Annika Hirvonen (MP):
När hjärtat brister bär inte alltid rösten, och jag vill därför be om ursäkt på förhand. När jag läste texten i Svenska Dagbladet om "Lilla hjärtat" satt jag på ett fik i ett köpcentrum och matade min lika gamla dotter med lunch.
Ett litet barn hade mist livet. Före det hade hon mist sin mamma inte bara en gång utan två gånger. Fru talman! Vem är en förälder? Vem är en mamma?
"Lilla hjärtats" första mamma, hon som födde, fick inte ha kvar omsorgen om sitt barn.
Det bedömdes inte säkert att växa upp där, så "Lilla hjärtat" fick en ny mamma, en ny familj, syskon, som älskade henne, som välkomnade henne med öppet hjärta.
Den familjen miste hon också när myndigheter tillämpade ett otillräckligt regelverk på ett felaktigt sätt.
Frågan vi behöver ställa oss i politiken, som lagstiftare, är hur vi ser på barnets relation till trygga vuxna, barnets rätt att vara kvar där barnet ser sina föräldrar.
I dag är lagstiftningen alltför fokuserad på de ursprungliga biologiska föräldrarnas rättigheter. Barnets bästa får inte tillräckligt rum. Vi i Miljöpartiet har slagits för att barnkonventionen ska bli svensk lag.
Det är den i dag, och det förpliktar oss att skriva om alla de lagar som inte lever upp till barnkonventionen - där barnets bästa inte är i centrum.
Därför behöver vi gå vidare med det förslag som ska göra barnets bästa till ett självständigt rekvisit när man bedömer om ett barn ska tas från familjehemmet till de biologiska föräldrarna.
Det är inte tillräckligt att bara se på föräldrarnas förmåga.
När ett barn levt hela sitt liv i en annan familj och upplevt den som sin, måste det barnets bästa alltid gå före de ursprungliga föräldrarnas, hur väl de än ställt om sina liv, tagit tag i sina problem och blivit trygga.
Att slitas från sin familj är ett stort och ingripande beslut för ett barn när det gäller att ta barnet från de biologiska föräldrarna. För barnet är det ett lika stort beslut att slitas från den familj som är den enda barnet känner. Fru talman!
Det förslag som regeringen har lagt fram tycker vi i Miljöpartiet är otillräckligt, men det är ändå några steg åt rätt håll. Man säger till exempel att man ska bedöma om det skett tillräckliga förändringar i de ursprungliga omständigheterna som ledde till omhändertagandet. Men vi är oroliga att man inte ser till helheten.
Vi i Miljöpartiet tycker också att barnets rättigheter måste stärkas genom barnombud hela vägen. På det sättet finns det alltid en vuxen vars enda uppgift är att se till det enskilda barnets bästa och tala för det. Fru talman!
Flera andra ledamöter har även talat om vikten och behovet av tillräckliga resurser för dem som går i främsta ledet och ska säkerställa att barn växer upp i en trygg miljö: våra socialsekreterare i socialtjänsten. Vi vet att arbetsmiljön brister.
Samvetsstressen är stor över att inte räcka till, att inte hinna med, att behöva välja mellan barn som riskerar livet och barn som riskerar att fara illa. Så ska vi inte ha det. Socialtjänsten behöver stärkas. Fru talman! Det finns inget dyrare än att spara på barn.
Jag ställer mig naturligtvis bakom alla Miljöpartiets förslag i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 12 om barnombud.