KBLab/rixvox huggingface dataset:
Barbro Westerholm (L):
Jag trodde inte att jag skulle uppleva det bakslag som det innebär att man lägger ned Jämställdhetsmyndigheten av det skälet att aktivt jämställdhetsarbete kan utföras på många olika ställen inom myndigheter, universitet och så vidare. Då har man inte lärt något av historien.
Vi har sett behovet under en tidigare vända. Jämställdhetsarbetet och kvinnors makt och inflytande växte fram för hundra år sedan, när vi fick rösträtt, fram till andra världskriget. Sedan stannade det av under kriget, och under 50-talet fick vi hemmafruidealet.
Då växte det fram en vrede över att arbetet avstannade. Det var Grupp 8, och det var läkare och tandläkare som slöt sig samman i många olika grupper som sa att nu måste något göras. Det växte fram en idé, att vi måste ha lagstiftning.
Jämställdhetslagen, som liberalerna Gabriel Romanus och Karin Ahrland var de främsta pådrivarna för, kom 1980. Man såg dock att för att lagen verkligen skulle få effekt måste man ha en central institution - Jämställdhetsombudsmannen. Den första var Inga-Britt Törnell, som jobbade aktivt här under sju år.
Bland annat den tidigare så förkastliga genusforskningen fick en blomstringsperiod. Det var viktigt att se varför det var så ojämställt mellan kvinnor och män. Det var osynliga strukturer inom hälso- och sjukvården och alla sektorer som låg bakom. Sedan fick vi en ändring i lagstiftningen 2009.
Vi fick diskrimineringslagen, som skulle täcka alla diskrimineringsgrunder. Men Diskrimineringsombudsmannen fick inte de muskler som behövdes för att tydliggöra vikten av att driva arbetet framåt, inte bara inom jämställdhetsområdet utan också för de övriga diskrimineringsgrunderna.
Det är detta som ligger bakom behovet av att skapa en jämställdhetsmyndighet. Låt vara att jag var kritisk mot att en del uppgifter från Nationellt centrum för kvinnofrid lyftes in där, men jag var inte kritisk till idén. Myndigheten har nu verkat i knappt ett år.
Ja, den har mött motigheter och svårigheter, men jag hyser ingen tvekan om att dessa kan lösas. Att avveckla Jämställdhetsmyndigheten, som vi behöver som blåslampa för att jämställdhetsarbetet ska fortskrida på alla områden och inom samhällets alla sektorer, tycker jag är fel.
Senast i morse kom Riksrevisionens rapport, där det ytterligare understryks att integreringsarbetet måste stärkas. Vi har en myndighet som kan göra detta.
Barbro Westerholm (L):
Liberalerna har inga motioner eller reservationer i det här betänkandet. Det beror på att våra motioner hamnade i budgetbetänkandet i höstas.
De var nämligen försedda med tydliga pengaavsättningar. Då blir det på det sättet. Alla, i varje fall de flesta av oss, drabbas av sjukdom eller skada. Jag är stolt över det sjukförsäkringssystem vi har i Sverige jämfört med system i andra länder.
Men som Solveig Zander tog upp är det inte bara Försäkringskassan som är inblandad i en sjukskrivningsprocess. Jag håller med om att vi nog behöver se över den. Liberalerna har ingen motion om det. Men det är en tankegång som vi borde jobba vidare med.
Vi har ett komplicerat system som i all välmening har plussats på för att grupper som det har visat sig inte får det stöd de behöver ska få det.
Jag har förståelse för att det kan vara svårt för Försäkringskassans personal att tillämpa systemet i alla dess delar, hur mycket man än försöker informera om det. Visst är de fallbeskrivningar som har lyfts fram i den här debatten oacceptabla. Jag är övertygad om att kassan lär av dem.
Men jag kan också se att väldigt många medarbetare gör ett väldigt seriöst jobb. Och jag vet från min tid som chef för Socialstyrelsen att man vill vara stolt över sitt jobb. Men när det hela tiden bara klankas går luften ur en. Jag tycker alltså att vi ska vara lite eftertänksamma när vi hela tiden lyfter fram alla problem som vi ser.
Den som är sjuk och inte kan arbeta har rätt till snabb rehabilitering och återkomst till arbetet. Känslan av att man behövs, känslan av att vara på en arbetsplats och fungera där i en gemenskap betyder så mycket. Men då måste det också finnas rätt resurser att sätta in. Jag vill ta upp arbetsmedicinen.
Det är den specialitet som innebär att man har kunskap om risker för ohälsa på olika typer av arbetsplatser. Vi har 1 130 läkare med den kompetensen. Det finns andra yrkesgrupper också. Men det är bara 261 av läkarna som är under 65 år.
Och det finns knappt någon nyrekrytering. Det beror på att det inte finns någon huvudman för specialistutbildning i arbetsmedicin för läkare. Varken kommuner eller regioner - ibland säger vi landsting - känner ett ansvar. De som kände ansvar var Arbetslivsinstitutet.
Jag beklagar att alliansregeringen lade ned det utan att göra en ordentlig konsekvensanalys av var de uppgifterna skulle landa i stället. Jag har en fråga till statsrådet: Vad gör regeringen för att säkra återväxten inom arbetsmedicinen? Om vi inte får läkare här blir det nämligen inte särskilt intressant för andra yrkesgrupper att jobba med det heller.
Vi är uppmanade av talmannen att spara tid. Jag tänker därför inte ta några repliker på statsrådet. Jag vill däremot gärna höra vad som händer med Utredningen för hållbart arbetsliv över tid, med utredningen om finansiell samordning och med den parlamentariska utredningen om företagare och trygghet.
Jag hoppas få svar på det i statsrådets anförande, så att vi kan spara in det replikskiftet.
Barbro Westerholm (L):
Jag fick inte riktigt svar på alla de frågor jag ställde i mitt huvudanförande, så nu måste jag ta den här repliktiden, vad än talmannen tycker om dagens tidsschema. Detta med samordningen har diskuterats så mycket att jag inte tar upp det.
Men det hållbara arbetslivet över tid och arbetsmedicinens roll vill jag gärna fråga lite mer om. Som jag sa i huvudanförandet är arbetsmedicinarna och den övriga personalen visserligen inte utdöende men en väldigt liten resurs i dag jämfört med för sisådär 20 år sedan.
De har dock en oerhört viktig kunskap om olika arbetsplatsers utformning och innehåll i relation till hälsan hos dem som arbetar där. De är också en viktig kunskapsförmedlare till primärvården.
Väldigt få läkare och sjuksköterskor i primärvården vet särskilt mycket, om ens något, om hur det är på arbetsplatserna med vilka krav som ställs och hur man kan förebygga ohälsa. Jag vill mena att det är en kår som också betyder mycket för Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen när man nu ska försöka samordna insatser för att människor ska fortsätta att arbeta.
Jag vill gärna höra Annika Strandhälls synpunkter här. Hur återuppväcker vi den här specialiteten?
Barbro Westerholm (L):
Det är väldigt bra att det finns en fortsättning här och att det finns saker och ting på gång. Den äldsta arbetsmedicinaren som har varit aktiv väldigt länge är 94 år. Det går inte att bygga framtiden riktigt på alla dem som officiellt har lämnat arbetslivet. Det här med huvudman är väldigt viktigt.
Det måste ordnas ST-utbildningar för de kommande. Här känner inte regionerna något ansvar för det. Det måste regeringen på något sätt göra något åt.
Att jag tog upp frågan om utredningar är för att det i betänkanden avstyrks motioner med motiveringen: Frågan bereds i Regeringskansliet - punkt. Då vet vi inte någonting om vad som pågår. Det var därför som det är så bra att ansvarig minister är här och kan berätta lite mer om vad som händer.
Jag inser att med utredningar som inte har gått ut på remiss ännu har det inte hänt så mycket. Men bara det att vi får veta att det inte har gått ut på remiss än är också information. Då vet vi vilket tålamod vi ska ha när vi väntar på svaren. Det är bra. Jag fick inte svar på min fråga om företagare och trygghet.
Barbro Westerholm (L):
Jag kommer att begränsa mig till att kommentera de tre reservationer vi har i betänkandet Ekonomisk familjepolitik . Jag yrkar bifall till nr 5 under punkt 1. Föräldraförsäkringen har vuxit fram under de senaste 100 åren, dels för barnens skull, dels för jämställdhetens skull.
Familjer kan se olika ut, och försäkringen har förändrats över tid utifrån vunna erfarenheter. Påbyggnaden och ändringarna har lett till att också denna socialförsäkring är komplicerad för den oinvigde.
Därför har vi motionerat om att en översyn bör göras utifrån dels att barnperspektivet ska vara vägledande, dels att föräldrarna ska ges inkomstskydd under den första tiden. Föräldraförsäkringen ska stimulera ett jämställt föräldraskap.
Den ska också vara flexibel, för människor är ju olika och blir mer och mer olika varandra ju längre tiden går. Här har vi inspirerats av det norska systemet, där föräldrar kan välja att få ut 100 procent av lönen under 49 veckor eller 80 procent under 59 veckor.
Det kan hända att det är en bra modell för att inkomstbortfallet ska vara rimligt. Vi menar att föräldrapenningdagarna ska kunna användas tills barnet har fyllt två år och de 90 lägstanivådagarna bör slopas. Vidare menar vi att taket ska höjas till tio basbelopp och att pappadagarna ökas till 15 dagar.
Föräldraförsäkringen måste också anpassas bättre till egenföretagare. Den andra reservationen, som vi inte yrkar bifall till, finns under punkt 5 och har nr 14. Den handlar om underhållsstöd och bostadsbidrag.
Vi anser att det också här behöver göras en översyn av den framtida utformningen, inte minst för de föräldrar som lever isär och där barnen har ett särboende.
Utgångspunkten måste vara att fler separerade föräldrar betalar underhåll motsvarande sin andel av de faktiska kostnaderna, vilket kan komma att innebära att en del föräldrar får betala ett högre underhåll än vad de gör i dag. Vi har en tredje punkt, Övriga förmåner. Vad handlar den om?
Jo, den 1 januari i år avskaffades handikappersättning och vårdbidrag samtidigt som två nya förmåner infördes, omvårdnadsbidrag och merkostnadsersättning.
Eftersom det är nya stöd är det viktigt att regeringen noga följer konsekvenserna av denna förändring och kan reagera om syftet med förändringen inte uppnås. Människor ska inte komma i kläm när vi inför nya saker.
Jag har en fråga till Annika Strandhäll, som jag inte vet om den ryms i ministerns anförande. Vi har fått betänkandet Jämställt föräldraskap och goda uppväxtvillkor för barn , och vi kan se referens till detta betänkande i utskottets betänkande.
Som jag sa i förra debatten avslår man motioner och hänvisar till den beredning som pågår. Går det att få veta lite mer om denna beredning?
Barbro Westerholm (L):
Först vill jag tacka för den bild av läget som statsrådet gav, med jämställt föräldraskap och goda uppväxtvillkor för barn. Jag menar, efter att ha hört inlägg här och där och på alla möjliga ställen, att det finns en historielöshet när det gäller varför våra försäkringar ser ut som de gör.
Det finns också frågor som behandlas i socialutskottet som inte har med pengar att göra men som ändå är kopplade till jämställdhet och till att barn föds önskade. Jag tror att man ska ha med sig en sådan backspegelsredovisning. Jag har varit med ett tag.
Jag var med när vi godkände p-piller som p-piller 1964, när man som kvinna kunde bestämma själv. Man var inte beroende av att mannen använde kondom och behövde inte hålla på och slabba med sitt pessar. P-pillren var fantastiska. Sedan var det fantastiskt när sambeskattningen försvann 1971. Jag var sambeskattad, och jag hade ingenting kvar av min lön.
Det fanns ingen barnomsorg heller, utan den fick man betala fullt för. Sedan kom abortlagen 1974 och trädde i kraft 1975, och så fick vi jämställdhetslagen 1980. Det finns en fantastisk svensk historia här som jag hoppas att statsrådet har med sig när ni ska skriva propositionen, så att vi får den här bakgrundsbilden.
Barbro Westerholm (L):
Vi liberaler ställer oss bakom Riksrevisionens slutsatser och skrivningarna i betänkandet. Men det finns anledning att diskutera den här frågan vidare, och det finns också med i Riksrevisionens skrivningar. I höstas kom Boverket med en del statistik.
143 kommuner hade då balans i tillgången på vård- och omsorgsboenden eller särskilda boenden. 130 hade det inte. En del trodde - jag har inte siffran i huvudet - att man skulle klara att få det i balans om två år. Andra kunde inte klara det ens inom fem år.
Då finns det anledning att verkligen djupdyka i situationen - vi vill ju alla att det ska bli bra för de boende. Då kan man titta på: Vad kostar hemtjänsten för dem som skulle behöva flytta? Vad kostar det för anhöriga att vårda sina närstående?
Och vad vann man på Kungsholmen genom att erbjuda servicehus och trygghetsboenden?
Där kunde man visa att man sköt upp och minskade behovet av vård- och omsorgsboende. Det finns en hel del att räkna på här. Det främsta är att det ska bli bra för den enskilde, men money talks. Vi måste också titta på kostnaderna, så att vi använder våra skattepengar på ett effektivt sätt. Det finns alltså en hel del att göra.
Barbro Westerholm (L):
Debatten handlar om reglering eller förändring av vår alkohollagstiftning. Detta är bara en liten del av folkhälsopolitiken, som ju har en mycket större bredd. Det handlar inte om ofarliga preparat. Det har låtit så i medierna ibland när man har skrattat och sagt: Reglera glass - vad då!
Men som Lena Emilsson redovisade här är det inte ofarliga produkter. De är inte harmlösa, och därför är det viktigt att de regleras. Men att ändra lagstiftning stiftad i en tid när man inte kunde förutse alla saker och ting som skulle dyka upp tar tid, och ibland ska också EU kopplas in.
Då blir det många sidor, och det tar tid. Men det måste det få göra. Vi i Liberalerna stöder lagen helt och fullt. Det är också viktigt, som har påpekats, att detta är en del av folkhälsopolitiken.
Jag vill påminna om att vi har debatterat betänkanden om folkhälsofrågor, ANDT-frågor och så vidare, och vi har en ny lagstiftning på folkhälsoområdet. Det som är viktigt för oss nu är att följa upp hur lagstiftningen fungerar och hur kännedom om den sprids ute i regioner och kommuner och i hela samhället.
Vi kanske vid något tillfälle ska diskutera och få mer kännedom om hur Folkhälsomyndigheten och länsstyrelserna arbetar med denna lagstiftning och så vidare. Men det är en annan debatt, och jag slutar därför mitt anförande här.
Barbro Westerholm (L):
Det är välkommet att läkarutbildningen nu förändras på det här sättet.
Vi kommer i annat sammanhang att diskutera grundutbildningen som leder till legitimation, men nu diskuterar vi bastjänstgöringen som underlättar för blivande läkare som kommer från andra länder, bland annat inom EU, att gå in i bastjänstgöringen. Jag tycker att uppläggningen av den är väl avvägd, inte för detaljerad.
Socialstyrelsen kommer ju att ge ytterligare riktlinjer. När jag tittar på vad listan innehåller är jag särskilt glad över att etik understryks tydligt - detta har brustit i undervisningen - och att den tar upp olika etiska problem och svåra patientavgöranden som läkare ställs inför.
Här måste man tränas i hur man ska tänka och analysera när sådana problem uppstår. Jag är också väldigt glad över att kommunikation har kommit in här.
Många av anmälningarna från patienter som kommer in till IVO och landstingen om det ena och det andra beror ju på bristande kommunikation, att man inte har förklarat nytta och risker med olika insatser. Här finns också frågan om läkemedel med.
Jag som är klinisk farmakolog från början kan inte nog understryka hur viktigt det är att man under det här utbildningsskedet lär sig om nytta och risker med läkemedelsbehandling. Patienter är olika, och det kanske inte alltid är läkemedel som är lösningen på problemet. Sedan är det också det sjukdomsförebyggande arbetet.
Ska vi klara hälso- och sjukvårdens ekonomi framöver måste hälso- och sjukvården bli bättre på att förebygga ohälsa. Jag blev glad över alla applåder för detta med bastjänstgöring på Åland.
Jag var nämligen där i januari i år och såg på AT-tjänstgöringen och den kliniska tjänstgöringen för blivande läkare på Åland och var väldigt imponerad av den handledning de fick där. Handledningen brister, tyvärr, på många ställen i Sverige. På Åland är inte heller språket något problem för dem som är svenskfödda.
Jag är glad över att utskottet ställt sig bakom vår motion.
Barbro Westerholm (L):
Min fråga riktar sig till statsrådet Annika Strandhäll. Riksrevisionen har granskat om förvaltningen av premiepensionen bedrivs kostnadseffektivt för spararnas bästa. Vi i socialförsäkringsutskottet fick häromdagen en redovisning av detta. Revisionen har funnit en rad brister som bör åtgärdas utan dröjsmål.
Vad gör regeringen åt dessa brister? Det är ju väldigt viktigt att allmänheten har förtroende för förvaltningen av dessa medel.
Barbro Westerholm (L):
Tack för svaret! Det är väldigt viktigt att detta kommer ut till alla som omfattas av pensionssystemet så att de kan känna att det är hög kvalitet på fondförvaltningen av de pengar som de själva har valt att placera. Bristerna som jag tog upp är väldigt oroande. Därför ber jag er åtgärda dem snabbt.
Barbro Westerholm (L):
Min fråga är riktad till statsrådet Åsa Lindhagen. Den utgår från den skriftliga fråga som jag ställde för ett par veckor sedan om en djupare analys av de anmälningar om åldersdiskriminering som finns hos Diskrimineringsombudsmannen. Jag tycker att jag då fick ett bra svar. "Att bekämpa diskriminering och verka för ett samhälle som slår vakt om alla människors lika värde är för mig en viktig fråga."
Regeringen tänker sig gå vidare här. Min fråga gäller WHO:s kampanj mot åldersdiskriminering. Kommer regeringen att aktivera ett samarbete om det? Kampanjen startade 2016, och jag ser fortfarande inget om detta från regeringshåll.
Barbro Westerholm (L):
Jag vill vidga de här insatserna. WHO:s kampanj har pågått sedan 2016. Det pågår också en kampanj inom ramen för EU:s arbete och genom pensionärsorganisationerna inom AGE Platform Europe. Från dessa aktiviteter finns det mycket erfarenhet som jag tror att vi kan dra nytta av här i Sverige.
Ålderismen är den svåraste diskrimineringsgrunden att få bukt med.
Barbro Westerholm (L):
Min fråga är riktad till statsrådet Åsa Lindhagen. Jag har från statsrådet fått ett frågesvar om en del problem kring ålderism och åldersdiskriminering. Jag kan läsa ur svaret: "Att bekämpa diskriminering och verka för ett samhälle som slår vakt om alla människors lika värde är för mig en viktig fråga.
Regeringen har i regeringsförklaringen uttalat att diskrimineringslagen ska skärpas." Min fråga blir då: Hur ser arbetsläget ut med den skärpningen?
Barbro Westerholm (L):
Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i betänkandet. När det gäller frågan om garantipensionerna satt jag i pensionsgruppen 1991-1994.
Då diskuterade vi detta intensivt, eftersom vi fann att det var så många kvinnor i Sverige som hade arbetat i familjeföretag, till exempel jordbruk, och som aldrig hade fått någon lön. Maken hade inte heller köpt någon pensionsförsäkring.
Det var därför nödvändigt att detta oavlönade arbete ändå gav en ersättning i form av pension. Då handlade det om nivån. Och ni har redan diskuterat detta med respektavstånd här.
När det gällde det nya pensionssystem som vi skulle sjösätta var det viktigt att arbete alltid skulle löna sig och att avsättningar från lönearbete skulle synas i pensionen. Det skulle vara en skillnad mellan garantipension och den allmänna pensionen. Då handlade det alltså om nivån.
På vilken nivå skulle vi lägga den allmänna pensionen? Vi hamnade på den procentuella avsättning som fortfarande ligger fast. Det var för att avsättning till pension plus statlig skatt, plus kommunal skatt och plus landstingskommunal skatt sammantaget inte skulle vara högre än att resten - det som människor fick kvar - gick att leva på.
Hela tiden är det alltså en balansgång mellan olika ekonomiska faktorer. Jag tycker att man landade ganska väl. Nu höjer vi garantipensionen med dessa 200 kronor. Men det mest pricksäkra är bostadstillägget. Där har det länge varit så att människor inte har sökt det.
En del har inte gjort det av rädsla för att det fritidstorp eller fritidshus som man har skulle stöka till det. Här finns det ett regelverk. Det är uppenbart att 129 000 människor i dag inte har sökt men är berättigade till bostadstillägg.
Myndigheten kan nämligen få fram deras ekonomiska situation och se att de har rätt till det. Det måste därför trumpetas ut att människor ska söka bostadstillägg. Här bör Pensionsmyndigheten göra det lättare för människor att se att de har rätt till detta bostadstillägg.
Jag ställer mig alltså bakom denna del och till det höjda bostadstillägget. Man kan diskutera på vilken nivå bostadstillägget ska ligga. Det är någonting som vi får följa framöver med tanke på utvecklingen på bostadsmarknaden och kostnaderna för boendet. Det som ni inte har diskuterat här i dag är om vi kan påverka utgiftssidan.
Då tänker jag på det som kanske är det allra tyngsta, som jag flera gånger tidigare har tagit upp i kammaren, nämligen att detta är den generation som har stora amalgamplomber som har hållit fantastiskt länge - kanske 70 år. Men nu börjar dessa plomber spricka. De åldras fortare än den individ som har dem i munnen.
Nästa år kommer en utredning om tandvården. Därför vill jag här signalera att man verkligen ska titta på hur försäkringen ska vara utformad när det gäller att ersätta förlorade tänder. Vi ser i dag människor som kinderna faller in på. Man kostar på att ersätta framtänderna.
Men kindtänderna, som kanske behövs ännu bättre för att tugga födan, har man inte råd med. Där ser jag verkligen fram mot utredningen.
Barbro Westerholm (L):
Liberalerna står bakom betänkandet. Solveig Zander har ingående gått igenom principerna för de olika skyddsnät vi har i samhället, så jag går inte in på detaljerna i detta.
Skyddsnäten är viktiga, och det är de som gör att Sverige verkligen kan ses som en välfärdsstat som ger stöd när man av olika skäl som bäst behöver det. Men detta handlar också om väldigt mycket pengar. Det är skattepengar, och de måste användas rätt.
Det bidragsfusk som vi har sett är helt oacceptabelt. Det är därför det är så väsentligt att vi skärper lagstiftningen på det sätt som vi gör i dag. När frågan om bidragsfusk dyker upp påverkar det tyvärr också människors tillit till systemen mer brett.
Vi har sett, inte minst inom LSS och LASS, att det har diskuterats i vilken omfattning stöd ska ges när rapporterna om fusk har dykt upp. Det är oerhört viktigt att vi kommer till rätta med detta problem. Vi får följa lagstiftningen.
Jag ser det här som en viktig fråga för socialförsäkringsutskottet, och vi har i alla utskott ett ansvar för att följa upp hur vår lagstiftning fungerar - positivt och negativt. När det gäller frågan om lönegarantin är det också oerhört viktigt att pengarna används rätt.
Vi har haft en diskussion i Liberalerna om hur vi ställer oss till detta. Vi ställer oss bakom det arbete som görs i regeringen, för vi är inte säkra på att det är den här lagen som ska användas. Det kan vara annan lagstiftning som ska till, eftersom det här är ett lite annorlunda system jämfört med de olika bidrag vi har diskuterat.
Precis som Solveig Zander sa kommer vi att följa detta noga, för det är lika viktigt att lönebidragspengarna används på ett korrekt sätt. Varje krona ska få avsett utnyttjande.