KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Finstorp (M):
Jag tackar ministern för detta. Vi är många som väntar på att de kreativa näringarna och de yrkeskunniga där ska få komma in i socialförsäkringssystemet. De betalar skatt precis som de flesta andra. Jag tror att man inte betalar skatt för de ett- och tvååriga arbetsstipendierna, men de är inte heller pensionsgrundande.
Och det gäller inte bara inom konstnärssfären och inom de kreativa näringarna, utan ett- och tvååriga stipendier är inte pensionsgrundande.
Om man ska skapa utifrån att man har fått arbetsstipendier måste det säkras upp att de faktiskt gäller precis som vilken lön som helst för att det ska bli bra utifrån socialförsäkringssystemet. När man tittar på utredningen Konstnär - oavsett villkor? slås man till exempel av att de kvinnliga konstnärernas lönenivåer ligger under de manliga.
Jag tycker att denna utredning är mycket bra gjord. Framför allt för mig som är ny inom detta område innebar det att jag kunde skaffa mig mycket bra kunskap och bakgrund. Den är mycket bred i sitt slag. Det blir intressant att se vad remissinstanserna säger men också vad regeringen kommer fram till och hur den ska gå vidare.
Man måste titta på de kreativa näringarna för vad de är. När man tittar på tillväxten i fråga om bnp på detta område börjar det se mycket bra ut. Jag vet att till exempel Region Sörmland har talat med Sörmlandsturism AB och frågat hur Sörmlandsturism kan se till att kulturen kommer in mer i besöksnäringen och hur den kan lyftas fram.
Man ser nämligen att det finns vinster att hämta. Då måste också kulturskaparna ha rimliga villkor för att kunna finnas med i detta race, som man kan kalla det, alltså besöksnäringen. Detta har mätts mycket tydligt av Tillväxtverket. Kreametern är mycket bra att titta på.
Jag tror att vi också måste bli ännu bättre på att lyfta fram de kreativa näringarna. Man kan höra att kulturen är tärande. Men nu finns det svart på vitt att det faktiskt inte är så. Här kan man verkligen mäta det.
Man kan jämföra med den förra interpellationsdebatten som handlade om den fria kulturen och kittet mellan pelarna vård, skola och omsorg. Där är det kanske svårare att mäta det. Men när det handlar om besöksnäringen och de kreativa näringarna som en del i näringspolitiken och i näringslivet i Sverige blir det mycket tydligt hur man faktiskt kan mäta detta.
Jag gillar det jättemycket. När det gäller sektorns bidrag till bnp framgår det i utredningen hur kulturföretagandet växer och exporterar för miljarder. Det finns till exempel 128 000 verksamheter inom kulturella och kreativa näringar, och de växer för varje år.
Slutligen ska jag nämna, innan jag har mitt sista inlägg, att detta bidrog med minst 130 miljarder kronor - eller 3,1 procent - till bnp år 2015. Det har ju ökat sedan dess; det var den senaste siffran jag hittade.
Lotta Finstorp (M):
Jag ser fram emot att det kommer en proposition efter utredningen. Eftersom ministern även är idrottsminister vill jag säga att idrott är världens bästa förebyggande åtgärd när det gäller social inkludering. Människor inkluderas i idrotten, och det gäller barn och unga. Därför måste vi kanske satsa mest på barn och unga, för att få en förebyggande funktion och den sociala inkluderingen.
Jag vill också göra ett medskick som är väldigt politiskt: Så fort det blir skattehöjningar för till exempel barnfamiljer och de får mindre pengar i plånboken är det inte sällan kulturupplevelser de drar in på.
Vi måste säkerställa att de som finns inom kreativa näringar inte bara kan få betalt för sina uppdrag utan även ingår i socialförsäkringssystemet på samma sätt som de allra flesta människor i Sverige gör. Jag tror att det blir intressant att återkomma när regeringen har landat i hur man ska gå vidare med utredningens förslag.
Det finns nämligen ett antal väldigt konkreta förslag på hur kreativa näringars kulturarbetare och företagare ska kunna verka på en sund arbetsmarknad och med sund ekonomi för att kunna göra gott för oss andra. Det är nämligen vad det handlar om.
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till kulturministern. I går lade regeringen fram sin vårändringsbudget, och i utgiftsområde 17, Kultur, medier, trossamfund och fritid, har ett antal bortprioriteringar gjorts. Det är till exempel mycket oroande att vår satsning på biblioteken i utsatta områden helt tas bort.
Om man vill tillgängliggöra kulturen handlar det framför allt om att satsa på barn och unga som inte har bokhyllor hemma, i stället för på gratis museientréer för vuxna i framför allt Stockholms innerstad. Varför görs denna anmärkningsvärda prioritering?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa en fråga till kulturminister Amanda Lind. Den förra kulturministern Alice Bah Kuhnke skrev på DN Debatt 2015 att den dåvarande modellen med filmavtal skulle brytas upp och ersättas med statlig filmpolitik. Den filmpolitiska propositionen kom 2016.
Det fanns då stora förväntningar i branschen att äntligen erhålla svar på de filmpolitiska utmaningarna som fanns då - och som finns nu. Men när propositionen kom saknades dessvärre svar på de stora utmaningarna. Propositionen innehöll förslag om att biobiljettens momssats skulle höjas från 6 procent till 25 procent.
Statskontoret har analyserat hur Filminstitutet har anpassat sin verksamhet till den statliga finansierings- och styrningsmodellen. Analysen är oroande eftersom den ger en bild av hur filmbranschen i de olika delarna fungerar i dag. Därför har jag en fråga till ministern.
Lotta Finstorp (M):
Utan kulturarbetare och kreatörer stannar Kultursverige. Jag har flera gånger tidigare här i kammaren lyft frågan om kulturarbetares villkor och socialförsäkringssystemet.
Konstnärernas Riksorganisation, KRO, gjorde en utredning som visade att medellönen är ungefär 13 000 i månaden och att många kulturarbetare till exempel avstår från att skaffa barn därför att de har alldeles för låg föräldrapenning för att det ska gå att överleva på den. Det är också oroande att arbetsstipendier som är kortare än två år - tror jag att det är - inte är pensionsgrundande.
Min fråga till Lawen Redar är, fru talman: När får vi se förslag från regeringen som inkluderar även den här delen av näringslivet?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill börja med att säga att jag inte tycker att ordet servettskiss om en budget hör hemma i en seriös debatt om ett seriöst område. Dessutom glömde ministern att säga att vi i den förra M-KD-budgeten tillförde 3 1⁄2 miljard till kommunerna, som de själva kunde lägga där det behövde satsas. Ministern har under sin första tid som minister fokuserat på att arbeta för den fria kulturen. Det är jättebra.
Men många kulturarbetare och kreatörer vittnar om att det finns ett stort antal styrande parametrar och oklarheter för ansökningar till stipendier och bidrag. Deras ansökningar riskerar att bli likriktade utifrån politiska riktlinjer. Jag skulle vilja kalla det en sorts smygstyrning.
Vad händer med den obundna fria kulturens utövare när stipendier och bidrag styr över vad som får produceras för att de ska erhålla medel för att kunna skapa? Anser ministern att kultur ska vara politiskt korrekt i termer av styrda bidrag? Är det viktigt att politiken styr bidragsgivning via parametrar som mångfald, genus etcetera?
Och hur definierar ministern armlängds avstånd i relation till styrande parametrar?
Lotta Finstorp (M):
Moderaterna är garanten för den fria kulturen. Det kan jag säga direkt. Jag har ytterligare en fråga till ministern. Regeringen håller på att ta fram en strategi för besöksnäringen och reviderar exportstrategin. Kommuner och regioner har egna strategier och ser vikten av att kultur- och sportupplevelser ingår i dem.
Hur säkerställer kulturministern att kultur och idrott kommer att ingå även i den kommande nationella besöksstrategin?
Lotta Finstorp (M):
Tack, Vasiliki, för de många tänkvärda saker som du sa! Det jag funderade specifikt på var att vi hade en reservation som handlade om att minska den reklam som finns i public service i form av sponsring. I SVT ser man till exempel skyltar från sponsorföretag i bakgrunden.
Detta är tydligt reglerat - det handlar om 20 gånger per år, alltså per tillfälle. Det kan vara många gånger i samma sändning. I till exempel Vinterstudion ser man det i bakgrunden.
Eftersom Vänsterpartiet är tydligt med att det inte får finnas reklam i public service är min fråga: Då kanske det hade varit läge för er att yrka bifall till vår reservation om att man måste se över sponsring och antalet gånger det syns i public service. Detta har jag inte hört något om.
Jag har läst och jag hörde nu att Vänsterpartiet är mycket oroat över att Moderaterna vill införa reklam i public service. Nej, det är inte så. Däremot ska vi titta på detta brett under flera år och ta fram en långsiktig mediepolitik. Vi ska bland annat se på en helig ko som reklamfinansiering.
Om man ska ha ett brett anslag för att ta fram en ny mediepolitik går det inte att ha vissa heliga kor kvar, utan allt måste lyftas upp. Hela medielandskapet ser ju helt annorlunda ut och ändras från den ena dagen till den andra. Jag skulle vilja få lite svar på mina frågor om reklam och sponsring i public service.
Lotta Finstorp (M):
Detta är ett ypperligt tillfälle att reda ut detta. Det handlar om vår arbetsgrupp, som ska ta fram Moderaternas nya mediepolitik, där vi bland annat ska titta på det. I vanliga fall när man tar fram utredningar i parlamentarisk form finns det direktiv i vissa av dessa utredningar som är ganska vida, och precis så är det för oss också.
Det finns sådana inslag i andra länder, och vi vill titta på om det är något för Sverige. Detta kan jag inte föregripa, men det är absolut inte ett förslag från Moderaterna att vi ska ha reklamfinansierad public service. Det är en av många saker vi ska titta på. Fru talman! Jag önskar att alla partier kunde ta ett seriöst grepp om denna mediepolitiska fråga, som är oerhört viktig för Sverige.
Det går inte att fortsätta att lappa och laga för att ta fram nya sändningstillstånd som gäller ett visst antal år, utan här måste man lyfta blicken och titta på de stora globala aktörerna för att få fram en tydlig mediepolitik som sträcker sig över tid, så långt som det är möjligt att hantera detta framöver.
Jag är mer oroad över att andra partier inte ligger i startgroparna för att få fram en bra politik så att vi sedan, när vi går in i nästnästa sändningstillstånd, har en bred politik från varje parti som vi sedan ska knåda ihop för att hitta en bred lösning. Jag tackar så mycket för att jag fick denna möjlighet att förklara Moderaternas mediepolitik.
Lotta Finstorp (M):
Man blir lite förvånad när man hör en klok person som Lawen Redar stå och fabulera kring vår politik. Det tyder på en tondövhet och en vilja att hitta konfliktlinjer så långt det är möjligt. Jag vill läsa ur vår motion.
Så här tycker vi om kulturuppdraget: "Kultur och egenproduktion på svenska ingår också i kärnuppdraget samt andra angelägna samhällsområden där kommersiella medier inte kommer att verka." Jag hoppas att det är tydligt nog. Det jag hörde var att Lawen Redar sa att vi vill ta bort kulturuppdraget.
Jag förstår inte alls var det kommer ifrån, och jag läste precis innantill från vår motion. Samma sak klistrades också på Kristdemokraterna, och det kommer säkert Roland Utbult att ta upp. Jag har en del frågor till Lawen Redar. Anser Socialdemokraterna att Sverige ska ha en mångfald av medier som är livskraftiga och finns i hela landet?
Om svaret är ja - det är det svar jag hör från samtliga partier - undrar jag på viket sätt den här propositionen stöder den målsättningen. Jag har funderat mycket på att om kritiken mot public services oberoende aldrig kommer från regeringspartierna och Vänsterpartiet - skulle man då kunna anta att det faktiskt ligger någonting i att människor upplever public service som inte helt oberoende?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill passa på att bemöta det som också hördes från talarstolen om att vi inte vill godkänna verksamhet på internet eller något sådant. Det finns med i reservationen i utredningen. Det står att det finns en problematik när man ska tillgodoräkna sig den verksamheten därför att det inte går att granska utifrån grundlagen. Jag vill att det ska vara sagt. Jag fick inte svar på min fråga avseende mediemångfald.
Jag vrider lite på den. Det finns med i propositionen att public service ska stärka sin närvaro i svagt bevakade områden i Sverige och ta hänsyn till övrig kvalitativ nyhetsbevakning. Vasiliki Tsouplaki hade också med den frågeställningen i sitt anförande.
Man ska dessutom ta hänsyn till konkurrensen och de möjligheter som mediemångfald ger, genom att titta även på det. Det är inte tydligt i propositionen på vilket konkret sätt denna hänsyn ska tas. Jag tänker på det mediestöd till lokala medier som nu ökar eftersom de behöver mer stöd.
Hur tänker Socialdemokraterna när det gäller det? Beroende på hur hänsynen ska tas, rent konkret, kan man anta att mediestödet kommer att kosta mer.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern! Vi uppskattar att ministern är med i debatten. Det hör jag från alla håll här. Ministern tog upp förhandsgranskningsprocessen. Det är sannolikt att det blir ett tillkännagivande i dag till regeringen om att sista beslutande instans inte ska vara regeringen. Det finns i propositionen tankar och tveksamheter kring det system där regeringen har yttersta beslutanderätt.
Det brinner lite i knutarna att få någonting annat på plats. Hur ser tidsperspektivet ut? Hur tänker regeringen i den här frågan utifrån det perspektivet? Det är väl sannolikt att det i dag kommer att beslutas ett tillkännagivande. Det är 24 reservationer till betänkandet. Det i sig är intressant.
Det säger ganska mycket om att det finns tankar både framåt och i nuläge. Mycket handlar om partiskhet eller opartiskhet, beroende och oberoende medier, och så vidare, som är så oerhört viktigt. Jag har en fråga där. Det handlar om att public service ska finnas i svagt bevakade områden i Sverige, något som också ministern tog upp.
Samtidigt ska man värna högkvalitativ nyhetsbevakning från kommersiella medier. Vi ser redan nu att mediestödet äts upp. Det finns ett stort behöv där ute. Man klarar inte sin ekonomi utifrån att reklamintäkterna har minskat, abonnemangsintäkterna har minskat och så vidare. Hur tänker ministern kring detta? Hur ska balansen kunna göras?
Den frågeställningen har kommit från både höger och vänster här inne i kammaren i dag. Vi förstår inte riktigt hur detta ska ske. Utveckla gärna lite grann hur man kan tänka sig det i det fallet.
Lotta Finstorp (M):
Det är oerhört viktigt att hela tiden ha kontroll över den balansen så att det inte blir slagsida. När det handlar om lokala medier kommer i annat fall de svagt bevakade områdena att tappa ytterligare. Jag skulle vilja använda min andra omgång till att prata om tillgodoräknande av verksamhet i tråd.
Bolagen kan ju tillgodoräkna sig verksamhet på de egna digitala plattformarna i förhållande till sina sändningstillstånd. I dag råder det enligt grundlagen etableringsfrihet och censurförbud i tråd. Det innebär att grundlagen förhindrar staten såväl att ge programföretagen tillstånd som att granska den verksamhet som sker online. Det som är det stora problemet i det är ju att man inte kan granska det som kommer på den verksamheten.
I propositionen finns förslag på att man ska kunna granska verksamheten i tråd, men det vi säger från moderat håll är att vi väntar på en grundlagsändring. Innan dess vill inte vi att det här ska gå att göra. Utifrån att vi alla pratar om en oberoende public service undrar jag varför regeringen anser att det är legitimt att viss verksamhet inte ska kunna granskas.
Utifrån det beslut som kommer att fattas kommer ju inte all verksamhet att kunna granskas.
Lotta Finstorp (M):
Tack, ministern, för svaret! Regeringen gav i mars 2019 Statskontoret i uppdrag att analysera och lämna förslag avseende utveckling av Nationalmuseums interna ledning, styrning och uppföljning. Den rapport som Statskontoret överlämnade till regeringen i slutet av förra året är oroande och väldigt kritisk.
Det är också sorglig läsning om styrningen av en av Sveriges mest betydelsefulla nationalklenoder. När jag har förberett mig inför den här interpellationsdebatten har jag också funderat på styrning av kulturinstitutioner i form av myndigheter och på det speciella att kulturen ska vara fri och på armlängds avstånd från politiken.
Myndigheten Nationalmuseum styrs genom förordningen med instruktion för Nationalmuseum, genom utnämningsmakten, genom anslaget till myndigheten och så vidare. Men när det gäller styrningen i administrativa och ekonomiska frågor är det alltså inte någon skillnad mot hur man generellt sett styr en myndighet. Sedan kommer den andra delen.
Det är nämligen stor skillnad på det område som vi arbetar inom, kulturen. Den ska vara fri, och politiken ska finnas på armlängdsavstånd. "Regeringen ska styra myndigheten så att den får goda förutsättningar att leda, styra och följa upp sin verksamhet."
Av ministerns svar framgår att det nu finns en tydlighet och att man hjälper till att styra upp och leda. Men det är det som står i rapporten som jag förhåller mig till. Där bedömer Statskontoret att "Nationalmuseums ledning, styrning och uppföljning inte är ändamålsenlig. Det är i flera avseenden oklart om Nationalmuseum lever upp till kraven i bland annat myndighetsförordningen". Det är oerhört allvarligt.
Jag tittade på ett betänkande från finansutskottet med anledning av den förvaltningspolitiska propositionen 2010. Där formuleras målsättningen för styrningen av den statliga verksamheten. Det står att "styrningen bör vara tydlig, inriktad mot verksamheternas resultat, verksamhetsanpassad och ha ett medborgarperspektiv". Det ska gälla samtliga myndigheter.
Då kan man tänka att förhållningssättet gentemot kulturmyndigheterna ska vara lika för samtliga myndigheter avseende administration och ekonomiska frågor men att verksamhetsanpassningen ska utgå från de olika myndigheternas verksamheter.
Det är oerhört allvarligt att Statskontoret finner att Nationalmuseum i sin planering inte utgår från den ekonomiska ramen. Det gäller ändå för samtliga myndigheter. Jag är förvånad över att regeringen inte har tagit tag i det på ett allvarligare sätt tidigare. Det tog lång tid innan man gav Statskontoret detta uppdrag.
Med facit i hand hade det varit bra om man hade gjort det tidigare, eftersom det även finns arbetsmiljöproblem. Personal har, vad jag har läst, mått dåligt. Det har varit en otydlig ledning och styrning. Utifrån detta skulle jag vilja ställa en fråga till ministern. Museilagen har stärkts, vilket har gjort museerna ännu mer självständiga i dag.
Hur kan man då balansera styrningen på myndighetsnivå?
Lotta Finstorp (M):
Tack, kultur- och demokratiministern, för en bra diskussion! Nu när jag har kommit in kulturutskottet har jag kommit in på ett nytt område. Jag har haft många kontakter med myndigheter genom åren; det här är väldigt speciellt.
Till att börja med granskade Riksrevisionen redan 2008 regeringens insyn och uppföljning av statligt bildade stiftelser; det finns nämligen många olika verksamhetsformer inom just kultursektorn. Men då gällde det inte specifikt Nationalmuseum. Det framkommer att samma situation kvarstår elva år senare.
I den rapport från Riksrevisionen som vi snart ska hantera konstaterar Riksrevisionen att Kulturdepartementet styr stiftelserna "som om de vore myndigheter". Kulturområdet är speciellt på många sätt, just därför att det är så många olika former inom vårt hägn. Det är enormt många små institutioner som är organiserade på olika sätt.
Det är myndigheter, det är föreningar, det är stiftelser och det är statligt ägda bolag. Jag såg en siffra på 52 organisationer som regeringen fördelar medel till, varav 19 är myndigheter. Jag tror att den siffran stämmer. I Kulturutredningen från 2009 finns det ett förslag om att minska antalet myndigheter. Jag tror att det aldrig kom så långt som till förslag till beslut.
Men det finns med i förslaget. Av 2015 års museiutredning framgår också att Kulturdepartementet har "oproportionerligt många små myndigheter" och att det, som det står i utredningen, är betungande för Regeringskansliet. Det riskerar enligt utredningen att försvåra "en mer strategisk styrning" av den statligt finansierade verksamheten på kulturområdet.
Min nästa fråga är: Vad är ministerns uppfattning avseende det som står i utredningen om att det stora antalet små myndigheter försvårar Regeringskansliets kontroll över hur det fungerar? Principen om armlängds avstånd är väldigt intressant. Jag blir glad över ministerns svar.
Det måste vara ordning och reda och struktur i styrning och ledning och i de ekonomiska ramar man får sig tilldelade. Naturligtvis måste man styra utifrån de pengar man har, även om det alltid finns önskemål om lite mer. Då kommer vi fram till det här med att kulturen ska vara fri. Den ska styras utifrån de kulturpolitiska målen. Men hur det ska göras måste lämnas därhän. Annars kommer vi för nära igen.
Det finns oroande skrivningar i Myndigheten för kulturanalys skrivelse från 2019, vilken vi har haft en debatt om här tidigare. Ute i Kultursverige hörs det mer om att det börjar bli väldigt många parametrar som måste uppfyllas när man ska söka bidrag. Man måste fylla i olika blanketter.
Konstverket måste stämma överens med vissa kriterier för att man över huvud taget ska kunna få pengar. Detta tycker jag är väldigt oroande. Jag skulle vilja prova en sak. Tänk om man kunde släppa loss kulturen på ett helt annat sätt i stället för att styra utifrån dessa parametrar. Min fråga så här långt gäller framför allt de många små myndigheterna.
Vågar ministern kanske tänka lite högt om detta?
Lotta Finstorp (M):
Jag tycker att vi har en viktig debatt om dessa ganska svåra frågor. Hur lång är egentligen en armlängd? Definitionen på detta är inte helt klart. Jag vill i mitt sista inlägg återkomma till Nationalmuseum och den sorgliga och upprörande läsning som rapporten utgör. Jag tycker att ministerns svar är positivt.
Den struktur som anges i svaret är bra liksom att det ska ske en tydlig återrapportering. Jag funderar dock på arbetsmiljöfrågorna som verkligen måste tas på allvar. En institution som Nationalmuseum kräver naturligtvis hög kompetens, bra arbetsledning och så vidare så att vi verkligen får den kompetens som behövs för att vi ska få en attraktiv arbetsplats.
Att människor ska vilja arbeta där är nästan en överlevnadsfråga. Det måste finnas transparens och öppenhet i en tillitsfull arbetsmiljö. Min sista fråga handlar om något som finns i svaret. Det sas att det ska komma en rapport till hösten. Statskontoret skriver att det kommer att ta lång tid innan man ser bra och positiva resultat av alla de åtgärder som måste göras.
Hur ser regeringens och Kulturdepartementets långsiktiga plan ut?
Lotta Finstorp (M):
Jag vill ställa min fråga till kultur- och demokratiministern. Regeringen har gett Statskontoret i uppdrag att analysera ändamålsenligheten i myndigheten Nationalmuseums ledning, styrning och uppföljning samt myndighetens ekonomiska underlag. Nyligen kom slutrapporten. Det är en mycket oroande läsning med synnerligen skarp kritik mot den dåliga förvaltningskulturen.
Statskontoret konstaterar att regeringens svaga styrning har bidragit till problemen och bristerna på Nationalmuseum, där planeringen inte utgått från den ekonomiska ramen. Äskanden har inte kopplats till verksamhetens målsättning. Det påverkar naturligtvis riksdagens kontrollmakt och möjlighet att prioritera. Arbetsmiljön hos Nationalmuseum brister också tydligt.
Min fråga till kultur- och demokratiministern är: Varför har regeringen låtit detta pågå?
Lotta Finstorp (M):
Det är sällan man läser en sådan skarp kritik. Nationalmuseum har en svår ekonomisk situation. En bidragande faktor är regeringens fri-entré-reform, som har fått negativa konsekvenser för myndighetens möjligheter att finansiera verksamheten med avgiftsintäkter. Nationalmuseum har också pekat på att kompensationen är för låg. Den täcker inte myndighetens kostnad.
Är det rimligt att museer blöder ekonomiskt medan regeringen håller fast vid fri-entré-reformen?