KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anne Marie Brodén (M):
Tack för frågan! Nej, det vi har gjort är att vi har satsat på jobbskatteavdraget och framför allt riktat det till låg- och medelinkomsttagare, och det gynnar ju många olika personer i samhället. Men det gynnar också många inom kulturområdet, som vi har sett. Det andra är att eftersom många har fått mer i plånboken vet vi att en stor del av kulturens totala intäkter kommer från privatpersoner, från dig och mig.
Vi kanske inte går på operan, utan vi kanske köper en bok extra eller gör som jag gjorde häromdagen, då jag var hos en före detta kollega och köpte två tavlor. Det kan också vara något som vi använder vårt jobbskatteavdrag till. Jag tror att det är positivt både för den enskilda personen och för de som arbetar inom kulturen. När det gäller andra förmåner för ett speciellt område är det alltid knepigt att välja ut.
Vi har valt att titta på det här med avdragsrätt, om det finns möjlighet att utveckla och utvidga detta. Det tror jag är en väg som man kan titta vidare på och göra ännu mer omkring.
Anne Marie Brodén (M):
Tack för frågan! Bengt Berg har själv läst vad som står i utskottets texter och i betänkandet. Det är väl rimligt att tänka sig att det här ska bli en förbättring. Jag tycker också att du berörde det i ditt anförande tidigare, att det finns mycket kloka saker i det här. När det gäller själva biblioteksersättningen delar jag det som sagts i den diskussion som har förekommit och det som vår kulturminister har sagt här i kammaren, att det är viktigt att den bibehålls.
Du berättade till exempel om en förbättring - var det 4 öre per bok? - och vad den betyder i pengar. Det är en viktig satsning. Jag ser inte någon rädsla eller oro i den här texten för att det ska bli värre eller sämre utan i stället att det ska bli bättre. Detaljstyrning betyder ofta att man kanske styr för mycket i detaljer, sådant som kan skötas på ett mycket bättre sätt. Regeringens ambition är att göra detta bättre. Det tycker jag också framgår i texten.
Anne Marie Brodén (M):
Jag tackar för frågan. Jag försökte hinna med att säga något om jämställdhet på slutet. Jag tycker att det är viktigt. Vi har också haft en hearing i utskottet tidigare, där vi har pekat på problem som finns inom jämställdhetsområdet. Det gäller till exempel inom ett område som filmen, där det på många sätt är ojämlikt hur pengarna fördelas. Men en bra början är väl ändå att nu ge detta uppdrag och att man, som vi också skriver i betänkandet, får medel till att börja bli bättre på att samla in statistik.
Utifrån det kan man sedan gå vidare. Visst tycker jag att jämställdheten är viktig, inom alla områden. Jag tycker att den är viktig också inom kulturen. Det är inte så att allt är bra bara för att man gör saker, men jag tycker ändå att det händer mer nu än vad det har gjort tidigare.
Anne Marie Brodén (M):
Jag tackar för frågan. Jag tycker att tillgängligheten är oerhört viktig. Jag tittade lite på detta med hur vi ser på syn och hörsel, till exempel - hur ser det ut? Folkhälsoinstitutet har gjort en del studier på detta och tittat på hur många som får tillgång till kultur inom olika grupper. Jag delar uppfattningen att enbart fysisk tillgänglighet inte är tillräckligt för att diskutera tillgänglighet.
Då kan man ändå säga att 40 procent av de 30 000 som tillfrågades har möjlighet att gå, och går, på bio och olika saker. Den siffran är inte tillräcklig, men det har ändå flyttat sig framåt. Jag tror att detta handlar om att sätta upp långsiktiga mål, som man har gjort i strategin.
Det handlar också om att öka trycket och kravet på att det ska vara tillgängligt och att man tänker på att man i olika lokaler överallt ser till hörseln - eller att det finns tillräckligt med tolkar, vilket är en annan sak som kan vara viktig. Det vi från regeringens sida tydligt säger är alltså att vi tycker att det görs mycket men att det behöver göras mer.
Vi har också pekat ut att vi vill förbättra området teknik och att befintlig teknik ska utnyttjas bättre. Vi pekar också ut syntolkning, textning och andra hjälpmedel samt att man ska ha bättre pedagogik och bemötande. Det handlar nämligen också om att innehållet i verksamheten ska bli mer tillgängligt för alla. Jag är alltså överens med Gunilla om att detta är en viktig fråga, och jag tycker att regeringen jobbar på ett bra sätt med detta. Vi moderater kommer dock att trycka på för att än mer ska hända.
Conny Öhman (S):
Det referat som Kenneth Johansson ger av vad jag sade stämmer inte. Jag sade inte att köerna är borta, Kenneth Johansson. Jag sade att köerna har väsentligt reducerats, men det är ju någonting helt annat. Visst finns det köer fortfarande i sjukvården; det är ingen tvekan om att det är på det sättet. Det referat du gav var alltså helt felaktigt. Jag instämmer självfallet i att primärvården och närsjukvården ska vara basen i svensk hälso- och sjukvård. Så ska det vara.
Det var ett av de utvecklingsområden som jag pratade om i mitt anförande. Jag menar att de allmänmedicinska institutionerna som finns kopplade till de medicinska fakulteterna har en oerhört viktig uppgift och bör utvecklas ytterligare för att utveckla innehållet i den allmänmedicinska verksamheten i Sverige. Jag tycker att det bör samlas ytterligare utvecklingskraft kring de allmänmedicinska institutionerna.
Jag menar också att varje svensk sjukvårdshuvudman som inte har en medicinsk institution inom sina gränser bör se till att någon eller några vårdcentraler har möjlighet till en forsknings- och utvecklingsverksamhet. Jag vet att så också är fallet i ganska många svenska landsting. Det är ett sätt som också kan utvecklas ytterligare av ambitiösa sjukvårdshuvudmän. Så visst finns det möjlighet att bedriva utvecklingsarbete i allmänmedicin!
Exempelvis ökar antalet disputerade som har gjort sitt forskningsarbete inom det vi kan kalla för primärvården både när det gäller dem med läkarbakgrund och dem med annan bakgrund men som är arbetande i primärvården.
Conny Öhman (S):
Jag tycker att det var väl talat av Kenneth Johansson när det gäller vikten av kontinuitet på läkartjänsterna i primärvården. Det är självklart. Det är väl få områden där det är så viktigt med kontinuitet i bemanningen som just inom primärvården. Primärvårdens arbete bygger ju mycket på samverkan mellan olika yrkeskategorier. Ett sådant samarbete underlättas självfallet om man har kontinuitet i bemanningen.
Vi ska eftersträva ordinarie befattningshavare i primärvården. Stafettläkare är att se som en nödlösning och inte någonting mer när det gäller bemanningen i primärvården. Många insatser som stimulerar unga doktorer att välja att utbilda sig i allmänmedicin behövs helt klart i det här landet.
Conny Öhman (S):
Moderaterna har övergivit sin försäkringslösning. Det är det jag välkomnar. Jag har nämligen stått i kanske tio års tid i den här kammaren och debatterat med moderata företrädare som har sagt att den enda chansen att lösa problemet med sjukvårdens ekonomi är en försäkringslösning. Nu har vi en ny företrädare för Moderaterna här i debatten som säger: Det vi tyckte i tio års tid var helt fel. Vi har nämligen diskuterat detta och kommit överens om att vi hade fel. Det är alldeles utmärkt, tycker jag.
Men sedan kommer ert nya förslag - statlig skatt. Är det de fyra allianspartierna som står bakom detta? Eller är det bara Moderaterna som står bakom det?
Tror Anne Marie Brodén att det är en gemensam uppfattning från Moderaterna, Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna att vi ska ha en statlig sjukvårdsskatt och att det inte ska finnas någon lokal organisation för sjukvården - kalla det regioner eller landsting? Är det alliansens politik på det här området? Sedan gäller det vårdgarantin.
När det finns sjukvårdshuvudmän i det här landet som gick med 10 miljarder i underskott finns det inga förutsättningar att införa en vårdgaranti. Man måste först ha ekonomin i balans om man ska kunna göra utvecklingsinsatser av det här slaget. Vi har sagt hela tiden att vi vill korta vårdköerna. Det är självklart. Ingen sjukvårdspolitiker vill någonting annat.
Men vi måste ha de ekonomiska förutsättningarna innan vi kan gå ut och säga att vi har en sjukvårdsorganisation som klarar av detta. Vår bedömning har varit att efter det att vi har sanerat statens ekonomi och vissa landstings ekonomi så finns det nu en sjukvårdsekonomi som är i det skicket att vi ska ta steget att utveckla den delen av sjukvården och införa en vårdgaranti.
Conny Öhman (S):
Jag konstaterar att jag inte får något svar på min fråga om huruvida detta med en statlig skatt är något gemensamt för de fyra partier som kallar sig alliansen. Den frågan är alltså utestående efter den här debattrundan. Jag konstaterar, liksom den moderata företrädaren här, att för min egen del tror jag att vi har för många sjukvårdshuvudmän i dag.
Jag tror att en del sjukvårdshuvudmän på sikt är för små för att ha den utvecklingskraft som man behöver för att hänga med i den moderna utvecklingen. Däremot tror jag inte på det Moderaterna skriver i sin reservation, nämligen att vi inte ska ha någon regional nivå eller länsnivå över huvud taget i svensk sjukvård. Det är ju det som står i er reservation.
Tidigare under debatten har vi hört bland annat Folkpartiet och Centerpartiet säga att visst ska vi ha en sådan nivå. Då konstaterar jag att på två utomordentligt väsentliga områden, hur man ska finansiera detta och hur man ska organisera detta, är ni ingen allians mer än till namnet. Ni har olika uppfattningar i dessa fundamentala frågor för hur svensk sjukvård ska utvecklas i framtiden.
Då blir ju alliansetiketten bara en etikett i de här grundläggande frågorna.
Conny Öhman (S):
När det gäller synen på den samhällsekonomiska utvecklingen på lång sikt vet Erik Ullenhag liksom jag att representanter för både Centerpartiet och Kristdemokraterna har sagt att deras målsättning på det ekonomiska området är att skattesatsen i Sverige ska ned till det europeiska genomsnittet. Detta blir omräknat till nationell nivå i Sverige ca 250 miljarder kronor. Men det är ju bra om Folkpartiet tar avstånd från de ekonomiska uttalandena från Centerpartiet och Kristdemokraterna.
Jag ska svara på Erik Ullenhags frågor, men först vill jag ställa en fråga till Erik Ullenhag. Vad tycker du om Moderaternas reservation om att vi ska ha en statlig skatt för hälso- och sjukvården och ingen regional organisation i svensk sjukvård? Kan du sätta någon sorts betyg och tala om hur Folkpartiet uppfattar det som står i Moderaternas reservation? Är detta alliansens politik?
Eller är det en punkt där ni inte har någon politik? När det gäller primärvården vill jag säga att när jag kom in i riksdagen 1994 var mitt första ärende här i kammaren avvecklingen av husläkarlagen, Erik Ullenhag. Jag är stolt över att vi gjorde detta. Det tog ett antal år att reda ut, röja upp kanske man skulle säga, efter husläkarexperimentet i Sverige.
I dag kan vi konstatera att det bara är ett parti som står bakom en sådan här modell, nämligen Erik Ullenhags eget parti. I dag har de andra partierna, såvitt jag förstår, inget krav på att återgå till det system som ni införde mellan 1991 och 1994. För några år sedan antog vi en nationell utvecklingsplan för hälso- och sjukvården som till mycket stor del handlade om målsättningar för att utveckla svensk primärvård. Vi är inte i mål med den utvecklingsplanen.
Det återstår mycket jobb att göra innan vi är i mål med detta. Men vårt mål är alldeles uppenbart. Vi ska ha en svensk primärvård som bas i systemet.
Conny Öhman (S):
Tack för beskedet, Erik Ullenhag. Det finns alltså ingen allianspolitik när det gäller hur skatterna ska tas ut till svensk sjukvård. Det finns alltså ingen allianspolitik när det gäller hur man ska organisera svensk sjukvård. Detta är de två fundamenta när det gäller svensk sjukvård. Hur skulle det bli på det här området om olyckan är framme i höst och det blir en borgerlig regering? Ingen vet. Det är alltså svaret på den frågan. Cancervården i Sverige måste självfallet utvecklas ytterligare.
Nu pågår ett jobb inom Socialstyrelsen för att ta fram nationella riktlinjer på område efter område. Starten skedde i går, om Erik Ullenhag har noterat detta, när det gäller de tre största cancerdiagnoserna: bröstcancer och på två områden till. Här pågår också ambitiösa och reella planer i många landsting på utbyggnad av cancersjukvården.
Men självfallet är det så att ju fler äldre vi får, desto fler kommer vi att få med cancerdiagnoser, och därför måste man bygga ut cancersjukvården. Det är också på det sättet att fler överlever med en cancerdiagnos i dag än för 12-15 år sedan, så visst görs det framsteg även inom den här sektorn av svensk sjukvård - självfallet! När det gäller psykiatrin däremot måste jag som socialdemokrat hålla med. Där har vi inte gjort tillräckligt mycket.
Vi kanske är världsbäst när det gäller folkhälsa och världsbäst när det gäller sjukvård, men vi är inte världsbäst när det gäller psykisk ohälsa - det ska jag vara ärlig och säga. När det gäller psykisk ohälsa halkar vi efter. De vårdresurser som dessa människor har rätt att ställa krav på finns ibland inte i tillräcklig omfattning, och ibland är de bristfälligt organiserade. Det var just detta som gjorde att vi för några år sedan tillsatte den nationella samordnaren för psykiatri som skulle ta ett övergripande tag kring detta.
Vi är inte i mål med detta vårdområde än. För mig är det en utomordentligt hög prioritet att jobba med de frågorna de kommande åren när vi nu har finansiella muskler i det svenska sjukvårdssystemet att satsa på utvecklingsarbetet.
Conny Öhman (S):
Efter att ha varit landstingspolitiker i många år, Chatrine Pålsson, är jag självklart helt på det klara med att skatteunderlagstillväxt är en av de kanske viktigaste drivkrafterna för att kunna utveckla sjukvård. Vi har ju bitter erfarenhet från hur det var mellan 1991 och 1994 när vi hade till och med negativ skatteunderlagstillväxt och hur hårt det drabbade inte minst hälso- och sjukvårdssektorn.
När det gäller prioriteringsbeslutet kan jag säga så här: Det är klart att man alltid skulle kunna önska fler aktiviteter på området, men på många håll har man jobbat med frågan. Inte minst hemma hos mig själv - jag kommer från Östergötland - har man jobbat utomordentligt mycket med den här frågan. I Västra Götalandsregionen har man jobbat väldigt mycket med den här frågan.
Det Socialstyrelsen presenterade i går om prioriteringar inom cancersjukvården är ju också ett exempel på att man jobbar med de här frågorna. Inom primärvården har man på många ställen jobbat väldigt mycket med den här frågan. Sanningen kanske ligger någonstans mitt emellan Chatrine Pålsson och mig: På väldigt många håll har man jobbat med frågan på ett mycket ambitiöst sätt, men på en del håll har man inte kommit lika långt. Där tror jag sanningen ligger.
Men det är en styrka och ett värde för svensk hälso- och sjukvård och för vår nation att vi har en sådan enhällighet omkring enligt vilken grundläggande syn man ska utföra detta arbete. Det är en värdefull tillgång för fortsatt arbete inom det här området.
Conny Öhman (S):
Om Chatrine Pålsson läser den vårproposition som finns på bordet nu kan hon läsa i klartext hur vi ser på den frågan. Där tillförs ytterligare medel. Där satsas på en samordning av kompetensen på det här området nationellt. Det är en ganska kraftfull satsning på detta område som nu sker - eller ska ske, när riksdagen väl har beslutat om vårpropositionen.
På den punkten är det alltså alldeles uppenbart vad vi socialdemokrater tycker och att vi dessutom är beredda att ekonomiskt prioritera det här vårdområdet. Det är självklart ett oerhört viktigt vårdområde.
Conny Öhman (S):
Till att börja med är det ett helt riktigt påpekande som Jan Lindholm gör: Många av avslagen baseras ju på att en fråga är föremål för en statlig utredning, handläggning i departement eller liknande. Sedan förekommer det självfallet också avslag därför att vi inte är intresserade av förslagen i sig. Jan Lindholm tar också upp den konkreta frågan om elöverkänslighet.
Problemet är att vissa typer av vårdlokaler helt enkelt inte går att elsanera. Jag har utomordentligt svårt att tänka mig en elsanerad röntgenavdelning exempelvis. Om en person som är elöverkänslig ändå måste röntgas står man därför inför en moment 22-situation. Det är omöjligt att elsanera en röntgenlokal.
Sedan kan jag tycka att man i de olika landstingen kanske borde fundera på att just för undersökning av dessa patienter ha någon form av allmänt mottagningsrum där man tog bort instrumenten. Väldigt mycket av de tekniska hjälpmedel som i dag finns i sjukvården går inte att tänka bort eftersom de är basen för många av de medicinska framsteg vi har.
Det blir alltså en moment 22-situation när det gäller hur man ska behandla dessa människor om de drabbas av vissa åkommor. Det är alldeles uppenbart. Jag har emellertid inte någon lösning på hur deras sjukvård skulle klaras av om de drabbades av åkommor som kräver tung maskinell utrustning, och jag tror inte att någon annan heller har en lösning.
Conny Öhman (S):
Visst är förväntningarna på vården högt ställda, och det ska de vara. Jag upplever dessutom att de är lite olika. I Stockholm förväntar man sig att få träffa en doktor på direkten, men om man bor på en ö i östgötaskärgården lovar jag att förväntningen är att distriktssköterskan ska komma med postbåten. Förväntningarna på vården är verkligen olika.
När patienterna går till doktorn är förväntningen dessutom ofta att de ska ha ett recept i handen när de går därifrån. På många håll i landet försöker man nu bryta detta genom att säga att det kanske i stället behövs ett recept på fysisk aktivitet eller något sådant.
Jag studerade i förra veckan hur recept på fysisk aktivitet slagit ut i mitt hemlän, och det tillämpas i förvånansvärt stor utsträckning. Människor får alltså ordination om fysisk aktivitet och prövar detta. Med rätt åtgärder går det att påverka de förväntningar som finns på vården.
När det gäller sjukskrivnings- och receptförskrivningsinstrumentet är det mycket som enligt min uppfattning talar för att det ska förbehållas den svenska läkarkåren.
Marita Aronson (FP):
Vi har tidigare debatterat socialtjänstens viktiga funktion, den ökade kompetens som behövs och kraftsamlingen kring ungdomsbrottsligheten och så vidare, så jag ska inte upprepa den debatten. I stället ska vi glädja oss åt att vi nu är eniga om tre tillkännagivanden som de två tidigare talarna har refererat till.
Att lagförslaget om skärpning av socialnämndens ansvar för brottsoffer ska komma under hösten gläder oss. Vi hoppas att det blir ett bra lagförslag och att det också innehåller en del som vi i Folkpartiet vill, att det blir ett verkligt genomtänkt lagförslag som är mer individanpassat. Stödet för brottsoffer varierar mycket ute i landet, det vet vi.
Särskilt våldsutsatta kvinnor och deras barn bör få det stöd som de behöver oavsett vilken kommun de bor i. Jag tycker, precis som Magdalena Andersson sade, att det kanske inte behöver finnas en kvinnojour i varje kommun. Man kan köpa tjänster av varandra. Men alla ska ändå ha möjlighet att få hjälp i närheten av den kommun där de bor. Länsstyrelsernas roll behöver göras tydligare.
De bör utnyttja sin tillsynsmöjlighet gentemot kommunerna. Vite bör kunna utdömas till de kommuner som inte uppfyller socialtjänstlagens bestämmelser om stöd och hjälp. Viktigt är förstås att stödja lokala kvinnojourer, brottsjourer och de ideella organisationer som är aktiva i dessa sammanhang. Det andra tillkännagivandet handlar om att ta hänsyn till barnperspektivet och barnens synpunkter i den nationella handlingsplanen för den sociala barn- och ungdomsvården.
Det debatterade vi förra gången. Jag tror att det är viktigt att kommunerna är förberedda när ungdomar till exempel skrivs ut från institutioner. Jag vet inte om jag sade det förra gången, så jag säger det nu. Det sista är att i regleringsbrevet till Socialstyrelsen påtala vikten av att berörda tillsynsmyndigheter uppmärksammar och följer upp hur verksamheten med anmälningsskyldigheten kan bli bättre för att upptäcka och anmäla misstanke om barnmisshandel.
Det är väldigt bra, men en del tycker jag saknas. Enligt socialtjänstlagen har socialtjänsten möjlighet men inte skyldighet att göra en polisanmälan vid till exempel misstänkta sexuella övergrepp på barn. Detta har vi tryckt på extra i en reservation tillsammans med Moderaterna. Vi anser att det ska införas en lagreglerad skyldighet för socialtjänsten att polisanmäla våld och hot mot barn som kommer till dess kännedom.
Här behövs förstås ökad kompetens hos personalen. Alltför sällan anmäler myndigheter som kommer i kontakt med barn och unga. Vi har flera gånger kunnat läsa i pressen om tragiska fall. Vi tycker också att anmälningsskyldigheten skulle kunna förenas med ett straffansvar om man struntar i att anmäla.
Vi står alltså bakom alla våra motioner förstås men yrkar bifall till två reservationer. Det är reservation 16, som tar upp vistelsebegreppet, och reservation 34. Tack också, Ingrid Burman, för ett gott ordförandeskap i socialutskottet. Det har varit mycket trevligt. Vi önskar dig lycka till framöver.
Marita Aronson (FP):
Det är ett skickligt trick, tycker jag, som ministern tar till när han försöker hitta fel på Folkpartiet i stället för att tala om alla fel som man kan lägga på er. Han säger att det är vår politik som ligger bakom. Det är faktiskt inte vi som styr landet utan det är ni som styr landet. Det är ni som har sett till att den psykiska ohälsan har ökat. Folkpartiets politik i övriga landet har inte varit som i Stockholm. Jag tycker att det var ett billigt trick.
Vi står för en generell välfärdspolitik. Det kommer du att se. Vi vill ha de 80 % som vi har haft tidigare. Det vill vi stå fast vid. Jag tror inte att vi ska vara så bekymrade över det. Det kommer säkert att ordna sig på allra bästa sätt. Vi vill ha en generell välfärdspolitik. Det är inte det som det handlar om här. Ministern säger att vi visar känslolöshet. Jag kan i alla fall inte identifiera någon känslolöshet i mitt engagemang för psykisk ohälsa. Jag kan inte förstå vad du menar med detta.
Jag skulle vilja ställa en annan fråga. Du sade innan att ni har ett handlingsprogram för den verksamhet som handlägger självmord och hur man ska arbeta framöver. Jag såg häromdagen, när vi tittade på detta i socialutskottet, att ni inte har tagit med Nasp, som är den organisation som kan mest om detta, och inte heller Spes, som jobbar med de anhöriga. Jag tycker att det är viktigt att ni tar med dem i handlingsprogrammet.
Jag vill bara skicka med det så att jag inte glömmer bort det. Över huvud taget måste det hända något nu. Det går inte att bara vänta på någon sorts folkhälsoskrivelse som kommer så småningom. Det går inte att förhala detta. Den psykiska ohälsan har blivit vår tids folksjukdom som borde innebära att det krävs omprioriteringar i vården. Alkoholkonsumtion och drogkonsumtion, hörde vi i går i ett seminarium här i riksdagen, är hög hos unga.
Med datorernas hjälp kan man köpa hur mycket man vill utifrån. Självmordsfrekvensen har visserligen gått ned, men självmordsförsöken ökar, speciellt bland unga. Unga tjejer skär sig i sådan ökad utsträckning att man nästan blir skrämd av det.
Ministern har som sagt det yttersta ansvaret, vad kommer ministern att göra för detta mer än att tala om generella välfärdssystem? Det har vi ju redan.