Barbro Westerholm (L):
Liberalernas budgetmotion är väldigt stram. Även om det går bra för Sverige just nu ser vi nämligen att vi har stora utgifter framför oss. Det handlar om alla människor som kommer från andra länder och som vi måste ge en god start på livet här i Sverige. Vi har också ökande sjukskrivningstal.
Därför har vi föreslagit ett lägre utgiftstak och ett högre finansiellt sparande i vår budget. Vi satsar på jobb, jobb och jobb. Det gör vi för att få in medel, inte minst till våra välfärdssystem.
Vi satsar på kunskap i skolan för att ge både pojkar och flickor en god start i livet - vi har just diskuterat kvinnorna. Vi har också en satsning på försvaret. När det gäller den grupp som vi diskuterar i dag vill vi höja bostadstillägget från 95 till 96 procent, därför att det är pricksäkert.
Genom att höja garantipensionen kommer vi, som Solveig Zander sa, att komma väldigt nära gränsen gentemot dem som har lägst pension. Vi vill också höja äldreförsörjningsstödet.
Annars kommer socialtjänsten, som är högt belastad i dag, att få ytterligare ärenden. Vårt budgetförslag är en helhet. Den har fallit i en tidigare votering. Därför kommer vi inte att delta i den delen av omröstningen på onsdag morgon. Jag är stolt över det nya pensionssystemet.
Andra länder avundas oss för att vi införde ett nytt pensionssystem. Andra länder har gått bet på det. När de har försökt röra lite i sina pensionssystem har det bemötts med storstrejker och sådant. Det finns förfärande exempel på länder som inte har råd att betala för sina pensionssystem. Det har vi. Det är finansiellt stabilt.
För den enskilde är det dock inte riktigt finansiellt stabilt, eftersom det bygger på att pensionerna höjs om det går bra för Sverige - det kommer att komma en höjning nu - men om det går dåligt slår bromsen till. Pensionsgruppen har arbetat för att jämna ut de svängningarna. Det är bra.
Det är också väldigt bra att pensionsgruppen är inne på andra problem som har uppmärksammats här i debatten, inte minst kvinnors pensioner som vi diskuterade nyss.
Den generation som i dag är i arbete är liten jämfört med den yngre generationen som är i utbildning och den årsrika generationen som har gått i pension.
Jag hoppas att socialförsäkringsministern kommer in på detta med höjning av åldersgränsen för rätten att vara kvar i arbetslivet. 1900-talet präglades ju av att man skulle arbeta mindre, kortare arbetsdagar, kortare arbetsveckor och längre semester.
På 1970-talet sänktes den så kallade pensionsåldern från 67 till 65 år. Man frågade inte då hur människor egentligen ville ha det. När vill de gå i pension? Det frågade vi faktiskt när jag var ansvarig för Socialstyrelsen.
Vi gick ut med en rapport 1981 som innehöll det som vi fann, nämligen att många människor mådde dåligt av att tvångspensioneras. De ville vara kvar i yrkeslivet ett tag till. De ville själva välja omfattningen och successivt trappa ned.
Vi föreslog 1981 att de som ville och kunde skulle få arbeta åtminstone till 70- eller eventuellt till 75-årsdagen. Omvärlden tyckte att det här var lika tokigt som detta med att Socialstyrelsen rekommenderade sex till åtta brödskivor, om det är någon som minns det. Många av er minns nog inte det, men för dem som minns blev det ett löjes skimmer över det hela.
Det var först omkring år 2000 som frågan om att få arbeta högre upp i åldrarna kom med ökande styrka. Nu har utredningen Längre liv, längre arbetsliv föreslagit en höjning av den ålder som man har rätt att vara kvar i arbetslivet.
Jag fattar inte att det här ska vara så himla svårt. Det är ju inget tvång att arbeta upp till 69 år. Men de som vill och kan borde kunna få det. Nu är det fler och fler som fortsätter efter att de har fyllt 67 år. Det gäller sådana bristyrken som sjuksköterskor, läkare och lärare.
Det som de går miste om genom att det inte finns en rätt att arbeta efter 67 år är fortbildning. Fortbildning är viktigt i dessa yrken. Det som de också går miste om är vissa försäkringar som arbetsgivare har, och det är särskilt viktigt i hälso- och sjukvården.
Jag hoppas att få höra från socialförsäkringsministern mer om undanröjande av de hinder som finns i vägen och hur vi ska slå hål på myterna om värdet av årsrik arbetskraft. Björn von Sydow och jag har grottat i detta med livserfarenhetens betydelse i arbetslivet.
Det visar sig att årsrika människor jämfört med yngre är bättre på komplicerad problemlösning. Det är viktigt i arbetslivet att man har den förmågan. Yngre är bra på att fatta snabba beslut inom sina nischer.