Birger Lahti (V):
Vi debatterar näringsutskottets utlåtande, som egentligen är EU-kommissionens meddelande om en långsiktig vision för EU:s landsbygdsområden. Jag vill, herr ålderspresident, börja med att klargöra att jag tycker att vi i alla partier har en samsyn i många frågor. Sedan är det oklart - jag tycker att den här tunnan ibland läcker i botten redan när vi börjar, men det är en annan sak.
Utskottet har granskat kommissionens meddelande om en långsiktig vision för EU:s landsbygdsområden för starkare, sammanlänkade, resilienta och välmående landsbygdsområden till 2040 och föreslår att riksdagen lägger utlåtandet till handlingarna. Vad säger då meddelandet om möjligheter och visioner för till exempel svensk landsbygd?
Bland annat nämns livsmedelsstrategin och att visionen har potential att bidra till den gröna återhämtningen. Vidare lyfter utskottet särskilt vikten av främjandeåtgärder som skapar mervärde för medborgarna och är anpassade till lokala och regionala behov. Allt detta känns ju helt okej, och vi kan alla skriva under på visionerna.
Vidare anför utskottet att detaljreglering på EU-nivå måste undvikas där nationella lösningar är mer ändamålsenliga, kostnadseffektiva och proportionella. Åtgärder får inte heller leda till ökad administration eller till en börda för myndigheter eller företag.
Utskottet förespråkar även budgetrestriktivitet, och förslag som har budgetära konsekvenser ska alltid finansieras genom omprioritering inom befintliga ramar. Detta har vi dock hört förr, och vi vet var det brukar landa. Regeringen välkomnar visionen om starkare, sammanlänkade, resilienta och välmående landsbygdsområden till 2040.
Visst, det finns säkert likheter och lärdomar som vi kan bygga vidare på vad gäller sammanlänkning av landsbygdsområden, och här har Vänsterpartiet anslutit sig till regeringens förslag om att lägga utlåtandet till handlingarna. I en Tornedalssång som jag tycker att ni alla ska lära er, för den är kul, sjungs det om det som förenar tvenne broderland mer än det skiljer oss åt.
Man menar då byar och orter som finns på båda sidor om gränsen i Tornedalen. Men, herr ålderspresident, jag är rädd för att risken i detta fall är uppenbar att det finns betydligt fler saker som skiljer landsbygdsområden åt än som förenar dem. Bara i vårt eget land kan utmaningarna och förutsättningarna för våra landsbygdsområden skilja sig oerhört.
Här gäller det alltså verkligen att regeringen tar ställning till varje enskilt förslag allteftersom kommissionen presenterar och konkretiserar förslag till åtgärder.
Det som känns någorlunda bra och förhoppningsfullt i det som lyfts från regeringens sida är att likvärdiga förutsättningar ska ges till landsbygdsområdena så att de bidrar till att stärka Sveriges konkurrenskraft i en utveckling mot en cirkulär, biobaserad och fossilfri ekonomi och till ett hållbart nyttjande av naturresurserna samt till att relevanta miljökvalitetsmål uppfylls.
Det handlar alltså om likvärdiga förutsättningar för människor att bo och leva i alla landsbygdsområden - helt i linje.
Det som fällde avgörandet för mig och Vänsterpartiet och fick oss att inte börja snickra på en motivreservation var att utskottet nu väljer att lyfta den småskaliga livsmedelsproduktionen som något som verkligen bör fokusera mer på nationella lösningar.
Där ser jag dock ofta EU:s gemensamma jordbrukspolitik som något som faktiskt hämmar de möjligheter som vi annars skulle kunna ha. Detsamma gäller förtydliganden om nationellt självbestämmande om vår skogspolitik, som flera varit inne på. Herr ålderspresident! Låt mig ta bara ett exempel. Vi kan jämföra Frankrike med Sverige.
Frankrike är till ytan 633 000 kvadratkilometer, och Sverige är 450 000 kvadratkilometer. Sverige täcks till 70 procent av skog och Frankrike till 12 procent. EU vill i sin skogsstrategi att länderna ska avstå 30 procent till förmån för den biologiska mångfalden.
Allt gott - det viktiga är givetvis att den biologiska mångfalden skyddas och utvecklas. Men här kommer frågan, kollegor: Varför är Frankrikes hotade arter så mycket klokare än våra svenska? I Frankrike behöver nämligen 22 000 kvadratkilometer med hotade skogslevande arter skyddas, men i Sverige behövs det 95 000 kvadratkilometer. Herr ålderspresident!
Vad vill jag då säga med detta? Jo, att vi inte kan låta EU bestämma hur vi jobbar med hållbart skogsbruk och biologisk mångfald, för förutsättningarna och möjligheterna är helt olika inte bara mellan men även inom länder. Jag tänker inte gå in på antalet arter och deras lokalisering, men det skulle jag kunna beta av.
Det skiljer redan mellan norra och södra Sverige, där vi inte träffar rätt med pengarna.