Nooshi Dadgostar (V):
Något av det viktigaste i den ekonomiska familjepolitiken är att kunna skapa förutsättningar för jämlika uppväxtvillkor för alla barn. Vi behöver se till att utjämna de ekonomiska skillnaderna, så att barnen får en god uppväxt oavsett vilka föräldrar de har. Det menar jag är ett samhällsansvar. Den grupp som har fått det allt sämre under de senaste åren är ensamstående föräldrar.
Åtta av tio av de ensamstående föräldrarna är kvinnor. De har en ekonomisk standard som är sämre än både sammanboende och ensamstående mäns. Ensamstående kvinnor med barn har alltså i Sverige i dag lägst ekonomisk standard, även med stöd i form av barnbidrag och bostadsbidrag, och har till exempel bara drygt hälften av en sammanboende pappas inkomst. Många har dessutom otrygga anställningar och låga inkomster.
I likhet med många andra har ensamstående kvinnor deltidsarbete, vilket ger mycket låga inkomster. Brister i arbetsmarknadspolitiken är i och för sig inte hela förklaringen till den relativa försämringen av ekonomin för ensamstående kvinnor med barn. En lika viktig orsak är att fördelningspolitiken har fått allt mindre betydelse för att utjämna de ekonomiska skillnaderna i samhället.
För några år sedan kunde Försäkringskassan visa att den ekonomiska familjepolitikens bidrag till omfördelning nästan halverats efter två mandatperioder av borgerliga Reinfeldtregeringar. Minskningen av den disponibla inkomst som kommer från försäkringar och både generella och behovsprövade bidrag minskade under de här åtta åren allra mest för ensamstående föräldrar.
En stor andel av de ensamma mammorna lever därför under mycket knappa förhållanden. Det var också det som var anledningen till att Vänsterpartiet förra mandatperioden ägnade sig åt att höja underhållsstödet i flera omgångar och höja bostadsbidraget. Kadir Kasirga tog åt sig äran för det, men det var Vänsterpartiet som fick in det i budgetarna.
Detta har trots allt lett till relativa förbättringar för ensamstående föräldrar. Det är väldigt viktigt för oss att stöden och ersättningarna följer den ekonomiska utvecklingen i övrigt, så att klyftorna inte växer. För Vänsterpartiet är målsättningen att öka jämlikheten i samhället och minska de ekonomiska klyftorna. Det hör till de viktigaste uppdrag som vi behöver genomföra här i riksdagen.
För detta behövs en förstärkt fördelningspolitik som är riktad mot de grupper som har de största behoven. När det vidare gäller uttaget av dagar i föräldraförsäkringen går utvecklingen mot ett mer jämställt föräldraskap fortfarande mycket långsamt. Kvinnor tar fortfarande ut tre fjärdedelar av dagarna. Under småbarnsåren är det extra ojämnt. Kvinnor tar ut 90 procent under det första året och 82 procent upp till barnets tvåårsdag.
Den här statistiken räknar arbetsgivarna med i arbetslivet, egentligen oavsett hur det ser ut för en enskild kvinnas eller en enskild persons livsplaner. Kvinnor i en viss ålder får på grund av det möta mycket motgångar i arbetslivet när det gäller till exempel rekrytering, lönesättning, fortbildning och så vidare.
Det förstärker hela tiden något slags bild av att det ytterst alltid är kvinnor som ansvarar för barnuppfostran och att pappan alltid är något slags medhjälpare. En av de viktigaste orsakerna till att kvinnor till exempel får så dramatiskt mycket sämre pensioner, vilket vi också har pratat om i kammaren, är just att kvinnor tar ut större delen av föräldraledigheten och därmed fortsätter att ta huvudansvaret för hem och barn när de börjar arbeta igen.
Det skapar i sin tur stress och dubbelarbete som många hanterar antingen genom sjukskrivning eller genom att gå ned på deltid. På motsvarande sätt räknar många arbetsgivare med att män som blir föräldrar ska jobba i helt oförändrad takt eller till och med mer och inte vara frånvarande för att ta hand om sina barn. Det gör att manligt dominerade arbetsplatser kan fortsätta att ha ganska omoderna arbetsvillkor som inte underlättar föräldraskap.
Sammantaget får det här alltså tråkiga konsekvenser såväl hemma för den enskilde föräldern och för barnens välmående som i arbetslivet. Att kvinnor generellt tar ett större ansvar för såväl barn som hem leder alltså till sämre löne- och inkomstutveckling. Det har många nämnt i dag. På lång sikt blir könsskillnaderna i lön mycket stora efter första barnets födelse. 15 år efter att ett par skaffat sitt första barn har deras skillnad i inkomst ökat med 35 procent.
Tre fjärdedelar av den här skillnaden beräknas bero på att de har olika stort ansvar för familjen. Varje månad som pappan är hemma ökar den framtida lönen för mamman med 7 procent. 6 procent, säger ministern - okej. Kontakten mellan pappor och barn exempelvis efter separation blir dessutom bättre om föräldrapenningdagarna delats mer lika mellan föräldrarna.
Vi menar att det behöver tas ett samhällsansvar för att göra något åt det här, som i slutändan faktiskt landar i väldigt låga pensioner och ett stressigt arbetsliv för väldigt många kvinnor i vårt land. Tjejer måste kompenseras för allt det jobb som vi gör. Det är grunden i ett samhälle som håller ihop och som är mer jämlikt.