Johan Forssell (M):
Det lackar mot jul, mina vänner. Det har inte undgått någon. Men jag tror att det för många människor i vårt land är svårt att hitta den riktiga julfriden. Natten till i dag skedde ännu en explosion, den här gången i Malmö. Skadorna blev så stora att de påverkade husfasaderna 30 meter bort från detonationen.
Natten till i dag inträffade också en skottlossning i ett trapphus i Huddinge. Det är exceptionella händelser och saker som egentligen inte hör hemma i ett på så många andra sätt framstående och välutvecklat land som det vi har förmånen att få leda i. Men man kan ändå konstatera att de sakerna tyvärr numera inträffar så ofta att de inte ens alltid blir nationella nyheter. Det blir notiser som flimrar förbi.
Man vänjer sig. Man gör tyvärr det i ett land där skjutningarna har blivit vardagsmat. De inträffar så ofta att det bara blir en notis eller kanske två. Fru talman! De här problemen är inte nya, men de har accelererat de senaste åren.
Det är skjutningar, sprängningar, rån och en otrygghet hos svenska folket som ökar och nu befinner sig på rekordnivå. Det får konsekvenser för människor i deras vardag. De vågar inte gå ut. De kastar en orolig blick över axeln. Kan de känna sig trygga i skolan? De oroar sig för nära och kära, sina barn och sina föräldrar. Det är inte att svartmåla.
Det är att beskriva Sverige för vad det är. Om man inte ser det får man nog vara mer än vällovligt naiv, för så ser faktiskt Sverige ut 2021. Det sätter fingret på många saker. En sådan viktig sak är att det vi ska ta ställning till här i dag, anslagen till rättsväsendet, inte bara är en rättspolitisk fråga. I grund och botten är det en väldigt ideologisk fråga. Det handlar om vår frihet.
När de kriminella gängen tar mer frihet och tar för sig gör de det på bekostnad av alla andra människor. Mer frihet för de kriminella innebär mindre frihet för alla skötsamma i Sverige. Men det sätter också fingret på att frihet och trygghet inte är helt väsensskilda saker. De hänger faktiskt ihop. Man skulle till och med kunna gå så långt som att säga att de är olika sidor av samma mynt. Fru talman!
Det är väldigt svårt att kunna känna sig fri om man oroar sig för sin fysiska säkerhet. Men det är också väldigt svårt att vara trygg om man inte känner sig fri. Frihet och trygghet är ett begreppspar som vi kommer att behöva tala mer om hur de hänger ihop. De senaste åren har det inträffat en mycket kraftig ökning av antalet skjutningar och sprängningar.
Problemen är på många sätt allra störst i Sverige i hela Europa - i det land vi lever i, i Sverige.
Hur man än vrider och vänder på detta, hur mycket vackert-väder-politik man än vill använda för att beskriva detta, som vi hörde tidigare i inlägg här i dag, går det inte att komma ifrån att det är ett omfattande politiskt misslyckande att det ser ut på detta bedrövliga sätt i det land som på många andra sätt är så oerhört bra.
Ansvaret för det faller på regeringen i allmänhet och på justitieminister Morgan Johansson i synnerhet, som under lång tid konsekvent har förminskat problemen och gett sken av att utvecklingen går åt rätt håll. Det räcker med att öppna en tidning eller att läsa en lång rad undersökningar från till exempel Brå, eller polisens egen statistik, för att se att så inte är fallet.
Regeringen har vägrat att agera och gjort det först när riksdagen har tvingat den framåt genom en lång rad olika tillkännagivanden. Den har heller inte klarat av att visa det ledarskap som dessa väldigt allvarliga tider för Sverige kräver. Vi har hört det förut. Regeringen gör en massa saker. Det räknas upp olika saker. Men politik är inte bara att hålla pressträffar. Det är inte så att flest pressträffar vinner.
Det handlar inte ens om att lägga fram flest propositioner. Det handlar om resultaten, mina vänner. Det är kärnfrågan här. Resultatet är följande: Fler skjutningar, fler sprängningar och större otrygghet. Där, fru talman, finns resultatet av sju års rödgrön politik. Det är lätt att stå i den här talarstolen och räkna upp ett antal saker man har gjort.
Det är lätt att stå här och verka tuff och säga: Nu ska det bli ordning; nu ska vi krossa kriminaliteten; det här är oacceptabelt. Det svåra är att göra det.
Jag tror att svenska folket är trött på politiker som står i den här talarstolen och talar tufft men som i verkligheten är väldigt svaga och som konsekvent har misslyckats att vända den väldigt bekymmersamma utvecklingen med fler skjutningar, fler sprängningar och större otrygghet. Fru talman! Mitt i mörkret finns det också hopp.
Riksdagen kommer i eftermiddag att fatta beslut om en budget för rättsväsendet som innebär stora resursökningar till egentligen hela rättsväsendet nästa år. Det är klart att den här budgeten för det här enskilda året inte löser alla problem och inte ställer alla saker till rätta. Likväl är det ett viktigt kliv framåt, fru talman.
Bara till poliserna anslås nästa år ytterligare 850 miljoner kronor. Det är pengar som kommer att få stor effekt. Det har också Polismyndigheten bekräftat. Det handlar till exempel om en kraftig ökning av antalet polisiära övervakningskameror. Vi vet att dessa kameror fungerar. Vi vet att de skänker människor en känsla av trygghet. Vi vet att de stör ut de kriminella.
Vi vet att de gör det enklare att lagföra kriminella när de begår brott. Med den budget som vi har lagt fram kommer det att bli en mycket stor kraftsamling för just fler kameror. Men det handlar också om höjda löner till våra poliser, till dem som befinner sig där ute och som egentligen är hela svenska folkets hjältar i den här allvarliga situationen.
De kommer med budgeten från Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna inte bara att få den vanliga löneuppräkningen, utan de kommer också att få en riktad lönesatsning. Och det är inte första gången, utan en sådan har vi gjort en gång tidigare också. Den lönesatsningen ville inte regeringspartierna bygga vidare på. De sa: Nu räcker det! Polisen ska inte ha mer pengar. Det ska inte bli en krona till i riktad lönesatsning. Vi ska lägga pengarna på någonting annat. Vi har en idé om mer semester i stället. Låt oss lägga fokus på det!
Då sa vi: Stopp, det där tänker vi inte göra! Våra poliser är hjältar. De ska få de löneanslag och de löner som de faktiskt förtjänar, och det kommer de att få med denna riktade lönesatsning. Den är dessutom inte bara på ett eller två år, utan den är treårig. Och det handlar inte om några småsummor. När det sedan gäller exakt hur medlen ska fördelas blir det naturligtvis en fråga för arbetsmarknadens parter, precis som vanligt.
Men det är bra mycket lättare att fördela pengar om man har några pengar att fördela, och det får man med vår budget. Med regeringens budget blir det noll kronor i riktad lönesatsning; det är en väldigt viktig konsumentupplysning i den valrörelse som vi snart går in i. Men, fru talman, det handlar inte bara om att se till att poliserna får de löner som de faktiskt förtjänar. Det handlar också om att göra polisyrket mer attraktivt.
Glädjande nog finns det nu en samsyn i kammaren om att vi behöver fler poliser. Men det är återigen så att det inte räcker att säga det; man måste också ha reformerna för att ta sig dit. Det är bekymmersamt när man talar med unga poliser och hör att de väljer att lämna polisyrket i förtid. Ingen söker sig till det här yrket för att bli miljonär, för det blir man inte.
Men det är tråkigt att höra från personer att de ger polisyrket några år och sedan avbryter sitt arbete och väljer ett annat yrke just därför att de annars inte får ekonomin att gå ihop. Men det handlar inte bara om polisen. Även Säkerhetspolisen, åklagarna, domstolarna och Kriminalvården kommer med vår budget att få de resurstillskott som vi tror är nödvändiga för att få ordning på situationen.
Vi lägger mer pengar på detta än vad regeringen gör just eftersom det är så oerhört högt prioriterat. Jag ska dock samtidigt säga, fru talman, att det inte bara är Moderaterna, Kristdemokraterna och Sverigedemokraterna som fokuserar på rättsväsendet. Även Centerpartiet och Liberalerna lägger mer pengar i sina budgetar. Det tycker jag är viktigt att få fört till kammarens protokoll. Även Vänsterpartiet gör det.
Med all respekt - det parti som man normalt sett kanske inte förknippar med att satsa mest på rättsväsendet lägger mer pengar i sin budget än vad regeringen gör. Det säger ändå någonting om Vänsterpartiet i dag - något bra. Men det säger också en hel del om regeringen att oavsett vilket annat parti vi än tittar på här i kammaren lägger alla mer pengar än vad regeringen gör. Då kan man stå och säga att man ska vända på alla stenar.
Det får man väl gärna göra, men till syvende och sist handlar det om vad man lägger fram på riksdagens bord och vad man är beredd att prioritera. Där finns en bred politisk samsyn, förutom från regeringen, om att här behöver vi göra väldigt mycket mer.
Med den budget vi kommer att fatta beslut om här i dag lägger vi ett grundfundament för att vända utvecklingen och se till att inte bara tala tufft om de kriminella utan också genomföra de förändringar som krävs för att vända den utveckling som man har låtit bita sig fast under alla dessa år. Det är mörker, men det finns också hopp.