Fredrik Reinfeldt (M):
Under min tid som riksdagsledamot förändrades frågeinstituten i riksdagen. Det ska man minnas i ljuset av att regeringsformen och beskrivningen av kontrollmakten utgick från en situation i mitten av 70-talet. Men det har tillkommit instrument därefter. Det var först en allmän frågestund. Sedan blev det en särskild frågestund för statsministern. Det är någonting som alltså inte har funnits tidigare och som väldigt mycket följer exempel från andra länder.
Jag har under min tid som statsminister nu deltagit i över 30 statsministerfrågestunder här i riksdagen, och jag har under dessa frågestunder svarat på en bra bit över 500 frågor. Det är över 500 frågesvar som inte gavs innan det här frågeinstitutet fanns. Det ska då också räknas in när vi för den här diskussionen.
Jag vill också påminna om att jag vid 40 tillfällen har genomfört öppna samråd med EU-nämnden inför Europeiska rådet. Där har det funnits möjlighet att ställa frågor. Dessutom har jag i efterhand återrapporterat till riksdagen. Detta är någonting som har tillkommit i och med det svenska EU-medlemskapet.
Jag skulle säga att dessa två konstateranden pekar på en ökad närvaro av Sveriges statsminister när det gäller tillgängligheten för att svara på frågor. Det gäller då statsministerns frågestund och just EU-frågorna, för att ta de exemplen. Grundfrågan är då: Har jag syftat till att etablera en ny praxis? Det implicerar att det fanns en gammal praxis. Vad var i så fall den gamla praxisen?
Var det alltså att statsministrar före mig stod här och svarade på alla interpellationer som ställdes av riksdagsledamöter? Gjorde Göran Persson det? Svaret är att det gjorde han inte. Det är faktiskt så att med det svar jag i dag ger på en interpellation i riksdagen ligger jag nu i nivå med det antal interpellationer som Göran Persson svarade på under sina tio år som statsminister. Man kan alltså säga att jag nu toppar Persson.
Det intressanta är dessutom att Göran Persson under en hel mandatperiod avstod från att svara på interpellationer. Det blir än mer intressant när man ser vilka medarbetare Göran Persson hade under dessa år då han inte svarade på interpellationer. En av dem var Mikael Damberg. Då kan ju Mikael Damberg för riksdagen redovisa hur han som politiskt sakkunnig hos Göran Persson resonerade när interpellationerna ställdes av riksdagsledamöter med den gamla praxis som Mikael Damberg hänvisar till.
Hur resonerade den sakkunnige Damberg, som hade att ta fram underlagen för interpellationssvaren, när man valde att inte svara på interpellationer? Finns det ingen gammal praxis kan det inte komma en ny praxis. Det finns också en antydan om att det inte skulle vara kollektiva svar från regeringen. Det ifrågasätter jag. En regering i Sverige är enligt regeringsformen kollektivt ansvarig. Vi har ett kollektivt beslutsfattande.
I Sverige finns inte den typ av ministerstyre som finns i andra länder. Det görs ibland försök att snarare ställa frågan till mig som regeringsbildare, och då kan man ju välja vart och ett av de statsråd som jag har utsett och helt enkelt ställa frågan om jag har förtroende för de enskilda statsråden. Låt mig inför kammaren konstatera att det bara kan finnas ett svar på den frågan, och det är att jag har förtroende för alla mina statsråd tills något annat meddelas.
Och är det så att det ifrågasätts om det från riksdagens sida finns ett förtroende för ett enskilt statsråd finns det andra instrument i riksdagen att använda för att uttrycka det.