KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Ericson (M):
Det är ett märkligt påhopp att jag skulle försvara Putin. Jag tycker att jag var väldigt tydlig i den frågan. Jag konstaterar återigen att det inte pågick något krig förra vintern och att vi trots det hade extremt höga elpriser. Förslaget om elpriskompensation följde som en reaktion på Moderaternas förslag om att sänka elskatterna. Det möttes av regeringens förslag om elpriskompensation. Det hade aldrig hänt om vi inte hade lyft upp frågan i finansutskottet.
Det vet jag som var med. Det som ministern nu erbjuder är fem utredningar och ett blocköverskridande samtal. Det löser inga problem. När det gäller påståendet att byggtiden för havsbaserad vindkraft bara är två år och att det är tillståndsprocessen som tar nio år och att den inte räknas är det klart att tillståndstiden också räknas, precis som när man bygger kärnkraft. Det är av precis samma skäl som det tar så lång tid att bygga kärnkraft.
Det tar elva år att bygga en havsbaserad vindkraftspark och ungefär tio år att bygga ett kärnkraftverk. Det är väldigt jämförbart. Moderaterna vill i stället riva de politiska, juridiska och ekonomiska hinder som står i vägen för att bygga ny kärnkraft. Vi vill också införa en form av gröna kreditgarantier på 400 miljarder som gör att man skulle kunna bygga ny energiproduktion, både kärnkraft och annan energiproduktion.
Om vi hade tagit detta beslut nu skulle vi ha kunnat få detta på plats, men om vi väntar tar det ännu längre tid. Vad vi än gör nu, i den situation som regeringen har skapat, kommer det att ta tid. Det går inte att trolla fram energiproduktion. Ministern säger själv att vi har behov av mer elproduktion än vad vi producerar i dag.
Trots detta har regeringen medverkat till att förtidsstänga två kärnkraftsreaktorer. Det är faktiskt ganska anmärkningsvärt.
Jan Ericson (M):
Jag konstaterar fortfarande att justitieministern försöker att sprida myter. Vi hade en rekordstor polisutbildning under Alliansens år, och intaget till utbildningen stoppades en termin. Om justitieministern påstår något annat har han helt enkelt fel. Det är anmärkningsvärt. Vill man höja polisernas löner och införa betald polisutbildning behövs det mer pengar. Morgan Johansson konstaterar dock att polisen har de pengar de behöver och inte ska ha mer pengar. Det är också ganska anmärkningsvärt.
Vi verkar ändå hyfsat överens om att vi behöver utbilda fler poliser och anställa fler civilanställda, även om regeringens skryt över framgångarna hittills är ganska ihåligt. Samtidigt är det hög tid att se över hur vi kan använda polisen mer effektivt och låta poliserna göra det som de är specialister på, nämligen motverka brottslighet. Moderaterna har som en av sina prioriterade frågor att stärka polisens resurser för brottsbekämpning. Vinsterna skulle bli dubbla om man kunde renodla arbetet ytterligare och få fler poliser som kan arbeta med brottsbekämpning.
Det ger samtidigt ett mer meningsfullt och stimulerande polisarbete för våra poliser, vilket i sin tur kan göra att fler vill utbilda till polis och att fler stannar kvar i yrket. Det är i dag problem att rekrytera till polisutbildningen. Samtidigt måste vi stödja polisens arbete. Straffen måste skärpas för våld mot tjänsteman och våldsamt upplopp. Poliserna behöver bättre utrustning och kraftfullare verktyg för att möta upplopp. Det kostar pengar. De behöver också bli fler, och vi måste få fler poliser att stanna kvar i yrket.
Vi vill både höja polislönerna och införa betald polisutbildning, och det behövs också fler civila brottsutredare för att klara upp fler brott. Allt detta kostar pengar, och att justitieministern säger att polisen redan har de pengar de behöver och inte ens kan göra slut på de pengar de har är ganska anmärkningsvärt i det läge som Sverige befinner sig i just nu. Moderaterna kommer att fortsätta att vara en garant för att prioritera polisen framför annat som är mindre viktigt.
Med en ny, moderatledd regering efter valet kommer vi att både tillföra mer pengar och stärka polisen på andra sätt. För polisen måste alltid vara starkare än de kriminella gängen. Den utveckling vi har sett de senaste åren duger verkligen inte.
Jan Ericson (M):
Jag har väl inga direkta synpunkter på det här förslaget om att utveckla Brottsförebyggande rådet. I sak låter det vettigt. Jag vill gärna se förslaget först innan jag tar ställning till det, men jag har svårt att se att vi skulle gå emot det. Jag tror att vi kommer att stödja det. Men det räcker inte att bara införa olika planer och annat, som justitieministern talar om. Det har vi sett väldigt mycket av.
Vi behöver se konkreta åtgärder. Det är två saker som behövs för att komma åt ungdomarna som är i riskzonen. Det ena är att poliserna måste få bättre verktyg och bli fler, så att de verkligen kan synas, besöka skolor och vara synliga i samhället som förebilder för unga människor. Det andra är att kommunerna behöver ett starkare lagstöd för att till exempel kunna hålla ordning inne på skolorna.
Man behöver ge lärarna ett starkare mandat att hålla ordning i klassrummet. De här sakerna behöver lagstöd, och detta är faktiskt justitieministerns och regeringens ansvar. Justitieministern säger att polisen redan har för mycket pengar. Han säger också att kommunerna har för mycket pengar och att man borde lägga dem på andra saker.
Detta är det stora problemet för justitieministern: Samtidigt som han hävdar att vi måste höja alla våra skatter har ändå alla aktörer i samhället för mycket pengar, både polisen och kommunerna. Varför behöver vi då höja skatten? Det här är ett recept som Socialdemokraterna har. Att vi måste höja skatten är alltid svaret på allting. Men vi har redan världens nästan högsta skatter, samtidigt som vi har ett väldigt stort problem med kriminalitet och ungdomsbrottslighet.
Varför har vi det problemet, när vi redan har världens nästan högsta skatter? Detta borde justitieministern och regeringen ta en diskussion om. Man borde sätta sig på sin kursgård eller någon annanstans och fundera över varför detta inte går ihop. Återigen: Jag tänker inte lova hur kommunerna ska använda sina pengar. Alliansen ökade resurserna till välfärden rekordmycket och sänkte skatten. Det kan man säkert göra även i våra kommuner. Jag har stort förtroende för att kommunerna hanterar den frågan själva.
Jan Ericson (M):
Den svenska arbetslösheten har ökat oroväckande de senaste åren, och Sverige är ett av de länder som lyckats allra sämst under pandemin. I dag har bara tre EU-länder högre arbetslöshet än Sverige. Vi har nu också högre arbetslöshet än genomsnittet i EU. Det är något som aldrig tidigare har hänt, sedan vi gick med i EU 1995. Vi har nu också rekordhög långtidsarbetslöshet. Under den moderatledda alliansregeringen hade Sverige högst sysselsättningsgrad i hela EU, och detta gällde även under finanskrisen.
Denna topplacering har vi behållit fram till nu. Nu halkar Sverige ned även i denna statistik. Under perioden 2014-2020 hade Sverige den näst sämsta utvecklingen när det gäller sysselsättning av alla länder i EU. Och i de senaste siffrorna från Eurostat är Sverige inte längre bäst i EU när det gäller sysselsättning heller.
Vad tror arbetsmarknadsministern är förklaringen till att allt har gått åt fel håll på svensk arbetsmarknad sedan 2014, alltså under dagens regering?
Jan Ericson (M):
Före valet 2014 utlovade Stefan Löfven att Sverige skulle ha EU:s lägsta arbetslöshet år 2020. I dag har bara tre EU-länder högre arbetslöshet än Sverige. Vi har alltså verkligen inte blivit bäst utan ligger nu på plats 24 av 27 länder. Vi har nu dessutom högre arbetslöshet än genomsnittet i EU, något som aldrig tidigare hänt sedan vi gick med i EU 1995. Vi har också tappat positionen som det EU-land som har högst sysselsättningsgrad.
I ett läge där arbetslösheten är bland de högsta i EU, där långtidsarbetslösheten är den värsta som uppmätts i modern tid och där antalet nyanlända utan egen försörjning är rekordstort skulle man kunna tänka sig att förslagen från regeringen på detta område skulle vara oerhört omfattande. Men, tro det eller ej, arbetsmarknadsministerns departement aviserar inte en enda proposition denna höst. Är arbetsmarknadsministern och regeringen nöjda med situationen?
Om inte, varför har man inga planer alls på förslag inom arbetsmarknad och integration?
Jan Ericson (M):
Sanningen är ju den att situationen har försämrats i Sverige ända sedan valet 2014 och att långtidsarbetslösheten har ökat. Vi ser också hur vi har tappat jämfört med andra länder i vår omvärld. Det är inte pandemin som är orsaken. Min fråga är fortfarande: Vilka nya grepp avser arbetsmarknadsministern att ta för att vända situationen? Den politik som redan har misslyckats kan ju inte vara svaret. När läggs nya förslag på riksdagens bord?
Jan Ericson (M):
Jag lyssnade på Eva Lindhs anförande. Det var väldigt mycket vackra ord. Men man börjar fundera lite på hur Eva Lindh ska få igenom all den politik som hon skryter om i talarstolen. Det är ju inte bara så att det skiljer mycket mellan de fyra oppositionspartierna när det gäller just satsningarna på kommunerna. Man kan också titta på en del andra saker i de olika budgetarna.
Om vi till exempel ser på medlen till rättsväsendet kan vi konstatera att partier både vill höja och sänka. När det gäller medel till försvaret vill man både höja och sänka. Och när det gäller a-kassan vill man både höja och sänka. Vi kan också konstatera att både Miljöpartiet och Vänsterpartiet budgeterar för hundratals miljarder i underskott de kommande åren.
Då är min fråga hur Eva Lindh ska få ihop alla de vackra orden till något som fungerar. Om man inte kan samla en majoritet i riksdagen för att få igenom sin politik blir det bara tomma löften.
Det enda som de fyra oppositionspartierna verkar vara överens om är att höja biståndet jämfört med regeringens politik, att öka mottagandet av flyktingar och att höja drivmedelsskatterna. Det är det enda ni är överens om. I princip överallt annars spretar det åt precis alla håll. Hur tänker Eva Lindh lösa detta?
Jan Ericson (M):
Att ha höga opinionssiffror nio veckor efter valet är ungefär som att vara rik i Monopol. När det gäller drivmedel och tankrabatten ser vi i era siffror att ni inte har tagit hänsyn till den automatiska indexeringshöjning av skatten som sker efter årsskiftet. Den äter upp nästan hela er tankrabatt, så det är en ren bluff. Sedan har vi brytpunkten, som tagits upp här.
När Socialdemokraterna var med och antog den stora skattereformen 1991 innebar det att man införde en princip att 20 procent av löntagarna skulle betala statlig skatt. Det var det man var överens om, och det är därför man justerar upp brytpunkten varje år i takt med inflation och löneökningar. Om man inte hade gjort detta årligen sedan 1991 hade i dag 100 procent av löntagarna och pensionärerna betalat statlig skatt.
Tycker Eva Lindh att det vore rimligt att alla människor i Sverige får höjd skatt med 20 procent, från 30 till drygt 50? Skatterna är heller inte det enda som indexeras, utan det är även andra saker.
Försörjningsstödet indexhöjs, liksom garantipension, studiemedel, sjukersättning, aktivitetsersättning, omvårdnadsbidrag, närståendepenning, vårdbidrag, bostadstillägg, arbetsskadeersättning och en mängd andra ersättningar liksom föräldrapenning och graviditetspenning. Allt detta indexuppräknas. Vill Eva Lindh stoppa det också?
Tycker ni inte om er egen skattereform, där ni sa från början att 20 procent av löntagarna ska betala statlig skatt? Ni vill urholka systemet, och då undrar jag hur ni tänker er framtiden. Tänker ni fortsätta att automatiskt smyghöja skatten för löntagarna? Eva Lindh säger att det inte är en skattehöjning. Är inte 50 procent i skatt mer än 30 procent i skatt på samma hundralapp?
Jan Ericson (M):
Jag kan inte låta bli att gå in även i denna debatt, för jag tycker att det är ganska viktigt att svenska folket får veta vilket underlag oppositionssidan faktiskt har och hur de ser på ansvaret för svensk ekonomi. I partiledardebatten och i budgetdebatten framhöll Vänsterpartiets partiledare att Vänsterpartiet presenterar en budget i balans. Hon sa faktiskt det.
Min fråga till Ilona Szatmári Waldau är såklart om hon delar den bilden.
Jan Ericson (M):
Då kan vi alltså meddela svenska folket att Vänsterpartiet anser att de har en budget i balans. Jag läser nu i budgetpropositionen, budgetmotionerna och riksdagens beräkningar av hur det ser ut och konstaterar att Vänsterpartiet för 2023 budgeterar med ett underskott på 25 miljarder kronor.
Underskottet 2024 är 90 miljarder kronor, och 2025 är det 135 miljarder kronor. Vänsterpartiet ökar statsskulden med totalt 251 miljarder kronor på tre år - och detta kallar alltså Ilona Szatmári Waldau att presentera en budget i balans!
Ilona Szatmári Waldau sa i sitt anförande att Vänsterpartiet vill ge budgetpolitiken en helt ny inriktning. Jag kan bara konstatera att de lyckas med det.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Socialutskottet ska i dag diskutera utlåtandet om vitboken En EU-strategi för hälsofrågor som rör kost, övervikt och fetma . Den här vitboken har föregåtts av en grönbok år 2005. Syftet med vitboken är att tillhandahålla en integrerad EU-strategi för att bidra till minskad ohälsa på grund av dålig kost, övervikt och fetma.
I vitboken konstateras att individen ytterst är ansvarig för sin och sina barns livsstil, att konsumenten måste ha tillgång till information för att kunna fatta rationella beslut samt att det förutsätts satsningar på olika nivåer för optimala insatser inom området. Kommissionen menar att det krävs integrerade åtgärder inom en rad olika politikområden för att man ska uppnå önskvärda effekter för de hälsofrågor som vitboken berör.
I vitboken lämnas en rad förslag på insatser för att minska ohälsan på grund av den alltmer ökande övervikten och fetman bland befolkningen inom EU. Vitbokens syfte är att underlätta och främja gemensamma förhållningssätt för att minska ohälsa som en följd av övervikt och fetma och påverkar genom subsidiaritetsprincipen inte gällande svenska regler. Detta, herr talman, ska diskussionen handla om.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Nu ska vi återigen ta upp ett betänkande från socialutskottet, och den här gången ska vi debattera socialtjänstfrågor. I det här betänkandet behandlas ett antal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden 2007 och 2008. Betänkandet behandlar många områden inom socialtjänsten - allt från vistelsebegreppet, kvalitetssäkring, rätten till bistånd, barn och unga, föräldrautbildning och föräldrastöd till missbruk.
Samtliga motioner i detta betänkande har avstyrkts. Det finns tolv reservationer och fem särskilda yttranden i det här betänkandet. Efter den här korta inledningen, fru talman, lämnar jag plats för debatt.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
När det gäller långsiktigt stöd till kvinnojourerna är ambitionen att kvinnojourerna ska stärkas. Nu vet jag inte vad som kommer i höstbudgeten, men så har vår jämställdhetsminister Nyamko Sabuni diskuterat. Det är 109 miljoner som varje år går till kommunerna för att utöka samverkan med kvinnojourerna. Jag hoppas att det kan vara ett tillräckligt svar till Eva Olofsson nu.
Det uttrycks även i betänkandet att det är en oerhört viktig insats som kvinnojourerna gör som vi absolut inte kan vara förutan. Jag känner däremot igen diskussionen från den tid då jag var landstingspolitiker. Då kom den ofta upp eftersom även landsting och kommuner kan ge bidrag till kvinnojourerna lokalt. Det kunde variera från ett år till ett annat, och det kändes inte speciellt bra. Jag kan förstå hur kvinnojourerna känner det.
Samtidigt har jag förstått när Brå har tittat på detta och när kvinnojourerna själva har uttryckt hur de ser på regeringens insatser att de känner att stödet är starkt från regeringens sida. När det gäller papperslösa och våldsutsatta kvinnor nämnde Kenneth Johansson papperslösa, sjukvården och skolan. Detta är på gång, och Folkpartiet stöder det.
När det handlar om kvinnors utsatthet och det som du beskriver, Eva, läser jag i handlingsplanen också in att etnicitet, kultur och annat inte ska ha någon som helst avgörande betydelse. Om man är en gömd kvinna som är utsatt för våld ska man naturligtvis utifrån mänskliga rättigheter och de konventioner som vi har få det stöd som man har rätt till. Det är min uppfattning, och den står jag för.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det är med glädje som vi kan konstatera att man på EU-nivå vill fokusera på barns rättigheter genom denna EU-agenda som vi debatterar i dag. Vi har ganska nyligen här i riksdagen antagit en strategi för att stärka barnets rättigheter. Man kan säga att målsättningen är densamma som för EU.
Vi säger i strategin bland annat - jag säger det för att fräscha upp minnet lite - att all lagstiftning ska utformas i överensstämmelse med barnkonventionen, att barnets fysiska och psykiska integritet ska respekteras, att barn ska få uttrycka sina åsikter, att de ska få kunskap om sina rättigheter. Föräldrar ska få kunskap om barnets rättigheter, och beslutsfattare och professionella ska också ha kunskap om barnets rättigheter.
Kunskap om barns levnadsvillkor ska ligga till grund för beslut och prioriteringar som rör barn. Fru talman! Att nu en EU-agenda kommer om barnets rättigheter är verkligen ett steg i rätt riktning. Här har vi kommit olika långt i medlemsländerna. Från utskottet hade vi dock några synpunkter som vi ville skulle följa med den svenska ståndpunkten när vi diskuterade utlåtandet i utskottet.
Det var bland annat att all information, data och statistik ska delas upp utifrån kön för att stärka pojkars och flickors rättigheter. Det fokuseras även på barn med funktionsnedsättning och deras behov. Det är absolut nödvändigt att fokusera på barn med funktionsnedsättning. Vi vet att barn med funktionsnedsättning har en större utsatthet vad gäller våld och psykisk ohälsa.
I många länder i Europa räknar man inte med de resurser som barn med funktionsnedsättning utgör. Det finns en hel del att göra inom det området. Det poängterades från utskottet att det i arbetet med flyktingbarn är viktigt att arbeta med papperslösa barn.
Utskottet vill vidare skärpa vikten av att undanröja barnaga i alla former och till sist poängtera vikten av att intensifiera arbetet med att implementera barnkonventionen i varje medlemsstat eftersom alla medlemsstater har ratificerat barnkonventionen.
Det här är viktiga synpunkter att skicka med eftersom vi vet att trots att många länder har ratificerat barnkonventionen är det si och så med hur man efterlever den. Fru talman! Min och Folkpartiets förhoppning är att det blir handling av alla de här åtagandena. Vi vet att det inte alltid är så lätt. Slutligen vill jag återigen lyfta fram barnkonventionen och Folkpartiets önskan att den ska bli svensk lag. Varför?
kan man undra. Jo, därför att trots att svensk lag anpassats till konventionen har den inte fått genomslag i praktiken. FN:s barnrättskommitté har kritiserat Sverige i fråga om just hur det ser ut i olika kommuner vad gäller barns utsatthet. Till sist, fru talman: Alla barn har rätt att leva, växa och ges möjligheter till egna val. Alla barn ska ges chanser i livet.
Den utmaningen måste vi ta på allra största allvar både här hemma och i Europa i övrigt. Min förhoppning är nu att vi är en bit på väg. Fru talman! Jag yrkar bifall till utlåtandet.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det här är en mycket angelägen interpellation. Äldre döva och dövblinda har en mycket utsatt situation. Det har också rapporten från Sveriges Dövas Pensionärsförbund visat. En enkätundersökning visar att äldre teckenspråkiga undviker att ta kontakt med läkare, tandvård eller andra vårdinrättningar och i stället väntar på att få ett brev hem eller helt enkelt avstår från att söka vård.
Friskvård är inget som man direkt tar emot och som riktas direkt till den här gruppen. Det finns stora svårigheter med tolkar i vissa landsting. Jag kommer själv från Västerbotten. Där har det varit många vakanser, och därför har vi inte kunnat ställa upp med den tolkservice vi har haft förhoppningar om att ge.
Det finns hemtjänst på flera språk, och det finns äldreboenden för döva på många håll - men det finns oerhört mycket att göra. I många fall får vi uppfattningen att kompetens och kunskap om äldre dövas och dövblindas situation saknas i kommuner och landsting.
Min fundering är om inte Socialstyrelsen i det här hänseendet skulle kunna göra så mycket mer för att ge anvisningar och råd till kommuner och landsting för att uppmärksamma dessa problem.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Vi har ett politiskt ansvar, jag, Eva och andra i denna kammare. Vi har i denna riksdag antagit FN-konventionen om mänskliga rättigheter som gäller personer med funktionsnedsättning. Vi har också antagit en strategi för funktionshindrade som ska gälla under de kommande åren.
Det innebär att det även finns ett ansvar hos politiker på regional och lokal nivå. Här har Eva Olofsson, jag och många fler med oss ett ansvar att tydlig driva de frågorna i de församlingar som är närmast hälso- och sjukvården och den kommunala servicen. Skåneregionen har klarat av detta.
De har sina regionala vägledare. Det är en modell som andra län kan ta efter. För min del känns det viktigt att få skicka med budskapet att vi inte alltid kan förlita oss på att den statliga nivån ska kunna fixa dessa bitar, utan det måste ställas krav på kommuner och landsting.
Det är så vi ska jobba med FN:s konvention om mänskliga rättigheter och strategin för funktionshindrade. Det måste genomsyra arbetet hela vägen i den politiska processen.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det är väldigt svårt och tufft för dem som har behov av ledsagarservice. Jag känner väl igen problematiken. Eva Olofsson frågar vad Folkpartiet tycker. Folkpartiet har inte tagit ställning till något nationellt lagförtydligande.
Det som jag tycker är viktigt är att SKL, som är den övergripande organisationen, ser till att samråda med kommunerna och landstingen, framför allt med kommunerna i det här fallet, för att försöka komma fram till hur man enhetligt ska kunna hantera de här frågorna. Sedan är det en gammal regeringsrättsdom som ligger gravt synskadade i fatet.
De har svårt att få LSS, för de faller oftast under 20 timmar, trots att det i förarbetena till LSS-lagstiftningen fanns sådana skrivningar som borde vara ganska självklara för dem som ska göra bedömningarna. I första hand tycker vi att man på frivillig väg ska hitta en samordning och samverkan så att det blir enhetliga bedömningar av ledsagarservicen.
Det gäller både prissättning och handläggarnas kompetens.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
När det först gäller nationella riktlinjer för ledsagare sitter man nu på departementet och analyserar Socialstyrelsens rapport. De har ändå satt pekfingret på bristerna, så vi får se var regeringen landar i tolkningen av det. Det är svårt att nu tala om vad vi får för synpunkter från regeringen.
Än så länge är inte nationella riktlinjer något som är aktuellt för Folkpartiets del, men frågan bereds så vi får ta det i beaktande. När det gäller personlig assistans är det helt rätt som Eva Olofsson säger, att ingen vill att lagen ska urholkas. Vi tycker att det är viktigt att vi kan upprätthålla intentionerna.
Personligen tror jag aldrig att vi kan komma ifrån att vi nog måste se över rättighetslagstiftningen för att kunna stärka den på det sätt som var meningen. Jag känner mig väldigt nöjd med utskottets ställningstagande. Jag har verkligen stött och blött det här under resans gång i utskottet, i beredning och tillsammans med mina allianskamrater.
Jag var på ett besök på ett assistansföretag för ett tag sedan och kände då att det är mycket som vi behöver fördjupa oss i och analysera. Där togs upp bland annat tvåårsomprövningarna. Man berättade att man jobbade med ett ärende som skulle få sin tvåårsomprövning, och det hade gått tio år sedan det första beslutet fattades om att bevilja assistans.
Och det var inte ovanligt i det länet att det kunde vara fem år mellan första beslutet och tvåårsomprövningen. Det finns en hel del saker att fundera på, även det här med aktiv tid som vi nu får höra att Försäkringskassan tittar så strikt på. Var kan gränsen gå för toalettbesök, är det vid sex gånger?
Det finns alltså mycket att fundera på som är viktigt för att vi ska kunna få ett bra underlag till fortsatt hantering.