KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Per-Arne Håkansson berättade att personer som är anställda i de statliga bolagen är stolta över att vara det. Det tycker jag är väldigt bra. Man ska alltid vara stolt över sin arbetsplats och över att man har ett arbete, och jag tror att även de som är anställda på privata företag är stolta över att arbeta där.
Ett trendbrott, säger Per-Arne Håkansson, angående den tid vi är i. Jag tror att om ni som sitter på läktaren läser samhällskunskap vet ni att det finns högkonjunkturer och lågkonjunkturer. Det går upp och ned ungefär som bergochdalbanan på Liseberg. Vi kom ur en djup finanskris och hade lågkonjunktur, och nu går det väldigt bra. Det är en högkonjunktur.
Försäljningslistan var det som fick mig att begära replik. Per-Arne Håkansson påstod någonting som inte är sant, nämligen att vi skulle vilja sälja alla de statliga bolagen utom några få. Jag skulle vilja veta var källan till Per-Arne Håkanssons påstående om detta finns.
Jag skulle också, eftersom Systembolaget inte finns med på denna säljlista, vilja få svar på hur han fick in detta med gårdsförsäljning och Systembolaget, som inte ska säljas.
Det har snarare varit väldigt tydligt i den sociala debatten att man ska kunna förena Systembolagets försäljning av vin och sprit med att våra företag ute på landsbygden ska kunna få sälja en flaska vin till turister och därmed skapa både jobb och ökad turism på landsbygden.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det finns ett fåtal bolag som vi direkt har sagt att vi vill sälja. Per-Arne Håkansson nämnde två av fyra och påstod samtidigt att det fanns en hel lista som skulle bort. Detta är inte sant. Jag talade också om ett långsiktigt ägande, vilket vi har haft med dessa bolag. När vi sköter dem ska de skötas väldigt ansvarsfullt. Detta styrdes upp under alliansregeringen. Det fanns inte ett enda papper tidigare, utan man gjorde upp direkt mellan regeringen och bolagen.
Det kom också kriterier för hållbarhet för bolagen. Detta arbete har följts upp och fortsatt framåt under denna regering med nya och förbättrade kriterier. Men det är också så, Per-Arne Håkansson, att vi står här i dag därför att ni har fått väldigt mycket kritik för uppföljningen av de statliga bolagen.
Det finns mycket att göra framöver, så Per-Arne Håkansson skulle kanske kunna berätta lite om hur han ser på Riksrevisionens rapport och på det de säger. Som jag underströk i mitt anförande finns det väldigt många olika delar som är viktiga att ta fasta på vad gäller att se till morgondagen, att mäta, att följa upp samt att få dessa uppdragsmål på plats.
Det är också viktigt att detta inte sker om sju år - i den takt som regeringen arbetar - utan på ett snabbare sätt. Det är ju utifrån dessa mål som man sedan kan följa upp detta på ett bra sätt. Det får Per-Arne Håkansson gärna svara på.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Per-Arne Håkansson berättade att han hade varit ute på de statliga företagen och verksamheterna och känt av den stolthet som finns där. Det är bra och viktigt att man trivs på sin arbetsplats och att man ser framtidsutsikter och möjligheter.
Hur ser Per-Arne Håkansson på alla signaler som har kommit in, och vad har han att säga till alla dem som fortfarande sitter i en tystnadskultur och i ett mörkläggande? Det gäller Transportstyrelsens hantering av sin information, mutkulturer som vi har sett om på tv och, nu senast, sexuella trakasserier. Öppenhet, jämställdhet, tolerans och respekt är oerhört viktigt. Hur tänker Per-Arne Håkanssons parti agera?
Det känns som att det behövs en genomlysning av mer än ett område i statens verksamheter för att man ska komma till rätta med detta och kunna vara ett föredöme. Per-Arne Håkansson tog också upp Systembolagets och Arbetsförmedlingens fantastiska samverkan.
Det vore jättebra om Arbetsförmedlingen också kunde leverera till det privata. Bland annat söker branschorganisationen Visita kockar, vilket det är brist på. Det efterfrågas arbetskraft, och det finns utbildningar. Men här har Arbetsförmedlingen inte kunnat leverera. Jag hoppas att man tar tag i det. Sist men absolut inte minst: Per-Arne Håkansson visar stolthet över biobränslet och flyget. Det är kanske detta vi ska göra.
60 kronor i flygskatt, som ni talar om, innebär för Visby flygplats 29 800 000 minus.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack för svaret, Per-Arne Håkansson! Jag vill lägga till något i diskussionen om vad som behövs och om verksamheternas funktion både när det gäller enskilda personer som har kontakt med myndigheter och när det gäller företagare. Vi har till exempel fallet med den person som inte kunde få sitt körkort därför att hon hade för lång adress och som ombads att ändra den.
Man får hoppas att detta var en liten företeelse, men för den åkare som berörs kan det handla om hela verksamheten, som kan gå omkull. Det är jätteviktigt att man har en förståelse och begriper vad man gör när man sitter på sitt arbete. Jag tycker att det är väldigt märkliga signaler som ges när det kommer sådana besked.
Angående flygskatten sa jag att det inte blir något med den, men det hade kunnat bli det. Vad hade det då blivit? Jo, att man drar in där man har lite lägre kostnader för att flyga, med bra bränsle. Vi pratar teknikutveckling. Nu kan Birger Lahti inte svara, men Vänsterpartiet tycker att man alltid missgynnar fel människor.
Det hade varit precis dem som man hade lyckats skära ned på, för det hade blivit flygen mitt på dagen, när andra kan åka - de som ska till nära och kära och så vidare - som hade drabbats av ett sådant förslag. Om jag förstår rätt hade man inte låtit bli att lägga fram det om det inte hade funnits ett tryck från oppositionen, så det var bra att man tog vara på det tillfället. Teknisk utveckling är jätteviktigt, men vi talar alltid om det som inte ska vara.
Det verkar som att det ibland inte är tekniken som gäller utan något annat, en form av ideologi, i stället för att se vad man kan göra - man kan ha drönare och arbeta med länsstyrelser. Teknikens utveckling är jätteviktig för framtiden, men det verkar som att ni arbetar med partier som sätter stopp för detta.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Det är en poäng med mångfald. Ja, statsrådet, där är vi överens. Vi ägnar mycket tid åt att diskutera en fråga som handlar om vinster i utbildningsvärlden, omsorgen och vården. Men det som är vårt huvudspår - som måste vara det och som är det i allt vi har lyft - är innehållet.
Det är innehållet i den skola som våra barn går till på morgonen. På sina ställen är det inte längre ordning och reda. Det är riktigt allvarligt. Det är små barn i lågstadiet som springer på bänkarna. Det kommer signaler om att det finns anmälningar om barn som slår sina lärare med kvastar. De barnen är i sju- och åttaårsåldern. Man tar inte tag i kränkningar.
Det är en tystnadskultur, som jag nämnde tidigare. Det handlar om att medarbetare lämnar in anmälningar som stannar på den närmaste nivån. De kan inte gå den väg som Monica Green och andra säger sig värna, det vill säga den som handlar om starka parter på arbetsmarknaden. Alla tystnar. Vad händer? Jo, eleverna har oordning på sina lektioner.
Man är rädd för att anmäla uppåt. Politiker i nämnder vet inte vad som händer - det kommer inte fram. De är ytterst ansvariga. Detta är allvarligt. Det jag vill och önskar av hela mitt hjärta är att mångfalden ska göra att skolor har ett gott innehåll för alla som går där, så att de kan ta vara på sina livschanser med en utbildning som gör att de kan leva ett gott liv, få arbete och ha det bra.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Bättre skola, vård och omsorg! Normalt sett säger vi i politiken att vi ska ta rygg på dem som är duktiga på saker och ting. Vi ska se på de goda exemplen, och vi ska till och med exportera dem för att tjäna pengar på dem. Det finns bra verksamhet i Sverige att ta vara på. Regeringen säger nu att det är rätt väg att stänga dessa verksamheter.
Att låta verksamheter ha max 45 000 kvar på kontot är som att en familj ska klara sig på 10 kronor i månaden, när den är slut, för att ta ett exempel i samma storleksordning. Det som vi alla borde syssla med är innehållet, som vi har diskuterat jättemånga gånger - ett innehåll av hög kvalitet, som kommer sig av att lära av de bästa verksamheterna.
Jag vill upprepa det jag sa tidigare: Den som i framtiden tittar på denna debatt kommer att se vad regeringen håller på med nu, vilket vi alla får ta del av. De kommer att se återspeglingen från förr i världen, från Fröken Frimans krig . Då handlade det om att kvinnor inte skulle ha affärsverksamhet. Nu handlar det om att kvinnor inte ska bedriva verksamhet i offentlig sektor - omsorg, skola och vård.
Det är verksamheter som de är otroligt duktiga på och där de under många år har levererat tjänster i det offentliga men sett att det finns möjligheter att göra det på ett bättre sätt, med medborgarna i fokus. Krockkudden ska finnas där, statsrådet. Om den inte finns får verksamheterna stänga, och det vore på sin plats att faktiskt tala om det.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tänkte hålla mig till dessa inköp. Justitieministern sa att han kommer att ta med sig det som sagts om vikten av att man gör bra inköp på rätt sätt för att verksamheterna ska fungera väl. Polisen kommer under två års tid att sitta fast i den upphandling som har gjorts av service på bilar.
Det gör att de måste köra ett visst antal mil extra. Polisen kommer att ha personal avsatt för detta i onödan när det hade kunnat fungera på ett annat sätt om den som gjorde upphandlingen hade gjort en inventering från början. Det gäller inte den som gör upphandlingen, som är proffs på det, utan den person som är ansvarig.
Det som brister inom staten, och även i kommuner och landsting, är att en process för hur man gör inköp saknas. Det är märkligt att detta fungerar i privat sektor. Man vet att man måste göra en marknadsanalys för att se hur verksamheten fungerar och vad den behöver innan man gör en upphandling. Här har man bara tittat på en del, och det är själva servicen av bilarna.
Men man glömde hela organisationen och vad det medför att lägga tid, resurser, pengar och logistik på detta. Det vore mycket bra om regeringen kunde titta på innehållet när det gäller vad som ska göras vid inköp och tala med civilministern om hur viktigt det är att regleringsbreven blir utformade på ett sådant sätt att detta byggs in, så att myndigheterna kan leverera i denna del.
Man kan också titta på Norge och se hur de arbetar med dessa inköp. Då tror jag att det tickar på med mindre pengar och resurser i ett läge där det är mycket tufft i polisverksamheten, vilket vi har varit inne på. De försöker göra ett mycket bra jobb med tanke på vad som händer. Jag kan inte nog understryka hur viktigt detta är. I stället för att lägga 20 procent av bnp kan vi lägga 10 procent av bnp för att komma rätt med inköpen.
Det finns mycket pengar att hämta hem.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag börjar med de bilder som rullas upp av de huvudmän som råkar illa ut. Det finns ett exempel från Facebook, där en kvinna skriver: Jag gråter av glädje. Ibland vinner David över Goliat. Jag vann första ronden mot min mammas förvaltare. Huset han sålde långt under marknadsvärdet till sig själv via bulvaner i maskopi med mäklaren fick avslag av överförmyndaren. Huset tillhör fortfarande familjen. Det är av vikt att gode mäns och förvaltares stölder polisanmäls.
Så har ofta inte skett. Människor som är i en beroendeställning till dem som ska hjälpa dem och som de ska känna sig trygga med kan inte anmäla och få rätsida på det hela. Det har också hänt att personer flyttar från kommun till kommun utan att man har meddelat varandra att det finns problem. Sedan har nya människor råkat illa ut. När vi släcker tv:n, stänger av radion eller lägger ihop tidningen står de där fortfarande. Det är det tragiska. Jag har också samma fråga som Ola Johansson ställde.
Statsrådet säger att man ska ta vara på både länsstyrelsens rapport och rapporten från Riksrevisionen. Kommer dessa åtgärder att presenteras i en helhet, eller kommer man att plocka ut delar? Vad blir det då av detta? Det viktiga är helheten med rättssäkerhet, samordnare, helhet, operativ tillsyn, legitimitet, personliga resurser, samordnade utbildningar samt råd och stöd. Listan kan göras lång.
Det här behöver hållas samman på ett ställe i landet, och det ska ske på rättslig grund så att människor inte råkar illa ut på olika sätt.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag är också tvungen att ta ett exempel från verkligheten. Maria Stockhaus har ju redogjort för problematiken här. I min hemkommun startades en friskola av två lärare som i den ordinarie kommunala skolan ville förändra och såg möjligheter att, som ministern var inne på här tidigare i debatten, göra på andra sätt för att nå sina mål.
De fick rådet av förvaltningschefen att starta en friskola, och de gjorde just detta.
Friskolan fick sina pengar via förvaltningen på den kommunala skolan, det vill säga att företaget A sköter företaget B. Vi skulle inte tycka att det vore bra om företaget Ikea skulle sköta möbelföretaget Kinnarps, för det är två olika företag som arbetar med i deras fall möbler, men i detta fall är det skolfrågor. Därför bör det ligga utanför det hela.
De fick rätt i att de under flera år hade förlorat pengar. De hade inte fått de medel som de skulle ha. Precis som Maria Stockhaus berättade använde man byggnadsnämnden för att så småningom lägga ned en skola dit många elever hade vänt sig. Den fungerade väl och de var väldigt nöjda. Många ville gå på den skolan. Men i stället för att utveckla skolan avvecklade man den.
Jag tänker inte lägga mer tid på diskussion om detta, men jag tycker att det är tragiskt att de barn som skolan är till för har missgynnats på det här sättet.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag tackar utbildningsministern. Låt mig fortsätta med detta om företagande och att kommunen har ett ansvar. Självfallet har kommunen ett ansvar, men det är inte så smart att lägga det hos utbildningsförvaltningen att sköta en annan skola. Vi skulle inte låta en friskola sköta en annan skola. Har man en ekonomiavdelning är det på sin plats att man lägger det där för att få ordning och reda på pengarna.
Då kanske man också slipper det som Maria Stockhaus for efter, alltså att man trixar med systemet för att kunna ge mer på det ena hållet än på det andra, vilket är oacceptabelt. Angående friskolor, omsorg, LSS med mera: Det ska vara höga kvalitetskrav med uppföljning av målen.
Vi har kommuner som inte följer upp och inte har någon historia av att göra det fast de måste göra det. Det måste vara hög kvalitet även på den kommunala sidan. Vi har haft långa debatter om den oro som finns, och alla mina exempel kommer här i dag från den kommunala sidan. Det finns alltså mycket att göra där. Det är ett svart hål där pengarna går ned - pengar som vi måste använda väl i alla sammanhang.
Man brukar tala om en krockkudde när man har pengar över för att hålla igång verksamheterna. Att ha 45 000 på kontot, vilket föreslås, är inte vad regioner kräver av sina vårdcentraler eller annat för att ha småmedel att kunna utveckla och driva verksamheterna. Det är ganska lite pengar i dessa sammanhang.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Anledningen till den här interpellationen är - korrekt uppfattat - den utredning som ska vara klar i juni 2018.
Det handlar också om den skriftliga fråga som min partikamrat Hans Rothenberg ställde och som löd: Hur påverkar införandet en avgift och minskade möjligheter till överklagande rättssäkerheten för mindre enskilda aktörer och möjligheterna för dessa att vara delaktiga i en upphandlingsprocess på lika villkor? Statsrådet hänvisar självklart, som vi hör, till den pågående utredningen.
Samtidigt säger statsrådet att samtliga våra nordiska grannländer och de flesta övriga medlemsländer i EU har infört bestämmelser om avgifter för att ansöka om överprövning. I Norden är vi alltså det enda land som inte tar ut någon avgift. Det ligger ett visst signalvärde i det, även om det är en pågående utredning.
Det känns, om man tänker högt, som att vi är på väg åt det hållet, och därför har jag ställt denna interpellation för att även kunna diskutera andra delar i det hela. Det finns en sanning som lever där ute om att det inte är möjligt att ställa frågor under en pågående upphandling.
Detta gäller både dem som ska delta och som känner att de inte får ställa frågor för då utesluts de, och dem som ska genomföra upphandlingen, det vill säga inköparna, som menar att de inte kan ge svar. Detta är en problematik som man måste komma till rätta med, menar jag. Det är en väldigt viktig del i det förebyggande arbetet, innan man kommer så långt som till att kanske ta ut en avgift för överklagande.
Många delar som kan vara problematiska behöver ju kanske inte vara det. Om man har vunnit en upphandling och det kommer till tilldelning är det ju så att om det finns ett överklagande på gång så behöver inte den som gör inköpet ge den leverantören uppdraget som har det hela för tillfället.
Det är också en sådan del i det förebyggande att man kan välja en annan leverantör och på så sätt se till att medborgarna inte kommer i kläm under den tid som det sker en överprövning.
Med detta sagt är det en stor skillnad mellan de företag som okynnesöverprövar och de som gör det av en anledning som är helt befogad. Statsrådet tar också upp att Upphandlingsmyndigheten ska vara en stödjande verksamhet, och det är ju ett bra och viktigt arbete. Det är också viktigt att det blir korrekt information.
Om jag är rätt informerad och har förstått det rätt behöver myndigheten nu revidera sitt arbete, eftersom man har gett felaktig information på vägen. Om det är så att man inte riktigt är i fas med det arbete som man ska göra kan ju även detta bli en bidragande orsak till varför det kan komma fler överprövningar.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag tycker att det är jättebra att man har fått i uppdrag av Konkurrensverket och myndigheterna att komma med en inventering av vad överprövningarna bygger på. Jag ser fram emot att få se detta i december, då jag hoppas att den kommer. När det gäller att vänta med att berätta finns det många delar i detta.
Frågan är, precis som Hans Rothenberg var inne på: Varför väntar man med att berätta? Det är något konstigt med det offentliga och inköp som inte finns i det privata, det vill säga att man har två motparter i stället för en part. Det finns två punkter: kunskap och utbildning i landet.
Jag skulle gärna vilja att statsrådet i sitt sista inlägg tar upp hur man ser på detta. Det känns som att det någonstans på vägen finns två punkter där man verkligen måste komma vidare så att man gör det man ska. Jag bor själv i en kommun där man har gjort en del upphandlingar.
I en av de senaste missade man att göra en dränering på ett ställe där man skulle ha en skateboardbana, vilket gör att allt som man beställer i efterhand blir dyrt och fel. Jag känner att det behövs saker och ting på vägen som gör att det blir rätt. Frågan är varför man väntar med detta. Oligopol är en risk. Jag vill se företag, såväl små som stora, växa. De behöver en hemmamarknad, och det är detta jag är orolig för.
Jag vill att fler ska växa i näringslivet och kunna ta plats och sälja lokalt i kommunen - bra grejer och gärna innovativt så att man inte bygger fast vad det ska vara utan öppnar upp i frågeställningarna så att man får bra verksamhet. Jag hoppas verkligen att det inte fastnar i avgifter. Jag hoppas också att de i utredningen lyssnar på vår debatt.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Tack, statsrådet! Jag delar uppfattningen att det har med ledarskap att göra, i varje fall delar av det. Innan folk lämnar läktaren vill jag ge dem en hemläxa: Kolla på mattelektionen vad skillnaden är mellan operativt kapital och vinster! Det är stor skillnad. Ni kommer att lära er något nytt. Sjukskrivningar är ett stort problem, och det är dubbelt så stort inom den offentliga sektorn.
Mätningar man gör hos äldre har visat att de står i beroendeställning, vilket ministern också vet. Frågan är hur man ska lösa det här för att få reda på hur saker och ting faktiskt ligger till. Jag vet att kvinnor i offentlig sektor springer som i ett ekorrhjul. För de verksamheter som vi har försökt att beskriva här i dag skulle vi kunna ge en lista till regeringen med förslag på hur man kan jobba på andra sätt. Man behöver inte springa runt i ett ekorrhjul utan kan jobba på ett smartare sätt.
Det betyder inte att man jobbar effektivare, i den meningen att man gör besparingar, utan man jobbar smart, vilket kan göras på olika sätt. Vad jag allra sist vill säga i den här debatten är att jag vill att alla ska kunna ha det som Linus. Jag vill att fler kvinnor som har sett saker och kan göra något ska få vara med och skapa goda värden på nya sätt inom äldreomsorgen, sjukvården och friskolor.
Jag vill ha fler mammor - och självklart även pappor - som ser och kan vara med och driva en utveckling så att det blir bra för våra barn och unga. Jag vill att kvinnors kreativitet ska få ett gott innehåll utanför byråkratins ramar och att detta ska komma människor till del. Varför vill statsrådet inte det? Varför är det så viktigt att säga att hon inte har tagit fram detta? Hon har ansvar för förslaget eftersom hon är en del av regeringen.
Ann-Charlotte Hammar Johnsson (M):
Jag skulle vilja börja där Katarina Brännström slutade, nämligen med att säga att det inte bara är leverantörerna som är krångliga när det sker överprövningar. Låt oss se historiskt på Arbetsförmedlingen och hur det har varit tidigare. De har själva erkänt att de har ett glapp i systemet. Ministern var inne på att det blir en kort tid. Arbetsförmedlingen hade helt enkelt glömt att avtalen går ut.
Man hade inte koll på det, vilket gjorde att när avtalen skulle skrivas hade man väldigt kort om tid på sig för att ta in nya avtal. Sju månader har nämnts här i debatten, och det är en väldigt kort tid. Det behövs minst ett år om man ska göra en upphandling. Det allra bästa är dock att ha en upphandlingsprocess som börjar när man har slutit avtalen. Det innebär att man sluter avtalen och sedan följer upp längs vägen hur det går.
Då vet man också vilka leverantörer som levererar på ett bra sätt och vilka leverantörer som levererar mindre bra. På så vis får man en god framförhållning. Man börjar processen och har den hela tiden igång, med återkoppling för att kunna ha nya avtal på plats när de gamla löper ut. Med det kan man också få färre överklaganden, det vill säga om man har en analys av duktiga leverantörer längs vägen och var man når goda resultat.
Den analysen tar ju sin tid, och den bör därför pågå under tiden man har ett avtal på gång. Det som också brukar krångla inom upphandling är att man har en upphandlare som gör den. Den personen är dock proffs på att göra upphandlingar, det vill säga själva inköpsunderlaget, medan man ju måste koppla detta till dem som kan det som behövs - sfi-lärare och så vidare.
Det är väldigt viktigt att de personer som är proffs på sina yrken blir inblandade och delaktiga i processen att ta fram ett bra underlag. Så sker inte överallt i det här landet utan långt ifrån, ska vi nog säga. Det som också är viktigt är att personen som är upphandlare, som vi har resonerat, knyts till ledningsgrupperna. Det är nämligen ett strategiskt verktyg för att hamna rätt.
Jag vill som sista punkt lägga till att det är väldigt många som inte har råd att förlora och som nu står på kö för att få göra det de måste göra för att kunna komma in i samhället. Det är mer än olyckligt, kan man väl säga. Jag och ministern har debatterat kockarna tidigare, och de nämndes här igen. Det gäller även dem från fordonstekniska. Det finns alltså mycket att göra, och jag hoppas verkligen att Arbetsförmedlingen är på tårna.