KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Eskilandersson (SD):
Vi kan vara överens om att det är helt orimligt att barn ska vara beroende av att råka bo i rätt kommun för att få rätt hjälp och för att få sina rättigheter tillgodosedda. I dag är skillnaden mellan kommuner ibland alltför stor. Åsa Lindhagen säger att vi ska prioritera socialen. Det är lätt att säga i riksdagens kammare, men vi vet ju att det är kommunerna som beslutar om deras budget.
Regeringen slår sig gärna för bröstet om barnkonventionen men glömmer att den funnits sedan 1989 och att Sverige förband sig att följa den utan reservation redan 1990. Den har alltså gällt för svenska kommuner i över 30 år. Under dessa 30 år har de rödgröna partierna varit med och styrt under större delen av tiden - Miljöpartiet kanske ännu längre än Socialdemokraterna.
Det finns mycket vi kan göra för att förbättra barns rättigheter i Sverige. Själv propagerar jag för den barndomsgaranti som mitt parti sjösatte inför förra valet och som vi står bakom. Den är tänkt att på ett tydligt sätt visa kommunerna vad som förväntas av dem samtidigt som den ska ge det stöd som kommunerna behöver för att utföra uppgiften. Slutligen kan jag konstatera att vi har mycket kvar att göra.
Jag hoppas att regeringen har mer konkreta åtgärder att genomföra än vad som har presenterats här i dag.
Mikael Eskilandersson (SD):
När det gäller barnkonventionen tycker jag att jag gav en ganska klar förklaring nyss. Barnkonventionen gäller ju oavsett. Vi skrev på den redan 1989 eller när det var, så den har ju gällt under jättemånga år. Problemet är att vi inte har anpassat den övriga lagstiftningen till den. Nu har man infört den som lag. Då krockar den helt plötsligt med en massa andra lagar, och det har man fortfarande inte rättat till. Vad som verkligen oroar mig är den långsiktiga utvecklingen i Sverige.
Man kan leva med att allt inte är perfekt om man ändå ser att det blir bättre för varje år, om samhället blir lite tryggare, ekonomin lite bättre och barnen lite mindre utsatta. Men så är det ju inte. Tvärtom ser vi att utvecklingen går åt fel håll. Barnfattigdomen tenderar inte att stadigt minska. Tvärtom har den ökat, enligt SCB, de senaste tio åren. Samma sak är det med våld och brott mot barn. Det finns ingen nedåtgående trend.
Enstaka år kan visa på en nedgång, men under de senaste tio åren är trenden tydlig. Det har ökat med 29 procent. Värst av allt är att det dessutom främst har drabbat de yngre barnen. Den största ökningen av misshandelsbrott mot barn handlar om barn under 14 år.
Vi tror gärna att Sverige är bäst i klassen och att problemen är små, men verkligheten visar någonting annat. Jag är övertygad om att även Sverige behöver ta krafttag mot problemen, och en barndomsgaranti är en möjlig väg. Mina döttrar är snart vuxna. Den äldsta är snart 21 och den yngsta fyllde 15 i veckan.
Vad som verkligen skrämmer mig är det faktum att mina barnbarn löper större risk, jämfört med mina barn, att drabbas av såväl barnfattigdom som kriminalitet och våldsbrott under sin uppväxt. Det måste vi faktiskt göra någonting åt, och det måste vi göra på riktigt.
Mikael Eskilandersson (SD):
Min fråga går till Morgan Johansson. Undersökningar i Göteborg visar att det förekommer arrangerade äktenskap för att öka kriminella släkters makt i Sverige. I värsta maffiastil arrangeras äktenskap av klaner i utanförskapsområden. För att förhindra arrangerade äktenskap införde Danmark redan år 2002 en 24-årsregel. Därefter har inte mindre än tre kraftfulla gettopaket genomförts i Danmark för att förhindra att kriminaliteten breder ut sig.
Jag vill nu fråga Morgan Johansson när Sverige får se det första gettopaketet.
Mikael Eskilandersson (SD):
Under de senaste 20 åren har danska regeringar påverkats väldigt mycket av Dansk Folkeparti medan de svenska regeringarna snarare har påverkats av Miljöpartiet. Därför vill jag ställa en följdfråga till Morgan Johansson. Om han gör en jämförelse mellan Sveriges och Danmarks utveckling under de senaste 20 åren, är det Morgan Johanssons uppfattning att Sverige har lyckats bättre i kampen mot kriminalitet än Danmark har gjort?
Mikael Eskilandersson (SD):
Det är intressant att man från regeringens sida inte heller har gjort någonting för att ändra det. Även om man givetvis alltid kan skylla på EU-regler och att det finns EU-direktiv i grunden är det märkligt att vi ska behöva ta pengar från skattekollektivet till att betala för att bygga i kommuner som just Bjuv eller varför inte Båstad eller andra kommuner där det bor människor som faktiskt har råd att betala en högre hyra. Det är inga problem för de flesta.
I stället ska vi alltså ta pengar från dem som är fattiga, som kanske bor ute på landsbygden och som har betalat sitt eget boende. De ska också vara med och betala de här hyreshusen som blir för dyra, för att kostnaderna ska hållas nere så att det fungerar med det här regelverket. Egentligen borde man för länge sedan ha gjort någonting åt just nedskrivningsreglerna.
Att man inte ens försöker är också intressant med tanke på att det faktiskt var Niklas Karlsson från Socialdemokraterna som satt som ordförande i den här utredningen som redan 2017 presenterade att det här måste förändras. Jag ser fortfarande inte varför man ska ta pengar från skattekollektivet och ge till kanske ibland de allra rikaste vi har i samhället för att de ska ha råd att bo på de finaste adresserna. Jag förstår inte logiken.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det finns faktiskt en ganska stor möjlighet att arbeta inom EU för att förändra ett regelverk om det är EU:s regler som ställer till med bekymmer. Men man kan ju också välja att bara följa regler. Jag ser fortfarande inte varför man ska ta pengar från de allra fattigaste, ta pengar från dem som bor på landsbygden, och ge dem till personer som egentligen har råd att betala sitt boende utan några som helst problem.
Det finns en marknad för det som byggs nytt i Bjuv och i Båstad, där människor är beredda att betala en högre hyra. Det är inte ett problem. Om man hade velat skulle man i stället kunnat bygga ägarlägenheter. Det hade gått alldeles utmärkt. Men det är för att regeringen är så inriktad på att det bara ska vara hyreslägenheter som man får problemet från början.
Mikael Eskilandersson (SD):
Det är inte svårare än att man ställer krav på att informationen ska vara tillgänglig. Om man ställer krav på att informationen ska vara tillgänglig blir det i så fall ett straffansvar om det inte går att ta fram informationen. Då ser jag inte riktigt varför det skulle vara ett problem.
Ett kriminellt företag som inte vill visa upp sin bokföring döms i så fall för bokföringsbrott. Ett företag som kan visa upp sin bokföring slipper dömas för bokföringsbrott. Det är samma problem med fysisk bokföring. Om bokföringen finns fysiskt i pappersform och den bränns upp i samband med att någon kommer in i företagets verksamhetslokaler är det samma sak som att göra bokföringen otillgänglig.
Kravet måste ligga på att informationen finns tillgänglig. Kravet kan inte vara hur informationen ska lagras. Det är inte svårare än att slå en yxa i hårddisken så är informationen ändå borta. Det kan du göra samtidigt som någon genomför en gryningsräd. Jag anser inte att man kommer åt kriminella med just denna åtgärd. Min uppfattning är inte att företagare i allmänhet är kriminella människor.
Det är kanske det som skiljer mellan oss, så sett. Men det är klart att man får sätta ett ordentligt straff för bokföringsstraff. Det är i och för sig ganska väl tilltagna straff redan i dag, så jag förstår faktiskt inte problemet.
Mikael Eskilandersson (SD):
Ola Möller får det att låta som om man vet var räkenskaperna befinner sig bara för att de finns inom landet. Men om de placeras i en molntjänst tillsammans med en server vet man absolut inte på vilken adress den servern står. Den kan man dessutom flytta från dag till dag, så egentligen är det ändå helt omöjligt att hitta informationen på en server på det sätt som Ola Möller menar att man ska göra. Det finns ju ingen skyldighet att ha den här servern på en viss adress.
Hade det funnits det hade varit en lite annan sak. Jag tror faktiskt att om man hade tillsatt en utredning om det här hade man kunnat få fram ett förslag på en digital lösning så att företag slipper ha särskilda servrar för att kopiera sina räkenskaper. De allra flesta företagare är trots allt seriösa och inte kriminella, så som Ola Möller vill göra gällande.
Att majoriteten av alla företag skulle sakna revisor känner inte jag riktigt igen. Det är bara de riktigt små företagen som saknar revisor. Så fort man kommer över 3 miljoner ska man ha en revisor, och de allra flesta företag omsätter faktiskt ganska mycket pengar. Men, visst, det finns i och för sig ganska många småföretag.
Å andra sidan är det väldigt många småföretag som är enskilda firmor, och då har de absolut ingen revisor, så jag hänger inte riktigt med i resonemanget där.
Mikael Eskilandersson (SD):
Man kan ju undra varför regeringen inte agerar trots alla tillkännagivanden. När jag träffar kraftverksägare och dammägare och lyssnar på dem får jag ofta höra en historia om kampen mellan David och jätten Goljat, men det är en historia där jätten i form av länsstyrelser och andra myndigheter i princip alltid vinner.
Processerna och de kommande utrivningarna är också förknippade med stora kostnader för kraftverksägarna. Till det ska läggas åratal av envis kamp, byråkrati och överklaganden som dessa personer tvingas utstå. Den småskaliga vattenkraften är en ren och förnybar energityp som inte orsakar några utsläpp av växthusgaser.
Den finns på tusentals platser och är i princip omöjlig att slå ut vid ett angrepp från ett annat land. Den är reglerbar och kan ge mer kraft när solen inte skiner och det inte blåser. Detta är precis allt vi efterfrågar. Men av regeringen är den ändå utpekad som ett hot mot miljön och den biologiska mångfalden.
Regeringens mål är att allt vatten ska vara fritt strömmande. Man glömmer då att hela ekosystemet runt dessa dammar har anpassat sig efter den reglerade dammen under mycket lång tid, ibland flera hundra år. Torrperioder kan dessutom få omvänd effekt på det strandnära livet.
Det är fel att ställa naturvärden mot kulturvärden om kulturvärdet av bevarande av dammen alltid tvingas stå tillbaka för fritt rinnande vattendrag. Det är nämligen inte alls säkert att dessa alltid är bättre för miljön. Med rätt vilja måste det gå att förena miljö, kulturhistoria och elförsörjning.
Om vi får ett klimat med oftare förekommande torrperioder och översvämningar kan en reglerad vattenström ge viss miljönytta, för vad händer annars med den stora flora och fauna som etablerat sig kring kvarndammarna under hundratals år? Ska den inte längre vara en del av vår natur?
Många människor bor också vid eller i närheten av sjöar, dammar och vattendrag där vattennivån hålls uppe på grund av kraftverkens fördämningar. Om dammarna försvinner påverkar det både deras boendemiljö och deras fritidssysselsättning. Bad och båtliv hotas trots att miljönyttan ofta är tveksam. Till viss del kan det givetvis behövas miljöanpassningar.
Men det får absolut inte bli så att producenterna av el väljer att lägga ned för att de känner sig orättvist behandlade och motarbetade, för vad kan egentligen vara bättre säkerhetsmässigt sett än att ha flera tusen reglerbara kraftkällor runt om i vårt land? Det är dags för regeringen att agera för att bevara vattenkraften. Det borde inte behövas mängder med tillkännagivanden. Regeringen vet vad riksdagen tycker.
Det är dags att visa handlingskraft. Jag yrkar bifall till reservation 7.
Mikael Eskilandersson (SD):
Nu förlänger regeringen äntligen den tillfälliga lagen om digitala stämmor. Jag skrev själv en fråga om detta redan i december, men då såg man ingen anledning till någon förlängning. Jag är givetvis glad att man nu har ändrat sig. Jag kan se mängder med fördelar med digitala stämmor, kanske särskilt för aktiebolag och ekonomiska föreningar. För företag som har ägare i olika länder ökar möjligheterna att vara med.
Det gäller i synnerhet mindre bemedlade ägare. Denna lag skrevs med utgångspunkt från att människor inte ska träffas. En permanent lag om digitala stämmor bör skrivas med utgångspunkt från att underlätta för alla att delta. Det är faktiskt en viss skillnad.
Vi har under den senaste tiden mottagit en lång rad brev från framför allt bostadsrättsföreningar som är rädda för att deras möjligheter att påverka kan bli sämre. Jag kan förstå dem, och jag säger inte att ett permanent regelverk ska ha exakt samma regler för multinationella aktiebolag som det har för bostadsrättsföreningar.
Tvärtom är bostadsrättsföreningar, som består av boende och inte lokaler, ett exempel på när fysiska stämmor kan vara att föredra. Det är också därför som vi väljer att föreslå ett tillkännagivande, så att regeringen har möjlighet att fila på lagtexten och föreslå en lag som tar hänsyn till bostadsrättsföreningarnas situation. Nu menar regeringspartierna att de redan jobbar på en sådan lag.
Konstigt vore det kanske annars när vi skriver år 2022. Men man har inte direkt prioriterat detta arbete. Socialdemokraterna har suttit i regeringen i snart åtta år. Olika intresseorganisationer har drivit frågan om digitala bolagsstämmor i många år.
Föreningen Aktiespararna pekade på behovet långt innan pandemin började, då som ett sätt att öka inflytandet och demokratin i bolag. Att regeringen nu plötsligt skulle börja prioritera frågan tror jag helt enkelt inte på.
När jag nu strax ska lämna talarstolen för att Ola Möller ska föra Socialdemokraternas talan vill jag skicka med en fråga. Jag undrar när denna lag kommer att finnas på plats.
Kommer regeringen att hinna lägga fram förslag om den innan man blir tvungen att avgå efter valet, eller kommer man att göra som man brukar göra, det vill säga att inte göra någonting alls och sedan envist hävda att man har förberett allt när man så småningom blir avsatt? Herr talman! Jag yrkar bifall till reservationen i betänkandet.
Mikael Eskilandersson (SD):
Ökad rättssäkerhet och snabbare verkställighet i interna tionella familjemål heter alltså propositionen som vi nu ska debattera. I mycket korta drag handlar den om hur en rättslig prövning ska genomföras och vilken domstol eller annan myndighet som blir behörig när det finns ett internationellt inslag. I stort är detta bra, och det är välkommet att det nu blir förtydligat.
Vi motsätter oss alltså inte på något sätt själva propositionen men anser att den kunde ha varit bättre. Det är kanske det faktum att den sittande regeringens dagar nu är räknade, och att det därför är bråttom att få igenom så mycket som möjligt innan valet, som gör att förslaget inte tar någon hänsyn till remissinstansernas önskemål. Det blir inte alltid bra när man lägger olika lagar som ett lapptäcke på varandra.
Sveriges Kommuner och Regioner har i sitt remissvar efterfrågat bättre riktlinjer men har inte fått gehör för sitt önskemål. Man kan misstänka att tidsbristen, när valet nu närmar sig, är påverkande. Det blir det enskilda barnet som drabbas av bristen på riktlinjer för hur lagen ska tolkas av socialnämnderna.
Regeringen väljer dock att bortse från Sveriges Kommuner och Regioners remissvar. Flera remissinstanser trycker också på barnperspektivet. Värmlands tingsrätt ifrågasätter till exempel hur det säkerställs att ett barns uppfattning kommer till uttryck i beslutsprocessen. Risken finns enligt tingsrätten att det först vid tillämpningen kommer fram vilka nationella regler som bör finnas.
Just detta med hur barn ska komma till tals tas också upp av Föreningen Vårdnad Boende Umgänge i Sverige, VBU, i deras remissvar. Där lyfter VBU bland annat fram problematiken med att barn inte alltid säger det som de faktiskt vill. Det får aldrig bli så att man tar ifrån barnen rätten till en förälder, enbart utifrån vad som barnet sagt vid ett tillfälle utan att förstå konsekvenserna av sitt yttrande.
Det bör vara barnets vilja och uppfattning som ska styra, och inte barnets uttryckta ord. Barn ska få komma till tals. Det är då extra viktigt att deras ord inte får en annan betydelse än deras egentliga uppfattning. För barn har oftast ett annat ordförråd och ett annat sätt att uttrycka sin vilja.
Därför måste barns vilja vara styrande snarare än deras val av ord och uttryckssätt. Alla lagar som vi har beslutat om ska följas upp. Vi har en särskild önskan i vår följdmotion om att ta hänsyn till barnperspektivet vid en uppföljning. Tyvärr var det inget som fick gehör under beredningen, vilket vi givetvis beklagar särskilt ur ett barnperspektiv.
Fru talman! Jag vill dock som avslutning skicka med en uppmaning till regeringen, trots att Sverigedemokraternas önskan om en uppföljning med barnperspektiv ser ut att falla. Jag hoppas att den kommande regeringen har barnperspektivet i åtanke i den kommande uppföljningen. Låt barnperspektivet vara en del av uppföljningen, och glöm inte bort att det faktiskt är barnets välmående det ytterst handlar om.
Jag yrkar bifall till reservationen.
Mikael Eskilandersson (SD):
Här svänger det kraftigt. Nu är vi inne på nya regler för föräldraskap i internationella situationer. Det kan väl verka lovvärt att förenkla reglerna för föräldraskap i internationella situationer, men låt oss inte göra det på bekostnad av barnets ursprung. Jag anser att barnrättsperspektivet saknas särskilt gällande barnets kännedom om sitt eget ursprung.
Det borde vara självklart att regeringen här tar framför allt barnets intresse i beaktande. Alla barn har enligt oss rätten till kännedom om sitt ursprung, vilken måste värnas av oss som lagstiftare. Vem ska annars värna barnets rättigheter om vi sviker?
Barnet ska enligt oss ha en självklar rätt att veta vem som födde det till världen eller om det tillkommit genom donation och i så fall av vem. Förslaget som regeringen tagit fram riskerar att bli en förfalskning av barnets ursprung, eftersom kännedom om de faktiska genetiska föräldrarna inte garanteras för barnet.
Vi vill därför avslå förslaget, vilket också är innebörden av vår reservation som jag yrkar bifall till. Vår förhoppning var att vi skulle få majoritet för ett sådant avslag. Men det ser inte direkt ut att bli majoritet för ett avslag, vilket jag beklagar.
Framför allt beklagar jag det ur ett barnperspektiv, då många barn framöver inte kommer att få den kännedom om sitt ursprung som de faktiskt borde ha rätt till.
Ett avslag hade däremot kunnat ge möjlighet för en ny regering att lägga fram ett nytt förslag där barnets rättigheter bättre värnats och där barnperspektivet varit rådande framför vuxnas önskemål om en snabb och enkel hantering. Det vore helt i enlighet med det som ett flertal av remissinstanserna säger. Fru talman!
Sedan kan jag inte låta bli att också nämna surrogatmödraskap, som flera partier har försökt smyga in i det här ärendet. Det som efterfrågas är alltså att underlätta för att köpa och utnyttja kvinnor i andra länder, och jag har svårt att se det som något positivt. Redan i dag finns mängder av exempel i världen på hur fel det kan bli när fattiga länders kvinnor utnyttjas på det här sättet. Flera kvinnor har dött i komplikationer.
I andra fall har barnet aldrig levererats, då mottagaren har ångrat sig eller dött. Plötsligt får surrogatmamman inga pengar och får dessutom ett oönskat barn. I Ukraina uppstod leveransproblem när Putin invaderade landet.
Det blir ju extra sjukt när man börjar prata om leveransproblem i samband med barn. Flera kvinnorättsorganisationer har identifierat just surrogatmödraskap som ett av dagens största problem där kvinnor utnyttjas på ett hänsynslöst sätt.
För att stoppa detta har man föreslagit att det ska införas ett internationellt förbud. Att i det läget säga att man i Sverige vill underlätta för att fler barn ska tillkomma genom surrogatmödrar är för mig främmande. Jag hade hellre sett att vi gemensamt tog kvinnornas parti och ställde oss bakom ett internationellt förbud. Fru talman!
Jag vill avslutningsvis yrka bifall till reservation nummer 1, vilket jag egentligen redan har gjort.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag kunde inte låta bli när Emma bjöd upp till dans så fint. Då får jag ju faktiskt gå upp och diskutera det här lite. Vad jag skulle vilja fråga Emma Hult och Miljöpartiet är varför de rättigheter som vi ser det som självklart att svenska barn ska ha, det vill säga rätten till sitt genetiska ursprung och sitt genetiska arv, inte ska skrivas in för barnen i detta fall som kommer från ett annat land.
Varför är det viktigare för svenska barn än för invandrade barn att få förståelse för sitt eget ursprung? Jag tror att de flesta människor är ganska intresserade av att veta var de kommer ifrån i en större kontext och förstå vem som egentligen fött dem, var de är ifrån och så vidare.
Mycket av vår psykiska ohälsa tror jag beror på att människor ibland är lite vilsna överlag, och det är ytterligare en anledning att bli vilse i sig själv att inte få reda på sådana grundläggande saker. Det skulle vara en väldigt liten förändring att åtminstone utreda så långt det är möjligt vilket genetiskt ursprung som finns och att ge barnet en självklar rätt till det.
Men man har valt att inte göra så, och jag undrar ju varför man tycker att det är skillnad på svenska barn och barn som kommer från andra länder.
Mikael Eskilandersson (SD):
Jag tror inte alls att det är Sverigedemokraterna som skapar den psykiska ohälsan i Sverige i dag, nej. Det finns väldigt mycket påverkan från alla möjliga håll, och våra partier är nog resultat av vår tid mer än vår tid är resultatet av i alla fall mitt parti - särskilt eftersom mitt parti, till skillnad från Miljöpartiet, aldrig varit med och styrt. En annan sak som Emma Hult var inne på här var oavsett vad man tycker om surrogatarrangemang.
Ja, men vad tycker man egentligen om surrogatarrangemang? Med tanke på att det finns så många kvinnoorganisationer som har gått ut och i olika sammanhang krävt ett förbud mot surrogatarrangemang undrar jag ju om Miljöpartiet är berett att ställa sig bakom ett internationellt förbud mot surrogatarrangemang och tycker att det skulle vara en bra lösning. Jag har inte sett att Miljöpartiet yttrat sig i den frågan, åtminstone inte som jag kunnat läsa.
Det blir ju allt vanligare att kvinnor utnyttjas. I dag är det väldigt enkelt att bara söka på nätet och hitta olika sidor där man kan få olika kostnadsförslag och olika upplägg. Beroende på om man vill utnyttja kvinnor i Ukraina eller om man vill utnyttja kvinnor i Asien kan man få lite olika kostnader.
Oavsett vilket tycker jag att det är en cynisk verksamhet och att man bör fundera över om det verkligen är rimligt att den obehindrat ska få fortsätta som i dag. Vad är Miljöpartiets syn?
Mikael Eskilandersson (SD):
Egentligen skulle jag vilja fråga hur mycket dyrare det kommer att bli att renovera så småningom när alla dessa regler om klassning av byggnader ska börja gälla. Man ska lägga upp en plan, förbereda för kommande renoveringssteg och så vidare. Men vi ska kanske hålla oss till själva subsidiaritetsprövningen. Med den motivering som vi nyss har hört här från Leif Nysmed skulle man i princip kunna motivera att vad som helst ska ligga på EU-nivå.
Är det verkligen fullständigt omöjligt för den svenska regeringen att fatta beslut om en egen klassning av byggnader från A till G utan den extrema byråkratisering av hela byggsektorn som detta direktiv faktiskt kommer att medföra?
Jag har väldigt svårt att se varför det skulle vara så enormt svårt när man tänker på att det här ingår väldigt mycket av renoveringsplaner och omklassningar tillsammans med ständigt nya uppgraderingar av gränsvärden för att så småningom uppnå målet nollutsläpp från byggnadssektorn. Hade det inte räckt att bara sätta målet nollutsläpp för byggnader?
Då skulle vi i Sverige själva kunna komma fram till hur vi ska uppnå nollutsläpp. Om alla länder gjorde så borde vi uppnå nollutsläpp i EU också, eller hur?