Erik A Eriksson (C):
Jag vill tacka för interpellationen. Jag vill också tacka näringsministern för svaret. Det är utmärkt att det blir ett klargörande här och att vi får chansen att lyssna på det. Min fundering kommer sig av rubriken på interpellationen. Den heter Uranbrytning i Sverige med anledning av regeringens utbyggnadsplaner av kärnkraften . Då vill jag först konstatera att det inte är någon regering som bygger kärnkraft i Sverige. Inte utifrån den uppgörelse som är gjord. I Finland gör man på ett annat sätt, men det är Finlands sak - inte vår, i det här fallet. Låt oss då fundera över vad vi har haft tidigare.
Socialdemokraterna äger ett mycket tungt ansvar här. Men vi hör inte ett uns av det i debatten om uranbrytningen. I det ansvaret ligger den stora andel kärnkraft, atomkraft, som vi har i Sverige. Trots att vi hör interpellanten och ytterligare en socialdemokrat säga att man inte är för kärnkraft utan att man är emot den och emot uranbrytning har man ändå byggt in oss i ett system där vi sitter fast med kärnkraften för lång tid framöver.
Lite självkritik tycker jag hade varit på sin plats. Hur har man själv resonerat tidigare när man styrt Sverige? Då har man tyckt att det är okej att bryta uran i tredje världen, i fattiga länder, och importera det uranet hit. Det är helt okej, men i Sverige ska vi ingenting bryta. Frågan ska alltså ställas till tidigare socialdemokratiska regeringar. Jag skulle vilja tipsa om en sak. Jag vet vad det innebär att sitta i opposition. Nu vet Socialdemokraterna det, men man vet inte hur man ska ta sig fram riktigt.
Hade man varit effektiv från Socialdemokraternas sida hade man hittat en möjlighet att komma över blockgränsen för att göra en uppgörelse om energin i Sverige, som är ofantligt viktig för kommande generationer, för barn och barnbarn. Ja, vad hände? Låt mig då säga att Centerpartiet har gjort detta förut. Vi har gått över blockgränsen tidigare. Fråga Göran Persson vad han tycker om samarbetet som fungerade tidigare! Det gjorde vi för att ta ansvar. Det gällde bland annat energi och Sveriges ekonomi.
Fru talman! Jag tycker det är otroligt viktigt att fundera i de här banorna som riksdagsledamot, som ledamot av ett parti i Sverige, hur man kommer bäst fram för att få sina politiska idéer att bli verklighet. Jag är glad att Maud Olofsson är näringsminister. Jag tycker hon är föredömligt tydlig i energifrågan och föredömligt tydlig i andra frågor där energin är viktig för att människor ska ha arbete i Sverige.
Men återigen: Med tanke på interpellantens höga tonläge tycker jag att det vore klädsamt att ändå fundera lite grann på vad man själv har gjort tidigare. Fru talman! I energiuppgörelsen, kopplat till diskussionen om uran, ligger en satsning på förnybar energi om 25 terawattimmar fram till 2020, om jag nu har läst rätt.
Sedan folkomröstningen om atomkraften har det i stort sett inte hänt ett skvatt, förutom att alliansregeringen ökade på elcertifikaten precis efter valet. Det har gjort att vindkraften har ökat i Sverige. Det har varit bra. Det är en positiv utveckling. Man kan undra hur Socialdemokraterna har resonerat egentligen. Det kanske vi inte får veta under den här debatten, men jag menar att det ändå finns ett ansvar. Jag avsäger mig inte mitt ansvar som riksdagsledamot här. Jag står upp för den här energiuppgörelsen. Jag tycker att den är bra.
Äntligen har vi en uppgörelse som kan göra att näringslivet och facket känner sig trygga och att jobben kanske faktiskt kan stanna i större utsträckning trots lågkonjunktur och samtidig finansiell kris. Det var välkommet för energinäringen men även för näringslivet och industrin i stort. Så många nya företag det är som kan starta nu med hjälp av satsningen på förnybar energi! Det är fantastiskt, det som håller på att ske.
Och i USA sker samtidigt någonting liknande: en satsning på förnybar energi. Beslutet i uppgörelsen om energi rör ju inte uranbrytning, och det är jag tacksam för i det här skedet.