KBLab/rixvox huggingface dataset:
Joar Forssell (L):
Det är en känd debatteknik att vara lugn och sävlig. Den har Ygeman bemästrat till fullo. Men sanningen är den, herr talman, att det inte är läge att vara lugn när Sverige står inför en elkris. Sanningen är den att det inte är läge att vara lugn när man från regeringens sida gång efter annan säger detta.
Från Liberalernas håll påpekar vi att Sverige under den kallaste timmen eller under de mest intensiva timmarna eller när det av något annat skäl blir en kris i systemet är beroende av import av el från andra länder. Elen är dessutom inte sällan delvis framställd med fossila medel. Herr talman!
Det regeringen har sagt tidigare är: Nej, nej, ni behöver inte vara oroliga för kol- och oljebaserad energi från till exempel Polen, för nästan all energi kommer från vattenkraften i Norge. Men, herr talman, det som händer nu är att Norge bygger ut sin förmåga att leverera el till andra länder.
När priserna stiger finns det risk att Sverige kommer att konsumera mer fossil energi. Problemet, herr talman, är ju att ett land som Sverige inte ska använda fossil energi. Vi måste ta ansvar i hela världen för klimatförändringarna. Det är det största hotet mot människors frihet. Vi måste också ta ansvar för och se till att människor i Sverige alltid har tillgång till el och energi som är ren.
Det är också en frihetsfråga. Herr talman! Då säger statsrådet att det är lugnt, för vi har vattenkraft även i Sverige. Men grejen är att med de investeringar som vi vet att till exempel LKAB planerar i norra Sverige kommer inte vår vattenkraft ens att räcka till norra Sveriges behov.
Det är som om regeringen har krupit in under en sten för ett antal mandatperioder sedan och aldrig krupit fram igen, för verkligheten har ju förändrats. Norges utbyggnad som gör att priserna riskerar att gå upp tillsammans med stora investeringar i elektrifiering gör att behovet ökar väldigt kraftigt, och vi kommer att behöva mer reglerbar energi som också kommer från Sverige.
Problemet med den här regeringen är att man lägger ut en massa dimridåer, liksom Ygeman har gjort i talarstolen i dag. Det är klart att jag håller med om att det är bra att vi har en gemensam marknad med andra länder, men vi måste ju göra vad vi kan för att bidra med fossilfri energi så att vi inte hamnar i ett läge där vi tvingas att använda smutsig energi.
Herr talman! Jag skulle fortfarande vilja ha ett svar från statsrådet angående den situation som vi har med Norge och vårt inbyggda beroende av norsk vattenkraft. Kommer risken att vi inte kan lita på den i framtiden att få regeringen att jobba på snabbare med frågan om slutförvaret?
Det är klart att om regeringen skulle komma till skott och lösa frågan om slutförvaret, som ju tekniskt och juridiskt är löst men saknar ett regeringsbeslut, vore situationen med Norge lite mindre akut. Därför undrar jag helt enkelt ifall regeringen kommer att jobba på snabbare med den frågan, dels efter vad vi kunnat läsa i DN i går kväll och i dag, dels med tanke på situationen med den norska vattenkraften.
Joar Forssell (L):
Jag vill börja med att notera att statsrådet hela tiden återkommer till att det skulle ha varit en så exceptionellt kall vinter. Det är ju inte sant. Det måste vi ändå slå fast: Det här är inte en exceptionellt kall vinter. Den är kanske kallare än vintern innan, vad vet jag, men det är inte en exceptionellt kall vinter, och vi har inte en så kall vinter att våra system ska vara så på bristningsgränsen som de ändå har varit. Herr talman!
Det är också ytterligare en märklig sak som rör sig i Ygemans argumentation, och det är att han inte verkar vara särskilt flerdimensionell utan faktiskt ganska platt. Det är klart att även om det är sant att vi i tid , alltså över året, kan exportera och inte har elbrist är det i rum så att vi har elbrist i delar av landet.
Det är också sant att vi har en gemensam nordisk elmarknad, men det är klart att det är en kris när man inte har grön el där den behövs och när den behövs i hela landet året runt. Då är det en kris. Herr talman! Jag har inte suttit i någon regering. Ygeman har däremot suttit i regering många gånger, och det är klart att den här krisen ska hanteras av sittande regering.
Vi har gång på gång hört från regeringen att det är lugnt. Vi behöver inte ha all försörjning av el från Sverige, för vi kan när som helst köpa in billig vattenkraft från Norge.
Detta håller på att förändras, därför att när den norska elmarknaden byggs ihop så att de kan exportera till Tyskland och Storbritannien kommer det som regeringen har använt som argument inte längre att gälla på samma sätt. Det är klart att ett statsråd med Ygemans ansvarsområden då borde vara oroat. Han verkar dock inte bry sig.
Joar Forssell (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Till att börja med kan jag konstatera att vi är ense om den enorma vikten av att elektrifiera Sverige och världen i kampen mot klimatförändringarna. Det går inte att fortsätta ha tillväxt och bygga Sverige starkare och på så sätt också skapa möjlighet till välfärd genom att först bygga välstånd om man inte elektrifierar. Det vore oseriöst.
Det är genom elektrifiering som vi kan rädda klimatet och samtidigt fortsätta att utvecklas som land. Fru talman! När jag lyssnar till statsrådets svar blir jag dock lite oroad.
Min interpellation handlar om att det här och i dag finns stora problem i kraftsystemet. Mina frågor handlar om hur statsrådet ska hantera de problem som finns här och i dag. De svar som jag får handlar delvis om sådant som sker i dag.
Där finns också en hel del sådant som statsrådet vill göra och som i många fall är bra, men de ska göras i framtiden. Vi behöver såklart vara långsiktiga, men det är just nu som vi har problem. Vi har en exceptionell situation. Systemet funkar inte som det är tänkt.
Låt mig ge några konkreta exempel för att belägga mitt påstående om att systemet inte redan i dag funkar så som det bör. Svenska kraftnät har infört importstopp och exportbegränsningar för att klara normaldrift.
De förlitar sig på så kallad mothandel, som de för bara ett år sedan - inte särskilt länge sedan - sa att de bara tar till om de har en situation som kan få mycket stora konsekvenser. Nu används detta för att upprätthålla normaldrift i systemet.
Den brist på förståelse som jag upplever att statsrådet visar för att systemet här och i dag står inför stora utmaningar och har stora problem är vad som gör mig orolig.
Vi behöver ha ett system som levererar och uppfyller de krav, kriterier och mål som vi har för energipolitiken, inte bara i framtiden när man har kunnat genomföra en del reformer utan här och nu. Statsrådet sa något i sitt svar som jag skulle vilja få ett förtydligande om.
Han påstod att Svenska kraftnät inte har några planer på att begränsa mer än tillåtet. Enligt mig är det en missuppfattning hos statsrådet, fru talman. Svenska kraftnät har nämligen aviserat att flera ledningar ska begränsas till under 70 procents kapacitet.
Jag undrar om statsrådet inte känner till detta, och om han känner till det undrar jag om han tänker agera på något sätt med anledning av det. Jag vill även passa på och svara på frågan om Sverige uppfyller solidaritetsklausulen. Jag skulle säga nej. Det gör vi inte när vi har så stora problem som vi har i dag. Vi kan ju inte vara säkra på att vårt system klarar stora störningar. Då uppfyller vi inte solidaritetsklausulen.
Joar Forssell (L):
Det här är statsrådet Anders Ygemans bästa gren: att låta lite trött, sävlig och lugn trots att vi har stora problem. Fru talman! Jag är glad att Ygeman inte är landslagsspelare och jag chef för landslaget.
Han dribblar som Ronaldinho, men det blir sällan mål, för det kommer inga svar på de frågor som jag ställer. Detta handlar om här och nu. Vårt nät och vårt kraftsystem har stora problem. Begränsningarna som vi har pratat om är förbjudna, men man kan göra undantag.
När man tittar på situationen nu kan man säga att vi har en patient, Sverige, som har lindriga förkylningssymtom - under ett år när det inte är pandemi då kanske. Det borde inte vara så stor oro kring detta.
Men Sverige har så stora problem att vi tvingas sätta in bredspektrumantibiotika mot lindriga förkylningssymtom för att vårt system inte klarar av situationen.
Om man tar till så kraftfulla åtgärder som man nu har tagit till, och som det verkar som att man kommer att ta till även i sommar, i en situation när systemet inte borde vara särskilt ansträngt och när läget är normalt är det självklart alarmerande här och nu.
Man kan "djupa" i några av de olika delfrågorna. Jag har ju ställt ganska många frågor i min interpellation, fru talman. En av de sakerna, som också statsrådet gärna pratar om, är den efterlängtade Sydvästlänken och stärkningen av Sveriges överföringskapacitet.
Detta är såklart efterlängtat, men enligt SVK själva kommer den överföringen att begränsas från 1 200 megawatt till 800 megawatt.
De förändrade flödena, som är en följd av stängningen av reaktorerna och de nya kablarna, gör att länken inte kan användas som planerat. Statsrådet lyfter fram olika idéer på vilka åtgärder man skulle kunna vidta, men det finns ganska mycket problem kopplade till en efter en av de idéerna.
Statsrådet försöker, som Ronaldinho, mycket skickligt att dribbla bort de här frågorna. Han gör det genom att i stället prata om saker som ska ske i framtiden. Men problemen finns ju här och nu.
När jag har varit i samtal med Svenska kraftnät har de själva menat att det behövs planerbar produktion också i södra Sverige för att kunna lösa den situation vi har just nu. En sak som man faktiskt hade kunnat göra här och nu är att se till att Ringhals 1 återstartar för att lösa de akuta problemen.
Sedan kan vi ha långa och många samtal om hur vi ska lösa de långsiktiga problemen. Där tror jag att vi delar mycket som handlar om att det är viktigt med elektrifiering. Men vi delar uppenbarligen inte synen på att vi har stora problem i systemet här och nu som måste lösas med åtgärder nu och inte sedan.
Joar Forssell (L):
Jag tackar för de svar jag hittills har fått. Liknelsen vid Ronaldinho är möjligen lite haltande. Den handlar om hur väl Ygeman dribblar bort sina frågor, inte om hur många mål han gör. I det fallet är väl hans insatser mer blygsamma än Ronaldinhos.
Fru talman! Det är ändå talande, får man säga, att vi använder mycket kraftiga åtgärder i ett läge där situationen faktiskt är normal.
Jag säger igen det jag har sagt tidigare: Vi har en patient, Sverige, vars system vi debatterar här i dag och som har lite lätta förkylningssymtom. Men vi tvingas sätta in bredspektrumantibiotika. Det är klart att det måste ses som alarmerande.
De kraftfulla åtgärder som vi använder ska kunna användas när det verkligen hettar till, så att säga, när det verkligen är ett akut läge. De ska inte behöva användas i ett sådant här läge, som faktiskt är normalt. De begränsningar som vi har debatterat här tidigare i dag är förbjudna, men man kan göra undantag. Som statsrådet säger har vi myndigheter som ska göra de bedömningarna. Det är korrekt.
De ventiler som finns för de åtgärder som jag har skrivit om i interpellationen finns ju till för när patienten är riktigt sjuk, inte för när patienten har lätta förkylningssymtom - inte för när det är normaldrift, utan för när det går riktigt snett. Då ska de användas, men Ygeman saknar svar på varför de behöver användas redan nu.
Joar Forssell (L):
Jag vill börja med att säga att jag är glad över att statsrådet inte bara är engagerad i att begränsa klimatförändringarna utan också i det som handlar om att anpassa oss till de klimatförändringar som trots allt kommer att ske.
Det är faktiskt otroligt viktigt också för Stockholmsregionen och Stockholms stad för den delen. Fru talman! Jag måste ändå hålla mig kvar vid att de gränser som föreslås är om inte godtyckligt satta så satta utifrån ett scenario som inte är hållbart.
De är helt enkelt för höga. Nu pratar statsrådet om den typen av åtgärder som handlar om klimatanpassning. Det högre gränsvärdet handlar också om till exempel produktion av olika ämnen, kemikalier, alltså vilken el man använder i produktionen.
Vi kommer inte att kunna ha en produktion med den här typen av höga utsläppsnivåer om vi ska nå EU:s klimatmål. Det är klart att det också finns andra mål, och det är jag mycket väl medveten om. Det är av det skälet, fru talman, som även Liberalerna är öppna för att ha mer än en nivå, i det här fallet två nivåer, på våra olika utsläpp.
Vi har föreslagit 100 respektive 50 gram, och regeringen är här i dag väldigt tydlig med att man tycker att det är bra med 270 respektive 100 gram. Jag hoppas att statsrådet kan hålla med om att det vore bättre med ett tuffare mål, helt enkelt för att det krävs tuffare åtgärder och tuffare mål för att stoppa klimatförändringarna.
Den viktigaste åtgärden för att klara av klimatanpassningen är ju att se till att det inte sker särskilt stora förändringar från början. De verksamheter som skulle släppa ut den här typen av ändå höga nivåer kommer onekligen att bidra till klimatförändringarna, eftersom man släpper ut mycket koldioxid helt enkelt.
Det riskerar i sin tur att öka klimatförändringarna om man släpper ut en massa koldioxid när man producerar energi eller el när man bygger saker eller vad det nu kan vara för anpassningar man gör. Statsrådet hade flera exempel på detta. Det är klart att den typen av utsläppsnivåer inte är hållbara.
Vi ska inte fastna i diskussionen om huruvida vi ska ha olika nivåer, för det verkar, fru talman, som att jag, statsrådet, Liberalerna och Miljöpartiet är överens om att vi ska ha olika nivåer. Vi är inte helt överens om historieskrivningen om varför nivåerna har hamnat här. Jag menar att nivån 270 gram handlar om att man häromåret hade en nivå på 262 gram och att det är därför som man har landat där. Det handlar helt enkelt om att man har utgått från nuläget och sedan tänker sig att man ska justera nedåt.
Men vi anser att man behöver ha en press nedåt redan från början när man sätter det här målet. Men om vi inte fastnar i huruvida vi ska ha olika nivåer på målet, för där är vi överens, fru talman, skulle jag ändå vilja höra statsrådets resonemang om varför man inte har valt och velat driva ett tuffare mål. Det är väl ändå bättre ur klimatförändringssynpunkt att släppa ut mindre än att släppa ut mer.
Varför skulle man då inte enligt statsrådet kunna ha ett mål på 100 respektive 50 gram för att få kalla det för hållbart enligt EU:s taxonomi?
Joar Forssell (L):
Jag instämmer i mycket av det som statsrådet säger. Det finns egentligen ingen konfliktlinje mellan Liberalerna och Miljöpartiet när det gäller i vilken omfattning man tycker att klimatförändringarna är ett problem, inte heller när det gäller vilken ambitionsnivå man vill ha. Det är tvärtom, fru talman. Det är inte sällan som Liberalerna jagar Miljöpartiet, och hade rollerna varit omvända hade det säkert varit tvärtom. Vi båda har en väldigt aktiv och ambitiös klimatagenda.
I det här fallet verkar det dock vara så att Miljöpartiet och statsrådet - och delvis den person som hade statsrådsposten tidigare - har låtit frågan om taxonomi lite grann rinna mellan fingrarna. För om man ser till helheten finns det mycket att kritisera. Där instämmer jag, fru talman, i statsrådets resonemang.
Man måste nu se om helheten blir bättre eller sämre än utgångsläget, men det är klart att det fortfarande finns mycket att kritisera. Sedan gäller det målen. Det finns som sagt ingen konfliktlinje i fråga om huruvida vi ska ha två olika mål. Där är vi eniga.
Den konfliktlinje som finns handlar om att vi från Liberalernas sida tycker att det höga kriteriet för vad som ska anses hållbart ska vara 100 i stället för 270 och att det låga ska vara 50 i stället för 100. Fru talman! Jag hade önskat att statsrådet och Miljöpartiet, som har en hög svansföring och en hög profil i dessa frågor, faktiskt drev på för tuffare mål och tuffare kriterier.
Det är klart att det är bra med ett kriterium som är 100 än inget kriterium alls. Där är vi eniga. Vi måste styra om våra investeringar till mer klimatsmarta investeringar. Men det hade varit ännu bättre med ett kriterium om 50 gram i stället för 100 gram på den låga nivån. Det måste väl ändå statsrådet kunna hålla med mig om?
Joar Forssell (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Det är känt för statsrådet och kammaren att den svenska ståndpunkten i de här frågorna beslutades för åtminstone ett år sedan. Men vi vet att det har beslutats flera gånger. Det är väldigt tydligt vad kammaren tycker, eftersom det har fattats beslut om det flera gångar.
Den svenska ståndpunkten är att alla fossilfria energislag, inklusive kärnkraft och förnybar energi, ska användas effektivt i Europas klimatomställning. Fru talman! Det är också kärnan i det brev som har skickats in. Enligt statsrådet har Sverige inte fått frågan om att stå med. Det kan tyckas lite märkligt.
Det är ett antal länder som har liknande ståndpunkter i en för alla av dessa länder och också för Sverige oerhört viktig fråga. Om man känner till att det finns ett land till, i det här fallet Sverige, som har en position som helt enkelt korrelerar med kärnan i brevet, är det lite märkligt att man inte skulle ställa frågan.
Visserligen har vi ganska ofta meningsskiljaktigheter med länder som Ungern i andra frågor. I den här frågan skulle man kunna tänka sig att till exempel Frankrike, som är ett land som ofta står nära Sverige i andra frågor, skulle kunna sträcka ut en hand. Fru talman!
Detta gör att man som ledamot undrar lite över med vilken frenesi och vilket engagemang som regeringen, som inte från början har stått bakom ståndpunkten men som sedan har fått den given av riksdagen, har fört fram detta i sina kontakter med våra europeiska vänner. Fru talman!
Jag måste ändå fråga och be statsrådet att svara på en kanske spekulativ fråga, när vi ändå har möjligheten att ställa frågor här. Varför tror statsrådet att vi inte har fått frågan om att stå med på brevet?
Det verkar lite märkligt om det är så att vi har fört fram våra ståndpunkter, som Sveriges riksdag så tydligt har beslutat om i de här sammanhangen, men sedan inte fått frågan om att stå med på brevet. Man vill väl ha så många vänner som möjligt som skriver under ett sådant brev för att så stort genomslag som det bara går?
Joar Forssell (L):
Tack återigen, statsrådet, för svaret! Enligt den information som kommit i min riktning valde Finland att inte underteckna. Vad det beror på kan man förstås spekulera i. Det skulle kunna bero på vilka länder som står med i brevet. Jag kan tycka att det är lite märkligt. Det handlar om frågor där vi ofta har gemensamma ståndpunkter.
Det är också så att Frankrike är medtecknare. Fru talman! Jag har vid ett tidigare tillfälle jämfört statsrådet Ygeman med olika fotbollsspelare. Det har gått så där, kanske framför allt beroende på mina egna kunskaper i den bollsporten. En annan bollsport som jag är väl bekant med är vattenpolo som jag har spelat i många år, tro det eller ej.
Man kan konstatera att om statsrådet nu har fört fram vår ståndpunkt, som riksdagen har beslutat om så pass tydligt - det gäller detta med teknikneutralitet och att se till alla fossilfria energislag -, är han inte lika duktig som den kände vattenpolospelaren Dezso Gyarmati på att föra fram vår svenska ståndpunkt. Fru talman!
Jag vill ta det här tillfället i akt att understryka hur viktigt det är när Sverige fattar beslut om våra ståndpunkter. I det har fallet handlar det just om teknikneutralitet men också om att vara land självt måste få bestämma om sin energimix.
Vi förväntar oss i riksdagen att statsrådet, i det här fallet statsrådet Ygeman, och regeringen i stort för fram våra ståndpunkter och försöker att hitta fränder i olika sakfrågor. Det är klart att det är lättare att ha nära kontakter med länder som man har många gemensamma ståndpunkter med.
Men i till exempel det här fallet har Frankrike visat att går att hitta gemensamma ståndpunkter med länder som vi vanligtvis har lite svårare att samarbeta med. Fru talman!
Fru talman! Därför återkommer jag till en av de frågor som finns i interpellationen från början. Givet att Ygeman menar att vi driver vår ståndpunkt och för fram att Sverige inte har fått frågan om att skriva under undrar jag hur regeringen och statsrådet Ygeman från svensk sida i framtiden kommer att agera.
Hur kommer de att agera för att vår ståndpunkt, den som är beslutad om av Sveriges riksdag, ska bli ännu mer känd både bland våra europeiska vänner och, ibland kanske i andra frågor, bland våra ovänner?
Joar Forssell (L):
Tack återigen, statsrådet, för svaret! Den nämnda vattenpolospelaren, Dezso Gyarmati, är också ungrare. Man får väl säga att Ungern gör många saker fel som man kan kritisera dem för, men vattenpolo är det svårt att bräcka Ungern i. Fru talman!
Mot bakgrund av de svar jag har fått här i dag skulle jag ändå vilja höra statsrådet i det sista anförandet svara på frågan om han har uppfattningen att EU-kommissionen i dag fullt ut respekterar varje lands rätt att bestämma över sin egen energimix.
Jag undrar också om det är statsrådets uppfattning att EU-kommissionen har ett teknikneutralt förhållningssätt till de olika energislag som vi behöver för vår omställning. Det är det som ändå är kärnan i den ståndpunkt som Sveriges riksdag har beslutat om.
Jag vill även passa på att ställa en fråga när det gäller den här typen av brev eller propåer som i sitt politiska innehåll samvarierar med den svenska ståndpunkten.
Är det statsrådets uppfattning att man kan skriva på den typen av brev eller göra gemensamma uttalanden även med länder som man inte delar uppfattning med i andra politiska frågor?
Joar Forssell (L):
Även jag har en fråga till miljö- och klimatminister Isabella Lövin. Vi står nu inför enormt stora klimatförändringar och en enormt stor klimatkatastrof. För att få bukt med det behöver vi elektrifiera, och då behöver vi en stadig tillgång på el. Nu har Isabella Lövin frågan om slutförvaret och ett ökat mellanförvar på sitt bord.
Sanningen är ju den att om regeringen inte kommer till skott med att godkänna detta hotas den stabila elförsörjningen i landet.
Därför vill jag ställa frågan till statsrådet om vi kan förvänta oss att regeringen fattar beslut och godkänner att man går fram med just frågan om slutförvar och mellanförvar så att vi kan rädda klimatet och inte får störningar i energisystemet.
Joar Forssell (L):
Det gläder mig att statsrådet tycker att det här är viktigt. Nu är det ju så att Strålsäkerhetsmyndigheten har sagt ja, och kommunerna som berörs har sagt ja. Även Mark- och miljödomstolen har sagt ja men menar att man behöver komplettera angående kopparkorrosion, vilket också har gjorts. Poängen med det system vi har är att det finns flera kontroller på vägen. Det som händer om vi inte fattar ett beslut om det här nu är att vi riskerar att kärnkraften stannar och att vi då kommer att få se stora störningar i vårt energisystem.
Det är dåligt för klimatet.
Joar Forssell (L):
Jag har också en fråga till statsrådet Lena Hallengren. Vi rör oss snabbt mot ett skede där det är viktigt att så många som möjligt i befolkningen väljer att vaccinera sig. Människor har fortfarande en tidigare pandemi i minnet då det blev allvarliga komplikationer för en del människor som valde att ställa upp solidariskt för samhället och vaccinera sig.
De drabbades av svåra biverkningar och lider ännu i dag men av detta. Vad avser Lena Hallengren att göra för att människor ska känna sig trygga redan före vaccination med att den som drabbas av allvarliga biverkningar är garanterad en acceptabel kompensation?
Det finns ju kritik mot nivån på de kompensationer som har betalats ut vid tidigare liknande situationer.
Joar Forssell (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Som enskild medborgare kommer man onekligen att känna en stor press från samhälle, regering och riksdag att vaccinera sig.
Liberalerna kommer givetvis att följa upp och se till att regeringen står fast vid att människor redan innan vaccinationerna börjar ska känna sig trygga med att ersättningsnivåerna till den som drabbas av allvarliga biverkningar ligger på en rimligt hög nivå.