Patrik Björck (S):
Tack, ministern, för svaret! Jag tänkte börja med att lite grann berätta om vad jag var med om på förmiddagen innan jag kom hit. Då öppnade nämligen vi socialdemokrater vårt jobbtoppmöte och diskuterade framåtsyftande och spännande förslag om hur vi skulle kunna föra arbetsmarknadspolitiken, jobbpolitiken, framåt.
Det var faktiskt väldigt skönt att få vara på en sådan tillställning bland många framtidsinriktade företagare och övriga representanter för svensk arbetsmarknad och att få uppleva den positiva känslan av att halva tiden nu har gått och det snart är slut på tiden med den här regeringen så att vi kan börja föra en riktig framåtsyftande jobbpolitik värd namnet.
Vi kan också, som en inledning på den här diskussionen, konstatera att svenska folket i en ny Sifomätning har gjort tummen ned för regeringens politik. Det visar sig att man inte tror på inkomstskattesänkning som ett effektivt medel för att skapa jobb. Det man tror på är just den socialdemokratiska politiken med utbildning, utbildning och utbildning. Det skapar nya jobb. Det skapar framåtsyftande jobb. Det skapar jobb som håller. Det skapar välfärd.
Det skapar skatteintäkter. Det skapar inkomster. Det skapar självständiga människor som kan försörja sig själva. Den politik som den borgerliga regeringen stått för har inte lett till detta. Lite ironiskt kan man väl säga att det är orsaken till att den borgerliga regeringen faller som en sten i varenda opinionsundersökning. Man har lyckats lura några under en viss tid, men man kan inte lura alla jämt.
När man genomskådar den borgerliga jobbluffen blir domen från svenska folket hård. Själva utgångspunkten för den borgerliga jobbluffen är det som den här interpellationen handlar om, nämligen utanförskapet som regeringen valt att kalla det. Naturligtvis kan man diskutera vad som är rätt benämning på olika samhällsföreteelser.
Det är inte riktigt det jag är ute efter, utan det gäller hur man definierar. Jag kan konstatera att man fortfarande inte kan definiera sitt begrepp "utanförskap". Jag har inte fått den uppfattningen eller fått något sådant svar från arbetsmarknadsministern, utan han svarar att man baserar politiken på SCB-statistik som är officiell och vederhäftig.
Det räcker dock inte att så att säga peta in lite officiell och vederhäftig statistik från SCB, utan det är naturligtvis hur man sedan kokar ihop soppan som blir intressant. Det skulle vara spännande om arbetsmarknadsministern i sina övriga inlägg i den här interpellationsdebatten lite grann kunde förklara hur utanförskapsbegreppet har kommit till, vad det står för och vad det är tänkt att användas till.
Jag har råkat ut för att i denna kammare av representanter för alliansregeringen få höra att arbetslösheten omfattar en och en halv miljon människor samtidigt som en annan representant för alliansen har påstått att det är en miljon. En tredje har sedan sagt att det är en halv miljon - detta bara i syfte att förvilla och på något sätt slippa diskutera det som är det verkliga problemet.
Det verkliga problemet är att man inte lyckas med det som borde vara varje politikers huvuduppgift: att se till att de som står utanför arbetsmarknaden kommer tillbaka i jobb. Man lyckas inte skapa en politik som syftar framåt. Möjligen lyckas man skapa en låglönejobbspolitik som så att säga kan skruva Sverige ned i låglöneträsket. Någonting annat har man inte lyckats med.
Det sägs lite hovsamt från arbetsmarknadsministern här att det är möjligt att konjunkturen något påverkat att det har tillkommit jobb. Jag skulle vilja säga att det inte bara är möjligt att det är så, utan det är orsaken till att vi har fått en bättre utveckling. Det är konjunkturen och den tidigare förda socialdemokratiska politiken som är orsaken. Kan arbetsmarknadsministern beträffande utanförskapet svara på frågan om hur det beräknas och vad det används till?