Laila Naraghi (S):
Det parlamentariska läget innebär en rad utmaningar för ansvarsfördelningen mellan riksdag och regering. Vi har å ena sidan riksdagens uppgifter att stifta lagar, besluta om skatter till staten och bestämma hur statens medel ska användas, i enlighet med regeringsformens 1 kap. 4 §. Å andra sidan har vi regeringens uppgift att styra riket och ständigt ansvara inför riksdagen, i enlighet med regeringsformens 1 kap. 6 §.
Till syvende och sist har vi ett gemensamt ansvar att värna och ta hand om vårt land Sverige med allt vad det innebär. Detta ställer krav på en utvecklad och kanske mer raffinerad samvaro mellan riksdag och regering där tidigare outforskad terräng, vita fläckar på den konstitutionella kartan, med fördel bör utforskas och kartläggas. På så vis möjliggörs en respekt för regeringsformens bestämmelser.
Vad sker till exempel när riksdagsmajoritetens tillkännagivanden ibland krockar med regeringens uttalade ambitioner i regeringsförklaring och budgetproposition? Just detta har vi i konstitutionsutskottet diskuterat under den senaste tiden. Fru talman! Den konstitutionella praxis som har vuxit fram i fråga om tillkännagivanden innebär att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser dessa.
Tillkännagivanden är dock inte rättsligt bindande, och om regeringen inte delar riksdagsmajoritetens mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose dess önskemål bör regeringen underrätta riksdagen om detta. Vad innebär detta egentligen? Denna vita fläck har vi i KU försökt att utforska och gemensamt kartlägga med de av grundlagarna givna konstitutionella ramarna.
Detta görs självklart för att underlätta riksdagens arbete och uppgifter och för att öka transparensen för medier och allmänhet i deras förståelse och granskning av oss alla. Vad har vi landat i? I ställningstagandet för KU21 lägger vi ut orden - vilket inte är helt ovanligt när det gäller KU - om detta samt presenterar den åttapunktslista som ordföranden sammanfattade tidigare och som jag tänker upprepa.
Den ger följande vid handen: Utgångspunkten är att regeringen ska följa tillkännagivanden. Om regeringen gör en annan bedömning än riksdagen ska regeringen meddela detta. Det här känner vi igen från tidigare praxis, och det är inget nytt. Regeringen har rätt att föra fram uppfattningen att tillkännagivandet därmed är slutbehandlat.
Egentligen är detta heller inget som är särskilt nytt, men det har aldrig tidigare formulerats så här. Riksdagen kan acceptera att tillkännagivandet är slutbehandlat. Ett utskott och riksdagen kan dock göra en annan bedömning än regeringen och vidhålla sin uppfattning i sak. Utskottet och riksdagen kan då säga att tillkännagivandet inte är slutbehandlat.
Det är utskottet och riksdagen som inom ramen för sin behandling tolkar om tillkännagivandet är tillgodosett och slutbehandlat.
Om riksdagen har uttalat att ett tillkännagivande inte är slutbehandlat ska regeringen återkomma till riksdagen med en redovisning av ytterligare åtgärder eller med att regeringen vidhåller sin uppfattning att tillkännagivandet är slutbehandlat. Fru talman!
Detta ger både oss i riksdagen och medlemmarna i regeringen - för att inte säga Sverige som land - en förtydligad karta att orientera oss utifrån vid tillkännagivanden. Men någon kanske nu tänker: Vad händer om riksdagen gör ett tillkännagivande och regeringen inte avser att tillgodose detta och därmed anger att det är slutbehandlat? Och vad händer om riksdagen då inte nöjer sig med detta utan gör ett nytt tillkännagivande, varpå regeringen enbart upprepar sin mening?
Går det då runt så i evighet? Detta har under det senaste decenniet aldrig riktigt ställts på sin spets. Men om det skulle ske kan riksdagen naturligtvis som alltid använda sig av sina kontroll- och maktinstrument mot regeringen. Vanligare har dock varit att man helt enkelt kommer överens. Fru talman! KU21 innehåller också mycket annat, men det nya är framför allt det som jag just har talat om.
Jag vill dock ta tillfället i akt och nämna några ytterligare frågor som konstitutionsutskottet tar upp i detta betänkande. Jag vill här lyfta fram fyra saker. För det första vill vi tydliggöra att KU inte i sak bedömer de olika fackutskottens tillkännagivanden. Vi behandlar utskottens yttranden utifrån ett konstitutionellt perspektiv. Det innebär att vi i princip inte bedömer substansen i de olika fackutskottens yttranden och tillkännagivanden.
För det andra poängterar vi att det är fullt möjligt för regeringen att redovisa sina åtgärder med anledning av ett tillkännagivande i till exempel budgetpropositionen. Om regeringen då inte möter invändningar bör den inför framtagandet av skrivelse 75 kunna utgå från att riksdagen inte har invändningar mot den hantering som redovisats.
För det tredje har vi behandlat frågan om distinktionen mellan formell återrapportering och politiskt innehåll och att det är viktigt att regeringen är tydlig med hur dess behandling av riksdagens tillkännagivanden har sett ut. Men för att regeringen ska kunna vara tydlig krävs att riksdagens tillkännagivanden är tydliga - vilket vi som riksdagsledamöter, om vi ska vara lite självkritiska, kanske alla vet inte alltid riktigt är fallet.
Ett aktuellt fall med anledning av denna distinktion mellan formell återrapportering och politiskt innehåll som vi skriver om i betänkandet är tillkännagivandet inom trafikutskottets område om flygstrategin. För det fjärde menar vi i konstitutionsutskottet att det kan vara naturligt att regeringens redovisning är kortfattad när det har gått förhållandevis kort tid från att tillkännagivandet har gjorts till att skrivelse 75 beslutas av regeringen.
Vi menar också att det är förståeligt att det kan vara svårt för regeringen att redovisa mer omfattande åtgärder avseende tillkännagivanden som beslutades på hösten före skrivelsen samtidigt som regeringen självklart alltid förväntas agera skyndsamt samt ange en korrekt och detaljerad redogörelse. Fru talman! Jag vill från Socialdemokraternas sida tacka de andra partierna i utskottet för goda och konstruktiva samtal.
Vi har varit måna om att utifrån våra ståndpunkter försöka nå så långt vi kan för att utveckla samvaron mellan riksdag och regering. Till syvende och sist handlar det om att värna och ta hand om Sverige och vår demokrati. För detta är våra grundlagar oumbärliga.
Och i dessa tider av osäkerhet, såväl parlamentarisk som i omvärlden, skärps nödvändigheten att värna och främja det som vårt lands demokratiska och fredliga styresskick vilar på och skyddas av: våra grundlagar. Fru talman! Givet detta, inklusive att vi är överens om samtliga delar, har vi socialdemokrater inte reserverat oss.
Däremot har vi gjort ett särskilt yttrande för att understryka att vi inte gör någon annan bedömning än våra partikamrater i de olika fackutskotten när de i sin behandling av områden har avlämnat avvikande meningar om vissa frågor i sak. Avslutningsvis vill jag yrka bifall till förslaget i konstitutionsutskottets betänkande 21 Behandlingen av riksdagens skrivelser .