KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mats Gerdau (M):
Hannah Bergstedt tog upp frågan om relativ kontra absolut fattigdom. Vi tycker naturligtvis att båda begreppen är viktiga. Det har vi fört in i Europas stora strategi mot fattigdom. Frågan är om Socialdemokraterna tycker att båda begreppen är viktiga att diskutera. Den relativa avgör klyftorna, medan den absoluta avgör om man har mat på bordet eller inte.
Att bara stirra sig blind på relativ fattigdom skulle innebära att om alla är lika fattiga är alla rika i den terminologin, och det är inte någonting som vi står för i alla fall. Sara Karlsson sade i sitt första inlägg att om man har en lön klarar man sig ekonomiskt. Det är inte riktigt sant.
Rädda Barnen konstaterar i sin stora fattigdomsrapport att det är 220 000 barn som lever i familjer med ekonomisk utsatthet. Många av dessa barn har arbetande föräldrar som inte klarar sig trots att de har en lön.
Ser ni det som ett problem att skatten är så hög att de tvingas till socialbyrån? Vi ser det som ett stort problem. Vi har sänkt skatten för vårdbiträden och kassörskor med 1 500 kronor i månaden. Det är klart att de får mycket större marginaler att klara sig. De klarar en extra utgift.
Ni har varit emot varenda en av dessa skattesänkningar för låginkomsttagarna. Sara Karlsson frågade också om vi har missat att Socialdemokraterna har ägnat sig åt självkritik. Ja, vi har faktiskt missat det helt och hållet. Var syns den? Det är samma gamla socialdemokratiska politik hela tiden: höjda bidrag, höjda bidrag, höjda bidrag, höjd skatt, höjd skatt, höjd skatt. Vi har däremot ändrat vår politik. Vi sänker skatten för fattigt folk. Det är en skillnad.
Mats Gerdau (M):
Det genomförs många aborter i Sverige i dag. Jag tror inte att någon kvinna genomför en abort lättvindigt, utan det är ett genomtänkt val varje gång det görs. Jag tycker inte att vi ska skuldbelägga de kvinnor som gör det. Jag tycker också, som jag sade i mitt anförande, att om det finns behov av att ändra abortlagstiftningen ska det bygga på vetenskaplig grund och komma från professionen själv.
Jag tror inte att vi politiker ska tala om när det finns en lämplig gräns eller vilken typ av insatser som ska göras. Jag blir lite förvånad, eller kanske ändå inte, över att den enda sjukvårdsfråga som Sverigedemokraterna, ett av riksdagens partier, lyfter fram här handlar om aborter. Det finns en ganska bred flora av sjukvårdsfrågor som är rätt intressanta att diskutera.
Det är vårdval, det är köer, det är jämlik vård, det är rättvisefrågor och det handlar om cancerstrategi och läkemedel, och det har Sverigedemokraterna inte en endaste uppfattning om. Jag tycker att det är något märkligt, måste jag säga.
Mats Gerdau (M):
Jag tycker att det är ganska allvarliga insinuationer från Julia Kronlid här om att massor av läkare i Sverige bryter mot svensk lagstiftning när de utför aborter. Jag tror inte riktigt att det är så. Om det vore så skulle det vara en fråga för i första hand Socialstyrelsen och vårt rättsväsen som ska följa det som händer i Sverige. Socialstyrelsen har ju ett tillsynsansvar när det gäller att man följer svensk lagstiftning och alltså håller den kvalitet och gör på det sätt som våra lagar föreskriver.
Julia Kronlid insinuerar att man inte gör det. Jag delar inte den uppfattning som Julia Kronlid ger uttryck för.
Mats Gerdau (M):
Den utredning som finns bereds för närvarande inom Regeringskansliet, på Socialdepartementet och andra departement. Man arbetar med att ta fram ett komplett underlag som man sedan ska kunna skicka ut på remiss. Det är det besked som vi har gett tidigare och det besked som gäller fortfarande. Jag blev glad när Eva Olofsson begärde replik, för då kan jag ställa lite motfrågor.
I sitt huvudanförande var Eva Olofsson väldigt skeptisk mot Sankt Görans Sjukhus och Capio och det fria vårdvalet, utan att på något sätt tala om på vilket sätt det var problem med att Sankt Görans Sjukhus drivs som i dag, som det har varit i tio år. Som jag förstår är det omvittnat väldigt god kvalitet där.
Man ligger, tror jag, längst fram i Stockholms län när det gäller kundnöjdhet, väntetider och medicinsk kvalitet. Det finns inga gräddfiler. Det är ingen som nekas vård, vilket Eva Olofsson insinuerade inledningsvis. Du får faktiskt utveckla detta lite grann.
Handlar det bara om ideologiska skäl från en marxist som inte tycker om privat verksamhet, eller finns det något annat som är ett sakligt skäl som gör att ni inte vill ha mångfald och valfrihet? Det är likadant med vårdvalet i primärvården. Du hävdade att det förebyggande arbetet har tagit stryk. Det är möjligt att det är så på en del håll.
Men det är inte lagstiftningens fel, utan det är upp till varje landsting att utforma regelverk som främjar förebyggande arbete och besök och att man tar hand om de mest sjuka och sådant. Det har ingenting med lagstiftningen att göra. När oppositionen skriver i sina motioner och reservationer att det är omfattande problem med lagstiftningen skulle jag gärna vilja ha lite klargöranden. Vad är det för problem med själva lagstiftningen?
Mats Gerdau (M):
Jag upprepar precis det jag sade alldeles nyss. Frågan bereds. Jag tror att underlaget, som vi hade fått från utredningen, inte var riktigt komplett. Regeringen bedömer att man behöver mer underlag, så att de som ska ta ställning till det här sedan får ett bra, gediget och fullödigt underlag, så att de också kan ta ställning. Från moderat sida tycker vi att det är viktigt att utvidga rätten till vård också till fler grupper, precis som vi har sagt tillsammans inom Alliansen och tillsammans med Miljöpartiet. Vi tänker inte backa från det heller, utan det kommer när det underlaget är klart.
Jag välkomnar att jag åtminstone fick ett svar av Eva Olofsson. Det var rätt tydligt. Det är inga kvalitetsbrister som gör att man inte vill ha en mångfald i vården och fler vårdgivare, utan det är enbart ideologiska skäl som gör att marxister i Vänsterpartiet inte ser någonting annat än offentligt driven vård. Vi i vårt parti tycker att det är jätteviktigt med en offentligt finansierad vård som är tillgänglig för alla och jämlik för alla.
Men sedan ska det finnas flera utförare, så att man som patient får mer makt. Eva Olofsson vill ha mer makt som politiker. Jag tycker att det är bra att jag som politiker får lite mindre makt och att medborgarna får lite mer makt. Det är det som vi moderater och vi i Alliansen står för. Det var ett tydligt och bra klargörande. Tack för det!
Mats Gerdau (M):
Jag kan hålla med om att det finns tendenser till fiffel och fusk. Man skapade nya köer och sådana saker. Men så fort vi har fått kännedom om något sådant har vi täppt till hålen. Det ska inte vara på det här sättet, utan man ska räkna alla som väntar. Jag tänker på så kallad självvald väntan. Vårdgivaren har kanske sagt: Visst kan du väl vänta till i september när doktor Karlsson är ledig. Så ska det naturligtvis inte vara.
Jag tycker att det finns skäl att se över hur vi ytterligare kan skärpa reglerna för att man ska få ta del av kömiljarden. Det har vi också gjort under resans gång. Från början var det inom tre månader. Nu får man också pengar när man uppfyller det här inom två månader. Detta gör vi för att hela tiden korta köerna och korta väntetiderna och göra vården ännu mer tillgänglig. Jag tycker att det finns skäl att fundera över om man också ska ta med tiden för diagnostisering.
Det handlar alltså om att komma till en magnetröntgen och få andra prover tagna, gjorda och analyserade. Detta ligger liksom utanför det hela i dag. Visst finns det sådana skäl. Men det förtar inte det stora värde som vi har fått med den här kömiljarden, nämligen att vården är mycket mer tillgänglig i dag och att köerna är mycket kortare. När Socialdemokraterna styrde pumpade man in miljard efter miljard till dem som hade långa köer och långa väntetider.
Men det hände ingenting, för kravet för att få pengar var att man hade väntetider. Nu har vi gjort precis tvärtom. För att få pengar måste du minska köerna, och det ger en jätteeffekt. Det jag funderar på och som jag också frågade om i mitt anförande i talarstolen gäller det vårdkontrakt som Socialdemokraterna lanserar här. Det ska bygga på att man kommer överens.
Vad händer om man inte gör det, om man inte vill vänta ett halvår på en operation och om man inte vill ha den vårdgivare som landstinget pekar ut? Vem har makten i slutändan? Är det vårdgivaren, eller är det den enskilda patienten?
Mats Gerdau (M):
Jag noterar en sak. Trots att Ann Arleklo har haft två gånger på sig tog hon inte chansen att svara på: Vem har makten om man inte kommer överens? Men det är för att hon inte vågar tala om att det är politikerna och landstinget som ska ha makten. Patienterna ska inte få mer makt när Socialdemokraterna får regera. Det är det som är så tråkigt med det hela. Det är tråkigt att ni inte vågar vara tydliga med att det är detta ni faktiskt vill och står för.
Jag tycker förvisso att det är viktigt, precis som Ann Arleklo säger, att den sammanlagda vårdtiden ska vara kort. Men det vet man ju inte när man söker doktorn för första gången. Du vet ju inte vad det är för åkomma eller för sjukdom du har. Därför tycker jag att det känns rätt viktigt att du vet, innan du går till husläkaren eller till vårdcentralen, att du ska få kontakt första dagen. Uppfattar läkaren att du behöver komma till en specialist ska det ske inom en viss kort tid.
Uppfattar specialisten sedan att du behöver en behandling, en operation eller någonting annat ska det inte ta alltför lång tid. Med det här vet man, som sagt, kanske inte alltid från början. Det vi gör är att vi hela tiden skärper reglerna för kömiljarden och vårdgarantin, så att patienter får en så kort väntan som möjligt från början till slut. Tyvärr har inte Socialdemokraterna bidragit någonting till det här. Ni har inga konkreta förslag på hur det ska bli bättre.
Det här kontraktet kanske låter fint. Men vad händer om man inte blir överens? Hela upplägget är att vården och patienten ska komma överens. Vad händer om man inte gör det? Där är Ann Arleklo och Socialdemokraterna helt svarslösa, för de vill fortfarande att landstinget ska ha makten och få bestämma. Det tycker jag är jättetråkigt. Vi moderater tycker inte att det ska vara på det sättet i alla fall, kan jag säga.
Mats Gerdau (M):
Anna-Lena Sörenson, du konstaterade inledningsvis att vården är bra i Sverige och att den var bra även före 2006, och det vill jag gärna ge dig rätt i. Sedan kan vi möjligen ha olika uppfattning när det gäller om den har blivit bättre eller sämre sedan 2006. Min bild är att den har blivit klart mycket bättre. Jag undrar om Anna-Lena Sörensons uppfattning är att den har blivit bättre eller sämre än 2006.
Jag uppfattade att du sade att den har blivit sämre på att erbjuda en jämlik vård. Jag tittade på vad Socialstyrelsen sade i november när det kom en stor rapport. De sade då att hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet fortsätter att förbättras, och de konstaterade att detta sker samtidigt som skillnaderna mellan landstingen på flera områden minskar. Det är alldeles utmärkt och leder mig till tanken att vården har blivit mer jämlik i Sverige.
Sedan är jag absolut inte nöjd, men skillnaderna i landet har minskat. Dödligheten i stroke minskar, allt fler blir nöjda och sådana saker, så det är alldeles utmärkt. Sedan funderar jag en del över det som Anna-Lena Sörenson säger när det gäller vårdvalet och hur hemskt det skulle bli om man också får välja sin gynekolog eller sin hudläkare. Det är just det som den öppna specialistvården handlar om.
Det är just den typen av läkare man måste kunna få välja själv. Jag uppfattar det som att du vill att man ska få välja, men du vill inte att det ska få finnas några att välja mellan. Det blir väldigt svårt. Ni hävdar i er motion och i er reservation att vårdvalet och LOV har stora och avgörande brister. Vilka är de bristerna? Är det ett problem att vi har 200 nya vårdcentraler i Sverige? Vilka är det i så fall som inte ska vara kvar?
Är det den i Skövde eller den i Vetlanda som ska bort? Vad är problemet med den här lagstiftningen som faktiskt gör det möjligt att få vård i tid, alltså precis det som vi moderater vill?
Mats Gerdau (M):
Jag fick inget svar om de 200 nya vårdcentralerna. Är det bättre eller sämre att de tillkommit? De har tillkommit av ett enda skäl, nämligen att vi infört en lag om vårdval i primärvården. Hade den inte införts skulle det inte ha tillkommit 200 nya vårdcentraler.
Anna-Lena Sörenson kan vara hur positiv som helst till valfrihet, men det hade inte funnits något redskap för att få de nya vårdcentralerna, den bättre tillgängligheten och möjligheten att välja en läkare och en vårdgivare som jag har förtroende för. Det skulle aldrig någonsin ha inträffat. När det gäller vårdvalet inom specialistvården kan man ha vårdval eller kunna välja läkare utan fri etableringsrätt, säger Anna-Lena Sörenson. Det stämmer faktiskt inte.
Vad ska vi välja mellan om det inte finns någonting att välja mellan, om det inte finns någon annan? Varför inte släppa det fritt? Varför inte se att det finns en möjlighet att någon vill starta där det är en bristsituation, till exempel i Dalarna där väntetiderna är långa? Varför inte erbjuda någon möjligheten att starta en gynekologmottagning, hudmottagning, reumatologimottagning eller vad det kan tänkas vara? Den möjligheten finns inte i dag.
Inte någonstans där Socialdemokraterna styr vill man ha vårdavtal med privata aktörer som ett sätt att antingen öka valfriheten eller kapa köer och öka tillgängligheten. Det finns inga sådana exempel. När jag var i Dalarnas landsting för ett tag sedan frågade jag vad de gör för att minska köerna, om de frågat några andra. Nej, sade de, det har vi inte, för det är ingen som vill. Hur vet ni det om ni inte ens har frågat, undrade jag.
Det finns alltså inga exempel på att Socialdemokraterna aktivt ser till att det skapas valfrihet. Att det skulle bli större socioekonomiska skillnader på grund av vårdvalet är inte heller sant. Vi kan titta exempelvis på Stockholmsregionen. Var ökar antalet vårdbesök mest på vårdcentralen? Det är i Botkyrka. De som har sämst socioekonomisk ställning har i dag fler vårdbesök tack vare vårdvalet.
Det tycker jag är mycket bra.
Mats Gerdau (M):
Ett av syftena med vår europeiska union är att skapa fri rörlighet för människor och varor inom Europa. Det är bra för människor och företag med idéer som man vill sprida, och det är bra för Sverige. I ett direktiv från Europaparlamentet och Europeiska rådet 2005 talas det om att alla medlemsstater ska erkänna yrkeskvalifikationer som man har fått i ett annat EU-land.
Det syftar just till att man inte ska kunna hindras från att jobba i ett annat EU-land om man vill det. Som EU-medborgare har vi rätt att utöva vårt yrke som företagare eller anställd inom hela unionen. Det är bra. Svenska byggnadsarbetare ska kunna jobba i Tyskland. Utländska läkare ska få arbeta i Sverige. Vi inom Alliansen tycker att det är en bra modell.
Vi vill inte ha mer slutenhet eller isolering utan tvärtom mer av öppenhet, fri rörelse och samarbete. Det är så vi skapar tillväxt och välstånd. Hittills har vi haft två olika system för att godkänna yrkeskvalifikationer för allmänpraktiserande läkare. Det är de som är specialiserade i allmänmedicin och har gått fem års ST-utbildning i Sverige. Det är det vanliga. Sedan finns det också Europaläkare.
Det är personer som har läkarexamen från ett annat EU-land och efter särskild prövning kan få en sådan legitimation även i Sverige. Några holländska läkare har nu klagat på detta, eftersom deras holländska examen inte automatiskt godkänts här. EU-kommissionen har kommit fram till att Sverige inte fullt ut följer de gemensamma direktiven.
En läkarexamen från Holland som följer kraven för allmänpraktik ska räcka för att få arbeta också i Sverige. Därför genomför vi nu EU-direktivet fullt ut. Däremot gör vi inga förändringar i den specialistutbildning som finns i Sverige. Den kommer att fortsätta vara fem år. Vad får då detta för konsekvenser? Vi bedömer att det inte påverkar vare sig patientsäkerheten eller kvaliteten i sjukvården.
Det är det viktiga för oss, och det gör vi aldrig avkall på. Det här är en uppfattning som också delas av Läkarförbundet, Svenska Läkaresällskapet och Socialstyrelsen. Det kräver förstås att arbetsgivarna är noggranna i vilka de anställer - men det gäller ju alltid.
De måste förvissa sig om att de läkare de anställer har rätt kompetens, erfarenhet och djup i sina kunskaper för det arbete de ska utföra. Det är såklart särskilt viktigt i vården. Länder som redan infört den här regleringen, till exempel Danmark och Tyskland, har inte heller sett några risker för patientsäkerheten. Vi känner oss trygga i detta.
Men vad skulle hända om man inte genomför den här förändringen, vilket Sverigedemokraterna vill? Jo, det skulle bli kännbara böter, i 50-100-miljonerkronorsklassen. Regeringen har inledningsvis bestridit EU-kommissionens uppmaning men kommit fram till att det finns en klar risk för fällande dom.
Inte i vare sig reservationen eller i anförandet gör Sverigedemokraterna någon annan bedömning. Därmed tycker jag att de måste lämna besked om hur de tänker sig att böterna ska betalas. Är det värt 50-100 miljoner kronor? Varför prioriterar Sverigedemokraterna att lägga pengar på böter i stället för på vården? Fru talman!
Jag yrkar för Alliansens räkning bifall till utskottets förslag.
Mats Gerdau (M):
Det är roligt att höra Eva Olofsson från Vänsterpartiet berömma Moderaternas politik. Det är inte varje dag det händer i kammaren. Men vi tar åt oss det. När det gäller surrogatmoderskap tycker jag att mer kunskap aldrig skadar. Vad är Eva Olofsson rädd för? Varför är kunskap farligt?
Varför är det farligt att få fram underlag som beskriver juridiken, ekonomin, de etiska förhållandena och moraliska avvägningar som är gräsligt svåra? Detta händer i vår omvärld. Barn som är tillkomna genom surrogatmoderskap finns i Sverige oavsett om vi vill det eller inte. Det lär finnas ett antal hundra sådana, tror jag. Vad som sker i Indien kan vi inte påverka med vår svenska lagstiftning.
Det finns barn i Sverige som inte har tillräckligt starkt skydd. Vi läste i Expressen för någon eller några veckor sedan om föräldrar som hade tagit hit barn som hade tillkommit på detta sätt som inte hade skydd i form av tydliga vårdnadshavare, inte hade föräldraförsäkring och annat. Även det ska utredningen titta på.
När Eva Olofsson är emot den utredningen är hon också emot att lösa problemen för dessa barn och familjer. Jag ser det bara så att vi vill ha mer kunskap, och sedan tar vi ställning. Om Eva Olofsson redan har allt underlag får hon i och för sig gärna presentera det. Men jag kan inte se att det kan skada att få mer kunskap. Om Eva Olofsson är väldigt tvärsäker, så avvakta utredningen, så får vi se!
Du kanske har alla dina goda argument. Då kan du stå här om tre eller fyra år, när utredningen är klar, och säga: Titta, vad var det vi sade!
Mats Gerdau (M):
Det är sant att Statens medicinsk-etiska råd tittar på frågan. Men det är inte utifrån det mycket breda perspektiv som vi ser framför oss i utredningen. Jag tror inte att de tittar så mycket på juridik och ekonomi och vad som händer i omvärlden utan mer på de medicinsk-etiska aspekterna, vilket ju är deras uppdrag att göra. Vi vill bredda detta och ha en förutsättningslös översyn. Jag förstår fortfarande inte vad ni i Vänsterpartiet är rädda för.
Vad är det som ny kunskap och nytt underlag kan förstöra i Eva Olofssons världsbild? Vi vill ha kunskap. Sedan fattar vi beslut utifrån de värderingar vi har och som bygger på mänskliga rättigheter, individuell frihet och sådant. För Vänsterpartiet är det tydligen farligt med kunskap. Jag kan inte riktigt förstå det. Det var synd att Eva Olofsson inte tog tillfället i akt att svara på den frågan.
Göran Montan (M):
Vi pratar ju inte om särskilt lite pengar. Vi pratar om en kvarts miljard, 250 miljoner. Och för att kunna bevilja ett så pass ansenligt belopp tycker man ju att det ska finnas ett ordentligt beslutsunderlag och beräkningar. Konsekvenser måste beskrivas.
Eftersom jag inte har sett denna ansökan är naturligtvis min fråga till idrottsministern om det fanns en ingående detaljerad beskrivning av exakt hur de här pengarna skulle användas och av konsekvenserna och de prognoser som Thomas Bodström pratade om och som också kom upp i Carl B Hamiltons inlägg.
Om det här vore en sådan fantastisk och enastående affär skulle det naturligtvis vara ett mycket enklare beslut. Det skulle finnas andra finansiärer som väldigt snabbt skulle komma in i bilden. Självklart är det så att vi moderater - eftersom den idrottspolitiska talesmannen för Moderaterna också nämndes - är positiva inte bara till idrotten i stort utan till stora evenemang.
Nu pratar vi om ett av de största evenemangen som idrottsvärlden kan prestera. Men det finns också andra stora evenemang av internationellt snitt som aldrig kommer i fråga när det gäller den här typen av bidrag. Självklart vill jag med mina rötter i Göteborg, också av det skälet, att friidrotts-VM ska gå i Göteborg. Jag skulle se fram emot att besöka en sådan tävling. Det skulle jag verkligen se fram emot.
Men det blir lite märkligt när man bara pratar om de här effekterna, om synergieffekter och om att det ena leder till det andra. Vi vet faktiskt också av historien att det finns väldigt många evenemang av den här storleken som har visat upp katastrofala ekonomiska resultat. Det är ju inte alltid hundraprocentigt säkert att det blir som vi vill att det ska bli.
Jag hoppas naturligtvis att de fortsatta undersökningarna och kompletterande ansökning ska visa att det finns en säker prognos som gör det möjligt för oss att kanske ta en titt till på det här. Men det är naturligtvis en fråga om de ansökande. Vad jag förstår tävlar vi med Ryssland om det här. Det är ju två VM-år som det talas om.
Och om det är så att Ryssland får 2011 och det också är 2013 kan loppet rimligtvis inte vara kört ännu. Finns det några möjligheter är det klart att vi gärna vill titta på det här, men det är naturligtvis en sak för regeringen att avgöra. Jag avslutar där.
Göran Montan (M):
I denna debatt tycks vi alla komma från Göteborg och hitta våra rötter. Vissa debattörer har verkligen tagit till storsläggan och drivit på med argument som man undrar om de hör hemma här. Man kunde nästan få intrycket att det bara är ett parti som skulle vilja ha detta VM till Göteborg.
I själva verket är vi alla överens om att detta är ett idrottsevenemang som alla vill ha. Det är bara det att vi ställs inför en ny situation. Vi talar om väldigt stora pengar. Det är faktiskt väldigt stora pengar även för Berlin och för Tyskland som i alla fall är ett bra mycket större land än Sverige. Det är ett helt nytt beslut som vi måste fatta.
Det har här vältaligt talats om fördelarna. Jag håller med där. Det finns turism- och folkhälsoaspekter. Det gäller också idrottsungdomarna. Det är också alldeles riktigt att - som, tror jag, Thomas Bodström sade - eliten föder bredd och att man är beroende av varandra; det är en växelverkan. Med det som argument är vi lika intresserade som någon annan.
Det är fråga om mycket pengar. Vi i alliansen har det ansvaret. Vi driver inte en Ebberöds bank här.