KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Kent Ekeroth har frågat mig hur jag ser på att ett land som Saudiarabien finansierar moskéer och skolor i Sverige samt om jag är beredd att likt den norska regeringen agera på ett sätt så att bidrag från Saudiarabien till exempelvis moskéer och skolor i framtiden motverkas. Det finns i dag inget hinder mot att föra in pengar till Sverige för lagliga ändamål. Kontroll av överföringar görs enligt sedvanliga regler för pengatransaktioner.
Alltså har jag inte några synpunkter på detta så länge det förs inom ramen för svensk lagstiftning. I Sverige råder religionsfrihet, och det finns säkert andra länder som har kontakter med olika samfund i Sverige. Som Kent Ekeroth känner till är religionsfriheten och föreningsfriheten grundlagsfäst genom bestämmelserna i 2 kap. regeringsformen. Varje medborgare har rätt att utöva sin egen religion, antingen ensam eller tillsammans med andra, och att anordna offentliga gudstjänster.
Nämnden för statligt stöd till trossamfund har till uppgift att pröva frågor om statsbidrag enligt lagen om stöd till trossamfund och förordningen om statsbidrag till trossamfund. Målet för det statliga stödet till trossamfund är att bidra till att skapa förutsättningar för trossamfunden att bedriva en aktiv och långsiktigt inriktad religiös verksamhet i form av gudstjänst, själavård, undervisning och omsorg. Stöd till trossamfund kan lämnas som statsbidrag eller avgiftshjälp, det vill säga statlig hjälp med avgifter till registrerat trossamfund.
Statsbidraget är uppdelat i tre bidragsformer - organisationsbidrag, verksamhetsbidrag och projektbidrag. Jag tror att en framgångsrik integration bygger på att ge människor som invandrar till Sverige möjligheten att finna en trygghet här genom sin kultur och religion, utan att detta ständigt ifrågasätts. Religiösa gudstjänstlokaler, som till exempel moskéer och kyrkor, har en viktig roll som trygghetsbärare och samlingsplats. Många samfund har dock inte råd med egna gudstjänstlokaler som passar deras behov.
Detta gäller särskilt församlingar som naturligt inte har etablerade lokaler att söka sig till i Sverige. Regeringen har under sin mandatperiod satsat på en fördjupad dialog och en samverkan med ett brett spektrum av aktörer i samhället i syfte att stärka respekten för demokratin och de grundläggande mänskliga rättigheterna. Vi kommer att behöva det civila samhällets engagemang, kunskap och kreativitet för att möta framtidens utmaningar. Som minister för trossamfund är jag övertygad om att trossamfunden är en betydelsefull del av det civila samhället.
Stefan Attefall (KD):
Jag ber er notera att förfrågan till Sverige kom 2005. Det var alltså under den socialdemokratiska regeringen, vilket är intressant i sammanhanget. Det är också intressant att notera att den fråga som Norge fick och som man inte svarade på var annorlunda ställd än den som den svenska regeringen fick.
Vi fick frågan om det fanns några lagliga hinder för ett stöd, och vi måste säga att det i svensk lagstiftning inte finns några sådana. Om man vill bekämpa idéer som man själv inte tror på, vilket metod ska man använda?
Ska man bekämpa människor som inte står för religionsfrihet i sitt eget hemland, vilket jag förstår att Kent Ekeroth försöker göra en poäng av, genom att förbjuda människor att utöva sin tro och förhindra religionsfriheten i Sverige? Jag tror inte på en sådan taktik. Jag tror på att man med öppna demokratiska medel, med opinionsbildning och debatt, ska fajtas för sina värderingar och åsikter.
Det som bekymrar mig mycket i Sverigedemokraternas och Kent Ekeroths retorik är schabloniseringen. Man drar allting över samma kam, målar upp skräckbilder och försöker framställa alla muslimer som mycket skumma och hemska människor. Låt mig dra en parallell till vad som har hänt i Egypten de senaste dagarna. Det är ett land med 90 procent muslimer. Egypten är en förebild för hela Västeuropa i hur man utför en revolution med demokratiska medel.
Med en oerhörd noggrannhet har man med fredliga metoder störtat en envåldshärskare. Man har till och med efter demonstrationerna gått och städat torget ideellt för att göra snyggt efter sig. Denna revolution är ur icke-våldssynpunkt och ur demokratisk synpunkt ett föredöme för inte minst ett Europa som har haft två världskrig, ett Balkankrig och liknande saker.
Vad jag försökte säga med detta är: Dra inte alla muslimer över en kam! Gör inte det misstaget, för då kommer vi att skapa ett samhälle med tydliga "vi och de"! Det tror jag inte är vare sig korrekt eller bra. Jag tycker att det är bra att människor kan samlas i olika lokaler. Det är också bra att man tar ansvar för sina lokaler.
Personligen tycker jag inte att det är lämpligt om man blir styrd av utländska aktörer, men vi har inga indikationer på att det varit så i det aktuella fall som togs upp i tv-programmet Uppdrag granskning , som interpellanten refererar till. Vi måste också fråga oss, och det är väl en fråga till Sverigedemokraterna och Kent Ekeroth: Vad exakt tycker du att Sveriges regering ska göra? Förbjuda moskébyggen?
Förbjuda människor som bor i andra länder att skänka pengar till svenska medborgare? Vilken är din lösning på problemet?
Stefan Attefall (KD):
Kent Ekeroth säger att man ska säga nej till en sådan här fråga om man har möjlighet. Frågan löd: Finns det lagliga hinder? Problemet är bara att juristerna bedömde att det inte fanns någon möjlighet att säga nej. Sådan är den lagstiftning vi har och de internationella överenskommelser vi har ingått. Sedan säger Kent Ekeroth att Sverigedemokraterna inte vill bygga fler moskéer. Det innebär alltså att Kent Ekeroth vill använda politiska medel för att hindra människor som vill bygga en moské. Det är ett intressant uttalande.
Samtidigt säger han att han är för religionsfrihet. Men religionsfrihet är ju bland annat att kunna samlas i lokaler! För Kent Ekeroth får det tydligen inte vara fel lokaler. Sedan klagar Kent Ekeroth, med all rätt, på Saudiarabien för att det är en totalitär regim. Vad är då problemet med Saudiarabien? Jo, bland annat att man förhindrar att kristna kyrkor byggs i landet. Det är precis samma metoder som Kent Ekeroth vill använda i Sverige!
Samma totalitära metoder som Saudiarabien använder vill han att Sverige ska praktisera. Det är inte religionsfrihet, i varje fall inte för mig som kristdemokrat. Kent Ekeroth säger att vi ska förhindra penningtransaktioner. Hur ska vi göra det? Ska vi värdera hur pengarna används? Ska vi ha granskning av detta? Innebär det att en saudiarabisk finansiär av ett svenskt företag också ska hindras, eller är det bara just i samband med moskéer som man ska förhindra penningtransaktioner?
Det är en intressant granskningsapparat som Kent Ekeroth och Sverigedemokraterna tänker bygga upp. Sedan säger Kent Ekeroth något som är fullständig gallimatias i sammanhanget, nämligen att detta inte handlar om religionsfrihet. Det handlar precis om det! Det handlar om att respektera människor som inte tror som jag. Människor som har en annan uppfattning än jag ska också ha rätt att utrycka den. Om Kent Ekeroth inte vet vad religionsfrihet är föreslår jag en grundkurs i ämnet. Jag tror att det kan berika honom en del.
Stefan Attefall (KD):
Monica Green har frågat mig dels vad jag avser att göra för att fler bostäder ska byggas, dels vad jag i övrigt avser att göra på mitt ansvarsområde för att hindra att barn och vuxna vräks. Monica Greens verklighetsbeskrivning är korrekt när det gäller den knappt 3-procentiga ökningen av antalet vräkningar åren 2009-2010. Vad Monica Green däremot inte berättar, och som är värt att notera, är att antalet vräkningar har minskat med 38 procent sedan år 2000 och med 21 procent sedan år 2005.
Därmed inte sagt att det inte behövs ytterligare åtgärder för att förhindra vräkningar, särskilt sådana som berör barn. Varje barn som berörs av vräkning är ett barn för mycket. I maj 2010 inrättades en arbetsgrupp, knuten till Socialdepartementet med Maria Larsson som ansvarig minister, med uppgift att analysera orsakerna till att barn fortfarande berörs av vräkning samt varför det finns så anmärkningsvärt stora variationer mellan kommunerna när det gäller antalet barn som berörs.
Detta faktum tyder på att det finns möjligheter för kommunerna att välja effektiva arbetssätt och att det också ger resultat. När det gäller bostadsbyggandet kan bygg- och bostadsföretagen äntligen, efter år av subventioner och snedvridningar, agera på en marknad med långsiktiga spelregler, vilket är en förutsättning för ett över tiden högt bostadsbyggande.
I motsats till den skrämselpropaganda som representanter för oppositionen förde fram när bostadssubventionerna avvecklades kan man nu se att byggandet ordentligt tar fart. Boverkets prognoser tyder på att 28 000 bostäder kommer att börja byggas under år 2011 medan kommunerna själva tror på en ännu kraftigare utveckling. Trots dessa siffror behöver vi bygga mer i Sverige. Ett ökat bostadsbyggande är en prioriterad fråga för mig som bostadsminister.
Jag har därför för avsikt att noga undersöka förutsättningarna för att ännu fler bostäder ska kunna byggas. I detta sammanhang är det dock viktigt att understryka att bostadsbyggandet inte har ett värde i sig utan att bostäder bör byggas där det finns behov och där bostadsbrist råder. Vi ska således bygga på rätta ställena i Sverige.
Vi bör samtidigt komma ihåg att flera reformer nyligen har sjösatts som kommer att påverka bostadsbyggandet men som behöver tid för att få effekt, bland annat en ny lagstiftning för allmännyttan, reformerade hyressättningsregler och en ny plan- och bygglagstiftning från och med den 2 maj. Dessa reformer måste följas upp och utvärderas noga. Jag är dock övertygad om att de på sikt kommer att påverka både bostadsbyggandet och bostadsförsörjningen i positiv riktning.
Stefan Attefall (KD):
Jag tackar för uppmaningen. Jag lovar att jag ska vara aktiv i bostadsfrågorna. Jag uppmanar också Monica Green att gärna interpellera Maria Larsson just när det gäller mer specifikt hemlöshet, vräkningar och barnfattigdom, som är hennes ansvarsområden. Jag tror att Monica Green kan få goda svar på sina frågor i en sådan diskussion.
Det är viktigt att komma ihåg att systemfelet med bostadspolitiken i Sverige är, som jag nämnde tidigare, att vi har byggt så få lägenheter per invånare jämfört med andra länder. Ett annat mått på detta är att vi investerar i bostadssektorn i Sverige mindre än hälften av vad OECD-genomsnittet gör. Vi har alltså underinvesterat i bostadssektorn under en lång följd av år. Då måste man fråga sig på djupet: Vad beror det här på?
Vad är systemfelet i svensk bostadspolitik? Jag tror att ett problem har varit kortsiktighet och osäkerhet om spelreglerna. Självklart påverkas det här av makroekonomiska faktorer som ränteläge och liknande saker. Men jag tror också att det handlar om att de stimulanser som har präglat politiken tidigare, som Socialdemokraterna anförde och fortfarande verkar vara förälskade i, bidrog till problemet.
Låt mig bara ge ett exempel. I Socialdemokraternas budgetförslag inför valet hade de 500 miljoner kronor i subventioner för att bygga hyresbostäder. Om man följer de tidigare exempel som Socialdemokraterna har haft i regeringsställning skulle det räcka till 4 000 hyresrätter. I dag byggs det ungefär dubbelt så många hyresrätter. Vad skulle hända om vi i dag sade att vi ska anslå 500 miljoner, som Socialdemokraterna föreslog i budgetdebatten före jul?
Jo, då skulle alla stanna av och vänta på att få bidraget. Vad skulle hända med de 8 000 lägenheter som byggs i dag? Skulle de avvakta detta? Skulle pengarna räcka till dem? Då skapar man helt andra spelregler. Man skapar en osäkerhet om vad som gäller, och alla börjar lurpassa efter bidrag, olika subventioner och detaljregler som styr bidragen. Det är totalt fel slags politik.
I stället måste vi se till att minska regelkrångel, skapa goda förutsättningar för plan- och bygglag, för detaljplaner och för långsiktigt högre bostadsbyggande. På den vägen kommer jag att arbeta.
Stefan Attefall (KD):
Hannah Bergstedt har frågat mig hur jag ser på riskerna för en ny fastighetsbubbla och vilka åtgärder jag planerar för att minska dessa risker och som kan ge människor ökad långsiktig trygghet kring sitt boende. Fastighetskrisen under 90-talet, som hängde intimt samman med den ekonomiska kris som då drabbade Sverige, slog mycket hårt mot dem som ägde bostäder - egnahemsägare, bostadsrättsinnehavare och bostadsrättsföreningar samt hyresvärdar, och därmed även hyresgästerna.
I synnerhet drabbades många som nyligen investerat i en bostad eller fastighet, vare sig det handlade om nyproduktion eller ombyggnad. Det är angeläget att minimera riskerna för att detta nu händer igen. Priserna på bostäder har under en längre tid stigit kraftigt och därmed också hushållens skuldbörda.
Vid den utfrågning som finansutskottet anordnade den 20 januari framgick att enigheten var stor om att prisutvecklingen på bostäder i stor utsträckning kan förklaras av ett antal grundläggande faktorer, däribland hur befolkningen har förändrats i relation till bostadsbeståndet, realinkomsternas utveckling och ränteutvecklingen.
Det är dock uppenbart att denna utveckling, som innebär en ökad sårbarhet för allt fler hushåll, inte kan pågå i längden utan stora risker för allvarliga konsekvenser för både hushållen och samhällsekonomin om bostadspriserna skulle börja falla. Ansvariga myndigheter som Finansinspektionen och Riksbanken följer därför noga utvecklingen på bolånemarknaden.
Jag delar i allt väsentligt denna inställning, samtidigt som jag också vill lyfta fram det alltför låga byggandet som en viktig förklaring. Utvecklingen ser olika ut runt om i landet, men när befolkningen ökar i ett antal regioner utan att bostadsutbudet följer med ökar givetvis konkurrensen om de bostäder som finns. Det är därför angeläget att bostadsbyggandet ökar ytterligare.
Det arbete som har genomförts under den gångna mandatperioden med att skapa långsiktigt hållbara spelregler för inte minst hyresbostadsmarknaden är en viktig förutsättning för att utbudet på marknaden ska kunna möta efterfrågan genom ett ökat byggande. Det finns all anledning att fortsätta detta långsiktiga arbete för att öka bostadsbyggandet, i första hand därför att bostäderna behövs för alla de som efterfrågar en bostad, men också därför att ett ökat byggande främjar rörligheten på bostadsmarknaden och därmed samhällsekonomin.
I takt med att regeringens bostadspolitik för bättre fungerande bostads- och byggmarknader får genomslag bör den dessutom bidra till att dämpa pris- och låneutvecklingen. Samtidigt är det självklart så, att regeringen följer utvecklingen noga och har beredskap för att komma med åtgärder för att dämpa prisutvecklingen och för att förebygga framtida problem.
Stefan Attefall (KD):
Självfallet är det vår gemensamma uppgift att skapa goda förutsättningar så att alla människor har en bostad till en kostnad man klarar av. Vi har också en särskild lag som ålägger kommunerna ett stort ansvar i sammanhanget. Låt mig återgå till påståendet om att bostadsbyggandet sjönk före krisen. Det är sant att den lilla uppgång vi hade i bostadsbyggandet toppade runt 2006.
Det intressanta är att den gjorde exakt samma sak i Finland, i Danmark, i Norge och i Sverige. I de andra länderna hade man inga subventioner. Sedan sjönk bostadsbyggandet på ett ungefär likartat sätt i alla dessa länder samtidigt. Det är märkligt att ett svenskt beslut om att avskaffa de socialdemokratiska subventionerna fick återverkningar även i Finland, Danmark och Norge. Det är möjligt att vi har större inflytande på våra nordiska grannar än vad vi har trott, men jag betvivlar att det var detta samband som fanns.
Det hela följde alltså andra förlopp. Nu ser vi hur bostadsbyggandet ökar kraftigt. Vi ser hur det tar fart. Alla indikatorer pekar brant uppåt. Det ska vi vara glada över. Vi ska se till att kurvan fortsätter i rätt riktning och under en lång följd av år ligger kvar på en hög nivå. Det är min ambition. Jag ställer frågan till många kommunala bostadsbolag, till privata byggherrar och till andra aktörer.
Och jag får ett samstämmigt svar: Vi vill inte ha tillbaka subventioner och bidragsregler. Vi vill ha goda långsiktiga spelregler! Det vill jag arbeta för att skapa. Jag nämnde en rad olika reformer som vi har genomfört under förra mandatperioden, och vi jobbar vidare med hög ambitionsnivå under denna mandatperioden. Om man tittar tillbaka på den period då Socialdemokraterna styrde mellan 2002 och 2006 kom det inga reformer på området. Det hände ingenting.
Om man tittar tillbaka på utvecklingen under en lång följd av år då Socialdemokraterna har haft makten ser vi hur bostadsbyggandet i Sverige har varit betydligt lägre än i våra nordiska grannländer, i OECD-länder, i Europasnittet och liknande. Det har inte fungerat i Sverige. Vi har problem på svensk bostads- och byggmarknad - ja. Men lösningen har inte legat i de socialdemokratiska recepten. Jag tror på ny strategi för långsiktiga spelregler. Det jobbar jag för.
Stefan Attefall (KD):
Katarina Köhler har frågat mig vad jag avser att göra för att realisera ett bostadsbyggande som svarar mot befolkningstillväxten och behovet av nya bostäder. Jag är enig med interpellanten om att det byggs alldeles för få bostäder i Sverige. Det har byggts för lite sedan ett par decennier vilket får konsekvenser i form av bostadsbrist. Detta blir, precis som interpellanten framhåller, särskilt tydligt i tillväxtregionerna. Enligt färska uppgifter från SCB påbörjades byggande av nära 25 000 bostäder under 2010. Om även de bostäder som byggs om räknas med är antalet påbörjade bostäder ännu högre.
Boverket och övriga prognosmakare förutspår att bostadsbyggandet kommer att öka ytterligare under innevarande år. Detta anser jag visar på att de åtgärder som regeringen har vidtagit sedan regeringsskiftet har gett effekt. Så sent som den 15 februari stod jag här i kammaren i en interpellationsdebatt och redogjorde för hur vi på olika sätt arbetar för att stimulera bostadsbyggandet. Under förra mandatperioden vidtog vi en rad åtgärder i syfte att stimulera bostadsbyggandet.
Bland dessa kan särskilt framhållas de nya villkoren på hyresmarknaden som trädde i kraft vid årsskiftet samt den nya plan- och bygglagen som träder i kraft den 2 maj. Vi kommer inte att slå oss till ro, utan fortsätta vårt långsiktiga arbete med att få fart på bostadsbyggandet. Både i Socialdemokraternas senaste budgetmotion och i rapporten från Socialdemokraternas kriskommission framgår att partiets strategi för bostadspolitiken är att återgå till en subventionspolitik.
Jag har inga som helst intentioner att återgå till en sådan kortsiktig strategi med subventioner, utan kommer att fullfölja regeringens tydliga strategi att främja bostadsbyggandet genom långsiktigt stabila villkor på bostadsmarknaden.
Stefan Attefall (KD):
Jag vill upprepa vad jag försökte säga om ROT-avdrag för flerfamiljshus. Syftet med ROT-avdraget för enskilda fastighetsägare och egnahemsägare är att man ska motverka svartjobb och få flera människor att köpa tjänster i stället för att göra saker själva och därmed skapa flera jobb. Den filosofin har vi för både RUT- och ROT-tjänster. Det finns problem med att överföra det tänket in i ett aktiebolag som förvaltar en hyresfastighet.
Redan i dag gör de i deklarationen ett avdrag på intäkterna för de renoveringar som de gör. Då skulle vi alltså skapa dubbel avdragsrätt. Det är en skatteteknisk innovation som vi inte har prövat i Sverige och som vi kanske ska vara försiktiga med. Det andra jag försökte säga är att det inte är speciellt effektivt. Sabo, de allmännyttiga bostadsföretagens förening, har räknat fram att en rejäl upprustning kostar ungefär 12 000 kronor per lägenhet.
Den här subventionen skulle kanske ge 700 kronor, om man får räkna fram Socialdemokraternas förslag. Det är inget som förändrar kalkylen i grunden. Det inte speciell effektivt, och det är skattetekniskt en mycket märklig konstruktion. Jag tror i stället på att skapa bättre spelregel för hyresrätten. Det är det vi ska utreda. Vi har lovat titta på de förslag som parterna på bostadsmarknaden har kommit med, för att skapa långsiktigt bra villkor för hyresrätten.
Hyresrätten har en konkurrensnackdel i att långsiktigt bygga, äga och förvalta hyresrätter som vi måste titta på. Och det har vi sagt. Det är tydligt att Socialdemokraterna inser att vi har en bostadspolitik. Men ni gillar inte vår reformering av plan- och bygglagen, vårt arbete med regelkrångel och liknande saker och våra långsiktiga spelregler. Då är frågan: Vad är ert alternativ?
Ni har pratat allmänt om subventioner, men precisera er politik, så att vi har något att diskutera, för nu är det ganska fattigt med oppositionsalternativ på området! Jag ser fram emot sådana preciseringar. Då får vi kanske också mer spännande debatter framöver.
Stefan Attefall (KD):
Amineh Kakabaveh har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att det tas fram ökad kunskap om barnfamiljers boende på den sekundära bostadsmarknaden. Amineh Kakabaveh menar att mörkertalet gällande barnfamiljer och barn på den så kallade sekundära bostadsmarknaden är stort och hänvisar till resultaten i Boverkets bostadsmarknadsenkät för 2010 som visar att alla kommuner inte har kunskap om hur många barn som finns på den sekundära bostadsmarknaden.
Jag vill börja med att framhålla att regeringen är mycket angelägen om att ha kunskap om och kunna följa utvecklingen på den sekundära bostadsmarknaden, som i stort sett kan beskrivas som kommunernas boendelösningar för personer som av olika skäl inte blir godkända som hyresgäster på den ordinarie bostadsmarknaden, bland annat hemlösa personer.
Regeringen beslutade därför i februari 2007 om en strategi under åren 2007-2009 för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden. I anslutning till strategin gav regeringen ett antal myndigheter särskilda uppdrag. Socialstyrelsen och Boverket fick bland annat i uppdrag att ta fram en plan för hur den sekundära bostadsmarknaden återkommande kan kartläggas. Samma myndigheter fick också i uppdrag att kartlägga den sekundära bostadsmarknadens omfattning och inriktning.
Vidare fick Socialstyrelsen i uppdrag att tillsammans med berörda myndigheter lämna förslag på hur utvecklingen av hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden fortlöpande ska kunna följas. Barns och ungdomars situation skulle uppmärksammas särskilt inom ramen för detta uppdrag. Som ett resultat av strategin och de nu redovisade uppdragen kartlägger Boverket numera vart tredje år, sedan 2008, omfattningen av och inriktningen på den sekundära bostadsmarknaden.
För att öka kunskapen om hur många barn som förekommer inom den sekundära bostadsmarknaden har Boverket också sedan 2009 kompletterat den årliga bostadsmarknadsenkäten med en sådan fråga. Eftersom Boverket i regleringsbrevet för 2011 fick i uppdrag att genomföra en ny kartläggning av den sekundära bostadsmarknaden ser jag ingen anledning att föregå det uppdraget genom att vidta ytterligare åtgärder för att inhämta kunskap.
Att mot bakgrund av detta hävda, såsom Amineh Kakabaveh gör, att regeringen vill öka omfånget på den sekundära bostadsmarknaden är häpnadsväckande. De åtgärder som har vidtagits de senaste åren visar i stället tydligt, anser jag, regeringens höga ambitioner för att motverka hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden.