KBLab/rixvox huggingface dataset:
Elisabeth Svantesson (M):
Min fråga går till statsrådet Lena Micko. Tack vare det initiativ som vi moderater tog häromveckan kommer välfärden nu att förstärkas med 7,5 miljarder i år. Det är pengar som kan göra stor skillnad ute i landets välfärdsverksamheter. Detta kan förhindra besparingar och uppsägningar som annars skulle ha drabbat landets elever och äldre.
Om några veckor ska riksdagen rösta om detta, och min fråga till kommunminister Lena Micko är: Kommer statsrådet att rekommendera socialdemokraterna här i riksdagen att rösta ja eller nej till välfärdspengarna?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag noterar att statsrådet inte kan svara på om socialdemokraterna ska prioritera välfärd före friår eller tvärtom här i riksdagen när vi snart ska besluta om detta. Det är ju intressant för landets medborgare att veta. Det tog tre veckor innan regeringen kom på att välfärden var underfinansierad, som många av oss andra partier hade sagt. Jag tycker att det är rimligt att ni förstärker i vårbudgeten, men förstärkningar krävs redan här och nu.
Kommer statsrådet att rekommendera socialdemokraterna här i riksdagen att rösta ja eller nej till välfärdspengar före friår?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill först och främst välkomna de 15 miljarder som nu kommer regioner och kommuner till del. Det kommer att behövas, bland annat på grund av minskade skatteintäkter i en djup ekonomisk kris och också kostnader på grund av corona. Jag tror att det kommer att behövas ännu mer till regionerna framöver, eftersom det finns många merkostnader. Min fråga handlar egentligen om personalen. Vi har lyft en fråga i Moderaterna.
De som nu jobbar i frontlinjen både i äldreomsorgen och i sjukvården med coronapatienter behöver naturligtvis skyddsutrustning. Men vi tycker att de också skulle behöva ett tillägg. Det är ett lönetillägg. Vi har sagt 5 000 kronor. Det kan vi diskutera med regeringen. De kan kanske också får betalt när de är hemma och är sjuka. De kan få full lön vid det tillfället. Den här personalen sliter hårt. De behöver mer än våra hejarop och varma hjärtan.
De skulle behöva en uppmuntran. Jag tänker fråga statsministern om regeringen kan tänka sig ett tillägg för personal i frontlinjen.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack för frågan, Åsa Westlund! Om vi börjar mer allmänt och diskuterar hur vi ska komma tillbaka till sunda offentliga finanser kan jag säga: Vi kommer att göra allt vad vi kan för att byta ut den här regeringen, så att vi kan pressa tillbaka den mycket höga arbetslösheten. Är det någonting som hotar välfärden åren framöver är det just den arbetslöshet som Åsa Westlund och hennes parti lämnar efter sig.
Hade Sverige utvecklats som genomsnittet i EU under denna regeringsperiod hade vi haft 88 000 fler undersköterskor. Den kostnad som ni lämnar efter er i form av en hög arbetslöshet motsvarar alltså så mycket. Låt mig bara slå fast det!
När det gäller fortsatt finansiering är det uppenbart att en majoritet i Sveriges riksdag ser behov av långsiktig äldreomsorg, bättre bemanning, fler boenden och ökad medicinsk kompetens och tycker att det är viktigt. Därför skickar vi med regeringspartierna och stödpartierna, som tillsammans är i minoritet, en väldigt viktig inriktning. Ni kan lita på att vi kommer tillbaka om ni inte gör det vi säger. Vi gjorde det förra januari. Vi kommer att göra det igen. Ni kan lita på att det vi gör är långsiktigt.
I år är detta inte finansierat, precis som de 400 plus de 100 miljarderna - 500 miljarder - inte är finansierade. Det känns lite märkligt att Socialdemokraterna nu försöker säga att det inte är att ta ansvar när Moderaterna satsar 4 miljarder på äldreomsorgen men att det var att ta ansvar när Socialdemokraterna satsade 4 ofinansierade miljarder på äldreomsorgen, som de gjorde i år.
Det rimmar illa, herr talman. Jag tror att de som lyssnar på debatten också känner det.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tackar för en mycket klok fråga. Ja, det mina kollegor efterlyser - jag har pratat mycket med dem inför detta beslut - är långsiktighet. Det kommer att bli väldigt viktigt, och vi säger: Det här ska vara långsiktigt. Jag tänker på de 4 miljarder som stödpartierna och regeringen har skickat in till äldreomsorgen detta år. En del av de pengarna kommer att brinna inne. Vi ser till att det är ett prestationsbaserat stöd som förs över till nästa år. Dessa pengar kommer alltså att påbörja en resa och göra nytta. Det är skillnaden mellan era och våra pengar.
Slutligen vill jag bara påminna finansutskottets ordförande om att riksdagens partier 2017 såg över spelreglerna. Vi i Moderaterna var tydliga med att vi kunde tänka oss att reglera hur man kan ta initiativ utanför budgeten, men Socialdemokraterna tyckte att det var en dålig idé. Nu spelar vi efter de spelregler som finns här i Sveriges riksdag. Vi kommer att fortsätta att göra det. Vi kommer alltid att värna finanserna och ordning och reda i ekonomin.
Men vi kommer också på ett demokratiskt sätt att prata med alla partier som vill göra nytta och göra Sverige bättre. Det har vi gjort nu, och det kommer vi att fortsätta att göra. Det tror jag i grunden är bra för demokratin och för de offentliga finanserna.
Elisabeth Svantesson (M):
Det tog nio månader innan enskilda näringsidkare ens kunde söka krisstöd. Det vill näringsministern och regeringen kalla skyndsamt. Jag kallar det oerhört långsamt. Fru talman! Detta år har varit en prövande tid. Först och främst givetvis på ett mänskligt plan eftersom många har varit sjuka, drabbats och förlorat nära och kära.
Men det har också varit prövande för ekonomin, såväl för den svenska som för många företagares. Under våren var vi moderater tydliga med vad vi tyckte borde göras för att rädda jobb och företag och pressa tillbaka arbetslöshet. Vi lade fram förslag efter förslag, och i många fall mötte regeringen också upp dem, vilket var mycket glädjande.
I riksdagen behandlades dessa förslag skyndsamt, vilket var viktigt för att rädda just jobb och företag. Vad hände i ekonomin i våras? Utbudet minskade kraftig. I mars och april hade många företag och industrier det tufft. De fick inte komponenter från andra delar av världen och personal var hemma med olika symtom. Även efterfrågan bromsades kraftigt upp.
Vi betedde oss inte som vanligt på grund av de tydliga restriktionerna, och det var helt rätt. Problemet var bara att alla företag i dessa branscher, stora som små, drabbades mycket hårt av dessa restriktioner. Fru talman! En stor del av landets företagare är enskilda näringsidkare. De är till exempel frisörer, taxichaufförer, ljudtekniker eller massörer.
De jobbar i branscher med mycket kontakt med människor, och denna kontakt har självfallet bromsats upp på grund av smittspridningen. När nu de nya restriktionerna kommer på plats kommer de att få det ännu tuffare. Många av dessa företagare är som sagt enskilda näringsidkare. De har valt att driva sitt företag så.
I sitt svar säger näringsministern att enskilda näringsidkare kan ta del av de flesta av de stöd som regeringen har kommit fram med. Men det stämmer inte. Det allra största och viktigaste stödet, korttidspermittering, kan de inte ta del av. De kunde i de allra flesta fall inte heller ta del av omställningsstödet som kom i våras. Det skulle täcka upp för fasta kostnader, som i deras fall är lönen.
Men lön fick inte anges som fast kostnad, och därmed kunde de inte ta del av stödet. Sänkta arbetsgivaravgifter och egenavgifter kan de ju bara ta del av om de har några intäkter. Fru talman! Jag har pratat med många av dem, och de allra flesta har inte kunnat ta del av dessa stöd. Det var därför som vi moderater tidigt i våras tog detta initiativ och drev på.
Till slut fick vi med hela riksdagen på att vara tydlig mot regeringen, näringsministern och finansministern: Ni måste komma tillbaka med ett stöd till de enskilda näringsidkarna. Detta var i juni. När vi kom tillbaka hit i augusti hade inget hänt. Regeringen gick på en lång sommarsemester och lämnade dessa småföretag i sticket.
Låt mig än en gång fråga näringsministern: Tycker näringsministern att regeringen, näringsministern och finansministern har hanterat denna viktiga fråga för alla enskilda näringsidkare skyndsamt?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tror att Sveriges företagare räknar med att vi ska jobba tillsammans, men de räknar också med att ha en näringsminister som förstår deras villkor. Vi befinner oss i en kris just nu, och jag tänker fortsätta att påminna om att alla inte har fått de stöd som de borde ha fått och att en del av stöden har blivit tillkrånglade. Detta ser jag som min uppgift, för att rädda så många jobb och företag som möjligt. Fru talman!
Näringsministern talar om ödmjukhet. Då vore det på sin plats att konstatera att det har tagit långt tid med stöd för enskilda näringsidkare. Det är lite förvirrande, fru talman. Å ena sidan säger näringsministern och regeringen att man har kunnat ta del av de flesta av stöden. Detta är inte sant.
Å andra sidan säger Baylan själv ibland, till exempel på Facebook häromveckan, att det har visat sig att små enskilda näringsidkare inte har kunnat dra nytta av regeringens åtgärder. Det var ett bra erkännande. Det är precis så det har varit - det tog nio månader innan man ens kunde söka stöden.
Jag hoppas - det är därför jag har denna debatt - att det inte ska gå så långt i det som vi behöver göra framöver, utan att det ska gå snabbt och att de små företagen inte ska hamna längst bak i kön. De är många. De anställer inte många - enskilda näringsidkare är helt ensamma - men de är viktiga och många. Jag hoppas att regering och riksdag tillsammans ska kunna se till att vi kan rädda så många jobb och företag som möjligt. Självfallet kommer många att drabbas av arbetslöshet och konkurs.
Det har de redan gjort, men vi måste göra allt vi kan för att livskraftiga företag och branscher, som nu mer eller mindre har näringsförbud, faktiskt överlever krisen. Det är därför jag har ställt interpellationen, och jag hoppas att näringsministern kan visa lite ödmjukhet i detta.
Elisabeth Svantesson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag är glad över att statsrådet nämner flera viktiga reformer som är på gång och som vi är överens om. Det är mycket viktigt att få Arbetsförmedlingen att fungera bättre, att förändra LAS och att människor kan ställa om. Problemet är bara att många människor har varit arbetslösa väldigt länge. Det var de även under högkonjunkturen, och som jag sa blev de fler. Jag tänker nämna några reformer som jag gärna vill skicka med till statsrådet.
Jag tror att de behövs. För det första: Se till att etableringsjobben nu blir verklighet! Vad är det? tänker den som eventuellt lyssnar. Det handlar om det som parterna är överens om, såsom att lära sig jobbet på jobbet med en ordentligt lägre kostnad för arbetsgivarna. Man har en lärlingsanställning. Det här behöver komma på plats. Varför har detta förslag legat i byrålådan i tre år?
För det andra: Eftersom vi vet att en stor del av den strukturella arbetslösheten handlar om dem som har invandrat till Sverige bör vi införa ett språkkrav. Språk är A och O för att komma in i det svenska samhället och kunna ta de arbeten som finns. För det tredje: Se till att utbildningsplikten blir en plikt på riktigt! Nu omfattar den mellan 10 och 15 procent av dem som egentligen utgör målgruppen. Vad är då utbildningsplikt?
Det handlar om att den som inte har en grundskoleutbildning eller tillräckligt hög utbildning måste se till att plugga om man får pengar från det gemensamma. Man kan inte komma in på den svenska arbetsmarknaden om man inte anpassar sig och läser. Fler måste göra det. För det fjärde: Regeringen skulle för länge sedan ha behövt få en bidragsreform på plats.
Det behövs en bidragsreform som gör att det alltid lönar sig att jobba och att det aldrig lönar sig för familjer att välja att stanna hemma. Faktum är att det är så i dag. För det femte har vi nystartsjobben. Det är en av de absolut mest välbeprövade delarna av arbetsmarknadspolitiken. De har halverats under dessa år, trots att arbetslösheten har stigit.
Här fick statsrådet några exempel på riktigt viktiga strukturella reformer som skulle göra skillnad för att fler ska komma i arbete. Det är för övrigt ingen hemlighet, fru talman, att vi har olika syn på hur nivåerna för a-kassan exakt ska se ut. Men jag kan konstatera att ni säger nej till vissa saker. Ofta kommer exemplet med brödfabriken Polarbröd upp. Jag tycker att det är ett bra exempel, och vi ska göra allt vi kan för att de ska komma i jobb.
Men för mig är det också viktigt att fler ska få jobb i området. Ni säger nej till en ny gruva där. Det skulle kunna ge flera tusen jobb. Jag kommer alltid att fokusera mer på att jobben ska bli fler och ge människor verktyg och incitament att ta de arbeten som finns. Det är vår prioritet, fru talman.
Elisabeth Svantesson (M):
Det är viktigt att vi har den här debatten. Den handlar inte bara om människors möjlighet att försörja sig själva, att ha ett jobb att gå till och att känna meningsfullhet, utan också om hur vi ska kunna få in pengar till det gemensamma och finansiera framtidens välfärd. Är det någonting som hotar den finansieringen är det just den höga arbetslösheten.
Nu är vi mitt i en pandemi, och vi ska göra och gör allt vi kan för att hindra att fler förlorar sina arbeten. Men många var arbetslösa redan före pandemin. Jag kan inte låta bli att ställa mig frågan: Om regeringen misslyckades med att pressa tillbaka arbetslösheten i en högkonjunktur, hur ska man då kunna lita på regeringen i en lågkonjunktur? Min bild är att man inte kan göra det.
Regeringen gör inte tillräckligt mycket för att fler jobb ska växa fram och för att färre ska vara arbetslösa. Vi kommer att återkomma till den här debatten. Vi kommer att få återkomma fler gånger till Stefan Löfvens uppmaning att utvärdera honom på jobben och hans löfte att arbetslösheten skulle vara lägst i EU. Nu är den nästan bland de högsta i hela EU. Sverige kan bättre.
Återigen: Hade Sverige bara utvecklats som genomsnittet av EU vad gäller arbetslöshet hade vi haft 42 miljarder mer varje år. Det handlar alltså inte ens om att vara bäst, utan bara om att utvecklas som EU-snittet. Fru talman! Den här debatten behöver vi ha fler gånger - för de arbetslösa människornas skull, men också för framtidens välfärds skull.
Elisabeth Svantesson (M):
När man lyssnar på Åsa Westlund förstår man att hon gärna sjunger i Stefan Löfvens kör om att det har varit sju fantastiska år. Men jag undrar vad som har varit så fantastiskt med dessa sju år. Är det att de gängkriminella har tagit över områden så att hederliga människor inte längre kan vistas där? Är det att tolvåringar nu ingår i dessa kriminella gäng? Eller är det att kvinnor, var de än bor i Sverige, känner sig otrygga när de går ut i sitt område?
Listan kan göras lång. Sverige har blivit ett skräckexempel för andra länder vad gäller brottslighet. I måndags satt jag ned med poliser i Trollhättan och samtalade med dem. De gav mig en hel lista med det som de tycker att vi här i riksdagen ska göra, för de ser hur verkligheten ser ut. De behöver bli fler. Deras villkor behöver bli bättre. Deras verktyg behöver bli fler.
Listan de gav var lång. När Magdalena Andersson nu säger sig vilja vända på varje sten för att komma åt kriminaliteten måste man väl ändå inse att resurser till polisen och rättsväsendet är centralt och viktigt. Min fråga till Åsa Westlund är: Vilken sten vänder man på när man i dag röstar nej till vår budget och därmed säger nej till stora satsningar på polis och rättsväsen?
Man slaktar helt enkelt det förslag som ligger på bordet. Statens viktigaste uppgift är att säkra trygghet för medborgarna. Denna uppgift har regeringen misslyckats med. Varför säger ni nej till alla de viktiga satsningar som vi nu gör för att se till att ett steg tas för att få ordning på Sverige?
Elisabeth Svantesson (M):
1 1⁄2 miljard mer till rättsväsendet och polisen är vad vi tror att de verkligen behöver just nu för att göra sitt jobb. Åsa Westlund låter väldigt nöjd med situationen. Hon pratar fortfarande om Alliansens åtta år fast man är inne på sitt eget åttonde år och inte får bukt med kriminaliteten. Det behövs en satsning på polislöner. Den säger ni nej till, Åsa Westlund. Det behövs mer kameror för att komma åt kriminaliteten. Vi kommer att fatta beslut om det i dag, och det är väldigt bra.
Men det behövs mycket mer. Nu vill jag säga något om skatterna. Vi sänker skatten för människor som jobbar, men låt mig vara väldigt tydlig i denna kammare. Den som har sjuk- eller aktivitetsersättning får i genomsnitt 850 kronor mer i månaden med vår budget. Den som jobbar får ungefär 150 kronor. Jag tycker att man ska hålla sig till sanningen när man är ordförande i finansutskottet i Sveriges riksdag. Vi kommer alltid att fortsätta att sänka skatten för den som jobbar.
Vi kommer att fortsätta att göra det mer lönsamt att arbeta.
Elisabeth Svantesson (M):
I dag har Centerpartiet för tredje gången under mandatperioden röstat fram en socialdemokratisk statsminister. En av orsakerna, som jag har uppfattat det, är att man vill hålla borta Vänsterpartiet och Sverigedemokraterna från politiskt inflytande. Och inför öppen ridå förhandlar socialdemokrater och vänsterpartister med varandra. Vi hörde till och med en freudiansk slip här alldeles nyss från ordföranden i utskottet, som yrkade bifall till reservationen från Vänsterpartiet och Socialdemokraterna.
Men jag förstår att det var fel. Allt detta händer, och Martin Ådahl säger: Vi står ensamma. Ja, ni gör det. Jag vill ändå ställa en fråga om den budget som vi nu har lagt fram och som är huvudförslag här i dag. Jag hör Martin Ådahl prata om den thailändska kiosk- och restaurangägaren. Min bild när jag pratar med just den gruppen är att de upplever att Sverige är väldigt otryggt.
De ser att det inte lönar sig att jobba. Fast de själva sliter finns det andra som staplar bidrag. De känner inte att Sverige är på väg åt rätt håll. Det är därför vi i den här budgeten nu ser till att polisen och rättsvårdande myndigheter får mer resurser. Det är därför vi tar ett steg mot en bidragsreform så att det alltid lönar sig bättre att jobba.
Det är därför vi sänker skatten på att anställa långtidsarbetslösa och unga. Allt det här är viktiga delar. Jag undrar, herr ålderspresident, hur Centerpartiet ställer sig till vår budget. Vad är det i vår budget som ni inte kan ställa er bakom? Är det bättre förutsättningar för pensionärer eller sänkt skatt på jobb och företagande? Är det mer resurser till polis och rättsväsen?
Elisabeth Svantesson (M):
Jag tror att det är viktigt att se hur verkligheten ser ut just nu. Vilka samhällsproblem behöver vi lösa nu tillsammans? Jag hörde förut Martin Ådahl säga att han besökte ett utsatt område. Det kan vara en idé att göra det lite oftare, för problemen i dag ser inte ut som de gjorde 2006 eller 2014. Väldigt många hederliga människor som bor i Sveriges olika områden känner sig otrygga. Väldigt många känner att gängkriminella har tagit över.
Den som säger nej till vår budget i dag slaktar också de satsningar som vi vill göra på rättsväsen och polis. Den som säger nej till vår budget i dag går miste om en unik möjlighet att äntligen påbörja en bidragsreform som gör det mer lönsamt att jobba. Jag nämner bara två saker, herr ålderspresident, för tiden är kort. Men detta är klassisk och viktig borgerlig politik för att få ordning på Sverige.
Elisabeth Svantesson (M):
Jag vill bara ta tillfället i akt att gratulera Vänsterpartiet till att samtalsförbudet äntligen är hävt. Jag tror nämligen inte på att vi partier emellan inte ska prata med varandra för att få saker gjorda. Jag tänker på det som Vänsterpartiet tillsammans med bland andra Moderaterna gjorde i januari 2020. Då stoppade vi tillsammans friåret och stärkte välfärden.
Under pandemin samarbetade vi för att se till att stöden verkligen kom på plats. Hade det inte varit för Vänsterpartiet, Moderaterna och några andra oppositionspartier hade de enskilda näringsidkarna inte fått det stöd de behöver. Jag vill tacka för det. Man kan göra skillnad i opposition. Nu har jag bara en kort och väldigt rak fråga.
Det finns ju två budgetförslag som kommer att stå mot varandra i slutet av dagens votering. Då vill jag fråga Ulla Andersson: Är det Miljöpartiets och Socialdemokraternas budget, det vill säga regeringens reservation, som satsar mer på pensionärerna nästa år, eller är det de tre oppositionspartiernas budget?
Elisabeth Svantesson (M):
Det är ändå lite sorgligt att Vänsterpartiet använder gamla talepunkter som de använt i väldigt många år. Faktum är - det är lite konsumentupplysning till dem som tittar på denna debatt - att i den här budgeten, som ligger som huvudförslag och som kommer att vinna i dag, satsas det under nästa år på pensionärer med nästan mer än dubbelt så mycket som i regeringens. Jag vill ändå ha det sagt; det är en viktig poäng.
Är det en dålig människosyn när vi satsar på att sänka skatten på sjuk- och aktivitetsersättning med 850 kronor? Är det inte en politik för vanligt folk när vi sänker drivmedelsskatterna för den som är beroende av bilen och som måste kunna köra till jobbet? Är det också en inhuman människosyn?
Jag delar inte den bilden, men jag kan konstatera att vi med den budget som vi fattar beslut om här i dag kommer att stärka pensionärers ekonomi mycket mer än regeringen.
Elisabeth Svantesson (M):
Det går ett rykte här utanför och i medierna om att Miljöpartiet vill lämna regeringen. Jag tänker att det bästa vore om Miljöpartiet lämnade riksdagen. Jag tänker göra allt jag kan för att de ska göra det nästa höst. Låt mig säga några ord om varför. Karolina Skog pratar om kriser. Ja, men en av dessa kriser har ju Karolina Skog själv varit med och orsakat: elkrisen.
Den elkris vi ser nu och har sett de senaste åren beror ju på politiska beslut som Socialdemokraterna och Miljöpartiet tillsammans har fattat. Hushållen märker av det. Företag märker av det. I februari i år stängde Holmen två av sina pappersbruk på grund av extrema elpriser. Pågen i Malmö har skjutit upp planer på att expandera. Oljekraftverket i Karlshamn har periodvis startats.
Det har eldats mycket olja där. Detta drabbar dem som också Åsa Westlund pratar om: vanligt folk. Elpriserna är höga och kommer att vara höga under vintern. Vattenfall räknar med detta. Dessutom, herr ålderspresident, är drivmedelspriserna väldigt höga i Sverige. Jag vet att Miljöpartiet verkligen ogillar att vi vill sänka skatten på drivmedel.
Men låt mig göra klart att Sverige har de högsta drivmedelspriserna. Priset på diesel är högst i hela världen. Jag ska rätta mig där; jag tror att Hongkong kan ha lite högre. Men Sverige har bland de högsta drivmedelspriserna i världen, och många är verkligen påverkade av detta - ensamhushåll och ensamstående mammor och pappor som är helt beroende av sin bil. Min fråga, min enkla fråga, till Miljöpartiet är när Miljöpartiet tycker att det är nog.
Finns det någon gräns, menar Miljöpartiet, för hur höga drivmedelspriserna i Sverige kan vara?
Elisabeth Svantesson (M):
Här håller jag med Karolina Skog - vi måste bli oberoende av detta. Men vad är vägen dit, och hur blir vi det? Låt mig bara påpeka några saker, herr ålderspresident! Karolina Skog säger att regeringen vill ha fossilfri el, men ni lägger ned kärnkraften. Det är en av orsakerna till att vi nu har höga elpriser. Ni vill ha elbilar men bygger inte alls ut laddinfrastrukturen i den takt som behövs. Ni säger nej till att förkorta tillståndsprocesserna så att man faktiskt kan elektrifiera industrin på riktigt.
Ja, listan kan göras lång. Ni säger en sak men gör en annan. Vi måste ha en effektiv klimatpolitik med globalt pris på koldioxid och internationella klimatinvesteringar. Vi måste se till att på riktigt bygga ut laddinfrastrukturen så att fler kan köpa de bilarna. Det behövs en andrahandsmarknad så att så kallat vanligt folk, som vi har hört om här tidigare, också kan köra elbil.
Men fram till dess menar vi att hela den här bördan inte kan bäras av en grupp människor, en stor grupp människor, som är helt beroende av sin bil. Höga elpriser och höga drivmedelspriser äter upp plånboken, och ni ser inte de människorna.