Linda Lindberg (SD):
Vi debatterar som sagt betänkandet Frågor om placerade barn och unga , och jag ställer mig också såklart bakom alla de tio tillkännagivanden som utskottet lägger fram. Utöver detta vill jag även yrka bifall till vår reservation 12, som handlar om barnombud. Fru talman! Precis som Camilla Waltersson Grönvall nämnde tidigare går en barndom aldrig i repris.
Jag kommer så länge jag har möjligheten att påverka att göra min röst hörd för de barn och unga som omfattas av socialtjänstens insatser i dag, men även för dem som har omfattats eller kommer att omfattas. Socialtjänstens arbete och funktion är av oerhörd betydelse för ungas chans till en förändring men innebär också en ny möjlighet i många ungas liv.
Att stödja och hjälpa barn i svåra situationer i livet är inte bara en självklarhet, utan socialtjänstens arbete är också kopplat till känslor och mående. Ett stort ansvar vilar därför på socialsekreterarna men även på de lokala politiker i landets nämnder som ansvarar för dessa frågor och i synnerhet på lagstiftarna.
Det gäller att rätt beslut tas och rätt insatser sätts in i rätt tid och att dessa är väl avvägda. I detta betänkande hanterar vi bland annat Sverigedemokraternas förslag om certifiering av familjehem och framtagande av ett nationellt register över familjehem och jourhem. Detta har också lagts fram som ett tillkännagivande.
Att Sverige tidigare inte har haft ett organiserat system för familjehem kan tyckas beklagligt, inte minst ur ett barnperspektiv, då det faktiskt har riskerat att sätta barn i en osäker och otrygg situation. Varje enskild kommun ansvarar för att rekrytera och utreda sina egna familjehem. De ska även erbjuda familjehemmen utbildning och säkerställa att de bedriver en vård som håller god kvalitet.
I dagsläget är det svårt för en kommun att ta del av en annan kommuns information. Det innebär att det finns en överhängande risk för att familjehem som visat sig vara olämpliga i en kommun kan fortsätta att ta emot barn från en annan kommun, eftersom familjer kan anmäla sitt intresse i flera kommuner. Det saknas en gemensam kontroll.
Det är inte rimligt att olämpliga familjehem gång på gång och utan kommuners vetskap om historiken kan göra nya ansökningar som leder till att de får barn placerade hos sig. Det är heller inte rimligt att familjehem som tidigare har fråntagits barn på grund av exempelvis vanskötsel felaktigt ska kunna hävda att de aldrig tidigare tagit emot barn. Det är oseriöst.
Genom att samla familjehemmen i ett nationellt register underlättar man kommunernas granskning, dels i syfte att undvika dåliga placeringar, dels för att man på ett strukturerat och hyfsat lättillgängligt sätt ska hitta goda, licentierade familjehem.
Utöver detta ger det möjlighet att matcha hemmet med den unges behov, med målsättningen att placeringen ska bli så bra och lyckad som möjligt. Hela tanken med att placera ett barn är ju att barnet ska få det bättre och få den vård och det stöd som behövs. Kan inte socialtjänsten leva upp till detta är det ett stort misslyckande för varje individ som drabbas.
I vilket fall som helst innebär en placering en separation i någon form, även om den oftast är positiv. Fru talman! Vi är alltså oerhört glada över att detta tillkännagivande läggs fram, och vi hoppas innerligt att regeringen skyndsamt agerar i frågan. Ett område som i dag kan upplevas lite väl definitivt är när ett familjehem får frågan om att ta över vårdnaden.
Vid den överflyttningen upphör den formella kontakten med socialtjänsten. Det innebär att familjehemmet, som då blir vårdnadshavare, inte längre har rätt och tillgång till socialtjänstens hjälp när det gäller bland annat sjukvård eller barn- och ungdomspsykiatrin och inte heller när det gäller stöd till familjen. Detta hinder skulle kunna göra det svårt för en del att ta ett beslut om en vårdnadsöverflyttning. Det anser vi är synd.
Det är därför viktigt att socialtjänstens stöd och tillsyn fortsätter också efter att en vårdnadsöverflyttning har skett, i synnerhet initialt eller då hemmet har behov av det. Det behövs därför en bred översyn med förslag till stödåtgärder vid vårdnadsöverflyttning. Ett sådant stöd skulle kunna innebära att allt fler barn får möjlighet att växa upp i trygg vetskap om var de hör hemma - i en familj, alltså.
Fru talman! Vi har genom åren noterat att många barn som är placerade i hem enligt socialtjänstlagen upplever att de inte blir lyssnade på. De bollas mellan socialtjänst, familjehem och eventuella biologiska föräldrar. Barnen behöver förhålla sig till alla dessa efter bästa förmåga. Det är viktigt att barnet och den unge har någon att luta sig mot som är helt oberoende av myndigheter och socialtjänst.
Vad jag talar om är ett barnombud. Det är en person som ska finnas som ett stöd för den unge mellan familjehem och socialtjänst, lite som en god man. Tanken är att barnombudet också ska ha anmälningsplikt om denne upptäcker oegentligheter eller missförhållanden. Barnombudet ska också ges möjlighet att ha insyn över den del i det ekonomiska stödet som korrekt kallas omkostnadsbidrag, vilket är tänkt att kompensera för de omkostnader som hemmet har för den unge eller barnet.
Jag vill absolut inte påstå att familjehem generellt tar uppdrag för att stärka sin privata ekonomi, men faktum är att sådana familjehem finns. Av den anledningen är det oerhört viktigt att man säkerställer att de pengar som avses gå till den unge också gör det och att det inte i stället investeras i nya ytterdörrar eller en ny häst i stallet. Jag kan anses tuff i mina ord, men här har vi ett problem som vi måste prata om. Det finns lösningar. Här är en av dem.
Fru talman! Utöver det jag har framfört i dag har det gjorts ytterligare tillkännagivanden till regeringen. Det är många viktiga förslag och förbättringar som leder till fler trygga placeringar, och vi hoppas verkligen att regeringen tar till sig tillkännagivandena. För övrigt uppmanar jag riksdagen att vid nästa behandling av dessa frågor titta lite extra på förslaget om barnombud, så att vi även kan få en bättre tillvaro för våra barn.