KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anti Avsan (M):
Om man har deltagit i politiken under den förra och den här mandatperioden har man säkert kunnat se vad vi har gjort. Därför finns det ett antal motioner som vänder sig mot det vi har gjort. Det är en mängd ändringar av förutsättningarna för bostadsmarknaden för att den ska kunna fungera bättre.
Det är inte säkert att det räcker, men man måste låta regelverk få fungera i verkligheten. Det är förvånande att man kommer med något annat redan innan regelverken har trätt i kraft. Jag kan inte beskylla Vänsterpartiet för det.
Vänsterpartiet var inte för att man skulle införa den aktuella lagstiftningen för allmännyttiga och kommunala bostadsaktiebolag och nya hyressättningsregler. Hyresbostadsmarknadens parter tror på detta, och vi tror på detta. Det är viktigt. Jag vill påstå att de beskrivningar som framförs beträffande vad statsministern har sagt och inte sagt är felaktiga.
Det är ett problem att det inte finns tillräckligt med hyresrätter. Det är också en fråga för politikerna lokalt. Bostadsförsörjningsansvaret ligger ju hos kommunerna, men vi skapar genom regelverket förutsättningar för att det ska fungera.
Jag tycker att politikerna i Stockholm ska svara för sig själva, men jag vet att det har införts ett ombildningsstopp för en viss tid inte bara i innerstaden utan också i ytterstaden. Om man ombildar eller inte är ett lokalpolitiskt ansvar. Det är där man har ansvaret för hur bostadsförsörjningen ser ut. Det kan vi inte lägga oss i annat än när det gäller regelverket.
Anti Avsan (M):
Det är mycket svårt att försöka redogöra för saker och ting här och försöka förklara. Jag vill inte ge mig in i detta faktafelsträsk som jag möts av. Det görs också direkt felaktiga påståenden och grova generaliseringar.
Det är nästan så att man uppfattar det som att det inte finns en seriös vilja att diskutera detta eller att vi faktiskt lever i helt skilda världar och att vi har en verklighetsuppfattning som verkar skilja sig åt i vissa delar. Men jag har ändå förstått det som att vi uppfattar samma problem på bostadsmarknaden.
När det gäller beskrivningar av åtgärderna har jag tidigare sagt, och jag kan säga det igen, att de riktade subventionerna inte förlängdes av den socialdemokratiska regeringen 2006. Amineh Kakabaveh kanske kan fråga någon annan om varför inte det gjordes, för det kan inte jag svara på. Varför gjorde man inte det? Någon är svaret skyldig. Vi fattade beslut om en avveckling av räntebidragssystemet.
Denna avveckling ska vara genomförd 2012. Men jag vet att socialdemokratin också hade en plan för hur räntebidragssystemet skulle avvecklas. Men den frågan kan jag inte heller svara på, utan den får någon annan svara på. De nya regler som har införts under den förra mandatperioden har inte lett till ett minskat bostadsbyggande efter den internationella lågkonjunkturen och finanskrisen.
Siffrorna för 2010 har, såvitt vi har kunnat se, ligger högre än genomsnittet under hela den tolvåriga socialdemokratiska regeringsperioden, trots att man hade en mängd olika riktade subventioner som alla efterfrågar nu. Varför är det så? Det är inte jag som ska svara på den frågan. Jag kan bara säga att vi tror att vår bostadspolitik fungerar, medan oppositionen inte har någon.
Anti Avsan (M):
Ja, det blandas och ges här. Å ena sidan ifrågasätter man vad vi tycker om hyresrätter och bostadspolitiken över huvud taget. Å andra sidan säger man att man tycker att det låter som att vi har gått någon kurs som gäller hyresrätten. Svaret är politikutveckling, och det kanske alla partier förr eller senare blir på det klara med att man måste ägna sig åt.
Man hör ofta att socialdemokratiska politiker säger att vi ska bygga. Jag vill påstå att det inte finns några politiker som bygger några bostäder förutom de som är byggjobbare eller möjligen de som har byggt sin egen bostad. Vi bygger inte bostäder.
Däremot skapar vi förutsättningar för att andra som har det här som yrke ska kunna bygga bostäder, och det innebär definitivt att politiker lägger sig i. Vi skapar regelverket. Då kan jag påminna om att den tidigare socialdemokratiska regeringen faktiskt inte förlängde de riktade subventionerna. Det underlät man att göra hösten 2006. Man hade också en egen plan för hur räntebidragssystemet skulle avvecklas.
Det tycker jag var tydliga tecken på att man inte trodde på det här längre. Och det borde man ha sett under alla dessa år, när vi vet att det inte producerades bostäder på samma nivå som i vår omvärld. Men återigen faller man ned i gamla hjulspår. Det ser vi på andra områden också.
Det Maryam Yazdanfar säger här och nu, och som hon också sade under den bostadspolitiska debatten i anslutning till budgetpropositionen, är att man ska bota den sjuke med samma medicin som har framkallat sjukdomen. Har ni inte vaskat fram någonting bättre under den här tiden? Det talades om en eftervalsanalys. Den måste ju ha lett till någonting, eftersom bostadspolitiken nu är ett så oerhört viktigt område.
Vi anser att det är viktigt, och det tycker jag att jag redogjorde för i mitt första inlägg.
Anti Avsan (M):
Den politiska uppfattningen ska inte styra den bostadspolitiska inriktningen mot vissa boendeformer. Det är här alliansregeringen skiljer sig mycket från oppositionen, och då kanske framför allt Vänsterpartiet. Vänsterpartiet är det parti som utifrån politisk grund anser sig veta vilken boendeform som ska vara bäst för människor.
Det är inte vår utgångspunkt, utan vår utgångspunkt är att människor ska bestämma själva. Det spelar ingen roll vad jag eller någon annan har för uppfattning om vilket som är det bästa boendet. Det är inte säkert att det jag tycker är bäst är det bästa för andra.
Därför gäller det att skapa förutsättningar för bostadskonsumenterna att göra de val som de önskar i olika skeden av livet. Många har sagt att det har byggts för lite i Sverige under lång tid. Under de senaste 20 åren har det producerats ungefär hälften så många bostäder per capita i Sverige som i våra nordiska grannländer.
Då kan man fråga sig vad det beror på. Vi har haft en socialdemokratisk regering vid makten under tolv år, senaste mandatperioden den förrförra. Då fanns det här problemet hela tiden, men man gjorde inte någonting åt det. Vad berodde problemet på?
Jo, man hade inrättat bland annat ett omfattande system med snedvridande bostadssubventioner.
I Socialdemokraternas, Miljöpartiets och Vänsterpartiets budgetmotion - i vilken mån de står bakom den i dag vet jag i och för sig inte; det är möjligt att de har olika uppfattning i dag såsom det framgått på annat håll - handlar det i huvudsak bara om fyra olika typer av investeringsstöd.
Det intressanta i sammanhanget är att inget av de investeringsstöden inriktar sig mot bostäder för ungdomar. Det behövs ett bostadsbyggande som är större i största allmänhet. Det behövs också fler hyresrätter.
Men det är inte vi politiker som ska avgöra exakt vilka boendeformer som ska tillskapas, utan vi ska skapa förutsättningar för människor att välja de former för sitt boende som man önskar. Vi har också andra problem. Vi vet efter tidigare jämförelser att byggkostnaderna i Sverige ligger väldigt högt, 55 procent högre än genomsnittet i EU.
Det kan finnas olika förklaringar till det, men det är nog ändå orimligt att byggkostnaderna här är så pass mycket högre. Byggkostnadsutvecklingen under en kortare tidsperiod var, enligt Eurostat, 12 procent inom EU, medan den i Sverige låg på 21 procent.
Det här är också kopplat till att bostadssektorn har varit reglerad genom en mängd olika subventioner.
Vad regeringen gjorde under förra mandatperioden var att lägga om bostadspolitikens inriktning för att få ett förbättrat funktionssätt på bostadsmarknaden, just därför att hushållens behov och önskemål skulle vara styrande för hur bostadsbeståndet skulle utvecklas.
Ett led i detta är den nya lagstiftningen som både ministern och Amineh Kakabaveh var inne på. Den är också en viktig pusselbit för att få en fungerande bostadsmarknad.
Anti Avsan (M):
Vi är nog ganska överens om att det har byggts för lite i Sverige under lång tid, men vi är inte överens om vad det har berott på och framför allt inte om vad som ska göras åt det. Att människor vill välja själva hur de vill bo innebär inte att alla vill bo i Amineh Kakabavehs bostad. Den bostad man vill bo i kanske ser annorlunda ut.
Alla vill inte heller bo i Vänsterpartiets normalhyresrätt, utan man vill välja själv. Vi har haft en finansiell kris och en internationell lågkonjunktur. Nu ser vi en uppgång i den ekonomiska utvecklingen, och byggandet tar fart.
Att i ett sådant skede späda på med olika typer av snedvridande bostadssubventioner - något som har skapat de problem som vi har haft på bostadsmarknaden under lång tid - är närmast som att bota ett benbrott med ett slagträ; det är nog inte som tror på det riktigt.
Den långsiktiga affärsmässigheten hos de kommunala bostadsaktiebolagen är viktig av det skälet att även privata fastighetsägare har ambitionen att bygga hyreslägenheter. Det har varit i det närmaste omöjligt. Då är det svårförståeligt hur Amineh Kakabaveh och Vänsterpartiet har inställningen att man ska gynna kommunala bostadsföretag ännu mer än vad man har gjort.
Den nya lagstiftningen bygger på att vi vet att det sätt vi har hanterat de kommunala bostadsföretagen, åtminstone i vissa fall, har stridit mot grundläggande regler inom EU. Det har vi kommit till rätta med nu. Vi har gjort mycket för att normalisera bostadsmarknaden, och det kommer vi att fortsätta med.
Anti Avsan (M):
Jag tror att man ska se de här frågorna i ett helhetsperspektiv. Det är viktigt eftersom problembilden är ganska komplex.
Det här gäller alla delar även om det finns någon del som är enklare att lösa därför att det finns material från den tidigare insolvensutredningen till exempel. I det här sammanhanget är det också viktigt att den ändring i skuldsaneringslagen som senast genomfördes innebar utökade möjligheter för näringsidkare att få skuldsanering.
Man vet inte vilka konsekvenser det får i helhetsperspektivet om man förändrar lagstiftningen i enlighet med vad många vill. Den frågan är viktig att utreda. Det finns olika intressen i det här. Det är naturligtvis ett starkt intresse att människor ska komma ur en situation där de är starkt skuldsatta för att så att säga komma på banan igen och kunna arbeta och bidra i positiv mening.
Men samtidigt finns det en aspekt som gäller den allmänna betalningsmoralen och hur lätt det ska vara att ta sig ur sina skulder. Det här måste vi balansera på bästa sätt i ett samhällsekonomiskt perspektiv för att åstadkomma bästa resultat. Problemet med skulder är att det alltid är någon som betalar i slutändan, och förhoppningsvis är det rätt gäldenär.
Anti Avsan (M):
Vi har en skuldsaneringslagstiftning som innehåller regler som ger ganska goda möjligheter att få skuldsanering för den som är i en sådan situation att det behövs. Men vad man har kunnat konstatera är att väldigt många som skulle kunna få skuldsanering faktiskt inte ansöker om det. Det är också en sak som behandlades i det förra riksdagsärendet, nämligen just att det behövs informationsinsatser för att människor som är berättigade till skuldsanering ska ansöka om det.
Jag tror för egen del, utan att ha något vetenskapligt belägg för det, att människor som hamnar i de här situationerna ofta gör det för att de är sjuka eller för att det händer någonting i deras omgivning som påverkar dem starkt. De människorna är skörare av många skäl, och det kanske inte är själva överskuldsättningen som är orsaken till den förhöjda dödligheten, utan det kan vara en mängd andra faktorer som ligger bakom.
Jag vill påpeka vad utredaren som ska utreda själva skuldsaneringsdelen ska förhålla sig till när det gäller den andra åtgärdsinriktade strategin för att motverka överskuldsättning.
Den utredare som ska titta på överskuldsättningsproblematiken ska beskriva de problem som en skuldsättning medför och också ge en bild av antalet personer som är drabbade och vilka olika grader av skuldsättning som de här personerna är drabbade av.
Problemens omfattning ska analyseras i form av konsekvenser för den enskilde, för anhöriga och för samhället i stort, och en särskild analys ska ske av konsekvenserna för barn och unga i svårt skuldsatta familjer. Det ska också utredas vilka vanliga orsaker som finns till att enskilda hamnar i de här situationerna. Det här är några av de saker som ska utredas, förutom att det ska presenteras risk- och sårbarhetsanalyser, och varningssignaler ska identifieras.
Det är rimligt att det här står i parallellitet till den andra utredningen.
Anti Avsan (M):
Det är naturligtvis väldigt många aspekter som är aktuella när man diskuterar dessa frågor. Byggindustrin, byggmaterialindustrin och många andra aktörer på byggmarknaden är ganska långt framme. När man tidigare har skärpt kraven i Boverkets byggregler har det varit en ganska stark opinion mot att man gör det.
Det har många gånger sagts: Detta är inte möjligt, och det går inte. Det hör vi inte nu. Man säger att man skulle kunna skärpa byggreglerna något ytterligare. Då ska man komma ihåg, precis som jag har betonat tidigare, att man ska se Boverkets byggregler som en miniminivå. Om branschen går före och visar att man kan ligga på betydligt bättre nivåer generellt i alla klimatzoner får man förhålla sig till det.
Det finns ingen anledning att ha för lågt ställda krav. Det är positivt att man är före från branschens sida i väldigt stor omfattning. Jag tycker nog också att det finns skäl att svara upp mot de propåer som finns, fast inte just nu. Det erfordras trots allt ytterligare analys.
Den praktiska miniminivån ligger kanske i många fall högre därför att man har en sådan ambition även hos stora byggföretag. Här kan man också lägga till annat. Jag skulle kunna nämna många enskilda exempel där man kan göra investeringar också i befintliga bestånd genom att utföra energibesparande åtgärder till exempel i samband med stambyten.
Det ger resultat där man får en payoff-tid, det vill säga att investeringen betalar sig, på kanske fem sex år. Det finns många sådana exempel där man kan sänka energianvändningen högst väsentligt. Det finns en stor kreativitet i branschen när det gäller dessa frågor.
Anti Avsan (M):
Det är många kommuner som har höga ambitioner på klimat- och energiområdet. Som jag nämnde tidigare tycker jag att det är positivt, under förutsättning att man beaktar de regler som faktiskt gäller. När det gäller den kritik som framförs från byggbranschens sida kan jag säga att jag inte tror att byggbranschen - inte minst efter regeringens skrivelse - utgår från att det inte blir några förändringar, utan jag är säker på att man utgår från att det kommer att bli skärpningar.
Vad man inte kan veta säkert är på vilken nivå minimikraven kommer att hamna. Jag vet till exempel att man i Tyskland har industriell produktion av plusenergihus, och det är väl mycket möjligt att man skulle kunna hamna väldigt långt. Men det fordras också en del nytt tänkande. När vi tänker i energifrågor är vi ofta ganska inlåsta i det tänkande som vi har i dag.
Ta till exempel solen, som är en förutsättning för att det ska finnas liv på jorden över huvud taget! Det är en outtömlig energikälla som finns tillgänglig hela tiden. Med dagens teknik på det här området kan man utnyttja solenergi med väldigt hög effekt även vintertid. Det är till och med så att det många gånger ger bättre effekt vintertid, av olika skäl som jag inte hinner gå in på närmare här. Det finns andra saker som har utvecklats mycket på senare år.
Man ser nya former av energiladdning till exempel i samband med bergvärmeanläggningar. Det leder till att man måste titta på alla de goda exempel som inte har fått så stor spridning. Det är möjligt att man kan hamna på mycket bättre nivåer än vad man har gjort hittills. Det gäller att beakta allt ur ett helhetsperspektiv.
Skulle man kunna utnyttja solenergin fullt ut kanske det inte spelar någon roll att man har hög energianvändning, eftersom solen finns där och är klimatneutral. Frågorna är komplicerade och komplexa, vad man än tycker.
Anti Avsan (M):
I Socialdemokraternas budgetförslag finns det inte så där väldigt mycket på bostadsområdet, men man säger i alla fall att en fungerande bostadsmarknad måste kännetecknas av rörlighet, tillgänglighet och låga trösklar. Jag tror att vi kan vara överens om det. Frågan är vilka medel man ska använda för att nå sitt mål.
Det man också säger från Socialdemokraternas sida nu är att det är centralt att det befintliga beståndet av bostäder utnyttjas så effektivt som möjligt och att andrahandsuthyrningar är en övergångslösning. Jag håller med om att målet naturligtvis är att människor ska kunna bo i egna bostäder, om de själva vill. Man nämner även flyttkedjor, vilket man tidigare ofta har angripit starkt. Det är väl bra att man inser vikten av det.
När det gäller bostadspolitiken som helhet kan jag erinra mig socialdemokrater som tidigare sagt att man inte hittade en ny egen bostadspolitik efter 90-talskrisen. Uppenbarligen har man inte gjort det än, i vart fall inte när det gäller verksamma åtgärder för att åstadkomma ett ökat byggande, utan man är tillbaka i subventionstanken. Man är ganska ensam där.
Vi har sett väldigt många centrala aktörer på bygg- och bostadsmarknaden som har tagit avstånd från den typen av lösningar just därför att de motverkar långsiktig hållbarhet och stabilitet på bostadsmarknaden. Man får inte det byggande man tror, och man har till och med påpekat att det finns risk att man driver upp kostnaderna för hyresgästerna i slutändan.
Det går att hantera frågor om höga byggkostnader också på det lokala planet. Jag är ordförande i ett kommunalt bostadsaktiebolag sedan ganska lång tid tillbaka. Där satte vi vid ett tillfälle tak för högsta hyra per kvadratmeter och lyckades ändå få in alla önskvärda kvaliteter i projektet.
Anti Avsan (M):
Frågan om bluffakturor är något som återkommer med jämna mellanrum. Det är klart att det finns skäl att uppmärksamma när antalet ökar. Det är många som har dessa problem, och det är ofta som småföretagare har anledning att fundera över vilka regler som egentligen gäller och hur de ska agera i den uppkomna situationen.
Kunskap är nyckeln, om man vill tillvarata sina egna intressen. Det har man alla skäl i världen att göra som småföretagare. Man ska använda de pengar som genereras i rörelsen för riktiga saker och inte betala bedragare.
En annan sak som ofta framskymtar i debatten är att det på något sätt skulle vara lagstiftarens ansvar att bevaka allas intressen. Det låter sig inte göras. Bristande förmåga att ta till vara sina egna intressen kommer alltid att vara ett problem för den enskilde, men lagstiftaren kan tillhandahålla de verktyg som behövs så att man kan tillvarata sin rätt.
På det här området menar jag, som många andra, att det finns regler som täcker upp det allra mesta, men det finns samtidigt en omfattande okunskap. Men reglerna kanske inte tillämpas. I den delen är det nog ett polisiärt problem. Jag tror att problemen på sikt är på väg att lösas.
Vi känner alla till svårigheter vid yttäckande brottslighet för polismyndigheter att samarbeta sinsemellan. Det kanske inte är naturligt. Möjligen råder den utredning som Polisorganisationskommittén ska lägga fram bot på detta i framtiden. Jag ska också säga något om den civilrättsliga delen. Ofta väcks förslag och framförs synpunkter på att man borde göra någonting åt avtalsrätten.
Man säger att man borde införa en ångerrätt för näringsidkare. Jag tror att många säger detta i ett välvilligt syfte, men man har inte tänkt på vad det innebär egentligen. I de allra flesta fall har man inte träffat något avtal över huvud taget. Om man då anser sig ha träffat ett avtal, ska man ångra ett avtal som inte har ingåtts? Ja, det är något ologiskt.
Ett avtal bygger på att två parter har samstämmiga partsviljor, man är helt enkelt överens om något. Men bedragaren - den som driver företaget som kanske säljer en företagskatalog eller något liknande - säger att denne ska leverera någonting men gör inte det.
Den som köper ville köpa det som erbjöds, men uppsåtet från blufföretagaren var att aldrig leverera. Det blir inte heller något avtal. Den som då är drabbad hamnar inte i en bättre situation om företagaren tänker sig att han har ingått ett avtal som inte har ingåtts. Det andra fallet handlar om avtalsinnehåll.
För att ett avtal ska ha träffats ska det också vara ett avtalsinnehåll som båda parter är överens om. Annars blir det en tvist om det. Det tredje fallet gäller ångerrätten. Hur utövas ångerrätt i andra sammanhang? Jo, man ångrar till näringsidkaren. Hamnar man i en bättre situation som småföretagare om man ska ångra till blufföretagaren? Jag skulle inte tro det. Det är inte bra lösningar.
Det är det polisiära spåret som är det rätta.
Anti Avsan (M):
Att detta är ett problem för många vet vi på olika sätt. Jag vet det också eftersom jag har bakgrund som domare i tingsrätt. Men vad som är viktigt är rädslan för att få en betalningsanmärkning. När det gäller Kronofogdemyndighetens register är det kanske inte några större problem, eftersom tröskeln är högre där.
Men i annan kreditupplysningsverksamhet får man lättare en anmärkning. UC har tagit initiativ till att inte registrera betalningskrav från företag som finns på Svensk Handels svarta lista. Man försöker också få ett gemensamt branschansvarstagande på området, vilket är viktigt.
Jag vill också peka på något annat som kanske inte är så känt. Det finns en rätt till skadestånd. Det är inte bara så att man slipper betala om man inte har ingått ett avtal eller har blivit lurad, utan det finns en bestämmelse i inkassolagen, närmare bestämt 18 §, som ger utrymme för skadestånd också för ideell skada. Den infördes när inkassolagen kom till på 70-talet.
Tidigare fick man skadestånd bara om det hade förekommit brott. Detta förutsätter inte brott, inget uppsåt och inte ens vårdslöshet. Man har gjort en ganska vidsträckt tolkning i praxis av vilka som omfattas av detta. En konkursansökan kan till exempel vara en skadeståndsgrundande inkassoåtgärd.
Det kan handla om att personer med anknytning till någon kriminell motorcykelklubb försöker driva in fordringar - men inte har tillstånd till inkassoverksamhet och egentligen inte har med inkassoverksamhet att göra över huvud taget - och därmed gör sig skyldiga till otillbörliga inkassoåtgärder som ger rätt till skadestånd. Detta är också en möjlighet. Här har företagarorganisationerna en viktig uppgift att informera om alla möjligheter.