KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johanna Jönsson (C):
Tack, statsrådet, för ditt svar på denna väldigt viktiga interpellation! Det här är ett område som jag skulle säga är akut. Situationen för många ungdomar men också människor som arbetar med de här ungdomarna blir värre för varje dag just nu, och det är allt fler som hamnar i en helt ohållbar situation.
Det gäller personer som har fått sina avslagsbeslut, ofta på grund av att åldern har räknats upp, men också personer som befinner sig i väntan och oroar sig för vad som ska hända när de väl får sina beslut. Det här har vi fått se oroande och hemska följder av. Till exempel har fyra ensamkommande ungdomar den senaste tiden tagit livet av sig. De finns inte längre.
Det är också betydligt fler som tar till andra typer av självskadebeteende. Vi vet att HVB-hemspersonal tar extra rundor i rummen på nätterna för att se att ungdomarna fortfarande lever. Jag får själv en hel del samtal och mejl från personal som beskriver de här situationerna, hur de varje morgon går in och funderar på det här.
Det är alltså akut, och det är allvarligt. Sedan förra våren har Migrationsverket skrivit upp åldern för väldigt många - man brukar tala om ungefär 6 000 som har blivit uppskrivna under senare tid.
Migrationsverket valde självt att sluta fatta beslut i ärenden där åldern var oklar medan man inväntade att Rättsmedicinalverket skulle komma igång med sin mer rättssäkra metod för medicinska åldersbedömningar.
För mig känns det bara helt logiskt och rimligt att även de ungdomar som finns kvar i landet, oavsett om de har fått sitt sista utvisningsbeslut från sista instans eller inte, ska få möjlighet till de här bedömningarna. Vi har ett nytt verktyg på plats, och vi vill såklart på alla sätt se till att vi inte utvisar minderåriga till ett oordnat mottagande.
Jag är glad att det verkar som att statsrådet delar min bild. Det som är problematiskt nu och det som min fråga handlar om är de som har fått det sista beslutet. Där handlar det i själva verket om verkställighetshinder, alltså att man får anmäla till Migrationsverket att man har verkställighetshinder. Där har Migrationsverket svarat, och det står även på verkets hemsida, att man inte kommer att be Rättsmedicinalverket om en medicinsk bedömning.
Det innebär att den sökande själv måste få till stånd en sådan om denne vill. Då blir det en situation där det är svårt att få tillgång till de mer rättssäkra metoderna. Det finns inte särskilt många i Sverige som är beredda att göra medicinska åldersbedömningar utanför systemet. Ofta är det bara möjligt att göra en tandröntgen, och vi vet att det inte är tillräckligt. Det blir rättsosäkert även där.
Det är därför vi anser att även dessa ungdomar ska få tillgång till det nya, mer rättssäkra systemet hos Rättsmedicinalverket. För att det ska bli så måste Migrationsverket begära det. Det är vad vi efterfrågar.
Det finns mycket mer att diskutera, men just nu gäller frågan specifikt dem som redan har fått beslut i sista instans, dem som redan befinner sig i ett skede där de ska utvisas och som åberopar verkställighetshinder. Där önskar jag att ministern kunde visa en mer positiv inställning till att försöka hitta ett sätt att hjälpa ungdomarna.
Johanna Jönsson (C):
Jag tappar nästan förmågan att säga någonting. Ministern väljer alltså att använda största delen av talartiden för att prata om den viktiga akuta frågan, som berör tusentals ungdomar, eventuellt barn, till att skylla på den förra regeringen. Så mycket tar man frågan på allvar.
Jag vet knappt vad jag ska säga! Jag tänker inte lägga majoriteten av min tid på att diskutera vad som hände för några år sedan. Det är nu situationen råder. Ministern vet likaväl som jag att metoderna har utvecklats sedan dess. Det finns mer rättssäkra metoder nu.
Han känner också till inställningen i landet och hos i princip samtliga politiker. Det är inte så att Socialdemokraterna var så oerhört drivande i att få till stånd de medicinska åldersbedömningarna tidigare heller.
Att ägna talartiden åt att älta vems fel det är att det har blivit så här, när det nu finns möjlighet att göra någonting åt det, oavsett vem som har ansvar för området just nu, är att inte ta ansvar i en akut situation. Det finns saker som kan göras. Ministern tog återigen upp att domstolarna kan göra en begäran. Jag pratar inte om den gruppen.
En minister som har ansvar för justitiefrågor borde förstå skillnaden. Det är inte domstolarna som avgör verkställighetshindren, utan det är i första hand till Migrationsverket som de lämnas in. Migrationsverket har sagt att man inte kommer att begära in den typen av medicinska bedömningar från Rättsmedicinalverket. I så fall får den sökande själv försöka få till stånd en medicinsk åldersbedömning.
Jag försökte i mitt förra inlägg förklara att det är oerhört svårt att få denna bedömning gjord med de nya, mer rättssäkra metoderna. Det behöver göras mycket annat för denna grupp. Även där gör nuvarande regering för lite.
Det behöver snabbt komma till stånd en ordning där ungdomar på sin 18-årsdag, eller om deras ålder räknas upp till 18 år, inte flyttas från kommunen. Vi har föreslagit att om en person bedöms vara eller är under 21 år ska man få stanna kvar i kommunen, och utgifterna ska därmed bekostas av staten.
Många kommuner efterfrågar den möjligheten eftersom de ser att ungdomarna ofta stannar kvar, blir hemlösa, hamnar i ett skuggsamhälle och far oerhört illa. Vi har också sagt att den ålder som den unge hade när ansökan lämnades in ska gälla. Handläggningstiderna just nu leder till att barn hinner fylla 18 år under processen, oavsett om de räknas upp i ålder eller inte. Det finns mycket mer som kan göras.
Just nu handlar allt detta om att Migrationsverket självt har sagt att besluten inte är rättssäkra. Verket har gjort en utredning som visar att i 60 procent av fallen har beslutsunderlaget inte varit tillräckligt eller åldern inte tillräckligt utredd. Det gäller 60 procent av fallen! Flera av dem har redan fått beslut i sista instans. De är uppe för just verkställighetshinder. Det är dem jag pratar om.
Varför vill ministern inte ge dem möjlighet till att få fram ytterligare bevismedel så att de kan visa om de är minderåriga? Är det för att den förra regeringen inte gjorde tillräckligt? Är det för att Centerpartiet inte drev på tillräckligt för sex år sedan? Det är helt orimligt.
Johanna Jönsson (C):
Ministern fortsätter att ägna en del av sin talartid åt att diskutera vad som har gjorts och inte har gjorts tidigare. Jag upprepar att jag tycker att det är ganska irrelevant eftersom det handlar om vad vi kan göra just nu. Jag försökte också förtydliga varför detta är viktigt, brådskande och behöver tas tag i nu av den sittande regeringen. Just nu sitter ju inte vi i regering.
Om vi ska hålla på och diskutera vad som hände förut och varför det inte gjordes förut, låt mig åter säga: Ni var inte heller drivande. Frågan var inte lika akut. Det inte var lika många som kom, så frågan var inte lika viktig. Det borde definitivt ha gjorts mer för att driva på detta, men det var svårt. Migrationsverket försökte lösa det på flera olika sätt, och regeringen sa ju inte: Lös inte detta!
Migrationsverket försökte men hade svårt att hitta en metod för det. Migrationsverket har också sagt att det inte var tillräcklig politisk påtryckning. Det är sant; vi borde ha gjort mer. Men låt oss inte ägna all tid åt detta. Ministern svarar fortfarande inte på min fråga. Han fortsätter att ta upp domstolarna och att systemet nu är på plats. Men jag talar om dem som är i nästa skede.
Jag talar om dem som redan har fått sitt sista avslag i domstolen. Det är dem detta handlar om, så var snäll och svara på frågan. Varför vill ministern inte att de ska få tillgång till detta bättre och fantastiskt rättssäkra system som ministern talar om? Minderåriga ska ha bevisbördan. Ja, de har bevisbördan.
Men ministern är såklart medveten om hur svårt det är att bevisa sin ålder om man kommer från Afghanistan och har en tazkira som underkänns av Migrationsverket, om man har varit på flykt och inte fått med sig sina handlingar eller om man inte hade några handlingar från början för att man till exempel är född i Iran. Snälla, svara på frågan vad gäller dem i sista skedet: Varför inte?
Johanna Jönsson (C):
Den utredning som ministern hänvisar till handlar i mycket stor utsträckning om missbruk av systemet och i väldigt liten utsträckning om hur man ska få systemet att bli bättre. De som sitter i utredningen har påpekat att detta har tillkommit sent i diskussionerna, då man såg att det dök upp olika fall i bland annat medierna. Även organisationer som jobbar med dessa frågor har sett detta, och de insåg att det var någonting som var fel.
Det sorgliga i detta är att det utskottsinitiativ som togs av Alliansen, och som faktiskt stöddes av samtliga partier i riksdagen, och som ledde till ett tillkännagivande till regeringen inte har följts, alltså att denna utredning skulle få tilläggsdirektiv för att ta fram bra och understödda förslag på detta område. I utredningen satt ändå personer som redan var insatta och som redan hade tittat på systemet. Nu verkar det som att regeringen själv sitter och mekar lite grann med detta.
Bland annat ska man gå vidare och titta lite grann på det som handlar om att Migrationsverket har kommit på att det är någonting som är fel. Detta visste vi för ett år sedan. Det har funnits ganska mycket tid att titta på det. Det bästa sättet att göra det hade varit att låta utredningen faktiskt titta på det. Då hade ni haft dessa förslag på bordet nu och kunnat lägga fram dem, så att de förhoppningsvis hade trätt i kraft före sommaren så att inte fler drabbas av detta.
Vi i Centerpartiet har också föreslagit en stopplag som skulle innebära att människor inte utvisas, så inte till exempel Kevin eller Spotify blir av med den personal som de är i så stort behov av att behålla medan dessa frågor rättas till. Vi vet också att det inte är tillräckligt med det första förslaget, om man själv hittar dessa fel.
Där hoppas jag verkligen att även förslagen om att Migrationsverket kommer att upptäcka saker som kan rättas till kommer att utökas med en möjlighet att även få en person att stanna ifall denna person har bytt arbetsgivare eller missat något som är svårt att rätta till, som att han eller hon har arbetat för mycket under sommaren. Det finns många frågor att diskutera, och vi är öppna för att fortsätta att diskutera dem.
Johanna Jönsson (C):
Den senaste tiden har vi kunnat ta del av många berättelser om arbetskraftsinvandrare som ska utvisas på grund av små misstag, som många gånger gjorts av tidigare arbetsgivare, och saker som hänt för flera år sedan. Detta handlar i grunden om en ny praxis från Migrationsöverdomstolen som nu gör att tusentals personer kommer att få sina fall prövade utifrån ett helt nytt sätt.
Det handlar om personer som sköter sig, betalar skatt och bidrar till samhället, människor som bara vill kunna leva sina liv här. Missbruk av systemet ska givetvis beivras och motverkas, men detta handlar inte om missbruk. Det handlar om små misstag, och det finns ingen som helst möjlighet att rätta till dem i efterhand. Detta drabbar just arbetstagaren väldigt hårt.
Jag undrar därför: Vad tänker statsministern och regeringen göra för att stoppa detta?
Johanna Jönsson (C):
Tack, Paula Bieler, för frågan! Vi lade redan i somras fram vårt förslag till lösning. I det läget, när dessa personers prövningar ännu inte var avgjorda, handlade det främst om att återinföra begreppet "särskilt ömmande omständigheter". Det hade löst situationen för flera av dem. I det läge där vi befinner oss nu, där de redan har fått sin sak prövad, är det dock inte detta som kan lösa situationen.
Vi var tidigt ute och krävde breda samtal i den här frågan med utgångspunkt i att prövningarna fortfarande var öppna. Vi fick också signaler från regeringen om att så skulle ske, men sedan hände ingenting. Först strax före jul kom man i stället med ett förslag som inte verkade särskilt färdigt men där man ändå låste fast sig i en tydlig position.
Det har gjort att utrymmet för oss att komma med ett alternativt förslag har varit väldigt litet. Det vi i stället gjorde var att tala om vilka delar i det förslag som då låg på bordet som vi tyckte behövde förändras. Det handlade om att vi såg ett problem med att personer som uppenbart var över 18 år men sa att de var yngre skulle omfattas av förslaget. Man har justerat förslaget något sedan dess. Vi sa också att det var väldigt dåligt att de inte skulle få någon möjlighet att arbeta.
Även där har man justerat förslaget, så att de nu får en möjlighet att arbeta och också kan gå yrkesutbildningar. Dessutom påtalade vi att de tidsgränser som var satta var oskäliga på flera sätt, till exempel genom att personer som har kommit tillsammans men fått sina ansökningar registrerade på olika dagar inte skulle bedömas på samma sätt. Även där har man gjort en justering. Man har alltså valt att gå oss till mötes i delar av förslaget.
Men vi har försökt vara konstruktiva för att ändå få fram en lösning som en majoritet kan ställa sig bakom.
Johanna Jönsson (C):
Jag skulle vilja påstå att det är vi som tar ansvar i den här situationen. Jag har fortfarande inte sett något från Sverigedemokraterna som visar hur man vill hantera dessa tusentals personer som finns i det här landet och har byggt sina nätverk här. De kommer att bli kvar här oavsett om ni gillar det eller inte. Det är ytterst få utvisningar till Afghanistan som verkställs. Hur vill ni hantera den här situationen? Det har ni inte kommit med några konkreta lösningar på. Jag har haft flera debatter med era företrädare, och ingen har kunnat tala om hur så ska ske.
I stället vill ni se ett växande skuggsamhälle, där den här guppen inte får en chans att komma in i samhället över huvud taget utan hänvisas till utanförskap med risk för kriminalitet och liknande. Vi är de som tar ansvar för den faktiska verkligheten här, den situation som vi befinner oss i. Låt mig ta upp detta med att personer inte var minderåriga när de kom. Vi vet ju båda att vissa var minderåriga men att andra inte var det.
Det man behöver bestämma sig för här är om man värnar dem som faktiskt var minderåriga, vilket vi gör, eller om man hellre, på bekostnad av dem som var minderåriga, vill bestraffa dem som uppgav en felaktig ålder. Där har vi olika ståndpunkter, helt enkelt. Det går inte att säga något annat. Jag anser att vi har landat rätt. Jag tycker att samhället har ett särskilt ansvar för barn och minderåriga, även om långa handläggningstider har gjort att de har blivit äldre.
Att detta kommer att göra att vissa som har ljugit kommer att få följa med på köpet tycker jag är olyckligt, men det finns ingen metod för att tydligt särskilja dessa två grupper. Vi har tagit ställning för att dessa personer ska få en ny möjlighet att stanna, studera och arbeta och på så vis också betala tillbaka till samhället för de år som de nu har varit här och redan börjat etablera sig.
Vi tycker också att det är viktigt att alla de svenska medborgare och andra som har stöttat dem, funnits där och gett en gemenskap till dessa ungdomar nu får lite ro i sina liv och kan fortsätta ge stöd. Det är vår ståndpunkt. Paula Bieler och jag tycker olika i den här frågan.
Johanna Jönsson (C):
Jag sa i mitt anförande att jag är mycket glad att samtliga partier här i riksdagen vill förändra den här situationen. Jag gjorde där viss skillnad på socialdemokraterna i riksdagen och socialdemokraterna i regeringen, för jag har verkligen uppfattat att socialdemokraterna i riksdagen verkligen vill åstadkomma en förändring på det här området. Men i Mathias Tegnérs anförande blev det tydligt vad skillnaden är mellan Socialdemokraterna och oss i Alliansen på området.
I den första delen av sitt anförande valde Mathias Tegnér att fokusera på den svenska modellen, fusk, utnyttjande och att löner ska tryckas ned. Han känner något slags sorg över att arbetsmarknadsprövningen har tagits bort och att Riksrevisionen pekar ut vissa yrkesgrupper som att de fuskar och ställer till med problem i det här systemet.
För Alliansen kommer utgångspunkten även framöver att vara att arbetskraftsinvandring är bra för Sverige. OECD har kommit fram till att det svenska systemet för arbetskraftsinvandring i huvudsak fungerar bra och att det inte har lett till vare sig löne- eller villkorsdumpning, något som bland annat Socialdemokraterna fortsätter att återkomma till.
Det betyder såklart inte att vi blundar för det missbruk och fusk som pågår. Det har vi också varit tydliga med i all hantering som har pågått i utskottet under hösten, så det tror jag inte att det finns några frågetecken kring. Förhoppningsvis har man lyssnat på vad vi har sagt.
Jag skulle vilja ställa frågan till Mathias Tegnér: Förstår verkligen Socialdemokraterna hur brådskande och stort det problem som vi pratar om i dag, nämligen de orimliga utvisningarna, är och hur bråttom det är?
Johanna Jönsson (C):
Jag är på sätt och vis glad att höra Mathias upprepa att man vill göra en förändring på det här området. Samtidigt verkar fokus fortsatt vara på just missbruket. Det vi pratar om i dag är de orimliga utvisningarna av personer som har försökt sköta sig och där arbetsgivarna har försökt göra allt de har kunnat för att det ska bli rätt. Det är dem vi pratar om i dag. Det är där fokus borde ligga. Att visa viss respekt för det tror jag är bra i det här läget, för det sitter många människor där ute och undrar över just den delen.
Att det sedan är 80 procent som sköter sig inom de grupper som du säger att Riksrevisionen har tagit upp kan också vara bra att påminna om, även om det finns missbruk och utnyttjande från oseriösa arbetsgivare. De här delarna är också oerhört viktiga, men nu pratar vi om de orimliga utvisningarna. Jag har en fråga till Mathias Tegnér.
För ett år sedan var Mathias Tegnér en av dem som här i riksdagen ställde sig bakom det tillkännagivande till regeringen som sa att man skyndsamt skulle komma med förslag på det här området för att lösa situationen. Det handlade om att ge ett tilläggsdirektiv till den pågående utredningen.
Hade man gjort det hade vi fått en hållbar, genomtänkt lagstiftning på plats, troligtvis före sommaren. Tycker Mathias Tegnér att det var rimligt att regeringen inte lyssnade på riksdagens uppmaning den gången?
Johanna Jönsson (C):
Frågan om situationen för de ensamkommande är inte lätt. Jag skulle säga att det är en av de svåraste frågor som jag som migrationspolitisk talesperson har hanterat under denna mandatperiod. De avvägningar som måste göras är svåra. De är jättesvåra. Men att det är svårt får inte göra oss handlingsförlamade.
Jag har i ett tidigare anförande redogjort för några av Centerpartiets förslag: att omflyttningarna ska upphöra, att rättssäkerheten ska stärkas, att åldern vid ansökan ska gälla vid beslut, att den som kan försörja sig själv ska få stanna, att vi ska införa fler stipendier och mycket mer.
Vi politiker måste ta vårt ansvar och fatta de beslut som är nödvändiga. Vi ska inte göra det utifrån en fantasi om hur det vore ifall allt fungerade och ifall allt vore enkelt, utan utifrån den faktiska situation som vi står inför. Men för att något ska hända måste vi ha en majoritet här i riksdagen.
Just nu finns ingen sådan - inte för något av dessa förslag. Vi i Centerpartiet är beredda att ta ansvar, och vi är beredda att diskutera olika förslag och olika lösningar. Men just nu krävs att Miljöpartiet och Socialdemokraterna i regeringen tar nästa steg. Annars kan inte vi göra något.
Tack för att jag har fått tala här i dag!
Johanna Jönsson (C):
Vår absoluta ambition är att göra vad vi kan för att detta inte ska rinna ut i sanden. Om vi hade haft egen majoritet hade vi sett till att så inte sker. Men det krävs att tillräckligt många partier är med. Det är sanningen. Vi kan inte själva bestämma. Vad gäller den korta tiden är allt relativt. Är ett år verkligen så kort tid för att komma fram till något bra?
Det beror alltid på hur hårt man arbetar och hur väl förberedd man är. Vi som sitter här inne har haft gott om tid på oss - många år - att arbeta fram våra förslag och se till att de är genomtänkta i fråga om alla aspekter av migrationspolitiken. Förhoppningsvis när vi sätter oss där är vi väl förberedda och kan därmed hitta de bästa argumenten för och emot.
Om det så ändå inte skulle ske, om det skulle bli nödvändigt, finns det i direktiven tydligt angivet att man ger kommittén ett uppdrag att föreslå ytterligare utredningar i vissa delar. Stora förändringar kan behöva ske och kan behöva utredas vidare. Vi har hört från andra partier i dag att förslag har diskuterats om att kvalificera sig in i välfärden. Det är också något som vi under flera år har framfört. Det skulle troligtvis kräva fler utredningar för att kunna genomföra en förändring.
Samtidigt behöver något vara på plats när den tillfälliga asyllagen löper ut. Vi är inte heller för att återgå till det som gällde tidigare. Vi har tänkt på dessa frågor när direktiven har skrivits. Vi har arbetat för att lagen ska bli så bred, väl förankrad och genomtänkt som möjligt. Men vi kommer också att under tidens gång behöva se hur långt vi kommer.
Johanna Jönsson (C):
Vår ingång är att lagen behöver arbetas fram under den tid som går. Om vi står där och den bästa lösningen är att förlänga den tillfälliga lagen i ytterligare ett år för att vi ska nå fram till något riktigt bra, då kommer vi att vara beredda att göra det. Om det är bättre att gå in och göra vissa förändringar samtidigt som vi tillsätter ytterligare utredningar kommer vi att göra det. Vi är verkligen öppna för att lyssna på andra, argumentera för vår sak och se till att lagen blir så bra som möjligt.
Det är verkligen vår ambition att få fram en migrationspolitik som innehåller sådant som för oss är viktigt, nämligen humanism och medmänsklighet, men där det också råder ordning och reda. Det är två delar i detta. Vi sätter oss i kommittén med ett öppet sinne och med ambitionen att göra detta så bra det bara går.
Jag vill bara påpeka att Paula Bielers uttalande om att man under många år har påtalat riskerna inte är detsamma som att man har lagt fram hållbara förslag på hur man ska lösa situationen. Det är en sak att stå och gnälla vid sidan av och prata om allt som är dåligt - det är många som gör det, och det är många som har gjort det under lång tid - det är en helt annan sak att ta fram genomarbetade politiska förslag på migrationsområdet som faktiskt håller. Det är inte alls lika lätt.
Johanna Jönsson (C):
Också min fråga går till socialminister Lena Hallengren. Allt fler barn och ungdomar men även vuxna får neuropsykiatriska diagnoser, däribland adhd och asperger. En diagnos kan för många innebära att man får bra stöd och hjälp och bra verktyg för att klara av att leva sitt liv med de svårigheter som det ibland kan innebära.
På senare tid har vi dock sett en ökning av personer som vill bli av med sina diagnoser i vuxen ålder, inte minst för att till exempel kunna göra lumpen eller söka till polisutbildningen. Utifrån Lena Hallengrens område skulle jag vilja höra hur hon ser på att polisen och Försvarsmakten fortfarande i stor utsträckning utesluter personer med diagnos från att alls söka till utbildningar.
Johanna Jönsson (C):
Jag är glad att höra att statsrådet har en positiv inställning till att försöka göra någonting åt detta, för de personer som lever med en diagnos. Vi vet nu att det är ett till två barn i varje skolklass som har en neuropsykiatrisk diagnos eller som lever med den typen av problematik. Det är otroligt viktigt att dessa personer inte ytterligare stigmatiseras eller får sina möjligheter begränsade. Det finns också en risk att detta avhåller människor från att faktiskt ta den hjälp och det stöd som finns. Det här behöver åtgärdas. Försvarsmakten är på god väg att göra någonting åt det. Polisen behöver verkligen göra mer.