KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Borg (M):
Jag vill tacka Hans Olsson för interpellationen och för debatten. Det är en viktig diskussion, som kommer att fortsätta. Det handlar om grundläggande värderingar och hur vi vill att den svenska modellen ska fungera. Vi behöver skatteintäkter för att klara starka offentliga finanser och de åtaganden vi har för välfärden. Vi behöver låga skatter som gör att människor arbetar och gör att investeringar kommer Sverige till del. Ska vi klara av låga skatter måste de också betalas.
Då måste vi ha ett effektivt skattesystem som gör att bolag och privatpersoner gärna redovisar sina inkomster i Sverige. Vi har haft en diskussion om ett antal punkter där vi har tagit oss framåt. I några av fallen, personalliggare, moms för byggsektorn och certifierade kassaregister, handlar det om ett arbete där vi har fört vidare den tidigare regeringens förslag.
På en del av områdena, nu när vi har kommit framåt med till exempel Pandoras ask och ränteavdrag, har vi också haft stöd från Socialdemokraterna i riksdagsmotionerna. Jag är övertygad om att vi i delar av områdena kan hitta samsyn. Sedan kommer vi säkert att fortsätta en hård och djup ideologisk debatt inför valrörelsen i många andra frågor.
Anders Borg (M):
Jag vill tacka Christopher Ödmann och Gunnar Andrén för den här diskussionen. För mig är det tydligt att ansvarsfrågan är mycket central i hela frågan om aktieägande. Bland annat handlar det naturligtvis om vem det är som ska ta ansvar när det inte fungerar, vem som ska byta ut ledningar, vem som ska se till att bolagen har tillräckligt med kapital för sin verksamhet och vem som ska se till att det är god ordning på papperen. Där har den starka ägaren en utomordentligt viktig samhällsfunktion att fylla.
Det är slående för mig att mycket av den ansvarslöshet, de brister och den girighet vi har sett har varit allra tydligast i bolag där ägarrollen inte är så stark som den borde vara. Samtidigt får vi inte glömma bort hur dimensionerna ser ut. Vi har många aktieägare i Sverige, men 5 procent av aktieägarna står för 80 procent av ägandet.
Det är ett uttryck för att samhällets resurser alltid har en sned fördelning, att somliga är bättre lottade än andra. I detta ligger naturligtvis det självklara att vi bör ha en beskattning av ägande och av aktier. Precis som vi ska beskatta arbete och andra ekonomiska tillgångar är det rimligt att beskatta ägandet.
Då är det också viktigt att vi har ett regelverk som är enkelt, neutralt och inte uppmuntrar ett överdrivet skatteplanerande eller undandragande av beskattning. Det är viktigt att vi på vägen framåt väger av båda dessa aspekter. Å ena sidan måste vi få in skatteintäkter och ha en beskattning av ägande som ger en säkerhet i de offentliga finanserna.
Å andra sidan måste vi se till att Sverige har ett attraktivt näringslivsklimat som gör att det finns en levande företagskultur.
Anders Borg (M):
Inledningsvis vill jag slå fast att jag delar statsministerns syn vad gäller klimatfrågan och att miljöskatter och andra ekonomiska styrmedel har en central roll i klimatarbetet. Den 9 december 2009 antog riksdagen regeringens förslag om skattemässiga åtgärder som bland annat medför minskade utsläpp av växthusgaser. För att minskningar av koldioxidutsläppen ska nås på ett kostnadseffektivt sätt är det i ett första skede angeläget att begränsa de nedsättningar från den generella koldioxidskattenivån som finns i dag.
Den generella koldioxidskattenivån bör framöver anpassas i den omfattning och takt som tillsammans med övriga förändringar av ekonomiska styrmedel bidrar till att nå de uppsatta klimatmålen. Vi höjer även dieselskatten för att stimulera till minskad förbrukning och därmed lägre koldioxidutsläpp. Höjd skatt på diesel stimulerar även till sparsam körning på ett varaktigt och kostnadseffektivt sätt.
Ett kilometerskattesystem är dyrt att administrera såväl för företagen som för Skatteverket, eftersom det kräver utrustning för att registrera var och när ett fordon kör. Regeringen ansåg i 2009 års klimatproposition att det inte fanns tillräcklig grund för att införa en kilometerskatt eftersom samhällsvinsten inte påtagligt översteg administrationskostnaderna. Jag anser att detta fortfarande gäller. Styrningen mot minskade utsläpp av koldioxid är därför tills vidare mer effektiv inom ramen för drivmedelsbeskattningen än genom ett kilometerskatteuttag.
Anders Borg (M):
Det är glädjande att vi kan vara överens om vissa saker i Sveriges riksdag. Jag ska villigt säga att den största besvikelsen som har jag upplevt under min tid som statsråd är förloppet vid Köpenhamnsmötet i samband med de internationella klimatförhandlingarna.
Det är en stor besvikelse och en sorg för ett land som Sverige och EU som helhet att man inte lyckades nå en internationellt bindande överenskommelse om att minska klimatutsläppen. Sverige har enligt min uppfattning en väldigt klok och väl avvägd klimatpolitik. Vi har en CO2-skatt. Vi var bland de första som införde den. Den är relativt hög. Det är det absolut effektivaste styrmedlet.
Vi har flexibla mekanismer som till mycket låga kostnader ger oss effektiva åtgärder utanför Sverige. Vi har handelsystemet i Europa som också är väldigt effektivt. Vi har gröna certifikat. Det är ett system som jag ofta i diskussionerna hos mina kolleger i Europa möter stort intresse för som en väldigt flexibel och effektiv modell.
Vi har också en energiproduktion som tack vare kärnkraft, vattenkraft och vindkraft är relativt effektiv när det gäller CO2-utsläpp. Varför ska vi inte arbeta med de styrmedel vi har utan i stället införa en kilometerskatt? Skälet till att vi inte bör göra det är det som framgår av den specialstudie av den samhällsekonomiska effektiviteten i Klimatberedningens förslag som genomfördes av Konjunkturinstitutet.
För samma kostnad i bnp-termer får man en elva gånger större effekt om man i stället jobbar med koldioxidskatterna. Väljer man i stället att till exempel jobba med flexibla mekanismer är effekten någonstans mellan 30 och 40 gånger större för samma bnp-kostnad för Sverige. Koldioxidskatten är effektivare därför att den går direkt på utsläppen.
Det är en genomgående slutsats att man alltid ska försöka åtgärda problemet så nära källan som möjligt. Man konstaterar, och det har även andra gjort, att detta är en åtgärd där administrationskostnaderna i princip uppgår till lika stora belopp som vinsten av åtgärden.
Det allra mest grundläggande skälet till att vi inte bör införa en kilometerskatt, som också har relativt stora kostnader i bnp-termer, är det som återspeglas av att det har elva gånger större effekt om vi hanterar CO2-skatter eller 30-40 gånger så stor effekt om vi väljer att jobba med flexibla mekanismer. Tror vi att klimatfrågan är viktig bör vi få så stora klimatutsläppsminskningar per insatt krona som möjligt.
Har man en åtgärd som är oerhört ineffektiv bör man undvika att använda den och i stället använda mer effektiva medel. För mig som bor i glesbygden och har många vänner i skogsindustrin som jobbar i skogen är det ett bekymmer att det slår mot skogsnäringen. Det är ett uppenbart bekymmer som man inte kan komma ifrån. Det är ofta i regioner och bygder där annan industri inte är speciellt omfattande.
För vanliga människor som ska kunna leva och bo på landsbygden är skogen och skogsarbetet en nyckelresurs. Det gör att det till detta finns särskilda skäl att vara bekymrad. Det är en ineffektiv åtgärd vars kostnader tenderar att drabba människor som ändå lever under rätt tuffa förhållanden.
Anders Borg (M):
Det är glädjande att vi är överens om klimatfrågans vikt. Jag vill påpeka att CO2-skatten en gång i tiden infördes av Bildtregeringen. Den är ett effektivt instrument - det effektivaste vi har vid sidan av handelssystemet. Men även det är dyrt. Jämfört med flexibla mekanismer är kostnaden kanske två tre gånger större. Miljöpartiet föreslår väsentligt större skattehöjningar. Om jag minns budgeten rätt är det 16 miljarder på CO2-sidan och sedan ytterligare 6 på kilometerskatten.
Om man belastar transportsektorn och hushållen med 22 miljarder i skattehöjningar kommer det att slå mot människors privatekonomi. Det kommer att slå hårdast mot dem som inte har några alternativ för transporter, det vill säga människor i glesbygden med långa resor till arbete och tjänster. En så stor skattehöjning som 22 miljarder är ingen obetydlig sak. Det är något som man tydligt bör redovisa för väljarna om man söker regeringsmakten.
Jag tror att Miljöpartiet i grund och botten kommer att kunna driva igenom den hållningen. När partiledare förhandlar måste partier i slutändan vinna de frågor som de måste vinna. För Miljöpartiet skulle det vara ett utomordentligt stort svek och undergräva hela legitimiteten för partiet om man före valet säger att man ska höja CO2-skatterna kraftigt och sedan inte kan driva igenom det.
En dramatisk höjning av bensinpriserna och kostnaden för transporter måste bli ett resultat av en rödgrön förhandling. Jag delar inte bedömningen att vi i EU har en rörelse mot kilometerskatt. Det finns inte något EU-land som har infört kilometerskatt i hela sitt vägnät. Det finns flera länder som har modeller som mer påminner om vägtullar än om kilometerskatt.
I praktiken beskattar man alltså i ett antal länder trafik som går igenom landet på det sätt som man gjorde under medeltiden med stadstullarna. Det är varken ett effektivt skattesystem eller en effektiv miljöpolitik. I grunden är det så att om man lägger skatten på källan - på exakt det man vill minska - får man större effekt. Det är därför en CO2-skatt alltid är effektivare än en kilometerskatt. Man kan aldrig komma ifrån det.
Det kommer också alltid att vara mycket effektivare och ge större effekter om vi är beredda att använda flexibla mekanismer utanför Sverige i länder där det finns fler lågt hängande frukter i klimatpolitiken. Det spelar ingen roll hur beräkningarna görs om för en kilometerskatt. I grunden kan inte en korrekt beräkning visa att detta är ett effektivt medel att använda. Det kommer aldrig att vara effektivare än flexibla mekanismer eller en CO2-skatt.
Jag tror att vi i grunden ska arbeta med de modeller vi har: gröna certifikat, handelssystemet och effektiv energiproduktion med kärnkraft, vindkraft och vattenkraft. Naturligtvis får vi justera CO2-skatterna löpande framåt; det tycker jag är rimligt. Det är en av de skattehöjningar som jag tror i grund och botten gradvis bör göras. Det ska absolut inte vara på den 20-miljardersnivå som Miljöpartiet föreslår.
Men jag tror att det är rimligt att löpande genomföra gradviska justeringar av skatter på alkohol, tobak och CO2.
Anders Borg (M):
Jag har stor respekt för Karin Svensson Smiths argumentation. Vi har inte i grunden någon olika syn på att järnväg är ett viktigt transportslag och att det kan behöva göras investeringar i järnväg. Sedan ska det vägas mot andra alternativ. Det är inte ett effektivt klimatinstrument, men det kan vara ett effektivt alternativ till vägtransporter i andra avseenden.
Grundskälet till att jag har bekymmer med kilometerskatten är som sagt att när Konjunkturinstitutet räknar på detta landar de i att för samma bnp-kostnad får man en elva gånger större effekt av att i stället justera CO2-skatten. Jag har inte de exakta världsmarknadspriserna på flexibla mekanismer i huvudet, och därför tar jag ett brett intervall. Det borde ge någonstans mellan 30 och 40 gånger så stora effekter om man i stället jobbade med den typen av åtgärder. Det säger mig att det är det vi i första hand ska göra.
Sedan tror jag att det klokt att vi har en klimatpolitik med många olika instrument. Jag tror att kombinationen av gröna certifikat och en kärnkrafts-, vindkrafts- och vattenkraftsbaserad energiproduktion, handelssystem och vad det kan vara i övrigt är bra komplement till CO2-skatten. Miljöpartiet vill höja CO2-skatten. Det tror jag att vi alla har förstått.
Det är 22 miljarder i skattehöjningar som ska tas ut, 16 på hushållen och 6 på tunga transporter. Jag har dock svårt att bortse ifrån att skogsindustri är jobb i glesbygd. Det är ofta tunga och slitsamma jobb med en relativt begränsad ersättning. Det är alldeles uppenbart att om vi lägger en tung belastning - och KI konstaterar att det är en relativt stor kostnad i termer av effekter på ekonomin att gå den här vägen - kommer det att kosta för dessa människor.
Det är de som till slut får bära detta. Det blir färre jobb i glesbygden, och förmodligen får de bära en del av kostnaden som rullas över på dem. Då landar vi i sämre arbetsvillkor och minskad ekonomisk ersättning. Jag tycker inte att det är rimligt att man låter en grupp i samhället bära oproportionerliga kostnader för vår klimatpolitik.
Anders Borg (M):
Peter Hultqvist har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att minska de ekonomiska klyftorna. Hans Olsson har frågat mig hur jag bedömde att avskaffandet av förmögenhetsskatten skulle finansieras, om jag avser att ta initiativ till en utredning av hur nettoinflödet av kapital påverkats av förmögenhetsskattens avskaffande samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa en rättvis förmögenhetsfördelning. Bakgrunden till frågorna är att förmögenhetsskatten avskaffades från och med 2007.
Förmögenhetsskatten var en dåligt fungerande skatt. Några av Sveriges mest förmögna personer var helt eller delvis skattebefriade medan vanliga husägare betalade förmögenhetsskatt på grund av snabbt stigande taxeringsvärden. Förmögenhetsskatten uppfattades därför som både godtycklig och orättvis. Dess brister har lyfts fram av bland annat Skattebasutredningen, Skatteverket och Finanspolitiska rådet. Det fanns därför goda skäl för att avskaffa förmögenhetsskatten.
Avskaffandet finansierades delvis genom att begränsa avdragsrätten för privat pensionssparande. Detta mildrade de problematiska fördelningseffekterna. Vid tidpunkten för avskaffandet gjordes en helhetsbedömning att det resterande intäktsbortfallet rymdes inom statens budgetram. Regeringen gör samma bedömning i dag. Då hade staten ett strukturellt sparande som låg väl över målet om 1 procent av bnp.
Sedan dess har det strukturella sparandet minskat något men det är fortfarande i linje med finanspolitikens mål när hänsyn tas till den kraftiga konjunkturavmattningen. I propositionen Slopad förmögenhetsskatt m.m. anför regeringen att slopandet förbättrar tillgången till riskkapital genom att framgångsrika entreprenörer i mindre utsträckning lämnar landet av skatteskäl. Som tydligt framgår av propositionen är det svårt att bedöma i vilken utsträckning kapital som redan lämnat landet kan förväntas återvända.
Osäkerheten förstärks av att oppositionen aviserat att de vill återinföra förmögenhetsskatten. Regeringens politik bedöms på sikt bidra till 150 000 varaktigt fler sysselsatta. Jobbskatteavdraget står för drygt hälften av ökningen. Dessa åtgärder utgör tillsammans ett krafttag för att minska de ekonomiska klyftorna i samhället.
Anders Borg (M):
Låt mig citera vad Göran Persson säger om arvs- och gåvoskatten. Han är ju så tydlig. Fråga mig i dag så tycker jag att vi ska ta bort de där, säger han om arvs- och gåvoskatten. Det var inte ett uttalande tio år efter det att Göran Persson avgick som partiledare och inte heller något som han skrivit i några memoarer i eftertankens kranka blekhet.
Det var en avsiktsförklaring av en sittande partiordförande och en sittande statsminister i aktiv tjänst. Det är nedskrivet och bandat. Det är inte så att han gör det en gång, utan han kommer tillbaka till resonemanget om hur viktigt det är för Socialdemokraterna att ta bort förmögenhetsskatten. Det är en viktig prioritering för det socialdemokratiska arbetarpartiet. Socialdemokraternas partiordförande deklarerar så tydligt att man vill ta bort förmögenhetsskatten. Det finns svart på vitt, inspelat, tryckt och sänt.
Det är öppet deklarerat och aldrig förnekat. Han har aldrig sagt att detta inte gäller, att det inte var sant, att det var fel eller att det var någon annan som pratade, och Bosse Parnevik var inte närvarande. Det var alldeles uppenbart Göran Persson som gav sin bedömning. Och han handlade utifrån den. Han avskaffade arvs- och gåvoskatten, och vem som helst förstår ju att ett avskaffande av arvs- och gåvoskatten har fördelningskonsekvenser. Det är så det är.
Socialdemokraterna gjorde två stora skatteförändringar. De tog bort arvs- och gåvoskatten och sänkte inkomstskatterna med lite över 70 miljarder under den förra mandatperioden. Vi vet att arvs- och gåvoskatten har ungefär samma fördelningseffekter som förmögenhetsskatten. Vi vet också att jobbskatteavdraget har lite bättre fördelningskonsekvenser än kompensationen för egenavgifter. Det är inte fullt lika mycket som går till dem som tjänar mest. Det är därför den här retoriken från Socialdemokraterna blir så ihålig.
Vi har de starkaste offentliga finanserna av nästan alla industriländer. Därför kommer vi också att klara jobbpolitiken. Offentliga finanser och jobbpolitik hänger ihop. Det är därför vi kan säga att vi har en ansvarsfull ekonomisk politik som bygger på att återskapa full sysselsättning.
Anders Borg (M):
Monica Green har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med det ökade beroendet av försörjningsstöd. Regeringens mest prioriterade fråga är att minska utanförskapet och att öka sysselsättningen. Beroendet av försörjningsstöd går i takt med utvecklingen på arbetsmarknaden. När den internationella finanskrisen hösten 2008 även drabbade vårt land, med en djup lågkonjunktur och ökad arbetslöshet i sina fotspår, medförde detta ett ökat bidragsberoende.
Den negativa utvecklingen för försörjningsstödet följer alltså det normala konjunkturella mönstret vid nedgångar på arbetsmarknaden. Regeringens linje är att beroendet av försörjningsstöd och andra former av utanförskap bör minskas genom att individens möjligheter till reguljär sysselsättning och egen försörjning stärks. För att mildra effekterna av krisen bedriver därför regeringen en mycket aktiv politik. De åtgärder som är både strukturellt och konjunkturellt motiverade har vidtagits för att överbrygga den allvarliga situationen på arbetsmarknaden.
Av en sammanställning som OECD gjorde i juni 2009 av olika länders stimulanspaket och storleken på automatiska stabilisatorer framgår att Sverige har de största finanspolitiska stimulanserna bland de av OECD redovisade länderna för 2009 och 2010. Att bromsa en neddragning av offentligt finansierade jobb är en av de mest kostnadseffektiva åtgärderna för att dämpa fallet i sysselsättningen i en djup lågkonjunktur.
Under 2009 och 2010 kommer därför kommuner och landsting att tillföras ytterligare 17 miljarder kronor utöver vad som tidigare beslutats. Sammantaget har regeringen vidtagit kraftfulla åtgärder för att få fler i arbete och därigenom minska behovet av försörjningsstöd.
Anders Borg (M):
Arbetslöshet, full sysselsättning, utanförskap, trygghet och välfärd går hand i hand. Grunderna för att bygga ett bra välfärdssamhälle är att flertalet människor som vill och kan arbeta också får möjlighet att göra det. I det perspektivet är det naturligtvis bra om Sverige hamnar i en situation där vi jämfört med tidigare kriser inte får lika hög arbetslöshet, jämfört med andra länder klarar oss på marginalen bättre och att det inte går så illa som vi har befarat.
Vi ska komma ihåg att Konjunkturinstitutet och Riksbanken båda räknade med en arbetslöshet på 12 procent. Nu ser det ut som att vi inte når den nivån utan att vi kan komma tillbaka till förkrisnivåer inom ett antal år framåt. Det beror på att vi har fört en aktivt efterfrågestimulerande politik. Det beror på att den svenska modellen är effektiv, och det beror på att vi har förstärkt arbetslinjen.
Det här betyder att när det gäller socialbidragen så kommer vi inte tillbaka till de krisnivåer vi hade under den socialdemokratiska regeringsperioden under Rysslandskris och andra perioder då det var svåra tider i ekonomin. Jag kan bara glädjas åt om det skulle visa sig vara riktigt. Vi har aktivt försökt minska socialbidragsberoendet. Institutet för arbetsmarknadspolitisk utvärdering konstaterar att jobbavdraget förmodligen är den mest effektiva åtgärden för att minska socialbidragsberoendet.
Vi har gått över till ett system med introduktionsersättning för att underlätta för nyanlända flyktingar. Vi har förstärkt de aktiva åtgärderna och möjligheterna för människor med försörjningsstöd att få hjälp av Arbetsförmedlingen. Mot den politik vi står för står vänsterblocket. Personer som Bosse Ringholm, Erik Åsbrink och Göran Persson har naturligtvis gjort viktiga insatser för att vi ska ha ordning i våra offentliga finanser, men hur höjda skatter och höjda bidrag skulle förstärka de offentliga finanserna kan jag inte begripa.
Det leder ju till att färre människor arbetar. Höjda skatter och höjda bidrag ger inte fler jobb. Det ökar riskerna för arbetslöshet och varaktigt utanförskap. Därmed har vi också huvudlinjerna i valrörelsen klarlagda.
Anders Borg (M):
Bosse Ringholm har frågat mig vilka initiativ jag har tagit under ordförandeskapet för att förhindra växande offentliga underskott i EU-länderna. Han undrar också hur stor jag bedömer att risken är för fortsatta ofinansierade skattesänkningar som kan bromsa återhämtningen i de offentliga finanserna. Ringholm vill också veta om jag tänker försöka förhindra ofinansierade skattesänkningar inom EU när konjunkturen stärks. Låt mig först konstatera att vi kan skönja tecken på återhämtning från den djupaste lågkonjunkturen sedan 1930-talet.
De extraordinära åtgärder som vidtagits på finans-, penningpolitik- och finansmarknadsområdet har varit avgörande för denna återhämtning. I genomsnitt har EU-länderna vidtagit finanspolitiska stimulanser motsvarande ca 5 procent av EU:s bnp 2009-2010, inklusive de automatiska stabilisatorerna. Som en följd av detta har de offentliga finanserna försämrats kraftigt. I EU-området väntas budgetunderskottet uppgå till ca 7 procent av bnp 2009.
Om inte åtgärder vidtas finns risk att skulden ökar till 100 procent redan 2014. Detta är ohållbart. På initiativ av det svenska ordförandeskapet har EU-länderna därför enats om principer för en finanspolitisk exitstrategi, de så kallade Göteborgsprinciperna.
Dessa principer kan beskrivas i fyra punkter: budgetkonsolidering inleds senast 2011, givet en bärkraftig återhämtning konsolidering betydligt större än 0,5 procent av bnp per år i strukturella termer genomförande av strukturella reformer stärkande av nationella finanspolitiska ramverk. En viktig utgångspunkt har varit att utforma strategin inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten.
De underskottsförfaranden som inletts är viktiga steg i ländernas exitstrategier, eftersom de innehåller tidsfrister för korrigering av underskotten. Med de gemensamma principer som vi enats om är risken liten för ofinansierade skattesänkningar som äventyrar de offentliga finanserna. Samtidigt behöver EU-länderna genomföra åtgärder som leder till långsiktigt högre tillväxt. Ett exempel på sådana åtgärder är att sänka skadliga skatter i syfte att öka arbetsutbudet. Detta kan på sikt förväntas leda till förbättrade offentliga finanser.
För svensk del väntas de offentliga finanserna återgå till balans och överskott med automatik 2013/14 när tillväxten normaliseras, vilket förstås är glädjande.