Helena Bouveng (M):
I en Brårapport som kom nyligen konstateras att andelen unga som stulit eller varit delaktiga vid skadegörelse minskat med nära 30 procent de senaste tio åren. Även andelen 15-åringar som begått våldsbrott mot person har minskat. Det tror jag gläder oss alla och är något vi bör ha med oss i debatten i dag.
Vi får inte glömma bort att det bakom varje siffra finns allvarliga problem - en Stefan, en Pelle, en Mustafa som inte förstår eller inte bryr sig om gränser och respekt. Där finns också en Lisa, en Martin, en Ali som blivit offer för våld och fått ärr för livet. Kanske är det så att våldsbrotten blivit färre men värre. Nedgången visar dock att det går att göra något.
Nu har vi en regering som har uppmärksammat problemen med ungdomsbrottsligheten, en alliansregering som har gjort och kommer att göra insatser som är nödvändiga. Den historiskt största satsningen på polisen gjordes redan 2007 med ett extra tillskott på 1,5 miljarder till rättsväsendet, plus ytterligare 415 miljoner kronor detta år.
Det är en satsning som gör det möjligt att ha fler poliser, poliser som arbetar på tider och platser där man mest behövs, en synlig och närvarande polis i de miljöer där våra unga samlas.
Ett led i regeringens tydliga uppdrag till polisen att prioritera ungdomsbrott är det initiativ som samtliga länspolismästare beslutade om, att från november 2007 till och med januari 2008 göra en särskild insats mot misshandel utomhus genom att öka polisens närvaro på utsatta tider och platser. Utgångspunkten var enkel: Mycket låg tolerans mot våld.
Viktigt var: Flera tidiga ingripanden i situationer som riskerar att bli våldsamma, god kontakt med ordningsvakter, att beslagta alkohol enligt Kronobergsmodellen samt att vidta utredningsåtgärder och slutföra utredning eller möjliga åtgärder inom två dygn.
Någon utvärdering är ännu inte klar, men jag är övertygad om att under denna tid har betydligt färre ungdomar begått brott och betydligt färre ungdomar blivit utsatta för brott. Jag har ingenting emot skolpoliser, men vill vi verkligen vidta krafttag mot ungdomsbrottsligheten är detta en viktigare prioritering än att sätta polisens resurser på patrullering på alla skolors skolgårdar.
Jag hoppas att Socialdemokraterna kan hålla med mig om detta. Herr talman! Vi har väl alla hört talas om någon annan. Det måste vara en helt fantastisk person som tycks vara den som ska lösa det mesta. Jag tror lika mycket på någon annan som jag tror på tomten - förlåt alla barn! Vi måste utgå från att någon annan faktiskt inte finns.
Därför är det material från Rikspolisstyrelsen som nu ska bearbetas i samtliga kommuner av stor vikt. Det är ett material som gör att man ska se till att samverkan mellan polis, socialtjänst och skola verkligen fungerar, att var och en får sitt tydliga ansvarsområde, definierar vem som är bäst på vad och att alla har en gemensam problembild just i sin kommun. Detta är inte minst viktigt vad gäller ungdomsbrottsligheten.
Att falla mellan stolarna har tyvärr varit alltför vanligt, och någon annan har haft ansvaret. Nu är det slut med det. Det är också slut med att prata om att ungdomar är framtiden. Det är ett absolut livsfarligt resonemang. Våra ungdomar är i dag, och deras eventuella problem kan inte hänskjutas till morgondagen. Då är det för sent.
För tidiga och tydliga insatser är det viktigaste att förhindra att våra unga människor fortsätter sin brottsliga bana. Finns det någon här som inte hört en ung kriminell fråga: Varför hände ingenting? De ungas erfarenhet är att vuxenvärldens reaktion var noll, i bästa fall ringa.
Den "snällismen" är att göra våra unga i farozonen en björntjänst. Därför ser jag fram emot det som komma skall i den utredning som nu pågår i Justitiedepartementet beträffande unga lagöverträdare, en utredning som ska ge förslag på hur polisen ska utreda allvarliga brott som begås av barn under 15 år.
Utredaren ska också titta närmare på om det finns behov av att utreda mindre allvarliga brott men som begås ofta av en ung person. I dag har vi ett fåtal vardagshjältar inom poliskåren som redan gör detta i hopp om att tidigt bryta en ung människas kriminella bana. Dessa behöver bli fler. Det behövs för alla ungdomar som i mycket unga år valt en kriminell karriär.
Den sista delen i utredningen gäller frågan om polisen ska ha rätt att drogtesta våra ungdomar under 15 år utan föräldrars tillstånd. Jag tror att det är mycket viktigt att detta blir möjligt, inte minst för våra unga döttrars skull.
En 14-årig Sandra som ena dagen älskar sin ponny, håller en Frida i handen och är duktig i skolan är nästa dag en helt annan tjej då smaken på amfetaminet har tagit överhanden. Vad fortsättningen blir tror jag inte att jag behöver beskriva. Chansen att jag som mamma skulle ha den minsta misstanke om att min Sandra skulle missbruka amfetamin finns inte.
Chansen att Sandra skulle berätta för mamma och pappa är förmodligen ännu mindre. Om Sandra är en brottsling eller ett offer vet inte jag, men vad jag vet är att om det hade varit min Sandra skulle jag ha önskat att det drogtestet hade varit möjligt. Till sist, herr talman!
En trygg barndom med föräldrar som kan sätta gränser, diskuterar värderingar runt köksbordet och bryr sig sjukt mycket borde alla barn ha rätt till. Tyvärr är det inte alltid så, och då måste vi andra hjälpa till, inte bara polisen, skolan och socialtjänsten utan vi alla. Glöm inte bort att det inte finns någon annan.