KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Lindhagen (MP):
Möjligheterna att utbyta information är en intressant fråga att diskutera. Det är en viktig punkt som lyfts upp, och den är verkligen värd att diskutera. Det som förs fram om implementering av lagstiftning är också viktigt. Det finns mycket riktigt exempel på när lagstiftning har funnits på plats men inte har använts. När det gäller barnkonventionen är det kanske få lagar som har ett lika gediget arbete bakom sig.
Det handlar om förberedelser inför att barnkonventionen skulle bli lag. Framtagandet av en vägledning har under flera års tid varit ett pågående arbete. Den ska stärka kunskapen om vad barns rättigheter betyder i praktiken och hur man kan jobba med detta. Det finns även ett uppdrag att följa vad det får för betydelse i de konkreta domarna. Det är förstås viktigt i all lagstiftning att ha god information till dem som ska tillämpa lagarna i praktiken.
Jag vill återkomma till betydelsen av att socialtjänsten får de resurser man behöver för att kunna göra sitt jobb. Vi vet att det inte minst inom barn- och ungdomsvården runt om i våra kommuner finns många exempel på att socialtjänsten inte har haft tillräckliga resurser och att det ibland har varit som allra svårast inom just barn- och ungdomsvården. Där borde vi vara som allra bäst.
I det arbete som bedrivs för barn och unga har man ibland haft sämst förutsättningar att göra sitt arbete. Det får konsekvenser för barn i utsatthet. Vi har ett politiskt ansvar att prioritera socialtjänsten, och vi måste ta detta ansvar. Vi skulle behöva mycket mer debatt i samhället om socialpolitik och om människor i utsatthet, också vuxna, som har det svårt.
Hur bygger vi ett samhälle där alla människor har goda levnadsvillkor? Där är socialtjänsten en avgörande del, om än inte den enda, för att skapa ett gott samhälle. Detta är en väldigt viktig del som jag tycker att vi talar alldeles för lite om. Vad får det för betydelse för enskilda socialsekreterare om de har en tuff arbetssituation och många ärenden som de ska hantera?
Självklart har socialarbetarna ett eget ansvar, och verksamheterna har också ett ansvar. Men ytterst har vi politiker det största ansvaret för detta. Det är vi som ger förutsättningarna för att de ska kunna göra jobbet. Det här är en viktig del när det gäller implementeringen av de lagar som stiftas. Man måste ha möjlighet att ta till sig dem och jobba i verksamheterna för att tillämpa dem.
Det är förstås självklart att svensk lag ska följas. Det är viktigt att lyfta upp och diskutera att de lagar som finns måste användas. Men det är också väldigt tydligt för mig att det behövs fler lagstiftningsförändringar för att stärka barns situation i Sverige.
Ibland behöver vi gå in i enskilda paragrafer och skruva, och det kommer förstås inte barnkonventionen att åtgärda. Den gör skillnad på ett helt annat sätt. Det handlar inte minst om de värderingar och normer som styr vårt samhälle. Barns rättigheter och barnets bästa måste få ett starkare genomslag.
Jag tror att barnkonventionen kommer att vara avgörande för att vi ska kunna ställa om samhället så att barns rättigheter sätts främst.
Åsa Lindhagen (MP):
Regeringen har gjort stora satsningar på välfärdsmiljarder till kommunerna, där man utifrån sina kommunala förutsättningar ska göra bedömningar av vad resurserna behövs till. Men det är klart att det finns en förväntan att medlen ska användas till människor i kommunerna på ett så klokt sätt som möjligt, inte minst till de människor som har det svårt, även sett till att deras situation kan bli ännu tuffare under coronapandemin. Vi har också tidigare gjort särskilda satsningar och skjutit till pengar till just socialtjänsten från regeringens sida.
Det är alltså viktigt att vi också tar ett nationellt ansvar för detta. Jag delar helt uppfattningen att det finns stora regionala och kommunala skillnader och att det är en fråga som vi verkligen behöver ta på stort allvar för att se till att barn i hela Sverige får goda uppväxtvillkor.
Ja, barnkonventionen har funnits sedan 1989, och den har fortfarande inte fått fullt genomslag. Det är det som är bakgrunden till att vi tar det här steget. Vi kan inte fortsätta 30 år till utan att få starkt genomslag för barns rättigheter i samhället.
Det har haft otrolig betydelse för barn att barnkonventionen tillkom och att vi ratificerade den här i Sverige. Vi jobbar aktivt med barns rättigheter. Men det räcker inte. Vi har så mycket kvar att göra.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tycker att det som lyfts är väldigt viktigt. Det gäller både barns rätt att göra sin röst hörd och de skillnader som finns. Det måste vi vara ärliga med. Vi ska alltid vara ärliga med all politik, och det är bara att konstatera att skillnaderna finns och att det är ett problem. Vi får också kritik från Barnrättskommittén för detta. Jag jobbade också som kommunpolitiker med de här frågorna. Det är frågor som inte är helt enkla när det gäller exakt hur man ska göra.
Det vi gjorde på kommunal nivå då var just att ta fram metodstöd på olika sätt. Det handlar till exempel om vad barns rättigheter betyder när det gäller ekonomiskt bistånd i socialtjänsten. Hur ska man då lyssna till barn? Vi får inte heller någonsin lägga ett ansvar på barnet för den ekonomiska situationen. Så hur har vi ett bra samtal med barn och ser till att också deras behov blir sedda? Hur samverkar vi över gränserna inom socialtjänsten, till exempel, kring ett barn?
Och vad betyder barns rättigheter i stort i socialtjänsten? Vi tog fram den här typen av metodstöd, och det tror jag är väldigt viktigt att göra. Det finns inte någon quickfix, utan det är ett träget arbete som krävs.
När det gäller lagstiftning är det ett oerhört tydligt faktum att vi har en lagstiftning där socialtjänsten till exempel inte kan göra insatser för barn om föräldrarna säger nej tack och villkoren i LVU-lagstiftningen inte är uppfyllda. Det är ett väldigt tydligt exempel på den starka föräldrarätten, där barns rättigheter inte sätts främst. Vi har barn som far så pass illa att de ibland blir tvångsomhändertagna några år senare för att villkoren till slut är uppfyllda.
Dessa barn har vi svikit, och det är vi politiker som har ansvar för den lagstiftningen. Det är vi som stiftar lagarna. Lagstiftningen behöver få en konkret betydelse i barns liv, men den kan också vara en del i att driva de värderings- och beteendeförändringar runt om i samhället som vi behöver göra. Tack för viktiga frågor som har ställts!
Åsa Lindhagen (MP):
Ola Johansson har frågat mig på vilka grunder jag skulle vara villig att agera vad gäller ett eventuellt återinförande av amorteringskravet per den 31 augusti 2021. Hushållens skulder har under en längre period stigit i förhållande till deras samlade inkomster.
För att stärka hushållens motståndskraft och minska de risker som är förknippade med hushållens skuldsättning har Finansinspektionen, som är ansvarig myndighet för makrotillsynen, vidtagit flera åtgärder, däribland de två amorteringskraven. Amorteringskraven har bidragit till att nya bolånetagare lånar mindre och amorterar mer än om åtgärderna inte hade genomförts.
I de föreskrifter som reglerar amorteringskraven finns möjligheter att tillfälligt ge hushåll undantag från kraven på att amortera. Detta har sedan använts mer generellt i samband med den ekonomiska osäkerhet som följt av spridningen av sjukdomen covid-19. Som vi kunnat se har detta gett hushållen en större trygghet i att kunna hantera sina utgifter även om inkomsterna skulle minska. Ett tillfälligt undantag har dessutom kunnat frigöra konsumtionsutrymme.
Regeringen har välkomnat att Finansinspektionen genom allmänna råd har förtydligat hur möjligheten till undantag kan tillämpas i den allvarliga situation som uppstått till följd av spridningen av sjukdomen covid-19. Finansinspektionen har dock varit tydlig med att åtgärden är tillfällig. Regeringen anser att amorteringskraven har fungerat väl.
Både nationella och internationella expertmyndigheter, som IMF, OECD och EU-kommissionen, har bedömt att amorteringskraven varit väl motiverade och minskat riskerna förknippade med hushållens skuldsättning. Det är dock viktigt att utvärdera genomförda åtgärder, och vi har gett Finansinspektionen i uppdrag att under 2021 genomföra en samlad utvärdering av de genomförda makrotillsynsåtgärderna.
I utvärderingen ingår bland annat att se vilka effekter åtgärderna har haft på hushållens skuldsättning, hur utvecklingen har påverkat riskerna kopplade till skuldsättningen och hur åtgärderna har påverkat möjligheterna för hushåll att ta sig in på marknaden för ägda bostäder. Utvärderingen ska slutredovisas senast den 30 juni 2021.
När det gäller förstagångsköpares möjligheter att ta sig in på bostadsmarknaden tillsatte regeringen i december 2020 en utredning som ska ge förslag på åtgärder som ska underlätta för förstagångsköpare att ta sig in på bostadsmarknaden.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag kan börja med att titta på konsekvenserna, alltså vad som har hänt sedan det första amorteringskravet infördes 2016. Det vi ser är att varken antalet eller andelen unga i åldrarna 18-30 år som har lånat pengar har förändrats. Det är ungefär detsamma. Det har inte varit någon drastisk minskning i siffrorna. Ett av dagens största samhällsproblem är att människor har svårt att få ett tryggt boende.
Det beror dels på de höga priserna på bostadsmarknaden, som ju föregående talare tog upp, och på bristen på hyresrätter som människor har råd att bo i. Vi löser inte de problem som finns på bostadsmarknaden genom att ta bort amorteringskraven.
Om vi tittar på till exempel Danmark, som har gjort den resan, ser vi att priserna på bostäder steg ytterligare efter att man tog bort amorteringskravet. Skuldsättningen ökade, och det är inte något som gynnar människor som ska ta första klivet in på bostadsmarknaden och köpa en bostad.
Vi kan också se att många aktörer - IMF, EU-kommissionen, OECD, Europeiska systemrisknämnden, Finansinspektionen, Riksgäldskontoret och Riksbanken - har pekat på riskerna med hushållens skuldsättning i Sverige. Här stack Sverige ut innan amorteringskraven infördes, för vi amorterade väldigt lite. Det finns stora risker med en hög skuldsättning i ett land.
Det handlar om risken för den enskilda människan, till exempel det som kan drabba en om man har höga lån och det sker stora prisfall på marknaden i en ekonomisk kris. Man kanske samtidigt blir av med sitt arbete och tvingas sälja, men försäljningspriset täcker inte de lån man har. Sådant har vi sett i andra länder och också i Sverige.
Det drabbar människor oerhört hårt. För ekonomin i stort är hushållens ekonomi avgörande för hur väl man kan klara en ekonomisk kris. Får hushållen det svårt riskerar krisen att förvärras för alla. Man drar ned på konsumtionen, kanske inte besöker den lokala restaurangen, kanske inte klipper håret och så vidare, och sysselsättningen drabbas.
Studier visar att finansiella kriser som föregås av en kraftigt ökande skuldsättning tenderar att få djupare och varaktigare konsekvenser. Detta är alltså viktigt även för att värna stabiliteten i ett land vid risker som uppstår vid ekonomiska kriser, där en hög skuldsättning innebär en hög risk.
Min fråga är då varför man anser att vi i Sverige ska amortera mindre än man gör i många jämförbara länder? Varför ska vi tillbaka dit? Och hur ser riksdagsledamöterna på riskerna med en hög skuldsättning hos hushållen?
Om man ser sådana risker, vad kan vi i så fall göra åt dessa risker?
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tackar Ola Johansson för att han har lyft fram väldigt viktiga frågor här i kammaren, till exempel frågan om den svåra bostadsbrist som vi har i Sverige. Vi behöver inte minst fler hyresrätter. Jag delar helt uppfattningen att en del tvingas göra vad de kan för att köpa en bostad. Många vill äga en bostad. Men man ska också kunna ha valfrihet. Är det ett väldigt svårt läge är det inte alltid så det ser ut i praktiken.
Jag delar också bilden att vissa människor i samhället har möjlighet att köpa en bostad. Men det är också många människor som inte har den möjligheten. Detta ska vara ett land för alla. Därför vill jag tacka för de väldigt viktiga reflektionerna kring den situation som vi befinner oss i. Skuldsättningen i Sverige har stuckit ut.
Det är flera aktörer internationellt och i Sverige som har pekat på riskerna med den, både för ekonomin i stort och för enskilda människor. Man kan drabbas av detta. Vi såg till exempel förstagångsköpare i Irland som under den ekonomiska krisen drabbades av att vara tvungna att sälja och inte kunna täcka sina egna lån. Det är förstås en väldigt svår situation för människor. Lösningen är då inte amorteringskraven.
Men jag skulle ändå kunna säga att en del av lösningen ligger där. Vi ser att människor, inte minst unga och förstagångsköpare, lånar lite mindre, köper lite billigare lägenheter och kommer att vara mer motståndskraftiga både för egen del och för ekonomin i stort. Det är viktigt om man hamnar i en ekonomisk kris.
Det är alltså viktigt att vrida och vända på dessa frågor om skuldsättningen och om den svåra bostadssituationen. Där tror jag att amorteringskraven har haft en stor betydelse också för att öka motståndskraften mot ekonomiska kriser.
Åsa Lindhagen (MP):
Mattias Karlsson i Luleå har frågat mig dels vilka åtgärder jag planerar att vidta för att Finansinspektionen ska ge mer vägledning och föra dialog med värdepappersmarknadens aktörer, dels hur jag ska arbeta för att upprätta ett gott konsumentskydd utan att Finansinspektionen genom sanktioner försvårar tillväxtföretagens möjlighet att få tillgång till kapital. Jag vill först säga att jag delar Mattias Karlssons bild av de noterade tillväxtföretagens betydelse för svensk sysselsättning och framtid.
Många av dessa företag spelar även en avgörande roll för att vi ska lyckas med den gröna omställningen till en hållbar ekonomi. Mot den bakgrunden är det viktigt att vi värnar och utvecklar den kapitalmarknad där dessa företag finner kapital för att finansiera sin verksamhet och omställningen av vårt samhälle. Sverige har överlag ett gott investeringsklimat med flera tillgängliga handelsplatser för just små och medelstora tillväxtföretag.
Det återspeglas bland annat i det stora antalet företag som noteras i Sverige, och det lyfts ofta fram att Sverige i en europeisk kontext överlag har ett gott investeringsklimat som gynnar små och medelstora företag. Ett stort förtroende för kapitalmarknaden är avgörande för att investerare ska vara beredda att göra investeringar. Detta gäller kanske särskilt för investeringar i tillväxtföretag. Finansinspektionen och handelsplatserna bidrar genom sin tillsyn och övervakning till att upprätthålla det förtroendet.
Finansinspektionen agerar, liksom alla andra myndigheter, självständigt utifrån gällande lagstiftning. Enligt Europeiska värdepappers- och marknadsmyndighetens - Esma - rapport stod Finansinspektionen under 2019 visserligen för cirka 50 procent av de inrapporterade administrativa sanktionerna inom EU men endast för 2 procent av det totala sanktionsbeloppet.
Som Mattias Karlsson lyfter fram i sin fråga bidrar Finansinspektionen genom sin tillsyn till att förtroendet för kapitalmarknaden upprätthålls och bidrar därigenom till väl fungerande marknader. Däremot är regelverket omfattande, och jag kan ha förståelse för att det kan uppfattas som krävande, särskilt för små och medelstora företag. Detta är självklart en fråga vi noga följer för att värna ett fortsatt gott noteringsklimat.
Här kan nämnas att det inom kort träder i kraft nya EU-regler som ska minska noterade företags administrativa bördor vid kapitalanskaffningar samt främja små och medelstora bankers utlåning till bland annat företag.
Vi kan i detta sammanhang även konstatera att EU:s handlingsplan för kapitalmarknadsunionen innehåller åtgärder för att ytterligare främja tillväxtmarknader för små och medelstora företag, förenkla nuvarande regler för notering och skapa en mer proportionerlig behandling av små och medelstora företag.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag instämmer helt i Mattias Karlssons hyllning till våra tillväxtföretag. De är förstås någonting fantastiskt för Sverige. Det är också väldigt glädjande att ta del av siffror när det gäller små och medelstora företag.
Vi kan se att 42 procent, alltså nästan hälften, av de företag i EU som har aktier noterade på handelsplatser inriktade mot små och medelstora företag är noterade i Sverige. Det är någonting vi ska vara mycket stolta över. De bidrar till att stärka vårt land, de skapar innovation och de förverkligar människors drömmar. De ger oss välstånd. Jag tänker göra några reflektioner här.
Vi har en lagstiftning, marknadsmissbruksförordningen, som är en EU-förordning. Den måste Sverige förstås följa. Det kommer nu att göras en översyn av den här förordningen för att se om det går att förenkla reglerna, inte minst för små och medelstora företag och tillväxtföretag, och om det finns saker vi behöver förbättra.
En sådan översyn tänker jag är viktig att välkomna; vi ska ju alltid fungera över vad mer vi kan göra för att underlätta för inte minst företag att stärka vårt land. Finansinspektionen har naturligtvis ett uppdrag att bedriva tillsyn utifrån den lagstiftning som finns. De har en snabb process när det gäller sanktionsförelägganden.
Det är klart att man kan tycka att det vore bättre om Finansinspektionen inte var så effektiv i sin tillsyn - eller mindre nitisk, för att använda riksdagsledamotens ord. Men det här är ju en självständig myndighet, och den styr förstås sitt arbete själv.
Generellt när det gäller lagstiftning kan jag också tänka att det faktiskt måste få konsekvenser om någon gör fel. Det måste vara lite ordning och reda. När det gäller den stora andelen sanktioner handlar det inte om några stora konsekvenser, för det är inte allvarliga brott som har begåtts. Det handlar i stället om sanktionsförelägganden, och det är inget som Ekobrottsmyndigheten hanterar.
Det ligger på Finansinspektionen - men också delvis på de handelsplatser där företagen finns noterade, beroende på vad det handlar om. Ur mitt perspektiv är det mer rimligt att ställa sig frågan om det finns saker vi kan göra för att underlätta när det gäller regelverket. En myndighet agerar självständigt och ska förstås utgå från de lagar som finns i Sverige. Bedriver myndigheten tillsyn är uppdraget förstås att göra just det.
Man kan förstås tänka att myndigheten kunde vara mindre effektiv eller kanske avstå från att ingripa när felaktigheter har begåtts. En sådan uppfattning kan man ha, men från ett politiskt perspektiv tror jag att det ansvar vi som politiker har snarare ligger i att se hur lagstiftningen ser ut. Där har vi ett ansvar.
Vi kan förstås även ha samtal om vikten av förebyggande åtgärder, vilket också är något som riksdagsledamoten har nämnt. Det är givetvis viktigt. Vad kan vi göra för att underlätta ett sådant arbete? De bästa felen är förstås de fel som inte begås. Men, återigen: Finansinspektionen är en självständig myndighet, och den agerar utifrån den lagstiftning som finns.
Åsa Lindhagen (MP):
Finansinspektionen är som sagt en självständig myndighet och har ett uppdrag som de ska utföra. Generellt tycker jag att förebyggande arbete är väldigt viktigt inom en rad olika politiska områden. Jag har tidigare haft ansvar bland annat för diskrimineringsarbetet och diskrimineringslagstiftningen, och det är förstås oerhört viktigt att vi gör vad vi kan för att förebygga diskriminering. I det här fallet handlar det om att förebygga att fel begås.
Jag tycker att det alltid är viktigt att ha ett sådant perspektiv med sig. Jag tänkte ta ett exempel. En del av sanktionerna handlar om marknadsmissbruk, där personer har handlat med olika instrument. Där har Finansinspektionen gjort ett arbete tillsammans med banker och mäklarfirmor för att se hur man kan minska riskerna för att sådana felaktigheter begås.
Bland annat är det, för att vara väldigt konkret, flera som nu har lagt in begränsningar i sina system för att hindra småsparare från att lägga avvikande ordrar, vilket kan utgöra marknadsmanipulation. Det är ett konkret exempel där man i själva systemen förhindrar att felaktigheter begås. Jag tänker att det förstås är positivt när man kan arbeta på det sättet.
En stor del av detta består ju också av insynsrapporteringen, det vill säga att ledande personer i företag ska rapportera. Om det är så att man till exempel har handlat med aktier och förändrat sitt innehav ska detta rapporteras. Det rapporteras ibland för sent eller inte alls, och då kan man få ett sanktionsföreläggande.
Man kan alltid ha med sig hur man på olika sätt kan minska dessa felaktigheter. På alla politiska områden och när det gäller all lagstiftning är min tydliga utgångspunkt dock att det måste få konsekvenser att inte göra rätt.
Att man vet att det är ordning och reda, att vi har ett regelverk, att det finns en effektiv tillsyn och att det får konsekvenser att göra fel är viktigt för att upprätthålla förtroendet för marknaden. Detta är i sin tur viktigt för att kunna attrahera kapital och för att investerare ska känna sig trygga med att investera. Där är förtroendet oerhört viktigt.
Finansinspektionen har en snabb process när det gäller sanktionsförelägganden. Generellt är det dock förstås en väldigt viktig fråga som Mattias Karlsson tar upp gällande hur man kan se till att felaktigheter över huvud taget inte begås. Jag har en sista reflektion när det gäller detta.
Det är ju så att nästan hälften av företagen som detta handlar om är noterade i Sverige på en av våra tre handelsplatser. Då kan det vara så att det inte är lika uppseendeväckande att en hel del av de inrapporterade sanktionerna härrör från Sverige.
Det skulle kunna vara mer uppseendeväckande om vi hade en väldigt liten andel av företagen men ändå hade många sanktioner, vilket i och för sig skulle kunna tyda på en väldigt effektiv tillsyn. Det här är någonting som jag har reflekterat över. Detta var några reflektioner från min sida. Jag välkomnar också den översyn som nu görs av den EU-förordning som vi har att följa.
Åsa Lindhagen (MP):
De allra flesta av dessa sanktioner rör ledande företrädare för företag, eller deras närstående, som inte har rapporterat in transaktioner med värdepapper eller som har rapporterat för sent. Det är förstås viktigt att detta får konsekvenser, men det handlar heller inte om allvarliga brott som Ekobrottsmyndigheten utreder.
Detta är ett regelverk vi har för att man ska kunna känna sig trygg till exempel med att människor inte har handlat när de har haft icke offentliggjord information som kan ge fördelar. Den som tittar på vad sanktionerna berör ser att detta är vad det i allra största utsträckning handlar om.
Det är klart att det alltid är viktigt att se hur vi kan underlätta för företag, och jag uppskattar den konstruktiva diskussion som vi har haft här i kammaren i dag. Jag vill också påpeka vikten av att vi hela tiden har med oss hur vi kan stimulera nya företag som kan växa och som kan skapa möjligheter för människor i vårt land.
Jag vill rikta ett stort tack till riksdagsledamoten för detta. Vi har ett gott investeringsklimat, men det måste vi också värna. Från politikens sida kan vi alltid fundera på hur vi kan bli ännu bättre och hur vi bättre kan understödja företag som gör vårt land starkare och bättre.