KBLab/rixvox huggingface dataset:
Larry Söder (KD):
Malcolm Momodou Jallow och jag är överens om en sak: att det inte är värdigt att det finns människor som inte har någon bostad. Hur man skapar dessa bostäder har vi däremot lite olika uppfattningar om. Jag tycker att man ska se till att människor har den boendeform som de faktiskt vill ha, och då menar jag att det finns ganska många som bor i hyresrätt som skulle vilja äga sitt boende på ett eller annat sätt. Det kan vara småhus, bostadsrätt, äganderätt eller något annat.
Om de möjligheterna skapas betyder det att hyresrätter som människor kan efterfråga frigörs. De som inte har någon bostad i dag har då möjlighet att få bostad. Det, tillsammans med hemlöshetsstrategin och Bostad först, tror jag kan hjälpa en bit på vägen. Samtidigt är det så, som både jag och Malcolm Momodou Jallow vet, att det i dag är ganska dyrt att bo.
Vi måste ta tag i de delarna, se till att elpriset sjunker och att man har möjlighet att köpa mat. Det är väl med 19 procent som matkostnaderna har gått upp nu för en småbarnsfamilj? Sådana marginaler har människor faktiskt inte i dag. Vi måste se till att ha en ekonomi som klarar av att dra ned inflationen. Det betyder också att vi måste vara återhållsamma.
Jag tror att den här budgeten på ett eller annat sätt skapar den möjligheten, men det behöver vidtas fler åtgärder. Jag kan hålla med Malcolm Momodou Jallow om att i civilutskottet behöver vi hålla luppen på att hemlöshetsstrategin faktiskt fungerar, och andra åtgärder kan vi säkerligen också komma överens om.
Larry Söder (KD):
Mycket av den bild som Miljöpartiet målar upp blir verklighet 2023. Jag tror att det är viktigt att man försöker hålla uppe bostadsbyggandet så mycket som möjligt men även göra reformer som gör att det kan öka i en bättre ekonomisk tid som givetvis kommer lite längre fram, kanske om tre fyra år.
Jag vet att Miljöpartiet förut har varit för till exempel småhusbyggnation och träbyggnation. Miljöpartiet talar om att till exempel startlån kan finnas med här. Jag tänker mig till exempel bosparande och andra sätt att reformera och hjälpa till så att träbyggnation kan komma till stånd. Har Miljöpartiet några idéer och tankar kring detta vore jag väldigt tacksam.
Jag tror att det finns en samklang här mellan Miljöpartiet och Kristdemokraterna - man ser att småhus kan vara en hjälp för att människor ska kunna flytta till rätt boende men också att vi kan bygga mer i trä. Just ur klimathänseende tror jag faktiskt att träbyggnation är betydligt bättre än att bygga i till exempel betong, som oftast är fallet när det gäller flerbostadshus. Jag tror att träbyggnation är bra för miljön och att vi bör främja det på något sätt. Så min enkla fråga är om vi har några fler saker som vi kan komma överens om att föra vidare.
Larry Söder (KD):
Jag tror att bostadsbyggandet måste genomgå en omställning, det vill säga vi måste bygga på ett annat sätt för att göra det både mer klimatmässigt riktigt och billigare. Jag tror att en cirkulär process vore bra, men även det industriella byggandet måste fram mer än i dag. Vi verkar också vara överens om att trähusbyggnation är framtiden och att vi ska bygga så mycket som möjligt i trä.
Varför vill då Miljöpartiet att vi ska bevara så mycket skog och inte använda skogen som det är tänkt, det vill säga låta skogen växa, använda den och sedan låta ny skog växa upp? Miljöpartiets idé är att skogen ska stå kvar, men då kan vi ju inte bygga hus i trä i den omfattning som vi vill.
Låt oss komma överens om att skogen är guld för Sverige. Flyger man över landet ser skogen helt bedårande ut, men vi ska inte bara titta på den utan använda den också. Kan Miljöpartiet tänka sig att ändra sin ståndpunkt när det gäller skogen för att vi ska kunna använda träet på det sätt som är tanken i träbyggnation?
Larry Söder (KD):
Vi har hört ganska mycket om Iran och den situation som råder i Iran just nu. Jag tycker att det förtjänar ett stort utrymme i den här frågestunden utifrån det vi ser. Listan av systematiska kränkningar är väldigt lång: Kvinnor tvingas bära slöja, människor fängslas utan rättegång, minoriteter förföljs och avfällighet från islam bestraffas hårt.
På många olika sätt kan vi säga att detta är något som vi som svensk stat behöver reagera på. Utrikesministern har sagt att han vill göra detta gemensamt med EU:s länder. Därför är min fråga till utrikesministern: Vilken bedömning gör utrikesministern när det gäller att kunna få med EU-kretsen på ytterligare sanktioner, och vill den svenska regeringen även driva på för en terrorklassning av det revolutionära rådet?
Martin Kinnunen (SD):
Vi utvecklar vår politik. Det blir fler sidor för varje år. Det är en utveckling som kommer att fortsätta. Det kommer att bli jobbigare och jobbigare att brotta sig igenom våra motioner framöver. Det är jag övertygad om. Jag talade en del om saker vi är emot, som vi tycker är dåliga och skadliga för klimatet och för svensk och europeisk konkurrenskraft. Jag tycker ändå att kärnan i det jag förde fram var att vi måste ha en omläggning.
Vi måste fokusera på forskning och utveckling och på teknisk utveckling. Vi måste möjliggöra nya energikällor. Det är då vi kan konkurrera ut de fossila bränslena. Det är först då vi kan få med alla länder på tåget.
Som politiken ser ut är det inte realistiskt att vi i dag ska lyckas ro i land legalt bindande globala avtal, utan vi måste arbeta från grunden med att möjliggöra kostnadseffektiva energiformer som upplevs som attraktiva av alla länder i världen. Det är först då vi kan komma till rätta med de här problemen.
Martin Kinnunen (SD):
Det finns tydliga beröringspunkter mellan Sverigedemokraterna och Alliansen i synen på vikten av forskning och utveckling på energiområdet. Vi vill också forska mer på den nya generationens kärnkraft, till exempel. Det skulle verkligen behövas, och det är tråkigt att det aldrig blev av med den nya regeringen. Ett problem i svensk energipolitik och även i biståndspolitiken är att man börjar i fel ända.
Man satsar på subventioner för att driva fram sol och vind, men vi har i dag inte verktygen för att dra nytta av de här energislagen i tillräckligt stor utsträckning. Vi skulle behöva kunna lagra den här energin. I stället snedvrider man konkurrensen på marknaden och skapar en tillförsel av vind som vi egentligen inte är redo för. Det skapar obalans. Vi exporterar solpaneler och annat via Sida, och det är verktyg som egentligen inte gör någon stor nytta i utvecklingsländerna.
Man skulle faktiskt rädda fler liv genom att installera kolkraft där, vilket i och för sig går emot andra mål. Frågan är vad som är viktigast att rädda. Även Sverigedemokraterna står upp för en fri handel. Vi är ett exportberoende land som drar nytta av att handla med andra länder. Det är således positivt om detta kan förenklas i framtiden. EU:s handelstullar gagnar på intet sätt oss.
Vi är lika mycket emot dem som utvecklingsländerna är.
Martin Kinnunen (SD):
Kärnkraft och även vattenkraft har varit garanter i Sverige för en koldioxidneutral energiförsörjning, där vi skapar goda möjligheter för att reglera energitillförseln på grund av kyla eller varierande produktion från till exempel vindkraft.
I samband med att Vattenfall fattade beslut om att stänga reaktorer i Ringhals i förtid sa Centerpartiets partiledare Annie Lööf att det är en positiv utveckling och att beslutet är fattat på marknadsmässiga grunder. Politiken ska inte ha något med avvecklingen att göra, säger Centerpartiet. Håller Kristina Yngwe med om detta? Är det så det har fungerat i dag?
Är det den bild ledamoten har?
Martin Kinnunen (SD):
Jag får tacka för svaret. Jag blir dock lite konfunderad. Hur kan detta beslut ha varit fattat på marknadsmässiga grunder när det är politiker som har infört en fullständigt unik effektskatt på kärnkraft? Denna skatt höjdes dessutom när Centerpartiet satt vid makten 2008 med hänvisning till de höga elpriserna.
Nu när elpriserna är lägre än på mycket länge höjer man skatten ännu mer och slår undan fötterna på de två reaktorerna i Ringhals. Sammanlagt handlar de särskilda skatterna som drabbar kärnkraften om ungefär en tredjedel av kostnadsmassan. Det handlar om över 10 öre per kilowattimme.
Att detta inte skulle spela någon roll och att vanlig marknadsekonomi skulle ligga bakom är befängt. Mot den bakgrunden är det beklagligt att ett borgerligt parti applåderar den politiska nedmonteringen av svensk kärnkraft, som kommer att drabba vår industri och våra jobb och leda fram till ökade utsläpp.
Martin Kinnunen (SD):
Folkpartiet och Sverigedemokraterna har en del gemensamma åsikter i de här frågorna. Jag syftar framför allt på kärnkraften. Jag måste ändå säga att det är beklagligt att man inte kan möjliggöra en diskussion kring energipolitiken där vi lämnar Centerpartiet och Miljöpartiet utanför, för det är ju problemet i dag.
Det vore därför positivt om Folkpartiet kunde öppna upp för ett blocköverskridande samarbete i de frågorna. Lars Tysklind hävdar att det är ett tankefel att förhålla sig skeptisk till den svenska föregångspolitikens framgångar. Jag skulle vilja veta lite mer om vilken analys detta bygger på. Hur har den svenska föregångspolitiken nått framgångar?
Har utsläppen minskat? Har vi påverkat de stora utsläppsnationerna att minska sina utsläpp? Har vi lyckats med att ro i land några framgångsrika klimatförhandlingar? Vi har ändå i det här landet gått före sedan 70-talet. Det är en politik som kostar mycket pengar och kostar jobb och som leder till knappt någon förändring alls av världens utsläpp.
När man för en sådan politik borde man på något sätt grunda den på något annat än en fin tanke om att vi kanske kan lyckas med något eftersom det vore fint. Därför vore det bra om man byggde sin analys på något. Har man gjort en analys?
Martin Kinnunen (SD):
Det blir alltid lite stickspår, men jag måste ändå kommentera detta. Alliansen brukar ofta tala om att vi har haft en fantastisk tillväxt. Faktum är att bnp per capita i princip har stått still under Alliansens tid vid makten. Det är en närmast katastrofal utveckling. Befolkningen har ökat, och på det sättet har vi fått ett bnp som har växt. Men när det gäller bnp per capita har vi inte haft någon tillväxt.
Om man gör en fullständig analys av tillväxten ligger vi absolut inte i topp bland OECD-länderna. Som Lars Tysklind påpekar står Sverige mycket riktigt för en mycket liten del av världens samlade utsläpp. Det är till och med så lite som omkring 0,1 promille av världens samlade utsläpp.
Att gå före med sin politik fungerar säkerligen jättebra i klassrummen. Men i världspolitiken finns det faktiskt ingenting som tyder på att det får effekt, och det är det som vi vill ha med politiken. När vi gör kostsamma satsningar vill vi att de ska få effekt.
Därför är det inte ansvarsfullt att bygga denna politik enbart på en vacker tanke, en illusion, när det finns stora utsläppsländer som Kina, USA, Brasilien, Indien och Ryssland som faktiskt inte bryr sig om vad vi gör här. De tar i stället tacksamt emot den flyttade produktionen.
Det har ändå gjorts en del analyser, bland annat den rapport som jag hänvisade till i mitt anförande och som kommer från en av regeringens studiegrupper. Där påpekas det just att det inte leder någon vart att i ett litet land ensidigt rikta in sig på att minska utsläppen. Det som man i stället borde satsa på är teknisk utveckling. Så kan vi minska utsläppen över hela världen.
Martin Kinnunen (SD):
Stina Bergströms anförande var engagerat, och det var bra i den meningen att det väckte mitt intresse. När vi diskuterar klimatpolitik här i riksdagen är det ganska uppenbart att det finns sex partier som tycker ungefär likadant. Det var väldigt uppenbart under utskottsbehandlingen. Så har vi Sverigedemokraterna - vi tycker oss ha en mer balanserad politik - och Vänsterpartiet, som vill vara ännu radikalare än de andra.
Jag tycker att Stina Bergströms anförande satte fokus på det som kanske är det sämsta i svensk klimatpolitik: Det är högre skatter, ineffektiva subventioner, ineffektiva bidrag, och allt fokus ligger på att vi ska göra saker här i Sverige - det spelar ingen roll vad de kostar - just för att vi ska få känna oss goda och duktiga utan att för den delen göra någon större nytta.
Detta utgår från ett populistiskt synsätt. Miljöpartiet är väl mest populistiskt i de här frågorna. Man vill skrämma väljarna till sig. Det är bilder från hemska bränder - från Australien var de väl i valrörelsen, till och med - och man vill locka väljare till sig med argument om såväl dåligt väder som skogsbränder. Det är domedagsprofetior. Man brukar tala om en temperaturhöjning på en, två, tre eller fyra grader.
Jag har läst om fem eller sex grader. Nu hörde vi dock helt plötsligt åtta grader. Jag skulle vilja veta var den siffran kommer från. Man livnär sig på skräck. Jag undrar om man i Miljöpartiet skulle bli ledsen om de hemskaste profetiorna inte skulle inträffa. Är man oroad för att temperaturen inte har stigit de senaste 15 åren och för att uppvärmningspaus har blivit ett allt större fokus inom klimatforskningen?
Ser man positivt på att temperaturen inte har stigit, eller är man oroad?
Martin Kinnunen (SD):
Det är glädjande att vi kan vara överens om att det är viktiga frågor och att vi har ett engagemang i frågorna. När det kommer till Europeiska unionen håller vi i Sverigedemokraterna med om att det i dag är ett otroligt viktigt verktyg. Vi är medlemmar i Europeiska unionen och ska göra allt vi kan för att samarbeta inom ramen för Europeiska unionen för att förbättra situationen för våra hav.
Men vi behöver ingen överstatlig monsterstat för att genomföra detta. Det finns en mängd olika samarbetsorganisationer som vi kan arbeta i. Vi ska naturligtvis fortsätta att arbeta med EU oavsett vilken medlemsstatus som Sverige kommer att ha framöver. När det kommer till kemikalielagstiftning och avfallshantering styrs vi till stora delar av EU-lagstiftning. Det är någonting som hämmar vårt arbete här i riksdagen.
Vi ledamöter i kammaren är ofta överens om att vi vill skärpa lagstiftningen på flera områden för att gagna svenska medborgare. Vilka är det då som hindrar oss? Det är oftast Europeiska unionen. Det innebär inte att vi inte ska försöka arbeta efter bästa förmåga inom ramen för samarbetet. Vi vill på sikt förändra Sveriges relationer med Europeiska unionen. Om det sedan innebär ett utträde eller en omförhandling av medlemskapet är en senare fråga.
Men överstatligheten kan vi inte acceptera, och den behöver vi inte heller för att förbättra situationen i våra hav.
Martin Kinnunen (SD):
Vi hörde Johan Hultberg nämna exportberoende. Det stämmer. Sverige är ett litet exportberoende land. Det är också därför vi är kritiska till att vi ska ha orealistiska klimatmål och arbeta för att minska våra utsläpp betydligt mer än vad andra länder minskar sina utsläpp. Det innebär på sikt att svenska jobb flyttar till andra länder där man för de varor som produceras kommer att släppa ut betydligt mer än i Sverige.
Det är av den anledningen som vi är motståndare till att vi ska ta enorma kliv i förhållande till vår omvärld utan att titta på vad andra länder gör. Samtidigt ska vi naturligtvis ha oerhört höga ambitioner, vilket även Sverigedemokraterna vill ha på alla miljöområden. Samarbete är viktigt. Europeiska unionen är viktig och kommer förmodligen så länge den existerar att vara viktig i alla miljöfrågor.
Vi välkomnar samarbete. Men vi vänder oss mot överstatligheten, monsterstaten och att en maktelit i Bryssel ska bestämma många detaljer i det svenska folkets vardag och ta ifrån våra riksdagsledamöter deras makt.
Martin Kinnunen (SD):
Jens Holm ville påminna mig om hur SD röstade i budgetomröstningen. Jag tackar så mycket för det; jag hade nästan glömt bort det. Vad Jens Holm glömmer bort är däremot hur SD röstade innan vi tryckte sista gången på knappen här i kammaren. Då röstade vi på Sverigedemokraternas budgetförslag, där vi satsar mer än någonsin på Östersjön.
Hade man velat möjliggöra en sådan satsning hade man kunnat rösta på vårt förslag. Det var ett alternativ som andra partier hade. Vill regeringen och deras stödparti i fortsättningen ha passivt stöd från Sverigedemokraterna och få igenom sin politik måste man förhandla. Man måste kunna diskutera. Nu har man valt en annan väg och skapat en ohederlig maktkartell i stället. Vi får se hur det kommer att utveckla sig i framtiden.
Men jag kan konstatera att Sverigedemokraternas händer fortfarande är utsträckta. Vi är villiga till långtgående kompromisser. Vi är villiga till förhandlingar. Men för Jens Holm och hans samarbetspartner är det viktigare att peka finger åt landets tredje största parti, som snart kommer att ha över en miljon väljare i det här landet. Det är betydligt viktigare än att bry sig om miljön, jobben och vår välfärd.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tackar för påminnelsen om att vi är Sveriges tredje största parti. Det är alltid roligt att bli påmind om det. Vad vi ska komma ihåg är att vi har en extrem politisk situation i Sverige i dag. Sverigedemokraterna är landets tredje största parti, men vi har två politiska block som inte vill låtsas om att vi finns. Man måste därmed sätta budgetfrågan i ett betydligt större perspektiv, vilket vi har talat om otaliga gånger.
Jag tror att Jens Holm är mycket väl medveten om detta. Det handlar om en sammanhållen politik. De rödgröna partierna har ingen sammanhållen politik. Man säger att man vill satsa till höger och vänster, men kalkylerna går inte ihop. Det är vad vi ser i dag när man tvingas överge överskottsmålet och i stället vill vältra över kostnader på kommande generationer.
Det kommer att innebära att det kommer att finnas mindre pengar att satsa på miljön framöver eftersom man bedriver en ansvarslös politik. Vi var beredda till långtgående kompromisser. Det enda vi egentligen krävde var en liknande invandringspolitik som den på Göran Perssons tid - eller inte ens det, bara att den inte görs ännu mer extrem. Det var det enda som krävdes för att vi skulle ha agerat annorlunda vid omröstningen.
Detta vet Jens Holm mycket väl. Vänsterpartiet och regeringspartierna har huvudansvaret för att det blev som det blev. Vi var tydliga med vad vi ville ha.
Martin Kinnunen (SD):
Migrationsfrågorna fortsätter vara heta i debatten. Närmast dagligen nås vi av rapporter - eller larmrapporter, kanske vi ska säga - om att situationen inte är hållbar. I det här läget har såväl statsministern som arbetsmarknadsministern varit ute i debatten och talat om de nyanlända syriernas utbildningsnivå. Den har beskrivits som en stor tillgång, och man har sagt att omkring 30 procent av de nyanlända syrierna har en högskoleutbildning.
Det låter ju fantastiskt, och det skulle innebära att utbildningsnivån i den här gruppen var högre än i den svenska befolkningen. Problemet är dock att det inte är sant. Statistiken inkluderar eftergymnasiala utbildningar som är allt från sex månader långa. Min fråga till regeringen, i det här fallet Gustav Fridolin, är om regeringen inte förstår att det är skillnad mellan exempelvis en ettårig eftergymnasial utbildning från den syriska armén och en validerad svensk högskoleexamen på minst tre år.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tackar ministern för svaret. Det är positivt att vi nu har fått besked om att regeringen inser att det är skillnad på eftergymnasial utbildning och högskoleutbildningar. Det är mycket riktigt så att vi behöver människor i vården. Det finns vissa bristyrken i Sverige. Problemet är att man inte tillgodoser dessa behov om man har en generell och extremt stor asylinvandring.
Vi får i stället större behov - större behov av mer personal i skolan och större behov av personal i vården. Det är uppenbart att regeringen saknar en politik för de här utmaningarna, det vill säga såväl de stora kostnaderna på statlig och kommunal nivå som bostadsbristen, och i stället fokuserar på att dra valser om nyanländas utbildningsnivå. Att med den nuvarande invandringspolitiken uppnå jobbmålet ter sig alltmer utsiktslöst.
Jag undrar om regeringen är beredd att framöver prioritera jobbmålet framför en ansvarslös och kostsam migrationspolitik.
Martin Kinnunen (SD):
Jag tackar ledamoten för den möjligheten. Som jag beskrev i mitt anförande är budgeten en helhet. Vi har i dag en regering som lägger fram en ofinansierad budget till Sveriges riksdag. Man visste om de ökade kostnaderna innan man lade fram budgeten. Efteråt har vi fått se en farsliknande situation. Man lägger fram en extra höständringsbudget och lånar upp mer pengar.
Utgiftstaket kanske också kommer att spräckas framöver. I den situationen måste vi välja det minst dåliga alternativet. Även den moderata budgeten har stora brister, men den är ett ansvarsfullare alternativ. Den innebär inte den skattechock som regeringens budget gör.
Vi ser även neddragningar på migrationsområdet, vilket vi har lovat våra väljare att hålla fast vid. Mot den bakgrunden var vårt enda alternativ, givet de löften vi har gett våra väljare, att rösta på det minst dåliga alternativet. Det skapade även en möjlighet för borgerligheten att göra skillnad på allvar. Det hade de inte lust att göra. Därför kommer vi att få en ofinansierad budget från de rödgröna nästa år.
Det är beklagligt. Men det är så det är.
Martin Kinnunen (SD):
Jag vill ta tillfället i akt och klargöra att Sverigedemokraternas miljöbudget är betydligt bättre än regeringens. Vi har ökade satsningar på sanering, vi har ökade satsningar på forskning och vi har en stor satsning på havsmiljö, på Östersjön. Vi vill lägga 1 miljard under budgetperioden på detta mycket viktiga område.
Matilda Ernkrans missade nog det som jag tryckte hårdast på när jag förklarade varför vi röstade som vi gjorde. Det handlar om en ansvarsfull ekonomisk politik. Vi har en regering som lägger fram en ofinansierad budget, vars utgifter man inte har täckning för. Man tvingas låna upp stora summor.
Finansministern har talat om att vi kommer att fortsätta se ofinansierade budgetar, med stor statlig upplåning, framöver. Det är ingen ansvarsfull politik. Det är ingen långsiktig politik. Vi skjuter bara kostnaderna framför oss. Det borgar inte heller för bra miljöpolitik framöver.
Vi kommer att få se inskränkningar på miljöområdet om vi ska ha en regering som fortsätter bedriva en oansvarig ekonomisk politik, där man lägger fram satsningar som man inte kan finansiera. De kostnaderna lägger vi över på kommande generationer. Det borgar inte för en effektiv och ansvarsfull politik.
Martin Kinnunen (SD):
Vi får ihop det. Jens Holm frågade mig om det finns en mänsklig påverkan på klimatet. Det är jag övertygad om att det gör. Men jag vet inte hur pass stor den är och hur pass känsligt klimatet är för en ökad koldioxidhalt i atmosfären. Det vet inte jag. Det tror jag inte att någon vet egentligen. Det får vi se framöver.
Det som är viktigt för oss när det gäller klimatpolitiken är att man ser på det som en global fråga. Om vi ska ha en ambitiös politik i Sverige - det kan vi ha - måste det bygga på att den är ambitiös globalt. Annars får vi koldioxidflykt till andra länder. Vi får jobb som flyttar från Europa till Kina.
Utgången av COP 21 är ju ett klartecken, tummen upp, för en rad länder att öka sina utsläpp. Samtidigt bedriver vi en tuff klimatpolitik i Sverige med höga kostnader på jobb, tillväxt och så vidare. Men till andra länder säger vi att det är helt okej; det är bara att fortsätta öka utsläppen i åtminstone 15 år till.
Det var väl ungefär de löftena som kom från en lång rad länder, att de tänker fortsätta öka utsläppen under flera år framöver. Det är såklart oroande att vi nu har fått ett avtal som säger att de länderna ska öka utsläppen samtidigt som vi ska fortsätta bedriva en restriktiv politik, som såklart kommer att försämra vår konkurrenskraft. Det är oroande. Det var kärnan i min kritik av avtalet.
Jag ska återkomma till frågorna om skogen och Jens Holms andra frågor.