Robert Hannah (L):
Jag instämmer helt och hållet i biståndsministerns bild av vilka Daish, Isis, är. Jag anser att man inte kan tala fred med Isis. Daish måste krossas och helt enkelt utrotas för att de begår folkmord. Därför menar vi från Liberalarena att man bör gå in starkare militärt och erkänna att det pågår ett folkmord, så att insatserna ligger i paritet med de brott som begås. Jag tänker återkomma till situationen för minoriteterna i Irak.
Om vi inte vågar direkt stötta minoriteterna kommer de inte att finnas kvar om tio år. För tio år sedan fanns det 1 1⁄2 miljon kristna i Irak. I dag är det 250 000-300 000 kristna. För tio år sedan fanns det 200 000 mandéer i Irak. I dag finns det några tusen. Under de senaste tio åren har bahaier, zoroastrier och andra folkgrupper fått ta den största smällen, och de kommer att ta den största smällen igen i det här kriget.
Det finns en extrem sekterism i Irak där shiamuslimerna, sunnimuslimerna och kurderna är tre olika starka grupperingar. De kan skydda och försvara sig själva militärt. Men det kan inte minoritetsgrupperna göra. Därför blir det som en irakisk parlamentariker beskrev det för mig: De blir fotbollar i fotbollsmatcher mellan olika grupper. Jag tycker att det är jättebra att man satsar på att arbeta för ett enat Irak, men om det uppstår en konflikt kommer den att ske på minoriteternas områden.
Den kommer att ske i Sinjar, på Nineveslätten eller i områdena där turkmenerna finns. Det är de som kommer att drabbas värst. Därför måste det svenska biståndet riktas dit. Jag vill ta upp ett väldigt tydligt exempel. Det är de yazidiska flickorna som våldtagits. De är de yazidiska flickorna som har sålts på slavmarknader. Det är de yazidiska flickorna som har varit de mest drabbade. När jag var i Irak berätta yazidiska flyktingar för mig att när de pluggade på Mosuls universitet var det fritt fram att våldta eller döda yazidier, eftersom man kunde behandla dem hur man ville.
Situationen som har varat sedan 2003 har varit extrem. Dessa folkgrupper litar inte på Islamic Relief eller på någon annan organisation som inte arbetar direkt för minoriteter som de kan stöttas av, lita på och skyddas av. Det är jättebra att man arbetar via Unicef eller liknande, men man ska inte tro att minoriteterna kommer att lita på de irakiska myndigheterna eller på organisationer med muslimsk stämpel.
Det vore väldigt vanskligt för dem att ens våga göra det. Sinjar befriades från Isis i november. Vad har då hänt? Har människor återvänt till Sinjar? Nej, det har de inte gjort. Varför ska man återvända till en region som inte har elektricitet, där husen är förstörda, där man inte kan vara säker på att vara skyddad från Isis om man återvänder, där det inte finns någon framtid eller något hopp?
Det som nu händer är att de yazidiska flyktingarna, assyriska flyktingarna och de andra flyktingarna är kvar i flyktinglägren därför att de inte har någonting att återvända till. Det beror i mångt och mycket på att varken den kurdiska regeringen eller den irakiska regeringen kommer att satsa på dessa områden, eftersom det är konfliktområden som de båda gör anspråk på. Vad kommer att hända när Nineveslätten befrias från Isis? Ingenting, gissar jag.
Det kommer bara att vara ett tomt, öde område, om man inte vågar göra några insatser, om inte det internationella samfundet vågar säga: Här satsar vi på återuppbyggnad med pengar direkt från Unicef eller andra organisationer på plats som arbetar med minoriteter. Annars kan jag garantera biståndsministern att om tio år kommer det att vara ännu fler mandéer, assyrier, bahaier med flera som kommer till Sverige.
Iraks befolkning har ökat med 30 procent medan assyrierna har minskat från 1 1⁄2 miljon till 250 000-300 000. Det är orimliga proportioner där minoriteterna blir de absolut mest drabbade och i praktiken utrotade. Där önskar jag verkligen att de vackra orden som ministern förde fram här efterlevs i praktiken.
I verkligheten kommer inte dessa minoriteter att finnas kvar om inte Sverige och andra länder agerar starkare för att stödja dem.