Leif Pagrotsky (S):
För att vårda debattonen ska jag börja med att svara på frågorna, så att jag inte råkar i tidsnöd och hoppar över dem en gång till. Jag tycker inte att det är något fult med export. Vi ägnar oss åt det då och då, vissa år. Vi ägnar oss åt import vissa andra år. Jag tycker att det är ett bra och naturligt sätt att utjämna förhållanden mellan länder som har mycket berg och mycket snö och länder som är platta och inte har mycket berg och inte mycket snö, till exempel mellan Sverige och Tyskland och Polen.
Jag tycker att det är i sin ordning. Det leder till jämnare priser och till att vi inte behöver lägga lika mycket pengar på att investera i reservkapacitet för de verkligt torra vintrarna jämfört med om vi inte hade någon utrikeshandel i el. Den andra frågan gällde de energipolitiska målen, vilket som ska stryka på foten.
Jag tycker att hela mitt inlägg byggde på synen att vi ska ha en ödmjukhet när vi diskuterar de här frågorna. Vi ska konstatera att olika intressen och olika önskemål står emot varandra, och vi ska försöka väga dem mot varandra på ett nyanserat sätt. Vi har redovisat på ett utförligare sätt än vad jag klarar nu hur vi hanterar de frågorna i den process som vi nu är inne i.
En ytterligare fråga som Per Bill ställde till mig var vilka partier som står bakom dagens energipolitik. Jag kan upplysa näringsutskottets vice ordförande om att det är Socialdemokraterna, Centerpartiet och Vänsterpartiet. Miljöpartiet vill avskaffa en reaktor i halvåret de kommande åren så att allt ska vara avskaffat 2010.
Det är en syn som jag inte finner möjlig att förena med ens generöst formulerade krav på vad som är förenligt med svensk konkurrenskraft och sysselsättning. Moderaterna är inga kärnkraftskramare, säger Per Bill. Det må vara så, men Moderaterna och Folkpartiet vill ju bygga ut kärnkraften. Jag betraktar det som en utkantsposition inom det energipolitiska spektrumet.
Inga andra partier pratar om det på det sättet, även om jag ibland har lite svårt att tolka var kd står i den här frågan. Vi tre partier som nu har enats om vilken politik som bör gälla delar synen att kärnkraften är förenad med väldigt stora risker av en mycket speciell art. Det är en liten risk för mycket allvarliga effekter. Dessutom måste den ställas om förr eller senare.
Om vi inte gör det och griper oss an det nu riskerar vi att det kommer plötsligt och att omställningen måste ske under kortare tid. Eftersom det handlar om hälften av vår elförsörjning är det väldigt dramatiskt. Vi vill börja snart. Varje energislag måste stå på egna ben, säger Per Bill. Hur ska jag tolka det? Innebär det att Per Bill vill att kärnkraftverken ska stå för sina egna riskkostnader?
I dag är det skattebetalarna som står för risken om det händer en kärnkraftsolycka. Ska jag tolka Per Bills uttalande mot riktade subventioner och att varje energislag ska stå på egna ben som att det ska avskaffas?
I övrigt fann jag inga argument hos Per Bill om hur det ska gå till att förena en utkantsposition i energipolitiken, baserad såvitt jag förstår på en borgerlig regering med Centerpartiet som medlem, med bilden av långsiktighet och stabilitet för näringslivets investeringsbeslut. Vad har Moderaterna lärt av 1976 års regeringsförhandlingar?
Vad av 1976 års situation är inte för handen i dag? Vad gör att ni kan garantera svensk industri långsiktighet och förutsägbarhet med den utkantspolitik som ni föreslår?