KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karolina Skog (MP):
Kristina Yngwe har frågat mig vilka åtgärder regeringen kommer att vidta för att förtydliga regelverket så att frivillig insamling kan fortsätta. Jag anser att det finns stor potential att förbättra hanteringen av textilavfall. I dag slängs stora mängder textilier i soporna och går till förbränning.
Det är inte ett effektivt sätt att hantera en värdefull resurs. Frågan om hanteringen av textilier är viktig, och det finns ett behov av att förbättra insamlingen av textilier. Jag välkomnar det engagemang som finns hos företagen när det gäller att öka återanvändningen. Det är angeläget att ta till vara detta engagemang och de system som har byggts upp på frivillig väg.
Samtidigt är det viktigt att klargöra hur systemet för avfallshantering i stort ska se ut framöver. Det finns många aspekter att ta hänsyn till i insamlingen, och det är viktigt att vi hittar en långsiktigt hållbar lösning. För närvarande pågår ett analysarbete inom Regeringskansliet inför ett ställningstagande till hur den fortsatta processen ska se ut.
Kristina Yngwe har också frågat mig vilka åtgärder jag kommer att vidta för att förbättra insamling och återvinning av textil för mindre miljöpåverkan, fler företag och fler jobb. Det finns flera exempel på initiativ på olika nivåer. Regeringen har exempelvis tillsatt en särskild utredare som ska analysera och föreslå styrmedel för att generellt främja återanvändning av produkter och därmed förebygga uppkomsten av avfall.
Det övergripande målet är att nå en mer resurseffektiv och cirkulär samhällsekonomi. Styrmedel ska ge incitament till både producenter och konsumenter i syfte att främja exempelvis handel med begagnade produkter samt reparationer och uppgradering av produkter. Detta uppdrag ska redovisas i februari 2017.
Det pågår också omfattande forsknings- och innovationssatsningar, exempelvis genom stöd från Vinnova.
Karolina Skog (MP):
Jag kanske ska bli tydligare. Nej, jag tycker inte att det är rimligt som det är i dag. När man tittar på hur miljöarbetet och arbetet för ett resurseffektivare samhälle pågår och dras framåt ser man en spännande dynamik. Ibland är det vi lagstiftare som sätter ned foten och driver fram innovation och nyheter i ett arbete. Ibland är det näringslivet och konsumenterna i samverkan som går före.
Då får vi komma efter och rätta till regelverken. Det här är ett fall av det senare. Vi behöver rätta till regelverket här, eller skapa ett regelverk för det som nu händer. Problemet är att det för närvarande inte är reglerat. Man har bara börjat göra så som näringslivet gör när man är duktig på sitt innovationsarbete.
Vi behöver skapa ett regelverk som möjliggör detta, styra upp och sätta det i ett relevant sammanhang - inklusive de eventuella risker som finns - så att det blir ordning och reda. Det här arbetet sker på flera nivåer. Det är där det börjar bli lite vagt. Det finns ett arbete på europeisk nivå som är viktigt och där vi från regeringens sida är mycket aktiva. Det pågår EU-förhandlingar om avfallslagstiftningen.
Där verkar vi för att på EU-nivå komma överens om ökad återanvändning och återvinning av textilier, exempelvis genom krav på utsortering. Vi har också ett samarbete på nordisk nivå för mer hållbar hantering av textilier. Vid det nordiska ministermötet den 2 november enades vi nordiska miljöministrar om att gå vidare med ett gemensamt inspel till Europeiska kommissionen rörande det sjunde miljöhandlingsprogrammet.
Vi skickade i dag ett brev om detta, där jag med stöd från mina nordiska kollegor uppmanar EU-kommissionen att ta upp textilierna i arbetet med miljöhandlingsprogrammet på europeisk nivå. Det finns också ett analysarbete på svensk nivå som är baserat på det uppdrag som vi har gett till Naturvårdsverket. Det är därifrån vi fått uppgiften att det som nu sker med textilierna är oreglerat,. Det har nyligen inkommit till Regeringskansliet.
Utgångspunkten är att säkerställa möjliga miljö- och hälsovinster för samhället i stort på ett så resurseffektivt sätt som möjligt. Det här behöver sättas i ett riktigt stort sammanhang: frågan om hur vi hanterar avfall och ökar återvinningen i Sverige i stort. Jag har tidigare lovat här i kammaren att verka för en bred politisk överenskommelse, och det löftet avser jag att hålla.
Jag tror och hoppas att ledamoten kan vara överens med mig om att vi ska ha god ordning i det, att jag inte ska göra det via en interpellationsdebatt. Jag hoppas att vi kan föra samtal med branschen men också över blockgränserna för att hitta en bred och gemensam lösning där textilier ingår.
Karolina Skog (MP):
Precis som ledamoten redogör för fick Naturvårdsverket i augusti 2014 i uppdrag att utveckla förslag om hantering av textilier. Jag hoppas att ledamoten håller med mig om att det var naturligt att vi från regeringens sida inväntade svar från Naturvårdsverket. Det har vi nu fått, och vi analyserar det. Där identifieras ett hinder men också ett antal åtgärder som Naturvårdsverket kan och kommer att vidta för egen del, utan att vänta på svar från oss.
Man har bland annat för avsikt att tillsammans med Kemikalieinspektionen hålla branschdialoger med textilbranschen. De planeras starta under nästa år och pågå i tre år. Man föreslår också andra uppdrag till andra myndigheter, och det tittar vi också på. Ett sådant förslag är att ge både Konsumentverket och Tillväxtverket särskilda uppgifter för att verka för ett hållbarhetsarbete på textilområdet och för ökad återanvändning och återvinning.
Detta visar vilket brett grepp vi från regeringens och olika myndigheters sida behöver ta för att verka för det vi är överens om: att värdet i de textilier vi har kan användas på ett mycket bättre sätt - genom återbruk och uppgradering vid design men också genom återanvändning av fibrer.
Vi behöver hantera detta med ett brett grepp men också följa, uppmuntra och ta till vara kraften och initiativen från de privata sidorna. Vi får ibland konstatera att de hinner före oss. Det pågår också mycket aktivitet på den kommunala sidan.
Flera kommuner har tagit initiativ till att samla in textilier - i de fall som jag känner till i samverkan med olika typer av privata aktörer, både de som samlar in och säljer reella kläder och andra aktörer inom branschen. Det är en bred bransch. Vi är helt överens om att det finns en potential här och att vi behöver styra upp regelverket.
Men det är inte en åtgärd som behövs, utan vi behöver arbeta tämligen brett. Vi ska sätta det i ett sammanhang med förbättrad insamling och återanvändning i stort. För detta är jag helt övertygad om att vi behöver en bred överenskommelse. Jag kommer att ta ett sådant initiativ, och jag hoppas att vi kommer att kunna sätta oss ned i sådana samtal i ordnad form.
Karolina Skog (MP):
Det är fantastiskt roligt, men lite stressigt, att jobba med denna typ av frågor. Vi har ju nämligen, som ledamoten upprepar, näringar som verkligen arbetar på i ett snabbt tempo i design- och produktionsledet och textilindustrin men också i försäljnings- och återbruksledet. Så det gäller att hänga med, men det gäller samtidigt självklart att göra rätt och titta på detta som en helhet.
Utöver det jag har nämnt här arbetar vi också inom nyindustrialiseringsstrategin och tittar på vilka affärsmodeller som blir aktuella för den nya cirkulära ekonomin. Där är Vinnova aktiv bland annat i ett projekt som heter Smart Textiles. Det är alltså en stor rörelse som pågår, och i den kommer vi troligtvis att få se tekniksprång.
Det är inte helt självklart vilken politik och vilket regelverk som ska vara på plats för att uppmuntra detta och landa det på rätt sätt så att det blir hållbart, resurseffektivt och säkert i alla delar. Men vi ska nog kunna hitta fram. Grunden är självklart att vi har engagerade politiker, som är beredda att stödja och ta hand om det engagemang som finns på den privata sidan.
Jag är väldigt optimistisk om att vi ska kunna hitta en lösning med bred förankring här i riksdagen.
Karolina Skog (MP):
Jonas Jacobsson Gjörtler har frågat mig på vilket sätt jag är beredd att agera för att säkerställa att inte svenska myndigheter gör en annan tolkning av de gemensamma regelverken än i andra EU-länder, vilket bidrar till miljöpåverkan i andra länder i kontrast med generationsmålet.
Jonas Jacobsson Gjörtler ställde identiska eller liknande frågor vid flera tillfällen under det förra riksdagsåret, till exempel i interpellation 2015/16:689 som jag besvarade den 14 juni 2016 och i riksdagsfrågorna 2015/1477 och 2015/1479 som jag besvarade den 24 augusti 2016.
I sammanfattning har jag i mina svar förklarat att prövningen av växtskyddsmedel i Sverige styrs av en EU-förordning, att ett växtskyddsmedel bara får godkännas om medlet inte har några skadliga hälso- eller miljöeffekter samt att de nationella behöriga myndigheternas beslut kan överklagas till domstol.
Den som har fått ett avslag på en ansökan kan på så sätt få en prövning av om den behöriga myndighetens beslut varit korrekt i förhållande till gällande rätt. Jag känner mig trygg i att svenska miljödomstolar har förmåga att avgöra om Kemikalieinspektionens tolkning av reglerna är korrekt.
Jag känner mig också trygg i att myndigheten i förekommande fall anpassar sig till domstolens tolkning. Som jag tidigare har påpekat i mina svar till Jacobsson Gjörtler arbetar regeringen för att hantera utmaningen i att tillgången på olika växtskyddsmedel varierar mellan olika länder vars odlare konkurrerar på samma europeiska marknad.
Regeringen har avsatt pengar till utvecklingsprojekt för grödor som odlas i liten omfattning eller grödor som får växtskyddsproblem i begränsad omfattning.
Vidare kommer regeringen att vara aktiv i den kommande översynen av EU:s förordning där dels uppdelningen av gemenskapen i tre zoner, dels funktionen av det ömsesidiga erkännandet av produktgodkännanden blir viktiga att utvärdera.
Jag anser att det är viktigt att vi värnar en hållbar användning av växtskyddsmedel i europeisk livsmedelsproduktion och europeisk odling. Sverige var drivande i förhandlingarna om växtskyddsmedelsförordningen i mitten av 00-talet och fick stort genomslag för svensk kemikaliepolitik.
Karolina Skog (MP):
Jag vill påminna om varför vi över huvud taget har skapat ett system inom EU för prövning av verksamma ämnen i växtskyddsmedel och för växtskyddsmedelsprodukter. Det är för att dessa kemikalier har tagits fram för att döda eller hämma levande organismer, för att dessa sprids rakt ut i naturen och för att det kan bli resthalter kvar i livsmedel som vi konsumerar.
Jag är i grunden väldigt nöjd med att EU:s växtskyddsmedelsförordning leder till en hög skyddsnivå för dem som arbetar inom lantbruket, för oss konsumenter som äter livsmedlen, för våra yt- och grundvatten och för djur- och växtliv.
Genomförandet av förordningen bidrar starkt till uppfyllandet av miljökvalitetsmålet Giftfri miljö och därmed också till generationsmålet.
I kommande översyn av förordningen, som skulle ha varit igång men som är försenad, lägger regeringen särskild vikt vid att analysera vilka effekter förordningen har på konkurrenskraften. Med en sådan analys i botten blir det möjligt att initiera en diskussion med övriga EU-länder om eventuell utveckling av förordningen.
Lösningen kan självklart inte vara att regeringen ber Kemikalieinspektionen att bryta mot bestämmelserna, som Jonas Jacobsson Gjörtler återkommande uppmanar mig till. En översyn av förordningen är som sagt på gång, och jag kan lova ledamöterna att regeringen kommer att vara aktiv i denna översyn.
Karolina Skog (MP):
Som ledamoten säger är vi överens om att spelreglerna bör läggas på EU-nivå. Med anledning av Jacobsson Gjörtlers påstående om att det pågår ett angrepp på den svenska odlingen genom Kemikalieinspektionens "kraftiga övertolkning" av EU:s regler har jag bett Kemi att göra en sammanställning av miljödomstolens domar sedan 2013. Det rör sig om tio domar.
I de flesta fall, sju stycken, instämmer domstolen i de tolkningar och bedömningar som Kemikalieinspektionen har gjort. Utifrån det underlaget tycker jag att Jacobsson Gjörtlers beskrivning av Kemikalieinspektionens prövningsarbete och dess förenlighet med EU-reglerna är märklig. Jag vill vädja till Jacobsson Gjörtler att i kommande riksdagsfrågor och interpellationer öka noggrannheten i de påståenden som görs. Det är viktigt för att debatten ska uppfattas som trovärdig av medborgarna.
Karolina Skog (MP):
Gunilla Nordgren har frågat mig om jag är beredd att ta något initiativ med anledning av det hon anför i interpellationen vad gäller genomförandet av översynen av områden av riksintresse för friluftsliv. I interpellationen anför Gunilla Nordgren bland annat att översynen genomförs på ett sätt som inskränker den enskilda äganderätten. Detta genom att de ansvariga myndigheterna enligt henne har bortsett från privata markägare och deras intressen, bland annat när de har hållit samråd.
Gunilla Nordgren framhåller vidare att det är problematiskt att staten pekar ut riksintresseområden som påverkar redan pågående arbeten med detaljplaner i kommunerna. Jag konstaterar inledningsvis att äganderätten är grundlagsskyddad och absolut inte ifrågasatt av regeringen. Som jag uppfattar Gunilla Nordgren handlar hennes fråga bland annat om det samråd som enligt miljöbalken ska hållas om miljöbedömningar.
Av den aktuella bestämmelsen i miljöbalken framgår som Gunilla Nordgren beskriver att även allmänheten ska ges möjlighet att lämna synpunkter under ett sådant samråd. Jag kan inte kommentera myndigheternas ageranden i dessa sammanhang, men jag kan åtminstone konstatera att det i interpellationen anges att allmänheten, vilket även omfattar privata markägare, har getts möjlighet att lämna synpunkter i det aktuella fallet. Detta framgår även av information på Naturvårdsverkets hemsida.
Jag uppfattar även att Gunilla Nordgrens fråga handlar om de så kallade sektorsmyndigheternas samråd med Boverket och andra myndigheter enligt 2 § hushållningsförordningen. Detta samråd är ett led i arbetet med att komma fram till vilka områden som kan vara av riksintresse.
Ansvaret för att göra bedömningar av vilka områden som kan vara av riksintresse, det vill säga det som brukar kallas att peka ut riksintresseområden, och att redovisa dessa för länsstyrelserna ligger på respektive sektorsmyndighet. När det gäller områden av riksintresse för friluftslivet ligger detta ansvar på Havs- och vattenmyndigheten och Naturvårdsverket. Länsstyrelserna ska sedan bistå kommunerna med underlag för den kommunala planeringen.
Detta flöde är fastställt i lag och förordning, och jag kan inte kommentera myndigheternas ageranden i enskilda ärenden i frågan eller påverka de enskilda processerna. Jag vill avslutningsvis tydliggöra att när en myndighet utpekar ett riksintresseområde påverkar det inte den pågående markanvändningen.
Karolina Skog (MP):
Låt mig först säga några ord om riksintressen. Det är ett planeringsverktyg som syftar till att förbättra hushållningen med mark- och vattenområden. Ett av myndighet utpekat riksintresseområde, det vill säga ett riksintresseanspråk, påverkar i sig inte markanvändning eller äganderätten.
Det är först när man ändrar markanvändningen på ett sätt som kräver ett rättsligt beslut som ett riksintresse får konkret betydelse. Detta kan till exempel ske när någon söker tillstånd för att bedriva en verksamhet som påtagligt skadar riksintresset. Precis som jag redogjorde för baseras uppdraget på målet för friluftspolitiken, som antogs av riksdagen 2010.
Sedan fick Naturvårdsverket 2012 i sitt regleringsbrev i uppdrag att göra en översyn av de områden som bedöms som riksintressen. Bakgrunden till detta var att huvuddelen av dessa områden pekades ut redan under 1970-1980-talen och att länsstyrelsernas och kommunernas planeringsunderlag därmed var inaktuella.
Naturvårdsverket genomför översynen i samarbete med Havs- och vattenmyndigheten och länsstyrelserna. Den information om dialogen som vi i regeringen har fått säger att under 2013 och 2014 samarbetade länsstyrelserna i nära dialog med både kommunerna och andra aktörer när förslagen togs fram. Det är den information vi har fått.
Jag kan inte i mer detalj kommentera myndigheternas arbete. När det gäller den specifika frågan om intressena var den redogörelse jag gav ingen personlig bedömning, utan jag citerade helt enkelt lagtexten. Här har vi både enskilda och allmänna intressen, och båda ska tas till vara i processerna.
Hur det går till är noga reglerat i lag och förordning. Jag kan som sagt inte kommentera enskilda ärenden eller myndigheternas arbete i de här delarna. En av länsstyrelsernas huvuduppgifter är att vara just en del i avvägningen mellan allmänna och enskilda intressen för att skapa goda planeringsförutsättningar för kommunerna.
Karolina Skog (MP):
Jag vill vädja till ledamoten att inte misstolka det jag säger. I lagens mening är ägaren definierad som ett enskilt intresse och allmänheten som ett allmänt intresse. Det är reglerat i lag hur de förhåller sig till varandra.
Jag tycker ingenting om det, utan jag konstaterar hur lagen fungerar. Jag har i min roll till uppgift att se till att det är så. Det handlar inte om något värderingsarbete. När det gäller relationen mellan enskilt och allmänt intresse, bland annat i utpekande av riksintressen, finns det en process med samråd som ska följas. Alla delarna är reglerade i lag och förordning.
Självklart är det angeläget att alla delar av det statliga systemet följer detta, och jag utgår ifrån att det är så. Den uppgift som har inkommit till regeringen är att större delen av det utpekade samrådet skedde i processen under 2013 och 2014.
Det är inte i remissförfarandet som samrådet sker, utan det var en del av sektorsmyndigheternas arbete att ha samråd med berörda parter i den ordning det är reglerat. Hänsyn ska alltså tas både till de enskilda och de allmänna intressena, och de ska vägas på det sätt riksdagen genom regeringen har gett myndigheterna i uppdrag att väga dem på.
I alla myndighetsprocesser kan flödet bli otajmat, som Gunilla Nordgren beskriver, det vill säga att det också pågår detaljplanearbete. Då är det nog så att översiktsplanen gäller och reglerar avvägningen mellan intressena; det är översiktsplanens funktion.
Eftersom översiktsplaner ofta verkar under lång tid vet alla som jobbar med detaljplanering att det händer saker både på kartan och i verkligheten mellan översiktsplanens antagande och detaljplanen, och det får man hantera i processen. Det är inget unikt för just dessa bestämmelser.
Karolina Skog (MP):
Kanske är det så att respekten för äganderätten är så självklar att vi glömmer att uttala den. Jag uttalar gärna en gång till att äganderätten självklart är en helt grundmurad del av vårt rättssystem och inte minst av vårt samhälle.
Sedan har vi i hela apparaten kring planering olika avvägningar mellan det som i lagens mening definieras som å ena sidan ett enskilt intresse och å andra sidan det allmänna intresset. Den avvägningen måste vi kunna göra för att utveckla samhället och få någonting byggt över huvud taget, för annars fastnar vi.
Riksintressena är en metod för detta, och avvägningen görs av ett antal utpekade myndigheter som gör ett så kallat riksintresseanspråk. I processen för att ta fram detta finns det ett stipulerat sätt att ha samråd med bland annat markägarna och även den bredare allmänheten.
Friluftsliv är nämligen ett allmänt intresse, och alla sektorer som använder mark och vatten ska ta hänsyn till friluftslivets värden som en del av ett hållbart nyttjande. Detta är stipulerat av riksdagen, och jag uppfattar att det finns en bred uppslutning bakom det förhållningssättet. Som jag har sagt flera gånger kan jag inte gå in och recensera myndigheternas arbete eller kommentera enskilda ärenden, men självklart följer vi processen.
Om det framkommer kritik mot myndigheterna har jag självklart anledning att följa upp det i den ordning som finns.
Karolina Skog (MP):
Jörgen Warborn har frågat energiminister Ibrahim Baylan om han anser att det finns en säkerhetsrisk som en effekt av att kvalificerade medarbetare rör sig från kärnkraftsbranschen och om statsrådet och regeringen avser att vidta några åtgärder för att möta utmaningen för branschen. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen.
Tillgång till kompetens är en förutsättning för att upprätthålla säkerheten på kärnkraftverken. Då uppbyggnad, upprätthållande och utveckling av kompetens är långsiktiga frågor krävs en långsiktighet och kontinuitet i arbetet med dem.
Förändringar som kan påverka tillgången till nödvändig kompetens behöver identifieras i god tid för att eventuella negativa konsekvenser ska kunna förebyggas och hanteras. Jag vill poängtera att det är tillståndshavarna, det vill säga de kraftbolag som driver kärnkraftverken, som har ansvaret för att anläggningarna kan drivas på ett säkert sätt.
Det är därför avgörande för dem att de kan locka till sig och behålla den kompetens som behövs för drift och underhåll av kärnkraftverken. Strålsäkerhetsmyndigheten, SSM, utövar tillsyn över kärnkraftens säkerhet. I detta ingår att kontrollera att tillståndshavarna tar sitt ansvar även när det gäller kompetensfrågorna.
SSM har i sina föreskrifter krav när det gäller kompetens och personella resurser som tillståndshavarna ska leva upp till. Jörgen Warborn har frågat mig om jag ser någon säkerhetsrisk mot bakgrund av de frågeställningar han tar upp. Säkerheten har alltid högsta prioritet och går därför före driften av kärnkraftverket. Detta innebär att tillståndshavarna inte kan driva anläggningarna om de inte kan leva upp till de kompetenskrav som ställs.
Om tillståndshavarna ändå driver anläggningarna vidare är det SSM:s uppgift att stoppa driften, vilket man också har mandat att göra. Strålsäkerhetsmyndigheten ska, enligt dess instruktion, också bidra till att nationell kompetens för dagens och framtidens behov utvecklas inom myndighetens verksamhetsområde.
Myndigheten ska därför ta initiativ till forskning, utbildning och studier samt bedriva omvärldsanalys och utvecklingsverksamhet. Myndigheten bidrar exempelvis genom sina forskningsmedel till professurer och doktorander inom viktiga områden. Internationella atomenergiorganet, IAEA, ledde 2012 en granskning av hur Sverige lever upp till deras standarder för kärnsäkerhet.
En uppföljning skedde i våras. Granskningen resulterade i en rekommendation till Sverige att vidta åtgärder för att långsiktigt upprätthålla kompetensen för kärnsäkerhet och strålskydd på nationell nivå. Sammantaget kan jag konstatera att förutsättningarna för att upprätthålla och utveckla nationell kompetens på området bör ses över och, vid behov, stärkas.
Regeringskansliet för därför en dialog med Strålsäkerhetsmyndigheten om hur myndigheten och övriga aktörer på området på bästa sätt kan medverka till att regeringen får en fördjupad redovisning av läget och vilka åtgärder som behöver vidtas.