KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Attefall (KD):
Staten ska självklart vara en god arbetsgivare. Staten ska följa spelreglerna på arbetsmarknaden. Statliga arbetsgivare ska också följa de spelregler som gäller inom sina avtalsområden.
Det intressanta är att om regeringen och riksdagen bestämmer att man ska delegera det arbetsgivarpolitiska ansvaret till myndigheterna och till Arbetsgivarverket och att man i förhandlingar med de fackliga organisationerna ska finna avtalsvillkor som är rimliga och bra, då kan man inte hoppa in och ut ur den processen som man tycker att det passar.
Ulla Andersson säger att politikerna ska stifta minimivillkor vid bolagsbildningar och liknande. Här ska vi plötsligt ha något slags minimiavtal formulerade av politiker. Det är inte i enlighet med den svenska modellen, att man litar på att det finns starka och jämbördiga parter som finner bra villkor för varandra. Här radar Ulla Andersson upp en massa olika påståenden om ett avtalsområde. Jag kan inte bedöma dem. Jag känner inte till alla detaljerna.
Jag har en viss erfarenhet av att det kanske inte är den korrekta och heltäckande bilden som Ulla Andersson tecknar. Men jag utgår från att vi har fackliga starka organisationer som bedriver förhandlingar och verkar för sina medlemmars villkor. Jag tror inte att det här handlar om huruvida villkoren är bra eller dåliga.
Bakom det här ligger att Ulla Andersson egentligen inte vill att man ska försöka effektivisera verksamheter och kanske bolagisera i vissa sammanhang, utan det finns något slags ideologisk övertygelse om att allt ska ske som det alltid har skett, i statlig regi. Jag tror att man ska söka efter den lösning som är bäst för medborgarna, bäst för dem som ska nyttja tjänsterna. Det måste vara det huvudsakliga och primära syftet med statlig verksamhet, oavsett om den sker i verksform, myndighetsform eller bolagsform.
Då gäller det att finna den mest optimala lösningen. Sedan har vi tydliga arbetsrättsliga regler. Vi har Arbetsdomstolens utlåtande om hur kollektivavtalen ska hanteras vid sådana här övergångar. Det finns tydligt reglerat. Det finns erfarenheter som visar att det inte är så lätt att värdera vad som är bra och dåliga villkor, utan ofta är det en bedömningsfråga hur man värderar olika faktorer som kan skilja sig åt lite grann mellan olika avtalsområden.
Självklart tycker jag att det är viktigt att statliga myndigheter, statliga verk och statliga bolag är goda föredömen, men jag vill också ha ordning och reda så att man har en tydlig rollfördelning. Jag tror inte på ett system där politiker i vissa lägen hoppar in och säger ajabaja, gör inte så, och i nästa ögonblick säger att det här ska vi inte lägga oss i. Man måste ha en konsekvent linje.
Litar man på myndigheterna och de fackliga organisationernas förmåga att teckna kollektivavtal, litar man på den svenska modellen eller vill man ha statliga inhopp i avtalsrörelsen? Det senare verkar vara Ulla Anderssons modell.
Stefan Attefall (KD):
Ulla Andersson gör misstaget att tro att jag på något sätt är både ansvarig och inne i detaljerna kring Luftfartsverket och dess bolagisering. Vad jag försöker hävda är de statliga principer som gäller för hur man hanterar kollektivavtal. Regeringen och staten som arbetsgivare kan inte uttala vad som helst. Vi har en arbetsdomstol som också uttalar sig.
Där står det tydligt att huvudregeln i § 28 MBL är att överlåtarens kollektivavtal inte ska fortsätta att tillämpas om förvärvaren redan är bunden av ett kollektivavtal som kan tillämpas för en arbetstagare som följt med vid övergången. Det handlar alltså i ett sådant läge om att gå från ett kollektivavtal till ett annat kollektivavtal. Ulla Andersson hävdar att det här kollektivavtalet innebär något slags u-landsmisär. Jag kan inte bedöma det. Jag tror inte att våra fackliga organisationer tecknar så dåliga avtal.
Jag kan inte heller bedöma vad som är bra och vad som är dåligt med olika avtal. Jag försöker bara hävda den princip som riksdagen, inklusive Vänsterpartiet, har ställt sig bakom ett otal gånger, det vill säga att vi har en långtgående arbetsgivarpolitisk delegering och att vi litar på den svenska modellen med förhandlingar. Det innebär att det vid övergångar kan uppstå vissa problem. Här finns Arbetsdomstolens uttalanden som ger oss riktlinjer för hur vi ska hantera dem.
Och jag utgår från att de statliga aktörerna är goda föredömen och goda arbetsgivare. Sedan får ansvarigt statsråd självklart följa frågorna på respektive område. Det är den princip som gäller och som också är godkänd av Sveriges riksdag, och den försvarar jag.
Stefan Attefall (KD):
Tommy Waidelich har frågat infrastrukturministern om statsrådet avser att ta några initiativ för att underlätta för att Nynäshamns kommun äntligen ska få klartecken att komma i gång med bygget av den för Stockholmsregionen så viktiga hamnen i Norvik. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Hamnar är sådan miljöfarlig verksamhet som omfattas av tillståndsplikt enligt miljöbalken.
Stockholms Hamn AB har ansökt om tillstånd enligt miljöbalken för anläggande och drift av hamn vid Norviksudden i Nynäshamns kommun. Naturvårdsverket ska bevaka de allmänna miljövårdsintressena och delta i miljöprövningar som har stor betydelse för miljön och har därför yttrat sig i denna roll.
Miljööverdomstolen har i dom den 22 december 2010 kommit fram till att den sökta hamnverksamheten kan tillåtas och har skickat tillbaka målet till miljödomstolen för prövning av villkor och andra bestämmelser. Överklagandet av detaljplanen för Norviks hamn bereds för närvarande inom Regeringskansliet. Regeringskansliet strävar efter att handlägga förvaltningsärenden snabbt och effektivt utan att rättssäkerheten eftersätts.
I vissa ärenden krävs att yttrande inhämtas från myndigheter. I regel kommuniceras sådana yttranden med de som överklagar ett planärende. Jag kan inte nu ange när beslut i ärendet kan tas, men jag försäkrar Tommy Waidelich att beredningen sker skyndsamt med sikte på ett beslut så snart som möjligt.
Stefan Attefall (KD):
Jag ber om ursäkt för att jag var lite het på gröten tidigare. Jag delar helt den uppfattning som Tommy Waidelich och Gunnar Andrén ger uttryck för. Det är en viktig investering, ett viktigt projekt. Jag kan berätta att jag kring sekelskiftet var aktiv i Stockholmspolitiken, och då började diskussionen om att flytta en del av den mer miljöfarliga verksamheten i Värtahamnen och behovet av en ytterligare hamn.
Jag delar helt uppfattningen att det är ett projekt som är viktigt för jobben och tillväxten men också för miljön. Det gäller både hanteringen i själva hamnen och självklart även transporterna till och från hamnen. Därför är det ett viktigt projekt och angeläget också för regeringen, regionen och de berörda kommunerna. Den här frågan har vandrat genom de olika instanser som sådana ärenden ska vandra genom.
Det är ett stort och komplicerat projekt, och jag vill betona att det inte tagit osedvanligt lång tid med tanke på projektets storlek och karaktär. Vi har en sådan lagstiftning för att få en noggrann prövning av både miljöskälen och de plan- och bygglagsdelar som ingår i projektet.
Miljööverdomstolen har sagt ja, och nu ska miljödomstolen ta fram de mer detaljerade kraven för hur verksamheten ska utformas. Det som ligger på mitt bord är detaljplanearbetet, och det arbetas med full kraft för att så skyndsamt som möjligt kunna slutföra arbetet. Självklart måste man i den här typen av projekt se till att rättssäkerheten uppfylls och att lagens intensioner efterlevs i alla delar. Därför tar det sin tid.
Här vet jag att man jobbar hårt, och jag kan försäkra att vi kommer med ett beslut så snart vi bara kan. Arbetet sker med hög prioritet, och beslutet kommer därför att kunna ges inom en snar framtid. Det är mitt svar på frågorna. Jag hoppas att den tidsutdräkt som uppstått för att få fram beslutet, för att allt ska vara klart, inte skapat onödiga förseningar.
Om man tycker att den här processen tar för lång tid måste man i så fall föra en diskussion om hela plan- och bygglagens och hela miljöbalkens utformning. Det är dock en större diskussion som kräver djupare övervägningar. Man måste balansera behovet av att få fram ett beslut med rättssäkerhet, och att väga miljöaspekter och de som berörs av hamnområdet, deras olika legitima intressen, mot varandra.
I den avvägningen har vi förhoppningsvis snart fått fram ett beslut som gör att bygget kan komma i gång. Från min sida, det område som jag är ansvarig för, jobbas det för högtryck för att kunna ge besked så snart som det bara är möjligt.
Stefan Attefall (KD):
Vi måste erinra oss att den här typen av stora, komplicerade, omfattande projekt berör många olika delar av samhället, inte minst den statliga apparaten. Exempelvis berörs tre statsråds ansvarsområden. Beroende på hur frågan formulerades kunde interpellationen hamna hos tre olika statsråd.
Infrastrukturminister Catharina Elmsäter Svärd är ansvarig för infrastrukturfrågorna i samband med detta, miljöminister Andreas Carlgren är ansvarig för miljöbalken och jag är ansvarig för plan- och bygglagsfrågorna, som interpellationen utmynnade i. Här nämns också Kammarkollegiet, länsstyrelser och kommuner som är inblandade i frågan.
Alla har sin roll för att se till att vi får en rättssäker prövning, en miljömässig prövning och en prövning mot de olika intressen som finns inom plan- och bygglagen när vi utformar projektet. Det här ska vägas av, och Kammarkollegiet har haft sin roll i detta sammanhang och har sina synpunkter. Men den slutliga avvägningen görs av domstolar och Regeringskansliet i vissa avseenden.
Hur lång tid det kan ta att hantera ett sådant här projekt genom de olika beslutsinstanserna kan man alltid diskutera. Man kan alltid ha en diskussion om vi har miljöbalksutformning och plan- och bygglagsutformning som är tillräckligt effektiva, men vi vet alltid när vi tittar på de här sakerna att det också är en avvägning mot rättssäkerhet och mot att alla berörda ska ha en chans att ge sin syn på saker och ting.
Jag försäkrar, som sagt var, att vi gör vad vi kan när det gäller plan- och bygglagsärendet, som ligger inom mitt ansvarsområde, för att så snart som möjligt kunna ge ett besked. Vi vet också att miljödomstolen har ett uppdrag att utforma de närmare detaljerna kring vilka tillstånd man ska ge och vilka olika krav man ska ställa på utformningen av det här i praktiken utifrån den dom som Miljööverdomstolen har avgivit. Den processen har inte jag ansvar för - den kan miljödomstolen bättre.
Jag kommer att göra allt vad jag kan för att det så snabbt som möjligt ska kunna fattas ett beslut om det som ligger inom mitt område. Jag vet, som sagt var, att våra tjänstemän har jobbat hårt med att få fram detta projekt. Men det kräver också att man låter olika berörda intressen ge sina synpunkter så att man kan göra en bra avvägning och fatta ett bra och välgrundat beslut, vilket kommer att ske inom en snar framtid.
Stefan Attefall (KD):
Jag har förstått att Kammarkollegiet har haft synpunkter på hur muddermassor ska dumpas och liknande saker, och det har de gjort utifrån de riktlinjer de har. Men allt detta vägs sedan av i den domstolsprövning som har skett och den PBL-prövning som sker. Det är där de slutliga bedömningarna av projektet görs. Jag har ingen uppfattning om Kammarkollegiet har uppfyllt sina åtaganden till punkt och pricka eller inte.
Det är en myndighet som ligger under statsrådet Peter Normans ansvarsområde. Jag tror att man ska ha en viss respekt för att olika myndigheter ser på en fråga från olika perspektiv och också bevakar de perspektiven. Sedan sker sammanvägningen av andra myndigheter och i domstolsprocesserna, som vi har bestämt i Sveriges riksdag. Jag är inte så orolig för om någon myndighet tar ut svängarna åt sitt håll i sina yttranden.
Det viktiga är att det sker en bra sammanvägning så småningom i enlighet med gängse rutiner och de lagar som vi har stiftat i Sveriges riksdag. Att ett projekt är stort, komplicerat och omfattar stora pengar är inte ett skäl i sig att vara slarvig med processen - tvärtom kanske man ska vara extra noga med processen. Men vi kan gärna diskutera hur vi får en smidigare och snabbare process när det gäller både miljöbalkens utformning och plan- och bygglagens utformning.
Inom gängse lagstiftning och gängse rutiner har detta projekt hanterats i den ordning som man kan kräva. Det viktiga är nu att vi får ett snabbt och bra beslut. Vi är på väg mot beslut från vår sida, och sedan återstår det att få ett sista klartecken och regelutformningar från miljödomstolen. Har man synpunkter på hur miljödomstolen arbetar får man kontakta dem. Jag kan svara för plan- och bygglagsprocessen, och där arbetar vi för högtryck, som sagt var.
Lågtryckens tid är förbi, i alla fall från vår sida.
Stefan Attefall (KD):
Jag delar mycket av Lena Olssons engagemang för service och statlig närvaro runt om i landet. Jag har själv rötterna i Småortssverige och ser också dessa behov. Det är dock viktigt att vi försöker nyansera diskussionen. Det är trots allt en ganska komplex fråga. Man blandar ibland ihop två saker i dessa diskussioner. Det ena är god service och det andra är statlig fysisk närvaro, vilket inte alltid är samma sak.
Ta till exempel Skatteverket som har utvecklat sin hemsida, sin service via nätet mycket. De flesta medborgare som kommer åt denna service via nätet upplever att servicen har förbättrats. Det innebär inte att de alltid har fysisk tillgång till en skattehandläggare i närheten av där de bor.
Vi ser också hur ny teknik används alltmer av statliga myndigheter, vilket tillsammans med effektiviseringskrav hos myndigheterna gör att man ibland måste se över sina verksamheter och hur man är organiserad. Jag håller med kritiken från Lena Olsson om att effektiviseringen och verksamhetsförändringen ibland sker alltför isolerat i varje myndighet. Det var bland annat därför Lars Högdahls utredning kom till, och det är bland annat därför vi jobbar med frågorna.
Men, som sagt, statlig närvaro i fysisk mening är inte alltid detsamma som en god service. Vi vet också att tack vare servicekontor har man kunnat rädda statlig närvaro på många orter. Det finns också många orter där det inte skulle ha funnits någon myndighetsnärvaro kvar om vi inte haft servicekontoren.
Skatteverket har, genom att etablera servicekontor, kunnat finnas kvar på ett femtiotal orter i landet, bland annat i Borlänge - en kommun som ligger i Lena Olssons valkrets. Det finns många sidor av den här diskussionen. Det viktiga är att vi ser till att medborgarna får god service. Då krävs det hjälp av ny teknik och att man finns fysiskt nära.
Det kommer vi aldrig att kunna vara överallt. Därför måste vi se till att staten finns närvarande på så många platser som möjligt genom servicekontor och genom att myndigheterna finns där de behöver finnas. Samtidigt har vi ett effektiviseringskrav eftersom vi vill hushålla med skattebetalarnas pengar. I mixen av olika hänsyn gäller det att finna bra lösningar. Det arbetar vi med kontinuerligt. Det är också en del av det beredningsarbete som pågår i Regeringskansliet.
Stefan Attefall (KD):
Jag tillträdde som statsråd med ansvar för dessa frågor för ungefär två månader sedan. Detta är en av de frågor som man arbetar med. Jag vet att det pågår ett arbete i Regeringskansliet, och jag har själv försökt sätta mig in i dessa frågor för att få ett bra grepp om sakernas tillstånd. Jag är övertygad om att vi kommer att komma med olika typer av initiativ framöver. Men jag har i dag tyvärr inte någon exakt tidsplan eftersom det är många frågor som ska vägas ihop med varandra.
Jag tycker att det är viktigt att man jobbar i den anda som det pekas på i Lars Högdahls utredning. Men man måste också väga in, som jag sade i mitt inledningsanförande, de olika synpunkter som har kommit in så att det blir en bra lösning. Det viktigaste för mig är att vi har en god service till medborgarna och att vi inom den ramen ser till att det sker på ett kostnadseffektivt sätt och självklart med så hög fysisk närvaro som möjligt.
Men vi ska göra det på ett sådant sätt att vi finns i samverkan med andra myndigheter och också med kommuner. Jag är helt övertygad om att det går att utveckla arbetet ytterligare. Jag kommer själv att vara mycket aktiv i arbetet för att det ska gå åt det hållet. Men exakt hur och på vilket sätt det ska ske är fortfarande inte klart, och det arbetet pågår, som sagt var, i Regeringskansliet. Men vi kan gärna återkomma i frågan. Jag misstänker att Lena Olsson inte kommer att ge upp ännu. Vi får följa diskussionerna, för jag tror att det är ett viktigt arbete.
Det är också viktigt att vi har en levande debatt om dessa frågor.
Stefan Attefall (KD):
Jag vill bara upplysa Peter Hultqvist om att bostadsbyggandet efter finanskrisen nu faktiskt ökar kraftigt. Men vi ser nu också en oro för hur utvecklingstakten kommer att se ut framöver utifrån den oro som finns i omvärlden på det ekonomiska området. Vi är nu uppe i närmare 30 000 lägenheter. Det gäller att få den här takten att fortsätta långsiktigt.
Det kommer att svänga lite grann upp och ned beroende på omständigheter som inte vi i Sverige rår över, men det gäller att få den här utvecklingen att fortsätta uppåt under en lång följd av år. Som sagt: Subventioner har prövats och har inte fungerat. Om man går tillbaka till miljonprogramstiden kan man säga att subventioner fungerade, men då hade vi snarare ett nästan planekonomiskt system. Är det detta system som vi ska tillbaka till? Jag är tveksam. Varför jag inte tror på subventioner är att erfarenheterna är att de inte har löst problemen tidigare.
De riskerar att bara åka rakt ned i byggherrarnas fickor. Socialdemokraterna har en rädsla för att offentliga medel ska åka in i vårdbolags och friskolors ägares fickor. Risken är högst uppenbar i det här fallet att det är byggherrarna som drar hem pengarna, för man bygger det som man ändå skulle ha byggt och tar sedan hem en subvention av skattebetalarna. Jag är skeptisk, för att uttrycka mig diplomatiskt, till den metoden.
Jag lyssnar gärna på goda idéer, men då får Socialdemokraterna först bevisa att det här är en effektiv väg att ge sig in på. Ingenting tyder på det hittills. Jag tror som sagt på att jobba med de regelverk, de planprocesser och de förutsättningar som finns för att få en effektivare byggbransch och ett effektivare byggande.
Sedan tror jag också att de kommunala bostadsbolagen, kommunerna och alla andra aktörer har en viktig roll för att sätta press på dem som bygger. Det visar också exempel som vi har runt om i landet. Sätter man tydligare press på byggaktörerna och har tydligare idéer om vad man vill åstadkomma kan man åstadkomma en hel del. Det finns mycket att göra på den kommunala sidan hos kommunala bostadsbolag men självklart också hos många privata beställare av byggen. Det är också en väg att pröva i framtiden.
Stefan Attefall (KD):
Krister Örnfjäder har frågat mig vilka mina avsikter är med Kalmar län vad gäller en egen länsstyrelse i framtiden. Krister Örnfjäder har i detta sammanhang också frågat mig om det är tillfälligheter som har gjort att det har gått sju månader utan att en ny landshövding har tillsatts och att Länsstyrelsen i Kalmar län inte är en av de länsstyrelser som verksamhet bör koncentreras till enligt förslagen i regeringens proposition Ändring av viss länsstyrelseverksamhet .
Jag vill inleda med att beklaga att utnämningen av en ny landshövding och chef för Länsstyrelsen i Kalmar län har dragit ut på tiden. Detta har dock inget att göra med frågan om en framtida länsstyrelse i Kalmar län, och regeringen har för avsikt att så snart som möjligt besluta om anställning av en ny landshövding. Förslagen i propositionen Ändring av viss länsstyrelseverksamhet rör samtliga länsstyrelser.
Att Länsstyrelsen i Kalmar län inte är en av de sju länsstyrelser som verksamheten föreslås omfördelas till innebär inte något ställningstagande vare sig i frågan om en framtida länsstyrelse i Kalmar län eller i organisationen av länsstyrelserna i övrigt. De verksamheter som föreslås koncentreras till ett mindre antal länsstyrelser är av mycket begränsad omfattning.
Regeringen har i den aktuella propositionen och i budgetpropositionen för 2012 påpekat att förändringar av länsstyrelseorganisationen genomförs kontinuerligt genom att verksamheter flyttas till och från länsstyrelserna. Ibland kan det finnas skäl att genomföra verksamhetsflyttar till en länsstyrelse eller fler beroende på verksamhetens karaktär.
Den flexibla verksamhetsfördelningen mellan länsstyrelserna tar sin utgångspunkt i att säkerställa en väl fungerande rättssäkerhet och att åstadkomma en högre effektivitet samt en mer rationell användning av resurser, såväl ekonomiska som personella.
Detta innebär bland annat att eventuell framtida omfördelning av verksamhet mellan länsstyrelserna eller flytt av verksamhet till länsstyrelserna kan ske till andra länsstyrelser än de sju som föreslagits i propositionen Ändring av viss länsstyrelseverksamhet . När det gäller den framtida länsstyrelseorganisationen genomför regeringens särskilde utredare Mats Sjöstrand för närvarande en översyn av den statliga regionala förvaltningen. Översynen omfattar bland annat länsstyrelseorganisationen.
Mats Sjöstrand kommer att lägga fram sina förslag i december 2012. Det är för närvarande oklart hur förslagen närmare kommer att se ut, och det går därför inte att förutse på vilket sätt enskilda länsstyrelser kan komma att beröras.