Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
På TV4 Nyheterna kunde vi häromdagen höra Snezana Rosengren, som driver en privat vårdcentral i Tensta, berätta om hur den politiska osäkerheten kring möjligheten att driva företag i välfärden nu påverkar hennes verksamhet. Snezana Rosengren berättade hur hon hade sålt sitt hus för att få pengar att bygga upp verksamheten och hur hennes man, dotter och svärson alla har arbetat gratis under uppstarten.
I dag arbetar åtta personer på den lilla vårdcentralen, men det skulle egentligen behövas tre till. Men på grund av den stora osäkerheten om framtiden vågar Snezana inte anställa. Hon beskriver också att det är svårare i dag att locka personal eftersom läget är så osäkert.
När Lars Brune, som driver det lilla företaget Nötkärnan med åtta vårdcentraler i Västra Götaland och Halland, ville bygga en ny vårdcentral i Alingsås var beskedet från banken att det inte gick att få något lån eftersom det för närvarande finns en stor politisk osäkerhet om välfärdsbolag.
Snezana Rosengren och hennes lilla vårdcentral med personal och patienter och Lars Brunes företag Nötkärnan med sina åtta vårdcentraler, personal och patienter är två exempel bland tusentals välfärdsverksamheter vars framtid nu sätts på spel av regeringens och Vänsterpartiets vilja att trycka bort företag från välfärdssektorn. Det är två exempel, men de är långt ifrån ensamma.
Fyra av tio vårdföretag har avstått från anställningar, och många har också fått negativa signaler från banken när de vill investera. Vartannat företag uppger att deras personal oroar sig för sitt jobb. Hos en tredjedel av företagen i välfärden inom vård och omsorg har patienter och brukare uttryckt oro för hur de själva kommer att drabbas. Likadant ser det ut i exempelvis skolsektorn.
Resultatet av regeringens iver att blidka Vänsterpartiet är alltså detta - en massiv våt filt som lägger sig över hela Välfärdssverige, vilket riskerar att skada både långsiktighet och kvalitet. Herr talman! Ungefär 250 000 personer, eller mer än en femtedel av alla anställda i den svenska välfärden, arbetar i privata verksamheter. Det talas mycket om stora koncerner och riskkapital.
Vi har redan hört det i debatten här. Men den privata delen av välfärdssektorn består av ungefär 55 000 företag. Av dessa är 93 procent små, med färre än 20 anställda. Välfärdssektorn är också en tydligt kvinnodominerad bransch. Inom vård och omsorg är över 80 procent av personalen kvinnor.
Andelen kvinnliga företagsledare inom den privata vård- och omsorgssektorn är 54 procent, att jämföra med 28 procent i näringslivet som helhet. Och inom äldreomsorgen är siffran hela 67 procent. Två av tre företagsledare inom äldreomsorgen är kvinnor.
För mig är det obegripligt att en regering som vill kalla sig feministisk är beredd att slå undan benen för en av de sektorer där allra flest kvinnor arbetar och som har så hög andel kvinnliga företagsledare. Herr talman! Den svenska modellen med offentligt finansierad välfärd har brett folkligt stöd och är väl värd att värna.
Just den gemensamma finansieringen kommer ofta på första plats när folk får svara på frågan vad den svenska modellen egentligen är. Men det vi kallar den svenska modellen har samtidigt utvecklats en del över tid, och vissa uppfattningar är radikalt annorlunda i dag än för några decennier sedan.
Till exempel uppfattas valfriheten, alltså rätten att själv få välja skola, vårdcentral eller äldreboende utifrån egna önskemål, i dag vara en fundamental del av den svenska modellen och så viktig att den kommer på andra plats efter den gemensamma finansieringen när man ska beskriva vad den svenska modellen är.
Insikten om att en mångfald av olika aktörer bidrar till att utveckla nya idéer och hitta nya, smartare och effektivare arbetssätt till gagn för alla som använder välfärden har länge funnits brett inom politiken, från höger till vänster, med undantag av Vänsterpartiet. Vi har i Sverige haft relativt bred politisk samsyn om värdet av detta. Tyvärr har regeringen nu valt att slå in på en annan väg.
I mars tillsatte regeringen alltså den så kallade Vinstutredningen. Det är ett uppdrag som har kraftig slagsida åt vänster. Enligt vår mening är utredningen problematisk av flera skäl. Dels skapar den, vilket jag redan har belyst, stor osäkerhet i hela välfärdssektorn.
Dels blir det nu tydligt att det saknas parlamentariskt stöd i riksdagen för den typ av regleringar med kraftig vänsterprägel som utredningen ska föreslå. Därmed riskerar värdefull tid att gå förlorad på att utreda förslag som saknar förutsättningar för att gå igenom här i riksdagen. Vi får ett och ett halvt, kanske två år eller mer, av osäkerhet - helt i onödan.
Det vore rimligare att utreda förslag som fokuserar på att förbättra kvaliteten i välfärden och som har chans att faktiskt bli till beslut här i riksdagen. Och det är det som vårt förslag till tillkännagivande handlar om. Vår huvudinvändning mot vinstutredningen är just att den är dålig i sak eftersom den fokuserar på fel saker, på frågor som inte kommer att lösa de utmaningar som finns i välfärdssektorn.
Herr talman! Utgångspunkten för all välfärdsverksamhet ska vara att tillgodose två huvudperspektiv: dels brukarnas behov och preferenser, dels krav från det allmänna. Välfärdssektorn finns inte till för företagens skull. Men vår uppfattning är att företagen behövs och har mycket att bidra med i välfärden.
Kombinationen av många olika aktörer - offentliga verksamheter, företag, stiftelser, kooperativ, icke-vinstdrivande bolag och andra - bidrar till dynamik och utveckling. En av de viktiga poängerna med att låta företag verka i skattefinansierad verksamhet är just att sporra till innovation, hitta nya smarta lösningar, erbjuda annorlunda alternativ och göra verksamheten bättre men också effektivare och billigare. Den ekonomiska vinsten är en drivkraft i detta.
Det är inte den enda, kanske inte ens den viktigaste, men det är en viktig drivkraft. Vi vill alla säkerställa att skattemedel används till den verksamhet som de är avsedda för. Om någon kan plocka ut stora vinster ur exempelvis välfärdsverksamhet är det sannolikt ett tecken på en av två saker. Antingen handlar det om dålig kvalitet, eller så är priset för högt.
Om det handlar om dåligt kvalitet innebär det att man inte lever upp till de ställda kvalitetskraven eller möjligen att kvalitetskraven är dåligt utformade. I vilket fall som helst är det naturligtvis helt oacceptabelt. Men då är det just kvalitetskrav, bättre och noggrannare uppföljning och hårdare sanktioner mot den som bryter mot kraven som är lösningen.
Det andra alternativet är att verksamheten faktiskt levererar bra kvalitet men att man har hittat ett sätt att göra det som är smartare och effektivare än den offentliga verksamhet som har utgjort måttstock när prislappen sätts. Det vill säga att det handlar om överprissättning, vilket faktiskt är lika allvarligt. Det betyder ju i så fall att det finns en betydande ineffektivitet i den offentliga verksamhet som man mäter sig mot, och det är ett lika allvarligt slöseri med skattemedel.
Frånvaron av konkurrens och alternativ leder obönhörligen till ineffektivitet, dåligt resursutnyttjande och slöseri med skattemedel. Det betyder att skattemedel slösas bort i ett svart hål i stället för att ge högre kvalitet och välfärd åt fler.
Om man menar allvar med att skatterna ska användas till det de är avsedda för är det faktiskt lika allvarligt när pengarna används till fel saker i en verksamhet eller försvinner i ett svart hål av ineffektivitet som när de försvinner ut ur en verksamhet. Företagen bidrar till att synliggöra ineffektivitet och brister. Om vi tvingar bort företagen från välfärden kommer vi därför alla att bli lite fattigare.
De stora och viktiga vinsterna i välfärden - för oss alla - uppstår när olika aktörer tillåts bidra och när rätt drivkrafter finns för att hitta de nya, smartare och effektivare lösningar som är till gagn för såväl elever, patienter, omsorgstagare och anhöriga som det allmänna och våra gemensamma intressen. Herr talman! Välfärdsdebatten faller ofta offer för vulgärretorik.
Alliansen påstås exempelvis tycka att det är viktigare att man får tjäna pengar på mormor än att hon får ha det bra. Vi påstås även vilja värna oseriösa aktörer. Båda dessa påståenden är exempel på vad Jonas Sjöstedt sa efter att vi lämnat vårt förslag, och Ulla Andersson från Vänsterpartiet upprepar liknande saker från talarstolen här i dag. Den typen av retorik må vara effektiv, men den är genuint skadlig både för debatten och för det sakliga innehållet.
Vi måste komma ur återvändsgränden där allt handlar om att tillåta eller förbjuda vinster. Det är inte ett seriöst sätt att hantera viktiga framtidsfrågor. Från Alliansens sida vill vi inte enbart hemfalla åt att peka finger åt regeringen och säga att vinstutredningen är dålig, vilket vi i och för sig tycker, utan vi har vinnlagt oss om att visa på alternativ.
Vi berättar vilka frågor vi menar är viktiga för välfärden framöver och pekar på tänkbara förslag till lösningar - utan att för den skull hävda att vi sitter inne med alla svaren. Därför har vi tagit fram ett konkret, omfattande och detaljerat förslag till vad vi tycker att en välfärdsutredning borde handla om. Det är det förslaget vi har att ta ställning till genom detta betänkande, och jag ska ge några exempel på vad vi faktiskt tar upp i vårt förslag till välfärdsutredning.
Vi vill se en generell tillståndsplikt i välfärden, med en tillståndsprövning som omfattar krav på allmän lämplighet och uthållighet samt kunskap och kompetens. Kraven ska ställas likvärdigt på offentliga och privata aktörer, för det är naturligtvis helt orimligt att en person som diskvalificerats från att leda exempelvis ett privat äldreboende ändå kan leda ett kommunalt. Vi vill ha likvärdiga krav.
Vi vill se tydligare kvalitetskrav och bättre kvalitetsuppföljning. Det gäller både de faktiska resultatmåtten, som man ibland pratar om som objektiv kvalitet, och - vilket är minst lika viktigt - den upplevda kvaliteten, det vill säga den subjektiva kvaliteten. Kvalitetskraven ska fokusera på vilket resultat som levereras och inte på indirekta mått, som bemanning.
Vi vill se mer av ersättningsmodeller som tydligare kopplar den ekonomiska ersättningen till kvalitetsparametrar, alltså det som kallas värdebaserad ersättning där högre kvalitet ger högre ersättning och lägre kvalitet ger lägre ersättning. Vi vill ha tydligare nationellt stöd vid upphandlingar, inte minst som stöd till mindre kommuner. Vi vill att tillgången till verksamhetsrelaterad information, exempelvis genom digitala lösningar, ska förbättras och säkerställas för att underlätta jämförelser och utvärderingar.
Vi vill se skarpare sanktionsmöjligheter mot den aktör som inte sköter sig, till exempel varningar, viten och tvångsförvaltning. Här tror vi att till exempel Skolinspektionens sanktionstrappa kan vara en modell som i liknande utformning kan användas brett inom välfärden. Det innebär att man successivt skärper sanktionsnivån om bristerna är allvarligare.
För att sammanfatta handlar vårt förslag om generell tillståndsplikt, tydligare krav och uppföljning avseende kvalitet samt skarpare sanktioner vid misskötsel. Hela vår palett med förslag, där jag nu har gett några exempel, kan ställas mot regeringens två huvudförslag: "Förbjud!" och "Detaljstyr!" Vilket tror ni är mest ändamålsenligt? Vi vill värna den enskildes rätt till god och välfungerande välfärd, i dag och i framtiden.
Då behöver perspektiv som kvalitet, tillgänglighet, trygghet och valfrihet vara i fokus - men också innovation och klokt resursutnyttjande. Kvalitetskraven ska vara tydliga och tuffa, både i offentlig och privat välfärdsverksamhet. Ingen privat aktör ska kunna tjäna pengar på undermålig välfärd. Ingen offentlig verksamhet ska heller kunna slösa bort skattepengar på att driva ineffektiv välfärd.
Snezana Rosengren och Lars Brune, och deras personal och patienter på deras vårdcentraler, ska dock veta följande: Om de bara levererar i enlighet med de tydliga kvalitetskrav som ställs upp får deras vårdcentraler fortsätta att finnas. Från Alliansens sida vill vi sätta kvaliteten i centrum för det fortsatta arbetet med att utveckla välfärden. Det är det en riktig välfärdsutredning borde handla om. Med det yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet.