KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Vi går nu över till det tredje systemet med utsläppsrätter, inte det som finns inom FN där vi har sagt att vi inte ska köpa några utsläppsrätter och att vi ska minska möjligheten till överskott där så mycket det går. Inom den handlande sektorn i EU vill vi ha skärpta ambitioner, skärpa och förbättra handeln med utsläppsrätter.
När det gäller den kvarstående delen, det vill säga den icke-handlande sektorn, vad vi alla gör i vårt dagliga liv, sker en slutavräkning när perioden är slut 2020. Då vet vi om Sverige har ett överskott eller inte. Överskottet för hela perioden och i relation till det nationella etappmålet till 2020 kan bestämmas först när hela periodens utsläpp är rapporterade och verifierade.
Och det är värre än så, det vill säga det blir nämligen totalkontroll på detta 2020 när all europeisk och nationell rapportering är inlämnad. För att vi ska veta mer i Sverige har jag sett till att Naturvårdsverket rapporterar tidigare än vad man har gjort tidigare. Det har varit mer än ett års eftersläpning, och det har bland annat Jens Holm och jag diskuterat här i kammaren. Nu rapporterar man preliminärt varje år i april, men det ger oss ändå en antydan om var vi står.
Det innebär att vi skulle kunna kalibrera detta så att vi säkert vet var vi landar och hur det ser ut. Nu är jag rätt övertygad om att vi kommer att nå våra mål också på den icke-handlande sektorn.
För säkerhets skull kommer vi vid kontrollstationen för energi- och klimatöverenskommelsen 2015 att se hur vi står då och åt vilket håll prognoserna pekar för att kunna hantera också den kvarstående frågan på den icke-handlande sektorn, det tredje utsläppssystemet som vi har att hantera. Med detta hoppas jag att jag har bidragit något till att reda ut dessa tre svåra områden. Härmed var överläggningen avslutad.
Lena Ek (C):
På COP 19 förhandlades ett flertal frågor rörande klimatfinansiering, såsom arbetsprogrammet för långsiktig finansiering, stående kommittén för finansieringsfrågor, rapport från och vägledning för den gröna fonden, FN:s miljöfond och så vidare. Finansieringsfrågorna utpekades som avgörande på mötet.
Sveriges lämnade besked om sin beredskap att bidra med ca 300 miljoner kronor under 2014 till den gröna klimatfonden förutsatt att den har kommit i gång, att reglerna finns på plats, att det finns konto och kontroll och att den ser ut att bli effektiv - och jag tror att den kan bli det.
Låt oss stanna ett ögonblick vid de 300 miljonerna till den gröna fonden, som var psykologiskt viktiga under klimatdiskussionerna i Warszawa. På Köpenhamnsmötet beslutades två saker, som vi ofta förbiser när vi talar om de klimatförhandlingarna. Den ena var att sätta upp den gröna klimatfonden, och det andra var snabbstartsfinansiering.
Snabbstartsfinansieringen skulle handla om ett antal miljarder under tre år. Den perioden har gått ut. Det var dock tydliga pengar på bordet till de fattiga länderna, och det är tydliga besked som efterfrågas i detta sammanhang. Det ger jag Jens Holm alldeles rätt i. Jag hittar inget om den gröna klimatfonden i er budgetmotion, men det kan Jens Holm kanske återkomma till i sitt nästa inlägg så vi får höra vad Vänsterpartiet vill när det gäller denna fond.
Ett annat löfte var att 100 miljarder US-dollar från olika källor ska finnas på plats 2020. Det är ganska komplicerat.
Det är ett mått på förtroende att Sverige i den kommitté som förhandlar om detta har posten som vice ordförande och ett mått på att Sverige ses som ett konstruktivt land när det gäller dessa svåra frågor.
Förutom att vi har förlängt en del snabbstartspengar så att det har funnits mer än svenska regeringen lovade i Köpenhamn ser det enligt preliminära Sidauppgifter ut att bli ungefär 2 1⁄2 miljard år 2013 som lämnas plus de 300 miljonerna till den gröna fonden.
Det är viktigt att vi följer de internationella regler som finns om att alla bör lämna 0,7 procent av bni. Låt oss fundera på hur det skulle se ut i världen om alla länder uppfyllde 0,7-procentsmålet. Då skulle vi inte behöva ha några finansieringsdiskussioner, för då skulle den finansiering som behövs finnas på plats.
Det som blir över av biståndet upp till 1 procent, som Sverige har, både kan och bör enligt de OECD-regler som finns ha flera syften. Ska vi exempelvis få ned siffrorna för spädbarnsdödlighet handlar det om rent vatten. Men man uppnår inte rent vatten i fattiga länder utan att samtidigt jobba med klimatfrågorna. Det är en kort förklaring till varför dessa saker hänger ihop.
Att denna diskussion blir tuff beror på brist på pengar i de fattiga länderna, för många länder ger ytterst lite bistånd och bidrar inte till FN:s fonder. Den otroligt viktiga Anpassningsfonden, till exempel, har i stort sett finansierats av Sverige och Finland, vilket är tråkigt.
Lena Ek (C):
Tack för diskussionen runt ett viktigt område, Jens Holm! Men jag tycker inte om när du lägger ord i min mun med besked om det ena eller det andra. Jag har fört ett resonemang om hur biståndet ser ut, om OECD:s regler och om hur vi arbetar med de bruttolistor som ligger i den arbetsgrupp där Sverige har fått förtroende att vara med och leda arbetet.
Det är klart att man kommer dit med underlag, men i början på en sådan här förhandling, i ett sådant svårt läge som det är nu och när det fortfarande är flera år tills det ska vara klart och man ska ha alla med sig i ett FN-system, är det ytterligt ovist att binda upp sig vid olika saker. I dagens läge förhandlar vi bruttolistor. Vi försöker hitta underlag, vi försöker få fram de förslag som finns och vi försöker få så många som möjligt med oss.
Vi har fullständigt klart för oss vad det är som behöver komma fram och vilka löften som är givna till de fattiga länderna. Det är så som förhandlingar i FN-systemet brukar gå till, i alla fall om man vill vara med och se till att de leder till resultat. Centerpartiet har en annan åsikt och talar för additionella medel. Som minister står jag här och företräder regeringen. De här frågorna diskuteras framöver.
Jens Holm vet precis som jag hur en förhandling i en sådan här arbetsgrupp inom FN-systemet går till. Jag tycker att det är utifrån de förutsättningarna som vi ska diskutera i kammaren.
Lena Ek (C):
Havsmiljöarbetet är en av regeringens viktigaste prioriteringar. Åtgärder på hemmaplan som bidrar till genomförandet av det svenska åtagandet i Helcoms aktionsplan är på gång och ger resultat. Vi har stött den så kallade BSAP-fonden, som har startat 34 intressanta projekt runt Östersjön, inte bara i Sverige utan också i Ryssland, Polen, Estland, Finland och Vitryssland.
På hemmaplan har vi permanentat ett LOVA-program som nu får 75 miljoner per år till projekt för Östersjön. Och Sverige har varit drivande för Östersjöstrategin, där BSAP är stommen för miljökomponenten. Östersjöstrategin ger BSAP ett mer tvärsektoriellt fokus som också involverar de andra sektorerna.
Ett exempel på att det faktiskt går åt rätt håll är att den svenska belastningen av kväve har minskat med över 5 000 ton när det gäller Egentliga Östersjön och Kattegatt. Det gör att vi endast har kvar ca 3 000 ton när det gäller Egentliga Östersjön, av alla våra kvävebeting. Också utsläppen av fosfor går ned. Men där är utmaningen större. Vi har en större restpost.
Jens Holm frågar vad vi tänker göra och jämför med arbetet i Tyskland. Jag hoppas att det inte är någon överraskning för Jens Holm att Jordbruksverket har bindande regler för hur lantbrukets gödselhantering ska gå till i hela mellersta Sverige, i hela södra Sverige, i ett brett band runt kusterna och runt våra stora insjöar.
Rekommendationerna är väldigt tydliga. Varje enskild lantbrukare har väldigt tydliga regler som handlar om hur man får sprida, vad man får sprida och dessutom hur mycket. Vi har regler för hur mycket gödselbelastning man får ha på den åkerareal som man har.
Alltihop detta görs tillsammans med frivilliga åtgärder utöver detta som Sveriges lantbrukare vidtar. Det är över 10 000 enskilda företagare som har deltagit i detta. De har skapat kunskap, engagerat sig och dragit med sina grannar och sett till att det fungerar. Allt detta är en del av de svenska utsläppen går ned. Vi prioriterar havsmiljöfrågorna.
Det visas bland annat av att vi har inrättat en stor ny myndighet under alliansregeringen. Myndigheten har rejäla anslag, för nästa år 637 miljoner. Det är mycket pengar. Myndighetens anslag planeras i fyraårsperioder. Det innebär att det är möjligt att göra långsiktiga åtgärder.
Lena Ek (C):
Vi glider nu från en debatt som rör Östersjön och miljötillståndet i Östersjön till en debatt om olika sätt att se på hur miljön och miljöfrågor ska hanteras. Jag är inte förvånad att Jens Holm tar upp mer skatter och bindande regler ända ned till den enskilde lantbrukaren. Det är vanligt.
Jag försöker ha en miljöpolitik där det ska vara enklast, billigast och roligast att vara miljövänlig. Har vi frivilliga åtgärder i kombination med det bindande som Jordbruksverket har, och som jag just har beskrivit i mitt förra inlägg, och det fungerar ser inte jag någon anledning att belasta svenska företagare eller svenskt lantbruk med ännu mer byråkrati.
Om vi tittar på kvävebelastningen enligt OECD-sammanställningen, som man väl får lita på, kan vi se att Danmark har en belastning på 110 kilo kväve per hektar medan Sverige har 36 kilo per hektar. Det är en väldig skillnad. Kvävet har gått ned i Östersjön.
Vi hade ett beting när vi började arbetet på 9 000 ton. Nu är det 3 000 ton kvar. Vi har gått ned med två tredjedelar. Åtgärderna fungerar. På fosforsidan är det 300 ton kvar av vårt beting.
Kombinationen av de bindande regler som Jordbruksverket har för enskilda gårdars hantering och de frivilliga åtgärder som vi har för jordbruket plus vad vi gör med avloppsrening gör att jag tror att vi kommer att klara våra svenska beting utan att lägga på en byråkratisk rapporteringsbörda som Jens Holm vill ha. Det är otroligt viktigt, för Östersjön behöver det.
Vi måste dessutom fundera över hur vi hanterar den historiska skulden. Där har vi ännu inte tekniken på plats. Det kräver internationellt samarbete och forskning. De anslagen har vi redan satt på plats i form av ökade både energi- och miljöforskningsanslag.
Jag tror att vi 1.	är på rätt väg, det visar statistiken, 2.	att kombinationen av Jordbruksverkets bindande åtgärder och frivilliga åtgärder inom Greppa näringen ger resultat. Jag måste ställa en fråga. Vi ser att reglerna för hur man bedriver lantbruk på andra sidan Östersjön är annorlunda. Vi ser att det finns många som är intresserade av att flytta produktion.
Jag vill att vi ska ha svensk matproduktion kvar i Sverige. Den ska naturligtvis vara hälsovänlig och miljövänlig. Men jag vill också att de som odlar mat ska ha tid att ägna sig åt att odla mat och inte bara hålla på med byråkrati. Därför står jag fast vid att den modell vi har är en bra avvägning. Den har gett resultat. Vi ska se till att den fortsätter att ge resultat.
Jag vill inte ha Jens Holms ökade bördor på svensk matproduktion. Den är, särskilt i ett internationellt perspektiv, rätt miljöbra.
Lena Ek (C):
Tror du inte, Jens Holm, att matproduktionen flyttar till andra sidan Östersjön om det bara är Sverige som inför en sådan skatt? Tror du inte det? Jag ser tydligt behoven när det gäller Östersjön, och det gör hela regeringen. Det är anledningen till att alliansregeringen har sett till att vi har fått Havs- och vattenmyndigheten.
Jag har sett till att vi har tre utredningar som jobbar med vattenfrågor. Vi har höga anslag, ökande anslag, till Havs- och vattenmyndigheten. Vi har LOVA-bidrag, som nu är permanentade, inte projektpengar. Vi har projektpengar för metangasreducering, särskilt för södra Sverige. Vi har Greppa näringen, som också får stöd.
Här finns en hel katalog med åtgärder för att se till miljötillståndet i Östersjön förbättras. Vi ser att kväveutsläppen har gått ned två tredjedelar av vårt beting. Vi ska fortsätta att fullgöra hela vårt beting successivt. Vi ser att kväveutsläppen går ned, och vi ska fortsätta med det. Det som vi ska jobba med nu handlar om kemikalie- och läkemedelsutsläpp. De uppdragen finns i årets budget.
Jag ställer åter frågan till Jens Holm: Tror du inte att den svenska matproduktionen flyttar, om man inför en skatt här som inte finns i något konkurrentland, och flyttar till länder som dessutom har sämre villkor för djurhälsa och människors hälsa och sämre förhållanden vad gäller salmonella, övergödning, kemikalier och kväveutsläpp?
Lena Ek (C):
Det här blir lite roligt. Dagens regler tillåter ingen översyn, utan vad EU arbetar med är just att försöka ändra reglerna så att man ska kunna göra en översyn. Det tycker jag är bra, men det tycker uppenbarligen inte Stina Bergström. Det är viktigt att inse att biologisk mångfald och artskydd inte är statiskt.
Vi måste ha regler där vi kan lyfta ut arter som har klarat sig och ligger över gränsen, för att fokusera på att lyfta in andra som minskar eller håller på att helt försvinna. Det är den flexibiliteten som vi har försökt arbeta med i flera år.
Just därför att Miljöpartiet ingår i regeringen tycker vi att det är viktigt med detta tillkännagivande, för det är viktigt med den här flexibiliteten, att kunna förändra annexet i art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet så att det adresserar dagens problem och inte de problem som fanns för 50 år sedan.
Stina Bergström säger ibland bra saker. Men det finns också en tendens att överdriva och slira på formuleringar som jag inte gillar - det ska jag vara ärlig och säga.
Det finns inget här som skulle visa att vi inte tycker att de gränsöverskridande reglerna i Europa för biologisk mångfald ska finnas kvar. Det finns inte! Det var ett sakligt felaktigt påstående. Däremot behöver reglerna förbättras.
Jag skulle vilja fråga Stina Bergström hur i allsin dar man kan rösta nej till yrkandet om artskyddsbrott, så som situationen ser ut och så himla dåligt som Cites fungerar.
Lena Ek (C):
Nu var vi där igen! Stina Bergström påstår att Sverige bryter mot internationella förpliktelser. Men det är inte fastslaget någonstans, utan det är möjligen något som Stina Bergström tycker själv. Det har man all rätt att tycka, men man ska inte komma med felaktiga påståenden.
Stina Bergström har ägnat en stor del av sitt anförande åt att bygga upp något slags harm mot att vi vill modernisera art- och habitatdirektivet, ett direktiv som bygger på 50 år gamla fakta, där vi har helt andra arter som behöver skyddas. En del har vi inte lyckats förbättra situationen för. Det är sorgligt, och där behöver vi ta krafttag. Det är därför vi har ett annat tillkännagivande om att göra just det.
Men det är ändå så att nya arter behöver detta europeiska skydd. Det är arter som rör sig över gränserna. Jag har nämnt några, som lärkan och göken. De borde möjligen, på vetenskaplig grund, plockas in på listan, annexet, för skyddade arter. Men det är omöjligt att göra det i dag därför att reglerna inte medger det.
Jag vill ha en regering som aktivt ser till att de två direktiven blir uppdaterade på ett sådant sätt att man kan plocka ut det som har gått bra från annexlistorna och plocka in det som absolut behöver skydd. Slutligen sägs det i majoritetstexten om artskydd: "Arbetet mot artskyddsbrott är också mycket angeläget." Det är bra. Jag skulle säga att det på sina håll är katastrof.
Sedan sägs det: "Utskottet konstaterar med tillfredsställelse att åtgärder vidtas globalt genom Citeskonventionen." Jaha, det är alltså stor tillfredsställelse. Men vi ser hur det går till i andra länder, och vi ser att internationell polis inte följer upp detta. Det handlar om den tredje största intäktskällan för organiserad brottslighet. Jag tycker inte att detta är tillfredsställande. Jag yrkar bifall till den reservation som vi har lämnat om artskyddsbrott.
Lena Ek (C):
EU har jobbat med att förändra och förbättra informationsförordningen 1169/2011 från den 25 oktober 2011. Det har varit ett antal ärenden i jordbruksrådet men också i miljörådet där vi aktivt har stöttat detta med ursprungsmärkning, just därför att det är så viktigt att konsumenter får den här informationen och kan välja.
Det är också för svensk livsmedelsproduktion en väldig konkurrensfördel att kunna berätta varifrån de olika produkterna kommer eftersom konsumenter vet att väldigt lite antibiotika och inga hormoner används i uppfödningen och att det är salmonellafritt här i Sverige.
Det var till och med så att jordbruksministern röstade nej till kommissionens förslag när det gällde ursprungsmärkning av färskt, kylt och fryst kött från gris, får, get och fjäderfä med motiveringen att den inte var tillräckligt noggrann när det gällde att beskriva var djuren var födda och uppfödda och att man därför missade djur som ibland flyttas.
När jag lyssnade på Stina Bergströms anförande hade jag inte replikrätt eftersom jag inte hade hållit mitt anförande. Det kom en väldigt lång och bra bit om vikten av ursprungsmärkning och hur viktigt det är. Det har legat på utskottets bord, och det kommer i eftermiddag att vara möjligt att rösta för ett yrkande som handlar om precis just detta.
Då undrar jag varför Stina Bergström väljer att tala så väl om ursprungsmärkning men sedan inte röstar för det.
Lena Ek (C):
Allra först ska man notera att de pengar som Stina Bergström talar om handlar om en tredubbling av arbetsgivaravgiften för unga i ett läge när ungdomsarbetslösheten stiger. Det är vi emot från Alliansens sida.
När det gäller vatten som livsmedel är det skillnad om det gäller mycket få, mycket noggrant kontrollerade ämnen som används i specifika fall i Sveriges jordbruk, för de har en mycket kort halveringstid och är designade för att fungera snabbt och sedan försvinna ur ekosystemen. Det gör också de moderna medlen. Det är mycket få som används i väldigt specifika situationer.
Men de persistenta medel som används i brandskum har en halveringstid som är 50 år eller längre. Det är en enorm skillnad. Det används i stora mängder. Jag har ställt en interpellation till försvarsministern som jag hoppas att han tar. Då hoppas jag att jag får stöd i detta, för jag tycker att det är förfärligt, när det finns ersättningsmedel att använda, vilket Swedavia har visat i annan flygverksamhet.
Swedavia är ju det statliga bolag som driver flygplatser i Sverige. När det gäller ursprungsmärkning måste jag säga att jag inte alls känner någon trygghet i att regeringen driver den frågan tillräckligt tufft i EU. Landsbygdsministern var inte på det miljöråd där man diskuterade detta. Kommissionen skulle ha lämnat en rapport i december om hur man skulle gå vidare med ursprungsmärkning, men det har de inte gjort.
Jag har inte hört ett ljud från den svenska ministern och den svenska regeringen om att man försöker driva på kommissionen för att de ska komma fram med rapporten och presentera det underlag som finns. Det gäller ursprungsmärkning för kött, men det borde gälla också mejeriprodukter, obearbetade produkter och livsmedel med blandade ingredienser. Om man hade en ordentlig ursprungsmärkning skulle det vara ett enormt steg framåt för konsumenter och för miljön och också för djurhälsan.
Lena Ek (C):
Jens Holm är en engagerad person när det gäller kemikaliepolitiken. Det uppskattar jag väldigt mycket. Jag lyfte i mitt anförande fram områden där Alliansen har starkare skrivningar än Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet.
Det handlar bland annat om kemikalieskatten - alltså styrmedel - och om hantering av grupper av ämnen.
Det handlar just om problematiken med bisfenol A, som blir B, C, D ända bort till S, och hur vi ska kunna hantera att lagstiftaren inte hänger med när man ändrar på en mindre del i den kemikaliska sammansättningen så att det blir ett ämne med samma funktion men med ett annat namn, alltså bisfenolalfabetet.
Den här texten hade faktisk Vänsterpartiet och Jens Holm, som ju företräder Vänsterpartiet i utskottet, kunnat rösta för. Då hade den svenska regeringen varit förpliktad att jobba mer med grupper av ämnen.
På samma sätt hade det varit väldigt bra att i detta kritiska läge i EU - när kommissionen inte kommer till skott med kriterier för hormonstörande ämnen i flera olika relevanta kemikalieregleringar - ha ett tydligt uttalande från Sveriges riksdag i den här frågan. Men det valde Jens Holm att låta bli att stödja, och i stället är det de fyra allianspartierna som reserverar sig för ett tydligare och tuffare agerande.
Det här stämmer ju inte riktigt med det som du sa i ditt anförande.
Lena Ek (C):
Det blir ju svårt när Jens Holm ska markera oberoendet, men inte törs gå emot, inte ens om det är tuffare skrivningar som vi har på dessa områden när det gäller kemikalieskatt och hantering av grupper av ämnen. Bisfenol A är ett sådant ämne där det ingår en hel grupp av olika, nästan exakt likadana ämnen.
För att kunna ta ett helhetsgrepp här måste man komma fram till att vi i Sverige och i EU reglerar dessa ämnen i grupp. Det för ju mycket längre att säga att vi ska ha sådana regler än att vi ska gå på ett enstaka ämne, som Vänsterpartiet har föreslagit.
Att markera oberoende kan vara väldigt känsligt - jag förstår det. Men det är synd när det ska drabba kemikaliepolitiken. Deka-BDE är ett sådant ämne som ingår och som också har hormonstörande effekter.
Därför är en rejäl hantering, begränsning och utfasning av hormonstörande ämnen inte semantik, Jens Holm. Det är ganska unikt att regeringen i ett EU-medlemsland stämmer kommissionen för att den inte kommer fram med en lagstiftning. Det var precis det beslutet som jag tog fram och skrev under för nästan exakt ett år sedan.
Det är inte semantik, utan det är nödvändig faktisk och praktisk politik. Hade du stött det här yrkandet nu hade det varit en väldigt bra signal i ett mycket känsligt läge när vi måste trycka på EU-kommissionen stenhårt för att den ska leverera. Jag beklagar att ni inte tordes göra det.
Lena Ek (C):
Allra först vill jag säga att jag tycker att det är skönt att den nuvarande regeringen fortsätter arbetet med det som vi lade fram i kemikaliepropositionen från alliansregeringen och de uppdrag som det beslutas om här i riksdagen. Det gäller till exempel strategi för en giftfri vardag och det otroligt viktiga fokuset på barn, som vi har jobbat mycket med.
Samtidigt är det viktigt att vi går vidare när det gäller dessa frågor. Jag måste säga att jag tycker att majoriteten i utskottet borde ha vågat ta tuffare skrivningar när det gäller ekonomiska styrmedel, när det gäller hantering av grupper av ämnen och när det gäller att trycka på EU-kommissionen när det handlar om begränsning och utfasning av hormonstörande ämnen. Jag tycker att det är beklagligt att man inte gjorde det.
Jag tänkte särskilt ställa en fråga om hantering av grupper av ämnen. Bisfenolalfabetet är ett oerhört stort bekymmer. Man börjar med att inleda ett arbete som är krångligt och som tar tid, där man tittar på ett enskilt ämne och produktvis försöker förbjuda det i Sverige. Så har vi gjort med bisfenol A.
Man borde i stället kunna lägga kraft på att försöka hitta en hantering för grupper av de här ämnena. Vi har nu inte bara bisfenol A, utan hela bisfenolalfabetet - hela vägen till bisfenol S. Många av dessa har samma skadliga effekter. Jag skulle vilja fråga hur det kommer sig att man inte har kunnat stödja Alliansens skrivningar när det gäller hantering av grupper av ämnen.