KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Eclund (KD):
Låt oss förflytta oss tio år tillbaka i tiden. Det är mitt i terminen på en skola i Sverige, kanske i Skövde. Det är dags för utvecklingssamtal i årskurs 7. Föräldrarna är nyfikna och angelägna om att få veta hur det går för deras telning i skolan.
Klassläraren har fått lite underlag från de olika undervisande lärarna för att kunna ge en bild av elevens/barnets kunskapsutveckling. Man får i bästa fall veta hur väl målen uppfylls och vad som krävs för att eleven ska utvecklas ytterligare. Men det skulle också kunna var så att budskapet under samtalet är: "Du är en trevlig pojke.
Du kanske har lite svårt med matten, men det ordnar sig nog om du anstränger dig lite mer nästa termin." Låt oss nu flytta oss ett år fram i tiden, till höstterminen i årskurs 8. Plötsligt får både eleven och vårdnadshavaren för första gången svart på vitt att målen för godkänt, som det hette då, inte uppnåtts. Plötsligt väcks något hos eleven: Jag kanske inte kommer in på det där åtråvärda gymnasieprogrammet.
Inte sällan ökar då motivationen markant för att ägna sig mer åt skolarbetet. Det jag beskriver är inte alternativa fakta utan en sann, självupplevd verklighet. Herr talman! Mot denna bakgrund är det mycket bra att vi läsåret 2012/13 införde betyg i årskurs 6.
Betyg är ett viktigt verktyg för att ge elever och föräldrar information om hur eleven förhåller sig till skolans kunskapsmål. Betygen ska vara tydliga och bidra till att elevernas kunskaper kontinuerligt följs upp och utvärderas, att resultaten kommuniceras med hemmen och att stöd sätts in tidigt.
Det är ju det främsta skälet för att ge betyg tidigare: att kunna sätta in stöd tidigare under skolgången för dem som inte klarar vissa moment. Återigen kan vi titta på Finland, som är ett bra exempel. Där är det inte stigmatiserande att behöva hjälp av en speciallärare då och då, och det sätts in under kortare eller längre perioder då behov uppträder. Herr talman!
I dag ska vi besluta om en försöksverksamhet med betyg i årskurs 4. Syftet är att få ett bättre kunskapsunderlag om vilka effekter betyg får för elevernas lärande och kunskapsresultat. Försöksverksamheten ska bygga på frivillighet.
Skolpolitiken ska ju bygga på vetenskaplig grund, och Kristdemokraternas linje har hela tiden varit att nogsamt utvärdera betygen i årskurs 6 för att se om de har effekt på kunskapsresultaten. Jag ser inga problem med att de skolor som så önskar får ingå i en försöksverksamhet med betyg från årskurs 4. Detta får ske om det finns intresse hos rektor och lärare på den aktuella skolan, och i samråd med föräldrarna.
Resultatet kommer att studeras, och vi får därmed dubbla utvärderingar. Men jag vill gärna från Kristdemokraternas håll i detta sammanhang framhålla att det finns många ännu viktigare frågor att ta tag i för att höja resultaten i svensk skola, såsom reglering av timplanen så att eleverna garanteras den undervisningstid de har rätt till, uppvärdering av läraryrket och rekrytering av rätt personer till lärarutbildningen.
Med detta vill jag yrka bifall till reservation 3.
Annika Eclund (KD):
Jag har en fråga som riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. En av de största utmaningar vi har i skolan är lärarbristen. Vi kristdemokrater har många förslag för att komma till rätta med denna utveckling, till exempel att tillåta fjärrundervisning i fler ämnen och att låta fler akademiker få ta del av kompletterande pedagogisk utbildning.
Men i stället för att lägga fram förslag på detta område har regeringen spätt på flykten från läraryrket genom att på ett oansvarigt sätt implementera det så kallade Lärarlönelyftet. I gårdagens Svenska Dagbladet kunde vi läsa: "Fick inte lärarlönelyftet - då sade Mattias upp sig", "Lärarlönelyftet blev en mardröm" och "Lärarna i uppror efter lönelyft". Ett redan stort problem förvärras alltså av denna reform.
Min fråga till utbildningsministern blir: Känner regeringen något ansvar för hur Lärarlönelyftet ytterligare spär på lärarbristen?
Annika Eclund (KD):
Tack för svaret, utbildningsministern! Naturligtvis är varken lärare eller vi politiker emot att lärare ska ha högre löner. Tvärtom - det är mycket nödvändigt. Problemet är att regeringen har implementerat den här mycket viktiga reformen på ett oansvarigt sätt. Det har resulterat i osämja ute på skolorna; lärare blir sjukskrivna och säger upp sig. I gårdagens Svenska Dagbladet läxade regeringen dessutom upp kommunerna när det gäller lärarlönerna.
Hade det inte varit bättre om regeringen hade styrt upp detta från början?
Annika Eclund (KD):
Jag vill ta upp en sak som jag inte hörde att kunskapsministern tog upp i sitt anförande och som jag i stället lyfte fram. Det gäller antimobbningsarbetet. Att barn mår bra och känner sig trygga är en förutsättning för att de ska kunna lära sig någonting över huvud taget i skolan och för den kommande utvecklingen.
Jag sa i mitt anförande att den senaste PISA-undersökningen talade om att var sjätte svensk 15-åring har blivit mobbad minst ett par gånger i månaden. Det kan vi inte acceptera. Det ska vara nolltolerans mot mobbning och andra kränkande beteenden och trakasserier av olika slag. Det krävs att skolorna använder sig av ett systematiskt arbete mot mobbning.
När Skolverket självt gjorde utvärderingen 2011 om de antimobbningsprogram som används i skolorna visade det sig inte bara att de inte hjälpte så mycket utan också att de kunde ha motsatt effekt. Jag är nyfiken på om kunskapsministern tycker att man har åtgärdat de här problemen man såg när man utvärderade det 2011.
Om man inte är nöjd, vilka åtgärder ser kunskapsministern behövs för att vi ska kunna få ett fungerande antimobbningsarbete ute på skolorna?
Annika Eclund (KD):
Det är lovande att det börjar kännas positivare och att man börjar uppleva att antimobbningsarbetet går framåt. Men det är så pass viktigt att vi inte bara kan gå på känsla. Kristdemokraterna menar att det ska vara obligatoriskt för skolhuvudmännen att enbart använda evidensbaserade antimobbningsprogram. Frågan är alldeles för viktig för att man bara ska känna någonting.
Vi måste använda metoder som är grundade i vetenskap och beprövad erfarenhet. I mitt anförande tidigare var mitt förslag att Skolverket bör få ett uppdrag att göra en uppföljning av den utvärdering av metoder mot mobbning som gjordes 2011 och att det också kan rekommendera de program som kan användas och som vilar på vetenskap och beprövad erfarenhet.
Jag är nyfiken på kunskapsministerns åsikt om det.
Annika Eclund (KD):
Jag har också en fråga som tangerar lärarutbildningen med mera, och det gäller innehållet och behovet av källkritik. Genom den digitala utvecklingen och sociala medier omges vi av informationsspridning dygnet runt, och att lära sig tolka informationen har blivit allt viktigare.
När det var dagstidningar som dominerade informationsflödet fanns det alltid någon som var ansvarig för att fakta kontrollerades, men i den onlinevärld vi nu lever i riskerar alla uppgifter att uppfattas som lika mycket värda.
Människor väljer åsikter precis som det passar den egna kontexten, och konspirationsteorier får fäste på grund av bristande källkritik och kritisk granskning. Skolverket har gjort en granskning av detta.
Det man säger i sina dokument är att det är nödvändigt att kunna granska och källkritiskt bedöma information för att på ett säkert sätt kunna använda internet för kunskapsinhämtning, tillgodogöra sig kunskap på ett nödvändigt sätt och delta i demokratin. Men man har också undersökt hur detta ser ut ute på skolorna, och då har man sett att en tredjedel av eleverna på högstadiet inte får någon undervisning alls i källkritik.
Detta är också kopplat till lärarutbildningen, och jag undrar vad högskoleministern har för tankar kring detta problem - eller denna utmaning, om man så vill.
Annika Eclund (KD):
Vi har också en medieutredning som menar att källkritik har kommit att bli en avgörande kunskap i samhället. Det handlar om att kunna identifiera partiskhet och rent av rena lögner, och här spelar skolan, lärarna och deras kompetens en nyckelroll. Statens medieråd säger att lärarutbildningen håller en väldigt ojämn kvalitet när det gäller nätkunskap, och det sa även ministern själv alldeles nyss.
Därför menar vi kristdemokrater att lärarutbildningens styrdokument borde uppdateras så att källkritik och kritisk granskning får en allt större betydelse, för att vi framöver ska kunna hjälpa våra elever att navigera i ett helt nytt medielandskap. Är det någonting som regeringen och högskoleministern skulle kunna ställa sig bakom?
Annika Eclund (KD):
Precis som min kollega Christer Nylander från Liberalerna instämmer jag med Fredrik Christensson och Betty Malmberg. Jag instämmer även med Christer Nylander. Jag kommer därför att hålla mig extremt kort. Jag yrkar bifall till reservation 1. Kristdemokraterna har tillsammans med de övriga allianspartierna valt att yrka avslag på propositionen Fler vägar till kunskap - en högskola för livslångt lärande .
Det är av anledningar vi redan hört nämnas. I huvudsak är det de mycket otydliga skrivningarna vi vänder oss mot. Det är också dessa som remissinstanserna har påtalat. Det ena gäller att riksdagsbindningarna ska slopas när det gäller tillträde, behörighet och urval till högskoleutbildning. Det är mycket otydligt i propositionen vad konsekvenserna av detta blir.
Vår andra synpunkt rör den vaga formuleringen om att det ska krävas nödvändiga kompetenser för att kunna tillgodogöra sig en utbildning. Också här har tunga remissinstanser, till exempel UKÄ, framhållit att förslaget om nödvändiga kompetenser skapar otydlighet i förhållande till övrig lagstiftning. Vi ser fram emot att höra högskoleministern bemöta Alliansens synpunkter. Jag yrkar som sagt bifall till reservation 1.
Annika Eclund (KD):
I betänkandet om Riksrevisionens rapport om riktade statsbidrag till skolan finns alla nuvarande statsbidrag som utbildningssektorn kan ta del av uppräknade. Med ett ord kan man sammanfatta detta: många! 34 stycken räknas upp i dagens betänkande. Statsbidrag ges till allt från skolbibliotek till yrkesförarutbildning.
Vart och ett av de riktade statsbidragen har oftast ett vällovligt syfte, men när de är så många leder det till mer byråkrati och mindre effekt för landets elever. Jag vill ge några olika perspektiv på detta.
Som skolpolitiker på nationell nivå, där vi befinner oss, vill vi vara med och göra avtryck i skolornas utveckling genom att rikta pengar till de satsningar som uppmärksammar särskilt viktiga områden och där vi som politiska partier anser att de behövs mest - detta trots att det är kommunerna och enskilda ägare som styr skolan.
Om vi frågar våra kommunpolitiker vill de flesta ha en påse med pengar som de kan rikta mot de satsningar som känns mest angelägna utifrån lokala förutsättningar. SKL har länge drivit frågan om mer generella än riktade statsbidrag till skolan. Man menar att riktade statsbidrag ofta är förenade med detaljerade krav som kan öka kostnader och försämra effektiviteten.
Sedan har vi de små kommunerna, som vi hörde nämnas. Jag kommer själv från en sådan kommun, där man inte mäktar med eller har resurser att söka alla de statsbidrag som finns, medan de större kommunerna kan ha en person anställd som bara söker olika statsbidrag. Riktade statsbidrag till skolan De uppföljningar som gjorts visar att ojämlikheterna har ökat som en följd av riktade statsbidrag.
Möjligheterna för skolans huvudmän att driva och utveckla skolan lokalt minskar allteftersom staten tillför detaljreglerade statsbidrag för olika ändamål. Tillfälliga tillskott skapar också osäkerhet.
En kommun som får ett bidrag för exempelvis lärarfortbildning men som inte vet hur finansieringen ser ut kommande år har oklara förutsättningar och därmed svårare att ta ansvar för skolans långsiktiga utveckling. Kommande år kanske det i stället kommer satsningar på skolbibliotek eller något annat behjärtansvärt. Fru talman!
Riksrevisionen påpekar brister hos dagens system och pekar bland annat på att de riktade statsbidragen gör så att huvudmännen låter sig styras av statsbidragen i stället för att göra det som verkligen behövs. Detta kan göra att många behov som skolan verkligen har blir nedprioriterade. Riksrevisionen anser också att det är fel att skolor blivit beroende av riktade bidrag för att fullgöra det uppdrag som de enligt skollagen har ett eget ansvar för.
Vi är nu överens om att det finns brister i systemet och att det finns mycket att göra på detta område, och det är bra att en översyn nu kommer till stånd så att det blir mer ändamålsenligt genom att det blir både färre och bättre anpassade bidrag. Jag vill önska alla en glad och skön sommar.
Annika Eclund (KD):
Kristdemokraterna har alltid strävat efter en mångfald av barnomsorgsformer och skolformer för att bejaka det faktum att varje människa är unik och har olika behov. Vi betonar också att barn ska få vara barn och att det är viktigt att lek och omsorg får vara centrala delar i vårt barns vardag. Så måste det också få fortsätta vara även för en sexåring som börjar skolan.
Mot detta måste man väga den nytta det skulle kunna föra med sig för barn att få börja i skolan ett år tidigare och att utnyttja den vetgirighet, nyfikenhet och lust att lära som finns hos just en sexåring. Naturligtvis tas detta till vara också i förskoleklass, men det finns för mig två tunga skäl för att införa tioårig grundskola.
Vi har en sen skolstart om man jämför internationellt, och det krävs en reform som ökar elevernas tid med skickliga lärare. Vi ligger ju lågt i antal undervisningstimmar om vi jämför oss med andra OECD-länder.
Det andra tungt vägande skälet är att Alliansens förslag om ett fyraårigt lågstadium direkt ger eleven en koppling till kunskapsmålen och rätt till särskilt stöd i enlighet med skollagen. Det betyder att vi höjer ambitionerna i svensk skola. Regeringens förslag om en obligatorisk förskoleklass ser jag ingen större vits med.
Vad åstadkoms genom att tvinga de 2 000 barn som av olika skäl inte går i förskoleklass att göra det? Är det en stor skolreform? Nej, kanske var det detta ministern insåg när han inte kom till dagens debatt. Fru talman! Alliansregeringen tillsatte utredningen om tioårig skolgång, men när nuvarande regering tillträdde ändrades direktiven direkt för att i stället syfta mot en obligatorisk förskoleklass.
Det ser ut som att obligatorisk förskoleklass kommer att vinna riksdagens gehör senare i dag, men tyvärr kommer det bara att innebära små förändringar av det läge vi har i dag. Den största förändringen blir minskad frihet för familjer när man tvingas in i en förskoleklass, som det stora flertalet redan går i, men utan dagens rätt att ta lediga dagar för mer tid tillsammans. Fru talman!
Nej, ett fyraårigt lågstadium där sexåringarna får en strukturerad undervisning som följer grundskolans kunskapsmål hade varit en reform värd namnet och hade gett långtgående effekter. Det hade inte bara gett våra elever mer tid tillsammans med lärarna utan även gett barnen rätt till samma stöd och hjälp som i dagens grundskola.
En skolstart från sex års ålder hade skapat en förändring för alla sexåringar i Sverige i stället för att bara påverka de drygt 2 procent av sexåringarna som i dag inte går i förskoleklass. Jag yrkar avslag på propositionen och bifall till reservationerna 1 och 2.
Annika Eclund (KD):
Jag har en fråga till kunskapsminister Anna Ekström. I Sverige berömmer vi oss ofta av att vara toleranta och av att älska mångfald. Men så ser det tyvärr inte alla gånger ut i praktiken. Enligt Europakonventionen har elever och föräldrar rätt att välja den skola som står i överensstämmelse med den egna familjens övertygelse.
Det här är dock någonting som inte kommer att vara möjligt i fortsättningen om Socialdemokraterna får bestämma. Det finns också ett kongressbeslut om detta. I dag är religiösa inslag i undervisningen förbjudna, och så ska det vara. Däremot får friskolor i övrig verksamhet ha konfessionella inslag. Detta vill dock Socialdemokraterna ta bort.
Jag skulle vilja ha ett tydligt svar från ministern: Är det regeringens mening att förbjuda alla de populära kristna skolor som i dag finns?
Annika Eclund (KD):
Jag tackar ministern för svaret. Socialdemokraterna ingår i regeringen, så det är intressant att veta. Det finns många oroliga föräldrar och skolledare där ute som uppvaktar mig i denna fråga och som undrar hur de kommer att kunna bedriva sin framtida verksamhet. En del av dem tittar på denna sändning just nu. Jag skulle vilja ha ett klart svar från ministern - ett svar som tydliggör vad som kommer att vara tillåtet att göra på skoltid på en konfessionell skola.
Annika Eclund (KD):
Jag vill rikta min fråga till samordningsminister Ibrahim Baylan; det gäller skolan. Det är glädjande att PISA-resultaten vänt uppåt något, om än från en väldigt låg nivå. Vad som däremot är oroväckande är att likvärdigheten har försämrats. Elever i utanförskapsområden lever många gånger i social och ekonomisk utsatthet och är i särskilt behov av skolans kompensatoriska roll.
Vi kristdemokrater har därför föreslagit extra resurser och fler vuxna i skolan, genom extra skolpeng till utsatta områden. Resurserna ska gå till utbyggd elevhälsa, fler speciallärare och lärare i svenska som andraspråk och fler förstelärare. De bästa lärarna ska uppmanas att undervisa de barn som bäst behöver hjälp och stöttning.
Kristdemokraterna har alltså liksom regeringen en satsning på ökad likvärdighet i skolan, men jag är nyfiken på samordningsministerns konkreta förslag för en mer likvärdig skola och för att hjälpa barn i utanförskapsområden.
Annika Eclund (KD):
Tack, samordningsministern, för svaret! Kristdemokraterna avsätter lika mycket pengar som regeringen just för detta ändamål. Men om man i budgeten avsätter 6 miljarder för en likvärdig skola tror jag att medborgarna förväntar sig att man vet var pengarna gör mest nytta. I dag finns det skolor som får dubbelt så hög skolpeng som andra. När vi avsätter så här stora resurser måste vi veta att de ger maximal nytta.
Jag saknar konkretion från regeringen när det gäller vart dessa resurser ska riktas.
Annika Eclund (KD):
Min fråga är ställd till högskoleministern. Den gäller de teologiska utbildningarna. Teologisk utbildning bedrivs bland annat på Johannelunds teologiska högskola. Det är en enskild utbildningsanordnare. Avtalet med staten skrevs 1993. Antalet studieplatser ändrades senast 2003, alltså för 15 år sedan.
Studenttillströmningen har ökat rejält sedan 2003, vilket också behovet av religionsvetenskaplig kompetens har gjort, vilket i sin tur i mycket beror på det mångkulturella samhälle vi lever i. Trots detta har regeringen inte heller i årets budget ökat antalet heltidsplatser på denna högskola.
Jag vill fråga högskoleministern om ni avser att se över detta så att dagens situation avspeglas och att verklig prestation ersätts framöver.
Annika Eclund (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag tror att den aktuella högskola som jag tog upp håller en god kvalitet. Förändringen av tilldelade platser skulle kunna ske redan i dag eftersom det är små, små belopp i utbildningsbudgeten. Det är försvinnande lite, och det handlar egentligen om att man skulle kunna omfördela platser mellan lärosätena på ett enkelt sätt. Jag undrar: Kan regeringen tillse att detta sker? Eller vad är det som hindrar att det sker?
Annika Eclund (KD):
Min fråga riktar sig till gymnasieminister Anna Ekström och gäller de nationella proven. Syftet med de nationella proven är i huvudsak att stödja en likvärdig och rättvis bedömning och betygsättning. De hjälper till att konkretisera ämnesplaner och kursplaner, vilket i sin tur ska leda till ökad måluppfyllelse hos våra elever.
Trots att vi i denna kammare har enats om att nationella prov fyller en viktig funktion har regeringen nu beslutat att halvera antalet prov på gymnasiet med motiveringen att lärarna har en mycket pressad arbetssituation och att eleverna upplever dem som stressande. Men vi kan ju inte eliminera allt som är jobbigt i tillvaron.
Jag håller med om att nationella prov ökar arbetsbelastningen för lärare, men varför inte titta på hur man kan förenkla genom exempelvis extern rättning i stället för att ta bort hälften av proven, som är ett viktigt verktyg för likvärdigheten?
Annika Eclund (KD):
Jag vill rikta en fråga till statsrådet Damberg. I veckan kom propositionen om att inkorporera barnkonventionen i svensk lagstiftning. Det ser vi kristdemokrater positivt på. Det var vårt parti som, genom Maria Larsson, tillsatte utredningen under alliansregeringens tid. Enligt barnkonventionen ska konventionsstaterna respektera barnets rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.
Det står också att staterna måste respektera föräldrarnas rättighet att ge sina barn ledning i deras utveckling. Hur kan man då vara för att barnkonventionen ska bli svensk lag och samtidigt vilja förbjuda religiösa friskolor? De flesta är väl fungerande kristna friskolor som visar goda resultat.
Annika Eclund (KD):
Tack för svaret, statsrådet! Vi kan ha en debatt om segregation och konfessionella skolor i allmänhet. Men det här gällde barnkonventionen som lag. Det är inte bara barnkonventionen man bryter mot med ett förbud, utan man bryter även mot Europakonventionen och vår egen grundlag om man inte ger elever och föräldrar rätt att välja den skola som passar den egna övertygelsen.
Jag frågar återigen: Hur kan ni komma förbi de paragraferna i barnkonventionen om ni gör den till lag?
Annika Eclund (KD):
I går blev jag kontaktad av Ebbas mamma. Ebba bor i min hemkommun i Skaraborg och är 23 år. Hon har en funktionsnedsättning som gör att hon behöver personlig assistans för att kunna kommunicera med sin omgivning. Ebba kommunicerar med hjälp av ord, tecken, bilder och text.
Att kunna kommunicera är grundläggande för att Ebba ska kunna handla, hämta sin medicin, förmedla vart hon vill åka, ringa, läsa sin post med mera. När det nu blir dags att göra en ny ansökan om assistans kommer Ebba inte att få rätt till den hjälp som hon har haft, eftersom rätten att få assistans för kommunikation som grundläggande behov har försämrats kraftigt.
Jag skulle vilja att ansvarigt statsråd, Hallengren, bemöter den oro som många nu känner efter de besparingskrav som regeringen redan har ställt inom LSS.
Annika Eclund (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Beskedet som Ebba har fått är tydligt. De timmar som hon har haft kommer inte att tillåtas fortsättningsvis. Nu låter det som att regeringen har tagit bort besparingskravet i LSS, att det inte finns något besparingskrav, vilket många också har lurats att tro. Sanningen är att regeringen redan har gjort besparingar med 4 miljarder per år och att det egentligen är ytterligare besparingar man menar. Prognosen är också väldigt lågt ställd.
Vad är regeringens svar till alla dem som blivit av med sin assistans?
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Alliansregeringen har varit väldigt tydlig i den nya skollagen. Man skriver väldigt tydligt att kommunerna ska sträva efter att tillhandahålla barnomsorg för barn vars föräldrar har förvärvsarbete på så kallad obekväm arbetstid. Vi har alltså tagit ganska många steg framåt där och markerar att det är viktigt att man försöker anpassa sig. Barnets behov ska gälla.
Däremot finns det fortfarande ett ansvar i grund och botten hos föräldrarna för att hitta lösningar på det. Det har vi skrivit tydligt i den nya skollagen.
Camilla Waltersson Grönvall (M):
Jag hör till dem som tror att barnomsorgspengen och vad den innebär och vad vi ser att den har börjat innebära är något positivt. I min värld måste det inte med nödvändighet vara kommunen som bedriver barnomsorg på alternativ tid. Barnomsorgspengen innebär ju att du kan använda den också till att gå till en entreprenör och få ditt behov tillgodosett. Vad vi ser är i första hand kanske inte behovet av nattis alla gånger utan att man behöver barnomsorg senare på kvällen.
Där tror jag att vi måste öppna upp och vara mer flexibla i kommunerna.