Christina Örnebjär (L):
Det är viktigt att tänka på att förslaget inte är utformat speciellt för ensamkommande barn utan är tänkt även för andra barn och unga som av något skäl inte kan bo i hemmet. I debatten låter det som om förslaget enkom kommit till inte för utan på grund av de ensamkommande barnen. Tänker man så är det lätt att hamna fel.
Det är lätt att se förslaget enbart som ett sätt att sänka kostnaderna, alternativt ett boende som de flesta kan bo i. Redan i juni 2012 gav dåvarande alliansregeringen i uppdrag att se över LVU, och i juni 2013 kom tilläggsdirektivet för en översyn av placeringsalternativ för barns och ungas boende, vård och fostran enligt SoL och LVU, samt till fler alternativ än vad som finns i dag.
Förslaget i dag heter Stödboende - en ny placeringsform för barn och unga , inte Stödboende - en placeringsform för ensamkommande . Redan i dag använder sig många kommuner av en sorts mellanboenden för dem över 18 som ska slussas ut från HVB.
På samma sätt ska nu de under 18 som bedöms klara av det få komma ifrån den institutionella miljö som HVB trots allt är, och det gäller både ensamkommande och andra unga. Förslaget innebär också att det kan göras bättre individuella bedömningar när det gäller både de ensamkommande och andra barn och unga. Några behöver familjehem, andra behöver HVB, en del behöver stödboende i någon form.
Det viktiga är att alla placeringar grundas i ett rättighetsperspektiv och självklart i kvalitet när samhället tar på sig föräldraansvaret. Vi vet att många barn, ungefär 300, försvinner varje år. Vart de tar vägen vet vi inte. Vi vet inte heller varför de försvinner. En del kommer tillbaka, men långt ifrån alla. En del barn försvinner när de har fått ett avslag på sin asylansökan medan andra barn som har fått ett uppehållstillstånd försvinner.
Det är barn i alla åldrar som försvinner. De allra minsta är i förskoleåldern. Här behövs samordning, förebyggande arbete och uppföljning. Ett enda barn som försvinner är ett barn för mycket. Vi vet också att de barn som haft samhället som förälder långt oftare än andra barn hamnar i olika former av riskbruk. Missbruk och självmord är vanligare liksom beroende av försörjningsstöd. De barn som vi som samhälle tagit på oss ansvaret för ska vi också finnas för.
Liberalerna vill därför betona vikten av att det säkerställs att barn och ungdomar får det stöd som de behöver också vid placering i stödboende där personal inte finns närvarande på samma sätt som i ett familjehem eller HVB. Att exempelvis tänka att nattbemanningen ska bort, som man emellanåt gör här, tror vi är fel väg att gå. Jag har liksom flera andra besökt många HVB och ankomstboenden, både nu som riksdagsledamot och tidigare som kommunpolitiker.
Alla boenden är olika, och alla som bor där är olika - självklart - eftersom det handlar om individer. HVB är en bra boendeform, men den är inte optimal för alla. För en del ungdomar är boende i satellitlägenhet en bra form. För andra behövs det mer stöd, kanske inte lika mycket som i ett HVB utan mer som den form av sammanhållet stödboende som vi från Liberalerna föreslog i vår motion. Jag är glad att den boendeformen nu är en tydligare del av betänkandet.
Herr talman! Vid ett av mina besök på ett boende för ensamkommande sa en i personalen: På dagarna funkar det för det mesta. Det är glada killar som gillar skolan och tv-spel. Det är på nätterna det kommer. En del har mardrömmar. Andra saknar sina familjer och oroar sig. En del gråter. Det är nästan lättast. Dem kan man hålla om, och de blir så små då. De svåraste är de som sluter sig, de som vi inte når, de som ligger i sängen och bara stirrar i taket.
Det brukar ta ett tag - sedan kommer mardrömmarna. Då behöver de oss som mest. Hon berättade om nätter då de som fungerar väl på dagen vaknar i panik och skriker och om 16-åringar som varje natt återupplever de övergrepp de utsatts för på vägen hit till Sverige. Just ensamkommande barn och unga har därtill andra behov som delvis skiljer sig från andra ungas, där stödboende kan tänkas vara ett alternativ.
Det handlar inte bara om stöd för att utvecklas mot större självständighet och mot vuxenlivet. Det finns också behov av stöd för att bli en del i ett nytt samhälle, en ny kultur, ett helt nytt sammanhang. Huruvida det bästa är en placering i stödboende eller HVB måste därför noga övervägas, liksom vilken form av stödboende som eventuellt kan vara aktuell. Lika lite som HVB är för alla är satellitlägenheter det.
För många fungerar dagarna medan nätterna blir till ett ständigt återupprepande av de vidrigheter man utsatts för på vägen hit. Liberalerna välkomnar förslaget om stödboende som ny placeringsform. Vi vill dock poängtera vikten av individuell bedömning, vikten av uppföljning och vikten av kontroller, både vid start av stödboenden och senare. Jag vill därmed yrka bifall till utskottets förslag.