Linus Bylund (SD):
Vi debatterar i dag socialförsäkringsutskottets betänkande SfU8 som rör proposition 2014/15:147, Det kommunala vårdnadsbidraget avskaffas . Jag kan, lite grann som den föregående talaren var inne på, säga: Då var vi där igen. Nu har vi tyvärr återigen skäl att lyfta fram vänsterpartiernas syn på vuxna människors förmåga att ta ansvar för sina egna liv.
Jag tycker inte att det är min sak att avgöra vad som är en lämplig ålder att börja i förskolan när det gäller andra familjers barn. Jag tror att familjerna är bäst på att avgöra det själva. Det är faktiskt till och med så att om jag skulle tycka att det var min sak att avgöra det skulle jag vara emot vårdnadsbidraget. Jag tror nämligen att förskolan är ett mycket bra alternativ för väldigt många barn.
Alla mina barn har gått i förskola och började där direkt efter att föräldrapenningen hade tagit slut. Jag själv gick i förskola i Rinkeby, där jag är född, och började redan när jag var åtta månader. Och som ni märker har det gått ganska bra. Jag gillar alltså förskolan. Men nu handlar det inte om mig. Det handlar inte om er heller.
Det är nämligen inte våra barn som vi talar om här. Vi talar om andra människors barn. Och jag tycker, som sagt, inte att det är min eller er sak att bedöma i vilken ålder andras barn är mogna för förskolan. Jag tror faktiskt att de flesta förstår hur tokig den tankegången är. Men vårdnadsbidraget är en kvinnofälla, säger några. Det argumentet tycker jag mig höra allra mest. Då har jag en annan upplysning att komma med.
Det är, som sagt, inte era barn som det handlar om, och inte mina barn heller. Detsamma gäller faktiskt kvinnorna. Det är inte era kvinnor, och inte mina heller. Kvinnorna är nämligen sina egna. Det gäller för den delen även männen. Föräldrar är, med ytterst få undantag, vuxna människor som har alla möjligheter att fatta sina egna beslut.
Det finns naturligtvis en massa saker som man som människa kan ha synpunkter på rörande andra människors livsval. Man kan till exempel tycka att folk bör motionera mer, äta mer hälsosam mat, titta mindre på tv och så vidare. Människor har synpunkter och åsikter om andra människors liv, min talman. Det är okej. Man får ha det. Men man måste någonstans förstå var politikens gräns bör gå.
För mig är det självklart att den gränsen går utanför vuxna människors ytterdörr, naturligtvis med undantag för brottsbekämpning. Sverigedemokraternas barn- och familjepolitik har ett uttalat och grundligt genomarbetat barnfokus. Det är djupt beklagligt att det inte gäller alla andra partier.
Barn har inte rösträtt, och det är vår förbaskade plikt som vuxna, som föräldrar och som politiker att tillvarata deras intressen. Det är för barnens skull vi bör ha ett brett utbud av alternativ för barnomsorgen. Ett brett utbud innebär faktiskt att människor kommer att göra olika val. Jag förstår inte varför det är så provocerande.
När det gäller Liberalerna igen, och nu dessutom Centerpartiet, vill jag ta upp följande. Som jag sa i mitt anförande om tvångskvotering av föräldraförsäkringen häromveckan verkar jag inte ha fattat någonting om liberalism.
Jag trodde att liberalism i denna fråga skulle innebära att man var för fler alternativ för de vuxna människor som utgör beslutsfattarna i en familj, att man skulle vara för människors möjlighet att välja även på andra sätt än om man hade valt själv. Partiet har dessutom bytt namn och heter numera Liberalerna, även om det kanske är några dagar kvar tills ett formellt beslut har fattats.
Folkpartiet som namn var förvisso ett praktexempel på direkt falsk marknadsföring. Men med namnbytet till Liberalerna har de nog överträffat sig själva på den punkten. Ett parti som ska kalla sig Liberalerna är för tvångskvotering och mot valfrihet. Det är inte utan att man undrar om det hela bara är ett märkligt spratt.
Det är för barnens skull det bör finnas ett vårdnadsbidrag som alternativ till andra omsorgsformer, så att familjer som bedömer att det bästa alternativet för just deras unika barn är att stanna hemma lite längre innan de börjar förskolan har möjlighet att göra det. Det är något av en klyscha men likväl helt sant: barnen är varje samhälles framtid.
Trygga barn i dag ger ett tryggt och stabilt samhälle i morgon. Vårdnadsbidraget bör inte bara vara kvar. Det bör fördubblas. Det bör även göras likvärdigt över hela landet, så att fler vuxna människor tillåts göra fler välgrundade val för sina och sina barns liv, så att fler barn får den omsorgsform som just de behöver. Herr talman!
Jag yrkar bifall till reservation 1 och 2.