Sven Otto Littorin (M):
Det är lätt att vara imponerad av Hallandsmodellen, det håller jag med Mats Pertoft om, och jag är naturligtvis inte på något sätt emot den, vare sig av politiska, av ideologiska eller av andra skäl. Tvärtom har det vid flera tillfällen funnits möjlighet att följa Hallandsmodellen, till exempel i olika inslag i tv som jag har sett. Detta har, precis som Mats Pertoft skriver i interpellationen, visat sig vara en bra väg att gå.
Som Mats Pertoft också pekar på i interpellationen är det i stället så att vi har satt ett antal försöksverksamheter med yrkesutbildning och lärlingsplatser i sjön inom ramen för våra utbildningssatsningar. En slutsats som man kan dra av detta är att allt inte nödvändigtvis behöver vara arbetsmarknadspolitik.
Kan man involvera mer av lärlingsutbildning, praktikplatser och annat inom ramen för utbildningsväsendet är det också en bra väg att gå för att möjliggöra för denna typ av aktiviteter som Hallandsmodellen står för.
En bakomliggande orsak till att vi gjorde om organisationen för Arbetsförmedlingen var att vi skulle försöka hitta en bättre organisationsform för den verksamheten så att man skulle kunna prioritera bättre, smartare, snabbare och mer flexibelt när man arbetar med den stora måluppgift som man har att förmedla arbete och se till att minska utanförskap och annat.
Då är det klart att en av våra utgångspunkter varit att det ska vara mindre central styrning och mer flexibilitet, möjligheter för Arbetsförmedlingen att sluta avtal med kommuner, länsmuseer, byggsektor och annat.
Poängen där är möjligen att det är Arbetsförmedlingen som, beroende på olika konjunkturlägen och olika behov som finns i olika delar av landet, behöver göra bedömningen av vad som ska göras.
Nu går vi in i ett annat konjunkturläge, och det är klart att det då är av stor vikt att se hur man kan dimensionera olika insatser som behövs för att åstadkomma det som jag är övertygad om att både Mats Pertoft och jag vill åstadkomma, nämligen att se till att fler kommer ut i arbete av dem som i dag hotas av uppsägningar, varsel och annat. Mats Pertoft pekar på två viktiga dimensioner.
Den ena handlar om ungdomars möjligheter på arbetsmarknaden. Om det är någonting som jag tycker att vi verkligen behöver arbeta intensivt med så är det möjligheterna för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden. Om man tittar på den stora diskussionen om flexicurity som förs runt omkring i Europa så handlar den om omställningsförmåga och trygghet vid omställningen. Där kan vi naturligtvis på olika sätt ha många diskussioner om exakt hur det ska vara.
Men min poäng är att 820 000-830 000 personer förra året fick jobb genom Arbetsförmedlingen. Det förefaller därför som om omställningsförmågan för den som finns på arbetsmarknaden är ganska god. Däremot har det varit väldigt svårt med omställningsförmågan för den som har befunnit sig utanför arbetsmarknaden och aldrig kommit in - ungdomar, personer med utländsk bakgrund, personer med långvarig arbetslöshet, personer med behov av rehabiliteringsinsatser eller personer med förtidspension.
Jag tycker att framför allt ungdomarna är en oerhört viktig grupp. Slutsatsen av det jag försöker säga är att det ska vara mindre central styrning av Arbetsförmedlingen men fortsatt goda möjligheter att på lokal nivå sluta den typen av överenskommelser som har gjort Hallandsmodellen möjlig.