Jonas Sjöstedt (V):
Jag tackar ministern för svaret. Bakgrunden till denna debatt är det uppmärksammade fallet vid McDonalds. Enligt uppgifter i massmedier har chefer på företaget i praktiken sålt arbetserbjudanden till framför allt pakistanier, som alltså har fått betala för att få arbeta vid McDonalds i Sverige. Arbetserbjudandet är ju nyckeln till att få tillstånd att arbeta och vistas i Sverige.
Enligt uppgifter i massmedier rör det sig om kanske mer än 100 personer som har blivit en del av denna handel med arbetserbjudanden. Personer ska ha betalat så mycket som 150 000 kronor för att få arbeta vid McDonalds. De har alltså blivit satta i skuld direkt till cheferna och hamnat i ett fullständigt beroendeförhållande - så långt uppgifterna i medierna.
Det är en form av skuldsättning och beroende som vi är vana vid att höra talas om från andra länder men inte från Sverige när det gäller människor som arbetar. Man skulle kunna hoppas att det här är ett enskilt fall, men väldigt mycket tyder på att det inte är så. Det här är toppen på ett isberg. Det är så här det ser ut i delar av restaurangbranschen och också i andra branscher i dagens Sverige. Det är ett systematiskt missbruk av arbetskraftsinvandrare som är i beroendeställning på arbetsmarknaden.
Hotell- och Restaurangfacket i Stockholm har besökt en rad arbetsplatser. På nästan varje arbetsplats som man har besökt med arbetskraftsinvandrare har man upptäckt allvarliga missförhållanden. Det är för låga löner. Det är semesterersättningar som aldrig betalas ut. Det är arbetstider som vida överstiger de som ska gälla enligt svenska kollektivavtal. Det är personer som är inhysta hos sin arbetsgivare, ofta under väldigt enkla förhållanden men till väldigt höga hyror.
Det är de som har fått sina pass sina pass beslagtagna av arbetsgivaren. Det här är, ursäkta uttrycket, en sorts slavhandel. Det är människor som är fullständigt beroende av det här systemet. En del sätter det här i system. Ett kafé med fyra anställda har erbjudit arbete till tolv personer, många fler än vad man har behov av.
Det tyder på att det handlar om en organiserad handel när det gäller människors möjligheter att komma till Sverige och EU-området för att vistas och arbeta här. Vem har ansvaret för det här? Ja, självklart är de personer som begår de här handlingarna ansvariga. Men det politiska ansvaret finns hos Tobias Billström, det finns hos regeringen och det finns dess värre också hos Miljöpartiet som har varit med och träffat denna överenskommelse.
Ni har skapat ett system för arbetskraftsinvandring där all makt ligger hos arbetsgivaren och nästan ingen makt hos löntagaren. Det är detta system byggt för exploatering som samvetslösa arbetsgivare nu utnyttjar så hänsynslöst på svensk arbetsmarknad. Det ska påtalas att detta gäller framför allt vissa branscher. Andra delar av arbetskraftsinvandringen fungerar väl.
När det gäller till exempel dataspecialister som kommer till Sverige finns det väldigt få tecken på att det förhåller sig så här. Men i många branscher handlar det om okvalificerade låglönearbeten, som städare, restaurangbiträden och diskare, där det är uppenbart att den enda orsaken till att man tar hit någon är att man kan behandla den personen sämre och ge en sämre lön. Så ser det system ut som regeringen har skapat. Så här måste det inte vara.
Man kan ge bindande erbjudanden som följs upp, som att människor får den lön som de har utlovats. Det är fullt möjligt att göra. Skattemyndigheten bör följa upp i varje enskilt fall att skatt betalas. Man kan skydda de som klagar över att ha behandlats orättvist så att de inte utvisas ur landet. Man kan ge mer kännbara sanktioner till företagen. Och man ska naturligtvis inte ge tillstånd om det finns gott om arbetssökande i Sverige. Allt det här kan vi göra om vi värnar en sjyst arbetsmarknad.
Dess värre verkar regeringen inte vara beredd att göra något av detta.