Ulrik Lindgren (KD):
Att det inte är relevant med ett ekonomiresonemang i sammanhanget kan jag bitvis hålla med om. Det kostar naturligtvis ibland att göra en satsning på palliativ vård i landsting som har klent med denna vara. Men det ger också netto - det är jag ganska övertygad om - en mindre belastning på vården om patienten känner sig trygg och vet att hon får god palliativ vård i sin kommun, i sitt landsting.
Det ger mindre stress i sjukvården; det är jag övertygad om. Det ger också en mindre efterfrågan när patienten, den behövande, känner trygghet att den finns. Hon behöver inte ringa varje dag, för hon vet att någon kommer till henne och ger henne vad hon behöver. Jag tror inte heller att det räcker med en allmän hänvisning till att huvudmännen - landstingen och kommunerna - har frihet att utveckla det här, får göra det här.
Jag tror att staten har en viktig roll i att på olika sätt driva på så att palliativ vård blir någonting som självklart finns i hela landet. Den rekommendation om organisation av palliativ vård som antogs av Europarådets ministerkommitté förra året och som även Sverige skrivit på förpliktar.
Det är alldeles uppenbart att den ger staten ett antal viktiga uppgifter för att vi ska få större framgång och genomslag för palliativ vård i Sverige. Kunskap finns, säger statsrådet. Ja visst, men det är också så att det inte finns någon obligatorisk del vad gäller utbildning i palliativ vård för vårdpersonal. Jag tänker närmast på sjuksköterskor och läkare.
Det är naturligtvis ett statligt ansvar att se till att detta kommer till. Det finns heller ingen riktig analys av behov och kartläggning av var det finns palliativ vård i Sverige. Var skulle det behöva göras förbättringar? Det är, åtminstone delvis, ett statligt ansvar. Det finns heller inte utarbetade nationella standarder för palliativ vård i Sverige.
Det är också någonting som hör ihop med den viktiga rekommendation som är antagen och som nu omfattas, såvitt jag förstår, av nästan alla Europas länder och som i sig är ett oerhört framgångsrikt dokument i det europeiska samarbetet. Det nybildade nationella palliativa rådet i Sverige har nyligen ställt frågan: Kan du dö med värdighet och utan smärta i Sverige?
Det nationella palliativa rådet har bildats av ett antal professionella verksamma inom den palliativa vården. De menar att kartläggningen är ofullständig. Det finns kanske ett femtiotal enheter som kan kallas för palliativa vårdenheter i Sverige, varav ett trettiotal i Stockholm. Det finns ett antal människor som bor utanför Stockholm, vet vi.
På vissa håll pekar man på att det är kö till så kallad avancerad hemsjukvård. Det är en viktig uppgift att förbättra kartläggningen. Var finns det vård? Var är den framgångsrik? Var finns de goda exemplen? Här måste staten naturligtvis spela en viktig roll. Det ska inte vara slumpfaktorn som avgör om jag får palliativ vård eller inte, alltså beroende på var jag bor. Det är inte acceptabelt.
Hela Sverige ska enligt hälso- och sjukvårdslagen omfattas av principen om likvärdig vård. Kunskap fattas inte, utan det handlar om spridning, säger ministern. Det är på sätt och vis rätt, men här har staten en viktig roll i att stimulera och se till att kunskap sprids.
Nationella palliativa rådet hävdar att i mer än 90 % av fallen kan smärtfrihet nås, men fortfarande är det bara 50 % som får adekvat smärtlindring i Sverige.