internationell acceptans. Därför är min fråga: Om regeringen nu även återstartar projekt utöver nödhjälp - vilka påtryckningsmedel har vi då kvar för att kräva att den talibanska regeringen respekterar rättsstatsprinciper, demokrati och mänskliga rättigheter?
Mats Nordberg (SD):
Riksdagen fällde i våras den förra regeringens proposition om förenklat strandskydd. SD, M och KD röstade nej till propositionen, som vi ansåg inte gick tillräckligt långt. Försök att lätta på strandskyddslagen har också tidigare gjorts, men de har haft liten effekt eftersom det har funnits möjligheter för myndigheter, framför allt länsstyrelser, att tolka regelverket i en alltför restriktiv riktning. Därför behöver en verklig strandskyddsreform vara mycket tydlig.
Sverigedemokraterna har länge arbetat för detta. Att kunna erbjuda vackra miljöer för byggande är en stor konkurrensfördel för våra landsbygdskommuner som de alltför länge inte har kunnat dra full nytta av. Vi vill därför snarast få till stånd ett nytt förenklat strandskydd, och vi vet att det målet delas av flera partier såväl inom som utanför regeringsblocket. Därför är min fråga till landsbygdsministern: När kan vi förvänta oss en ny och effektivare proposition om förenklat strandskydd?
Elisabeth Falkhaven (MP):
Vi har pratat mycket historia här och berättat var vi kommer ifrån. Jag tänkte börja på samma sätt själv också. Min mamma var fiskardotter från Hirtshals, så jag tillbringade alla mina somrar där, på Danmarks västkust, i fiskarfamiljer och i tät symbios med det småskaliga kustfisket. Både min morbror och min morfar var fiskare hela livet.
De var redan då, på 1960-talet, oroade för hur livet i havet förändrades och hur tumlarna blev färre och färre. Sedan dess har det gått utför med fiskbestånden i haven i en rasande takt.
Vi i Sverige kanske gör det i större utsträckning än andra länder i EU, men inte i tillräckligt stor utsträckning. Svenska fiskare är ofta ett föredöme i relation till andra länder, men trots detta är de inte tillräckligt hållbara i sitt fiske. Jag hör här i salen i dag att alla vurmar för ett hållbart uttag av fiskbestånden, liksom att vi i politiken ska se till att det ges goda förutsättningar för Sveriges fiskare. Det är bra.
De allra bästa förutsättningar vi som politiker kan ge fiskare både i dag och på längre sikt är att vi fattar beslut som tillser att uttagen av fiskbestånden inte är större än att bestånden kan leva och frodas, för då kan också fiskaren leva och blomstra. Överallt i våra hav ser vi att fiskbestånden går ned och slås ut.
Just nu hör vi att det östra beståndet i Östersjön troligen är slut. Man kan inte hitta några fiskar där. Ices har länge varnat för detta. Vi har inte lyssnat.
Man kan tycka att de fiskebeslut som tas av EU:s institutioner borde vara förenliga med EU:s miljöregler, men det tas beslut om fiskekvoter som strider mot vetenskapliga rekommendationer och fiskeförordningens bevarandekrav årligen. Jag skulle vilja avsluta med att säga att jag är mycket oroad.
Jag har jobbat med den här frågan i 15-20 år. Det blir bara färre och färre fiskar och färre och färre fiskare. Jag är oroad över hur vi människor förvaltar en resurs som, om vi förvaltar den rätt, kan tillgodose miljoner människors behov av mat. Så är det om vi förvaltar den långsiktigt hållbart. Men i dagsläget gör vi inte det.
Elisabeth Falkhaven (MP):
Tack, Roland Utbult! Nu sa jag inget om bottentrålningen i mitt anförande, utan jag talade om en massa annat. Men detta med kameraövervakning är, precis som har sagts här tidigare, ett försök. Det finns illegalt fiske. Varför inte se om vi kan göra något åt det?
Havet är en jätteplats som vi människor har påverkat på väldigt många olika sätt. Vi vet att torsken i Kattegatt också är nästan helt borta.
Det beror bland annat på övergödning och på klimatförändringarna, så att ytvattnet har blivit alldeles för varmt. Men det är också mänsklig påverkan. Överallt påverkar vi livet i havet. Det blir inte så bra i slutänden. Vi behöver ta mycket mer ansvar.
Precis som jag sa är fisken i havet en jätteresurs, och den måste vi vara rädda om för att vi ska kunna ha mat från haven i stället för att behöva odla fisk på land. Hade vi varit rädda om fisken i havet hade vi kanske inte behövt lägga så mycket medel på att odla fisk på land. Nu behöver vi det.
Elisabeth Falkhaven (MP):
Tack, Roland Utbult! När det gäller kvoter har alla länder i EU sagt att man ska gå på rekommendationer från forskarna. Det är ju det vi inte gör. Det är därför som det blir problem. Ja. Det finns kvoter som är beslutade, men man går inte på forskarnas rekommendationer, och då blir det problem. Annars skulle det inte bli mindre fisk. Det hoppas jag att vi är överens om.
Vi vet ju att det blir mindre och mindre fisk hela tiden i haven. När det gäller att vi är ute efter yrkesfiskarna kan jag berätta att för 15-17 år sedan startade jag ett projekt som handlade om att fiskare måste prata mer med forskare och politiker. Då pratade de över huvud taget inte med varandra, utan då var det storkrig. Jag, om någon, vet att det är otroligt viktigt att vi fortsätter att prata.
Men vi måste också vara överens om hur verkligheten ser ut, och det är vi fortfarande inte, skulle jag vilja påstå.
Elisabeth Falkhaven (MP):
Jag vill ställa min fråga till utrikesminister Margot Wallström. Det pågår förhandlingar om ett internationellt rättsligt bindande instrument inom ramen för Förenta nationernas havsrättskonvention om bevarande av och hållbar användning av marinbiologisk mångfald i områden utanför nationell jurisdiktion. Regeringen har uttryckt att den anser att förhandlingsprocessen är av stor vikt och är positiv till att EU ska ta en aktiv roll i de kommande förhandlingarna.
Om jag har förstått rätt är vi mitt i processen, med två möten genomförda och två möten kvar. På vilket sätt bidrar Sverige till att ett ambitiöst avtal för att skydda biologisk mångfald på internationella vatten ska komma till stånd?
Elisabeth Falkhaven (MP):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Vi ska inte ställa de stora utmaningar som finns i dag mot varandra eftersom allt hör ihop. Ändå finns enormt många människor på planeten som får sin mat ur haven i dag och som kommer att behöva fortsätta att få sin mat ur haven. Min förhoppning är att vi lägger så mycket resurser vi kan för att se till att det blir ett så bra avtal som möjligt så att havens resurser inte sinar.
Elisabeth Falkhaven (MP):
Jag vill ställa min fråga till statsrådet Jennie Nilsson. Inom ramen för Jordbruksverkets verksamhet inrättades 2017 i Sverige ett 3R-center med uppgift att samordna aktörer och sprida kunskap inom området försöksdjur.
Enligt Europaparlamentets försöksdjursdirektiv från 2010 ska användning av djur i försök endast övervägas i de fall där det inte finns alternativa metoder. De djurfria möjligheterna till forskning är många och varierande redan i dag men används inte i så stor utsträckning som det är möjligt. Med rätt satsningar skulle betydligt fler djurförsök kunna ersättas. Jag skulle vilja veta hur statistiken i Sverige ser ut.
Har vi minskat användningen av djur i försök de senaste åren? Har de plågsamma djurförsöken blivit färre de senaste åren?
Elisabeth Falkhaven (MP):
Ledamoten! Precis som jag sa handlar det om att vi vill gå längre. Vi ser detta bara som ett mellansteg när det gäller köplagen. Vi står alltså fast vid den överenskommelse som vi gjorde med regeringen, men vi är tydliga med att vi inte fick in det som vi ville ha. Vi har ju varit med och förhandlat fram den här propositionen, och någonstans får det finnas en form av värdighet i det.
Bo Broman (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut. Antalet äldre företagare i Sverige har blivit allt större, speciellt nu när 40-talisterna passerat pensionsåldern. Samhället borde då göra det enklare för dem att överlåta sina företag på barnen. Men i verkligheten är det tvärtom - skatten blir i dag i stället högre än om företaget säljs till någon utomstående.
I stället för att beskattas med 25 procent vid avyttringen, som annars med onoterade andelar, riskerar man uppåt 55-60 procents skatt eftersom vinsten enligt 3:12-reglerna kan komma att beskattas som inkomst av tjänst. Beskattningen bör inte vara högre vid överlåtelse till närstående än vid överlåtelse till utomstående.
Att skattereglerna dessutom låser in ägarens kapital från att kunna investeras och hindrar överlåtaren från att verka i företaget är direkt kontraproduktivt för dessa företags utvecklingsmöjligheter. Genom den föreslagna ändringen i denna proposition blir det nu samma villkor om man väljer att överlåta sin rörelse till en familjemedlem som om man gör det till någon utomstående.
Ändringen innebär att tillämpningsområdet för de särskilda reglerna om utdelning och kapitalvinst på andelar i fåmansföretag - de så kallade 3:12-reglerna - utvidgas. Med förslaget ska 3:12-reglerna tillämpas även när samma eller likartad verksamhet bedrivs i ett indirekt ägt företag.
Det är många familjeföretagare som nu gläds åt denna förändring - företagare som stått inför ett generationsskifte men valt att avvakta mot bakgrund av den ogynnsamma beskattningen för den äldre generationen. Förändringen är efterlängtad, och det är många som nu kan återuppta sina uppskjutna planer på att låta familjeföretaget tas över av en ny generation. Fru talman! Jag har själv varit egenföretagare under ett antal år.
Jag vet hur svårt det är att driva företag och jobba sju dagar i veckan och ändå knappt kunna ta ut någon lön. Alla företag har någon gång varit små och startats av en enskild person. Det är småföretagarna som bygger upp Sverige. Jag välkomnar alla lag- och regelförändringar som kan förenkla för småföretagarna. Vi sverigedemokrater värnar om den svenska traditionen att bedriva företag inom familjen. Vi vill slå vakt om denna form av ägande och underlätta för framtida generationsväxlingar.
Vi ser det därför som mycket positivt och ett steg i rätt riktning att regeringen nu lägger fram detta förslag.
Bo Broman (SD):
Jag vill rikta min fråga till statsrådet Jennie Nilsson. Drivmedelspriserna har efter skattehöjningen i januari nått nya rekordnivåer. Det är nu fyra år sedan S-MP-regeringen klubbade igenom förslaget om den årliga automatiska höjningen av drivmedelsskatten. Tillsammans med oss i SD fick M och KD i höstas igenom en frysning av överindexeringen. Miljö- och klimatminister Isabella Lövin har nu gått ut och flaggat för att regeringen vill återinföra den automatiska höjningen av drivmedelsskatten.
Bilen är dock absolut nödvändig på landsbygden. Den är ett basbehov för att man ska kunna leva ett normalt liv på orter där det saknas kollektivtrafik. Det är väl känt att landsbygdsminister Jennie Nilsson vill arbeta för att sluta klyftan mellan stad och land. Min fråga till statsrådet är därför: Anser statsrådet att den automatiska höjningen av drivmedelsskatten är ett träffsäkert verktyg för att sluta klyftan mellan stad och land?
Bo Broman (SD):
Vi debatterar i dag justitieutskottets betänkande nr 12 om Riksrevisionens rapport om det myndighetsgemensamma arbetet mot organiserad brottslighet. Rapporten vittnar om betydande brister i regeringens samordning av myndigheter i detta arbete. Detta sker i en tid där den organiserade kriminaliteten härjar i Sverige och där skjutningar och sprängningar börjar normaliseras. Dag efter dag inträffar nya våldsdåd, och ljuset i slutet av tunneln kan ännu inte skymtas.
Samtidigt slår sig regeringen för bröstet. Man hävdar att man har åstadkommit mycket, att man tar situationen på allvar och att man gör vad som kan göras för att återupprätta tryggheten. Att denna skönmålning inte stämmer blir alltmer uppenbart. Även Riksrevisionen noterar nu detta. I rapporten konstaterar Riksrevisionen att det myndighetsgemensamma arbetet kräver ansträngningar från de myndigheter som deltar men även från regeringen.
Regeringen bör vara den ledande, koordinerande och uppföljande kraften. Regeringen bör vara det organ som har ett aktivt intresse av att bekämpa den organiserade kriminaliteten. Fru talman! Sverigedemokraterna tycker att det är bekymmersamt att regeringen enligt rapporten har delegerat alltför mycket ansvar till de enskilda myndigheterna samt att man varit alltför passiv och frånvarande gällande det koordinerande arbetet.
Man har även brustit när det gäller att ta till vara de erfarenheter som hade kunnat ligga till grund för framtida lagstiftning. Det är därför särskilt välkommet att majoriteten i utskottet i det här betänkandet har drivit fram och föreslår tillkännagivanden om att regeringen tydligare bör samordna det myndighetsgemensamma arbetet samt att regeringen ska följa upp arbetet i syfte att tillse att man får ett bättre underlag för att fatta beslut om arbetet framåt. Fru talman!
Just detta är något där regeringen tyvärr har utmärkt sig i flera hänseenden.
Regeringen i form av olika representanter har ofta stoltserat med reformer, straffskärpningar och satsningar - satsningar som ligger långt under vad oppositionen och de enskilda myndigheterna anser behövs, straffskärpningar som både ligger under vad som krävs och vad som riksdagen tillkännagett ska gälla och reformer som man har kämpat emot i åratal, för att sedan paradera fram som sina egna.
Regeringen kan inte bara kopiera Sverigedemokraternas och andra partiers kriminalpolitik och anse sig färdiga. Det finns förhoppningsvis underlag även hos de brottsbekämpande myndigheterna som ett regeringsparti bör och måste ta till vara. Det är tacknämligt att riksdagen instämmer genom detta betänkande och återigen föser regeringen framför sig i denna viktiga fråga. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut.
Bo Broman (SD):
Min fråga går till statsrådet Per Bolund. I söndags kunde vi se och höra statsminister Stefan Löfven intervjuas i Agenda angående den alarmerande gängbrottsligheten. Än en gång fick vi bevis för hur handlingsförlamad regeringen framstår och att insikten om bakgrunden till skjutningar och sprängningar verkar helt obefintlig hos statsministern. Återigen upprepades mantrat "vi såg det inte komma". Regeringens uppgift är att vara proaktiv och inte reaktiv. I dag agerar regeringen i mångt och mycket utifrån riksdagens tillkännagivanden.
Dessa har ökat markant. I dag finns ca 160 obehandlade sådana. Ett exempel är slopade straffrabatter för personer mellan 18 och 21 år, en åtgärd som efterfrågas av bland annat polisen och som framfördes i ett tillkännagivande redan vid riksmötet 2016/17. Det har nu gått tre år, och man frågar sig varför inget händer i frågan. Varför tar det alltid så lång tid att genomföra saker för den här regeringen? Vad finns det för plan för att verkställa detta och alla andra tillkännagivanden?
Bo Broman (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation nummer 4. Vi debatterar i dag utökade kontroll- och stödmöjligheter avseende skyddstillsynsdömda. Åtgärderna i regeringens proposition är tänkta att förhindra att gruppen skyddstillsynsdömda ska återfalla i brottslighet, något som är synnerligen viktigt att motverka.
Betänkandet innehåller flera positiva förslag, men jag ämnar beröra främst två av de åtgärder som Sverigedemokraterna ser som viktiga för att förhindra att skyddstillsynsdömda faller tillbaka i brottslighet. För det första anser Sverigedemokraterna att det bör utredas om övervakningsnämnderna, som i dag beslutar om åtgärder för personer som misskött sig under sitt frivårdsstraff eller sin villkorliga frigivning, ska avvecklas.
I propositionen föreslår regeringen ett antal revideringar av nämndernas behörigheter gällande vilka beslut som ska fattas. Detta får anses vara rimligt, om än otillräckligt. Ett exempel på detta är vad regeringen anför i propositionen gällande omhändertagande och hämtning. I remissvaren noteras bland annat en problematik med nämndernas behörighet att fatta beslut.
Andra instanser pekar på problematiken med att endast överföra rätten till vissa beslut till Kriminalvården. Fru talman! Detta torde visa på att det finns ett behov av att överföra kompetens till Kriminalvården och undvika problem med ett flertal beslutande organ i dessa frågor.
Vi sverigedemokrater anser därför att det finns fog för att vidare utreda huruvida nämnderna som helhet bör avvecklas och samtliga beslut i stället föras över till Kriminalvården, eller till en annan myndighet i de fall där detta är lämpligt. För det andra, fru talman, vill jag säga något om kraven för undanröjande av skyddstillsyn. Enligt propositionen krävs det allvarliga överträdelser av de föreskrifter som meddelats för att undanröjande av skyddstillsyn ska tas upp.
Här vill vi, precis som utskottsmajoriteten, gå längre och anser därför till skillnad från regeringen att samtliga överträdelser, såvida de inte är ringa, bör ligga till grund för ett undanröjande av skyddstillsyn och för att ett fängelsestraff i stället ska påbörjas. Detta bör ses i den kontext som skyddstillsyn utgör, nämligen att det rör personer som är dömda för brott. Skyddstillsyn bör nyttjas restriktivt, och de bestämda restriktionerna ska alltid följas.
Även återkommande ringa överträdelser kan ligga till grund för ett undanröjande. Slutligen vill jag kort nämna att det är väldigt glädjande att det finns en utskottsmajoritet för att införa vistelseförbud som en ny påföljd. Betydligt mer behöver göras i kampen mot brottsligheten, och varje steg i rätt riktning är positivt.
Bo Broman (SD):
Min fråga går till inrikesminister Mikael Damberg. I tidningarna kan vi läsa om somaliska medborgaren Abdulhakim som under åratal riktat in sig på att råna och bedra svenska pensionärer, om en syrisk 36-årig medborgare som förde bort och utsatte en 9-årig flicka i Timrå för sexuella övergrepp och om Adan, också somalisk medborgare, som sexuellt ofredat minderåriga pojkar i Upplands Väsby vid olika tillfällen. Ingen av dessa har dömts till utvisning. I sex år har denna regering suttit vid makten.
Att utländska medborgare inte utvisas i tillräcklig omfattning då de begår brott är ingen nyhet. Ni har haft sex år på er att förändra hur det ser ut. Att det tillsatts en utredning är bra men alldeles för sent. Detta borde ha gjorts för flera år sedan. Endast 20 procent av dömda utländska våldtäktsmän utvisas. Inte ens när det kommer till dömda utländska mördare kan man utgå från att de utvisas. Hur motiverar regeringen för offren och deras anhöriga att dessa människor är kvar i vårt land?
Bo Broman (SD):
Min fråga går till inrikesminister Mikael Damberg. De senaste fem åren har Åklagarmyndigheten fått in 3 200 misstankar om bidragsbrott. Men trots att antalet ärenden som går till åtal har ökat är det endast cirka 38 procent av fallen som har lett till åtal. Långa handläggningstider hos polisen gör dessutom att anmälningar preskriberas. Det kan inte vara rimligt att kommuner lägger ned en massa arbete på anmälningar som inte leder någon vart. Det urholkar förtroendet för rättsstaten.
Bidragsbrottslagen, som infördes 2007, innebär att alla kommuner är skyldiga att polisanmäla alla misstänkta bidragsbrott - något som inte sker i dag då tjänstemännen av erfarenhet vet att många anmälningar läggs ned antingen av polis eller av åklagare. Kommer regeringen att vidta fler åtgärder för att stötta kommunerna i deras arbete med att stoppa dessa brott mot välfärden, och i så fall vilka åtgärder?