KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Lindholm (MP):
Åhörare, tittare och lyssnare! Ni kanske tycker att jag börjar bli tjatig som säger det, men den rödgröna feministiska regeringen arbetar systematiskt och mycket målmedvetet för ett långsiktigt hållbart välfärdssamhälle. Ett väl fungerande system för hur läkemedel tillhandahålls är självklart en viktig del i det samhälle vi i Miljöpartiet vill se.
Socialutskottet föreslår riksdagen att anta de förslag regeringen lämnar i sin proposition Kvalitet och säkerhet på apoteksmarknaden . Förslaget har renderat ett antal följdmotioner som har resulterat i några reservationer och tyvärr också i ett tillkännagivande. Tillkännagivandet berör frågan om returrätt till apotek av överbeställda läkemedel som kräver kyl eller frysförvaring.
Varken regeringen eller utredningen har missat den frågan, som man kanske kan tro när man hör debattörerna, utan de gjort ett ganska gediget arbete med den. De har vägt för och nackdelar med att returrätten skulle omfatta dessa produkter och kommit fram till att nackdelarna för närvarande överväger.
Detta tycker jag att man borde lyssna på och ta till sig. Det kommer också att krävas stora förändringar av Läkemedelsverkets arbete i form av ökad inspektionsfrekvens om man ska kunna garantera detta. Det ska ju inte leda till att kunderna får dåliga varor. Det måste vi ändå vara överens om.
Det kan också vara bra att notera att utredningen som regeringens förslag bygger på inte föreslår något sådant här utan tvärtom säger att det kan vara tillämpligt någon gång i framtiden när möjligheterna finns, alltså när tekniken är utvecklad, men inte i dagsläget.
Det är ganska uppenbart att det inte är lämpligt att redan nu införa returrätt för varor som måste ha en obruten och säker kylkedja för att behålla sin kvalitet. Därför tycker jag att det är lite märkligt att utskottet har samlat en majoritet för ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram ett förslag om returrätt som omfattar dessa läkemedel redan nu.
Det talas ju ofta om att politikerna ska hantera skattebetalarnas pengar varsamt och med förnuft.
Att sätta igång en ny utredning - som man ju måste göra; det har också oppositionsföreträdare påpekat - när frågan nyligen har utretts så pass grundligt och utredaren kommit fram till att de tekniska förutsättningarna för närvarande inte finns kan, menar jag, inte vara något annat än ännu ett exempel på det slöseri med resurser som allianspartierna ägnar sig åt.
Den enda förklaring jag kan se är att de har någon sorts tävling mellan utskotten om vilket utskott som lyckas skapa flest tillkännagivanden, hur tokiga de än må vara. Jag tycker att det här är ett exempel på sandlåda, som jag inte trodde att riksdagen skulle kunna förvandlas till av oansvariga politiker. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet, fru talman.
Jan Lindholm (MP):
Det var en oväntad fråga. Jag skulle själv aldrig skaffa mig en elcykel, för jag tycker att den första prioriteringen när det gäller cyklande är den motion man får. Jag tycker alltså att det är fusk med elcykel. Vi talar dock om lite olika saker. Den här satsningen ligger inte inom folkhälsoområdet, utan den ligger på ett annat område.
Jag berörde det delvis när jag talade om hur vi kan förbättra miljön och nämnde att man bygger städer där man prioriterar cykling och att man bygger om samhällen. Det gör man på många ställen runt om i världen; jag har varit och sett många stora städer där man har lyckats minska biltrafiken just genom att prioritera cyklandet. Men detta är en annan del av politiken.
Sverige är ett rikt land, vilket vi ofta påpekar här i kammaren, och vi har tillsammans med några andra rika länder - de nordiska och kanske Tyskland, i första hand - rollen att gå före när det gäller omställningen. USA är också ett sådant land där man har råd att gå före. Det är nämligen de rika som måste börja konsumera ny teknik för att den så småningom ska bli överkomlig för alla.
Vi har till exempel sett att avvecklingen av kärnkraft nu tycks ha lett till att priserna på solceller har gått ned radikalt. I dag kan nästan vem som helst installera solceller på sitt hus i Sverige - och till och med nå lönsamhet. Det är för att någon har gått före.
Nu är detta med trafiken inte mitt politikområde alls, men jag ser detta som en åtgärd vi vidtar i Sverige för att vara med och hjälpa till att finansiera en teknikutveckling som med tiden förmodligen kan bli ganska folklig.
Jan Lindholm (MP):
Jag tyckte att jag svarade på den frågan i min första replik: Det är för att hjälpa till att stimulera teknikutveckling.
När Emma Henriksson talar om att vi skulle prioritera fel och inte ta ansvar för de pengar vi har ansvar för skulle jag bara än en gång vilja informera kammaren om att man under allianstiden, anser jag, använde pengarna väldigt fel. Man sålde till exempel ut Vin & Sprit AB, och med de pengarna skulle man amortera - vilket man gjorde.
Det var bara det att vinsten var ungefär 5 miljarder högre per år än räntesänkningen. Man slängde alltså bort 5 miljarder för statskassan, varje år. Det hade varit väldigt mycket pengar i dag om man hade haft dem kvar.
Man valde att genomföra en fastighetsskatteförändring och införa en fastighetsavgift som innebar att de som har större fastigheter här i Stockholmsområdet plötsligt fick 5 000 kronor mer i fickan varje månad eftersom fastighetsavgiften är så mycket lägre än fastighetsskatten. Det tycker inte jag är att använda de offentliga medlen på rätt sätt, utan det tycker jag verkligen är att kasta bort pengarna.
Emma Henriksson sa i ett tidigare replikskifte att man fick in mer pengar med sin skattepolitik, och därför vill jag påpeka att antalet personer inom offentlig välfärd minskade under de åtta år alliansregeringen satt och styrde. Det gäller både dem som jobbade i offentlig verksamhet och dem som jobbade inom offentligfinansierad privat vård. De minskade med 4 1⁄2 procent.
Vi har lyckats återställa detta. Vi har till och med fler anställda per tusen invånare i dag än det var när ni började rasera välfärden när ni tog över 2006, Emma Henriksson. Jag tycker att det är vi som använder pengarna på ett ansvarsfullt sätt, och jag tycker att det är ni som använder dem på ett oansvarigt sätt.
Jan Lindholm (MP):
Emma Henriksson har en väldigt hög svansföring i denna fråga. Det skulle vara intressant att höra vad Emma Henriksson skulle göra åt situationen om det vore så att hon var ansvarig minister. Den här regeringen har faktiskt, till skillnad från den föregående regeringen, tagit tag i frågan. Vi har en LSS-utredning som kommer att komma med förslag.
Vi har gett flera uppdrag, även i de brev som vi skickar till myndigheterna. Denna regering agerar, till skillnad från den föregående. Emma Henriksson vet att det faktiskt är så att det inte har tagits några beslut av denna regering som minskar de rättigheter som gruppen funktionshindrade har.
Denna regering har inte tagit några sådana beslut. Rättstillämpningen är uteslutande det som ligger bakom, så att lägga regeringen till last för den utveckling som skett är inte riktigt seriöst.
Jan Lindholm (MP):
Emma Henriksson har alldeles rätt när hon hävdar att regeringen säger att vi inget har gjort. Det handlar om att vi inte har gjort något eller tagit några beslut som har lett till denna situation. Det är helt rätt. Men Emma Henriksson har fel när hon säger att vi inte har gjort något när det gäller det som hon själv skulle vilja göra, nämligen att förändra lagstiftningen. Jag vet inte hur oansvariga lagstiftningsförändringar en alliansregering skulle kunna tänka sig att göra.
Vi vet dock att den LSS-lagstiftning som i dag gäller är väldigt ihålig, och det var en borgerlig regering som genomförde den. Vi är inte intresserade av att göra dåliga lagstiftningsarbeten, utan vi vill göra det hela grundligt. Det är därför vi har tillsatt utredningar. Vi tror att det behövs, men det kommer att ta tid.
I alla sammanhang där vi har talat om denna fråga har vi sagt att vår avsikt är att se till de intentioner som låg till grund för den dåliga lagstiftning som antogs 1993 och att se till att denna lagstiftning förnyas och blir till en lagstiftning som håller även för prövningar i Högsta förvaltningsdomstolen. Detta är vårt mål, och det har vi sagt gång på gång. Försök inte att påstå något annat! Det är vår ambition.
Jan Lindholm (MP):
Vi diskuterar en fråga som är av oerhört stor betydelse för folkhälsan. Jag lyssnade noga på Emma Henriksson, och jag tror att vi är överens om att försäljning av drycker som tillverkas på gården inte är ett problem.
Jag har uppfattat att Kristdemokraternas ståndpunkt är att försäljningen i sig inte är fel, men jag tror att man menar att försäljningen av det som produceras på gården inte bidrar. Där tror jag att vi är överens - så länge som det håller sig till denna försäljning. Nu är det dock så att denna försäljning inte är aktuell i sammanhanget. Tidigare utredningar har visat att gårdsförsäljning inte kommer att omfatta endast det som produceras på gården, utan det kommer att vara så att alla producenter i hela EU som vill sälja på gården i fråga kommer att få göra det.
Emma Henriksson säger att det finns ett undantag och att detta inte ska hota detaljmonopolet. Men i den utredning som kom fram till att det inte är möjligt säger man klart och tydligt i uppdraget att gårdsförsäljning av alkoholdrycker kan ske på ett sätt som är förenligt med EU-rätten och detaljhandelsmonopolet utan att det leder till negativa konsekvenser för folkhälsan. Jag undrar vad det är som är nytt.
I er motivering kan jag inte se att det skulle ha hänt någonting sedan 2010. Jag kan inte se att det de facto skulle ha hänt någonting i EU-lagstiftningen eller i EU-praxis eller att det på något sätt skulle ha hänt någonting annat i världen som gör att en utredning skulle kunna komma fram till något annat. Det ni föreslår i betänkandet är ju exakt det som man hade i uppgift att utreda 2010. Du använde beteckningen "i begränsad omfattning".
Kan du tala om för mig vad "begränsad omfattning" betyder i din argumentation?
Jan Lindholm (MP):
Emma Henriksson är inte rädd för att genomföra en utredning, därför att hon vet att den inte kommer att komma fram till någonting annat än det som den tidigare utredningen har kommit fram till. Jag tror att det förhåller sig så. Då kan man fråga: Vad är motivet att lägga ned pengar på en utredning? Vi har ju nu en mandatperiods erfarenhet av att utredningsresurser är en knapp resurs i Regeringskansliet. Varför är det så viktigt att lägga resurser på något som ni vet inte kommer att leda till någonting annat än det vi redan vet?
Det är en viktig fråga att få svar på. Vad begränsad omfattning innebär vet man tydligen inte. En annan fråga som jag tror att lyssnarna skulle vara intresserade av att få svar på är om Emma Henriksson kan gå i god för att det som sägs nu verkligen gäller när utredningen är genomförd, om den nu blir genomförd.
Jag hoppas ju att kammaren tar sitt förnuft till fånga och inser att man inte ska slösa pengar på någonting som inte kommer att ge någonting annat än det som redan har kommit fram två gånger. Men om det nu skulle vara så att utredningen kommer fram till att detta inte går, gäller då fortfarande löftet att det inte kommer att bli någon förändring som riskerar monopolet? Det skulle jag vilja veta.
Jan Lindholm (MP):
Det sista Sten Bergheden sa var mycket intressant. Det kan tolkas som att ni avser att införa detta utan att ha kontrollerat med EU hur det fungerar. Du sa att då skulle man få pröva detta i EU, vilket gör mig ännu mer rädd. Fru talman! Jag är van vid att Moderaterna är noga med statsfinanserna, med ekonomin.
Därför undrar jag varför ni vill utreda detta igen. Det enda argument Sten Bergheden hade i sitt anförande var att Alliansen är överens. När man sitter i regering, vilket ni gjorde i två mandatperioder, är förutsättningen för det arbete man bedriver att man är överens. Ni har varit överens om detta två gånger tidigare, så jag förstår inte vad det nya är i att ni är överens denna gång.
Det är ju samma formuleringar denna gång som tidigare i det som ska utredas. Den fråga jag ställde till Emma Henriksson och inte fick något svar på ställer jag till dig också, Sten Bergheden. Vad är det ni vet som har hänt i hur EU hanterar detta som gör att det finns en anledning att utreda? Det finns inget i betänkandet som ni kan hänvisa till som ger anledning att pröva detta en gång till.
Vi har begränsade resurser för att utreda saker. Då ska vi försöka använda dem till sådant som kan leda någonstans. Gårdsförsäljning enligt den modell som även Moderaterna står bakom, det vill säga gårdsförsäljning som inte tillåter att det säljs några andra alkoholhaltiga drycker än de som produceras på gården, har redan testats två gånger.
Därför undrar jag: Vad vet ni som vi andra inte vet som gör att man kan lägga pengar på detta en gång till?
Jan Lindholm (MP):
Det är lika intressant varje gång en motdebattör inte har några argument och inte vill diskutera sakfrågan. Sten Bergheden väljer att prata om helt andra saker. Men nu har vi faktiskt ett betänkande som handlar om ANDT-frågor, och det som vi - alla parter här - har valt att diskutera är i huvudsak gårdsförsäljning. Då tycker jag att man ska hålla sig till ämnet.
Anser Moderaterna att en utredning av gårdsförsäljning ska handla om försäljning av drycker som tillverkas på gården, eller är det tänkt att bli så som den tidigare utredningen sa: att detta förutsätter att även andra producenter inom EU får sälja sina drycker och produkter på dessa gårdar? Vad är det som gäller? Vad är det ni vill åstadkomma?
Jag har fortfarande inte fått höra något annat argument än att ni är överens i Alliansen, vilket ni varit två gånger tidigare, då ni tillsatte utredningar med samma syfte och samma uppdrag. Vad är det ni vet som gör att ni vill kasta bort pengar på detta en gång till, när ni har fått så tydliga signaler? Begreppet gård har ju inte ens något med landsbygden att göra. Sten Bergheden argumenterar mycket om landsbygden, men gård är ju överallt, enligt EU-rätten.
Gårdsförsäljningen kommer inte att ske på landsbygden, utan den kommer att ske där kunderna finns. Det är märkligt att man inte kan hålla sig till ämnet. Jag vet inte om Sten Bergheden är så insatt i betänkandet, men här handlar det om en fråga som är mycket noggrant utredd under ert eget partis ledning två gånger. Fakta ligger på bordet. Varför kastar man bort pengar på detta en gång till?
Jan Lindholm (MP):
Jag undrar om ni är överens i Alliansen. Vi har nu hört en företrädare för Moderaterna och en företrädare för Centerpartiet tala om försöksverksamhet. Vi hörde Kristdemokraternas företrädare tala om vilka risker detta skulle innebära och att det är just därför som ni inte ställer er bakom motionerna med dessa yrkanden.
Då får jag ställa min förhoppning till Liberalerna och Kristdemokraterna i detta fall. Därför undrar jag om Liberalerna också kan tänka sig en försöksverksamhet, och om ni kommer att se till att en eventuell - gud förbjude - alliansregering efter valet börjar med en försöksverksamhet av gårdsförsäljning.
Jan Lindholm (MP):
Jag tolkar detta som att Liberalerna kan tänka sig en form av försöksverksamhet. Jag tror att det är viktigt att detta kommer fram. Nu är inte Emma Henriksson kvar i kammaren, men Kristdemokraterna lär säkert i efterhand få reda på vad som sägs nu även om deras företrädare inte är här.
Jag tror att detta är avgörande eftersom den analys som tidigare är gjord, två gånger, och som åtminstone Kristdemokraterna fortfarande håller fast vid säger att försöksverksamhet är ett allvarligt hot mot att vi kan behålla monopolet. Bengt Eliasson talar väl för de små producenterna i Halland.
Jag vill bara säga till dig: Den stora marknaden för dem du värnar finns via Systembolaget, inte via egen gårdsförsäljning. Tänk på det när ni går vidare i frågan!
Jan Lindholm (MP):
Ministern! Jag blev mycket intresserad av denna fråga när vi 2016 diskuterade förändringen av bilstödet. Vi har haft ett bilstöd länge i Sverige, ända sedan 40-talet, för att göra det möjligt för människor som har svårigheter på grund av handikapp att ta sig fram i samhället.
Jag tillhör dem som i sammanhanget har varit oroliga för de konsekvenser som tanken att redan färdiga fabriksmonterade fordon är bättre skulle kunna få. Ja, rent tekniskt kanske det kan vara så - det är möjligt.
Men att tillämpningen skulle bli så som den har blivit var en dimension av oron som vi inte riktigt hade då.
Nu har vi sett att tillämpningen har inneburit att en person som behöver en anpassad bil tvingas köpa en bil som man kanske inte ens är intresserad av därför att regelverket är sådant att Försäkringskassan inte accepterar en mer normal bil som passar in i ett villa- eller bostadsområde och som gör att man inte sticker ut och är alltför annorlunda som bilägare.
Försäkringskassan ställer krav på att bilen ska vara så färdig att den blir stor, ofta en buss. Den är kanske inte alls särskilt lämplig för familjen men blir billigare genom den lilla restanpassning som behövs, och Försäkringskassans kostnad blir liten.
Men bilägaren får en större initial kostnad och sedan en nästan orimligt hög årskostnad för att driva denna bil som man kanske egentligen inte vill ha. Det finns exempel som jag har fått reda på. När jag läste interpellationen tog jag kontakt med och besökte ett företag som gör bilanpassningar. De berättade om exempel för mig.
Det finns familjer som är tvungna att bygga om sitt garage för att den bil som man kan få bidrag till inte går in i ett vanligt garage. Det finns exempel på att man inte kan parkera bilen på jobbet därför att den typen av parkeringsplatser inte finns för de anställda. Värst av allt var exemplet att man inte kunde ställa bilen på en handikappparkering vid sjukhuset när man gör ett besök på akuten därför att den helt enkelt inte går in.
Som Bengt Eliasson påpekade är det väldigt få beslut som har tagits under den nya lagen sedan den inrättades. Som ministern säger ska man inte dra alltför stora slutsatser av detta.
Det kan hända att tillämpningen kan förändras till det bättre så att man som funktionshindrad efter en tid kanske kan få möjlighet att få bidrag till en bil som man tycker passar för familjen, i stället för någon sorts yrkesfordon. Det är alltså en tillämpning som har skadat mycket.
Sedan har vi en annan fråga som inte har tagits upp ännu, och det är att detta är ett område som är väldigt speciellt. Det finns inte många som klarar av att anpassa bilar. Få ärenden har gått igenom - under 60, som Bengt Eliasson sa - och många av dessa företag har inga jobb i dag. Om detta fortsätter ett tag kommer vi kanske inte att ha några företag som kan göra de anpassningar som behövs i framtiden. Detta oroar mig kanske allra mest.
Jan Lindholm (MP):
Jag avslutade mitt förra anförande med att säga att det finns risk att denna bransch är på väg att slås ut. En idé var att man skulle få bättre konkurrens, men kanske inte att man skulle slå ut företagen. Jag vill ge ytterligare ett exempel på saker som jag har lärt mig vid besök hos detta företag. Jag talade förra gången om nya bilar. Men det går också att få stöd och bidrag till en begagnad bil.
Men då ställs det ganska specifika krav på bilen. Den får inte vara äldre än fyra år, den får inte ha gått mer än 6 000 mil och den ska ha en hel del avancerad förmonterad utrustning för att Försäkringskassan ska ge bidrag. När anpassningsföretaget då gör en sökning för att hitta en sådan bil hittar man i en del fall bara ett enda exemplar på begagnatmarknaden i hela landet som uppfyller kraven.
Det är alltså inte så lätt för den som vill försöka komma undan med en lägre initial kostnad. Det verkar inte heller fungera. Jag blir mycket glad över att höra att ministern är engagerad i frågan och verkligen vill följa upp detta. Jag tror att det är bråttom. Därför hoppas jag att ministern tar tag i denna fråga ganska snabbt.
Här finns nämligen stora problem, som interpellanten och jag har försökt påpeka, med att de som behöver bil blir sittande med en bil som många gånger inte är trafiksäker. Dessa stora fordon är oftast inte testade på samma sätt som personbilar och kan, även om de är nya, faktiskt ha sämre trafiksäkerhetsegenskaper än vad de har haft tidigare.
Det kan också vara svårigheter att få gamla fordon reparerade med detta nya regelverk. Det finns alltså många saker att ta tag i. Jag hinner inte ta upp så mycket mer, men jag hoppas verkligen att ministern tar tag i denna fråga så att det inte går för långt. Då har vi ingen sådan näring kvar.
Jan Lindholm (MP):
Först vill jag bara beklaga att formuleringen "regeringens neddragningar" upprepas flera gånger här från talarstolen. Det kan tyvärr vara så att medborgarna tror att det finns någon sanning bakom det. Det har inte fattats några beslut om neddragningar av assistans från regeringens sida.
Sedan blev jag väldigt glad när företrädaren för Moderaterna tog upp att pengarna inom området ska gå till dem som har rätt till det och inte till sådana som fuskar. Det var en ny signal.
Statsrådet har flera gånger tidigare lyft fram frågan under hela perioden, och hon nämnde det nyss under sitt senaste anförande, att det finns kunskap om brister. Jag har läst utredningar som visar på att det handlar om väldigt stora belopp som betalas till personer som egentligen inte borde ha dessa ersättningar för assistans.
Jag tycker att det var uppfriskande att det kom från den sidan. Det är en av de frågor som vi måste ta tag i. Om man ska försvara en lagstiftning måste medborgarna tycka att den är okej.
Varje gång det slås upp en stor artikel i medierna om någon person som på ett otillbörligt sätt lyckats tillskansa sig offentliga medel sjunker legitimiteten för den lagstiftningen. Det är därför det arbetet är så oerhört viktigt. Där finns det absolut ingen skillnad mellan Moderaterna och regeringen i hur högt vi prioriterar det.
Jag hoppas att de övriga borgerliga partierna också kan instämma i att det är en väldigt viktig fråga för att rädda lagstiftningen. Det handlar om mycket pengar i enskilda fall. Jag ska inte nämna några exempel, som ni andra har gjort. Jag tror att ni känner till dem allesamman. Jag håller verkligen med om vad Emma Henriksson sa i sitt inlägg.
Det är därför som jag - om jag nu ska svara på frågan - hellre stöder den här regeringen än en regering med allianspartierna. Den här regeringen har gjort just det som Emma Henriksson efterfrågar. Ni hade kunskap om att LSS successivt hade urgröpts och att det var på väg att bli allt svårare för dem har de här behoven att få det stöd och den hjälp som de har rätt till, och ni gjorde ingenting åt det.
Vi har gjort saker för att kunna ändra lagstiftningen, men det tar tid. Det finns en risk på ett sådant område. Vad är det för värderingsperiod vi lever i? Under olika epoker i våra liv dominerar solidaritet och är viktigt, och sedan blir det mindre viktigt. Nu lever vi i ett väldigt egoistiskt tidevarv.
Att nu lagstifta på området är jättesvårt, för det måste vinna gehör hos en bred allmänhet. Vi har satt igång arbetet på ett seriöst sätt.
Vi kommer att få två slutrapporter nu i december utifrån vilka regeringen kommer att lägga fram förslag som förhoppningsvis tidigt nästa år ska kunna ge en del åtgärder som gör att problemen minskar. Sedan hoppas jag på mer när den större utredningen kommer. Tyvärr bedömdes den inte kunna ske så snabbt att den hann bli politik under den här mandatperioden, utan det får bli under nästa mandatperiod.
Det är bara att hoppas att det då finns en regering som verkligen är beredd att ta ansvar för de människor som har behov av stöd och service för att kunna leva som alla andra.