KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar återigen för svaret från finansministern även om det i slutet var av ganska raljant art. Självklart är syftet med den svenska alkoholskatten, precis som finansministern sa i sitt initiala svar på interpellationen, att främja den svenska folkhälsan.
Min poäng är att då finns det en problematik i att man har väldigt billig öl, som uppenbarligen gör det enklare för dem som lider av missbruk att ha de ekonomiska förutsättningarna att införskaffa denna, snarare än att ge sig på den dyraste alkoholen i sortimentet hos Systembolaget. Jag är fullt övertygad om att finansministern förstår logiken i det resonemanget.
Det som är märkligt är att när finansministern drar sin lans för den svenska folkhälsan gör hon det uteslutande kopplat till den dyra hantverksproducerade ölen. Samtidigt har jag än så länge inte hört finansministern över huvud taget problematisera att Systembolaget nu vill sälja öl för 6,90 kronor burken.
Är det något som skulle göra det enklare att missbruka är det självklart att ha den typen av ytterst billiga produkter lättillgängliga för dem som är i problemets gränsområde. Men detta har finansministern inte kunnat problematisera trots att frågan redan dykt upp i denna debatt. Herr talman!
Då finansministern motsätter sig skattelättnader för småskalig och dyr alkoholproduktion men inte bemödar sig att kritisera Systembolagets ambitioner om öl för 6,90 kronor burken får finansministern gärna förtydliga varför det förstnämnda påverkar folkhälsan negativt medan det sistnämnda inte gör det.
Alternativt: Om det sistnämnda påverkar negativt, varför har inte finansministern engagerat sig i debatten om Systembolagets önskan att sälja ölburkar för 6,90?
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar åter för svaret från handelsministern. Jag kan bara hålla tummarna för att vi ska få en välfungerande mekanism för att granska utländska direktinvesteringar i Sverige - för att avsluta debatten på det området. Jag återkommer till skrivningen i export- och investeringsstrategin. Där säger man uttryckligen att dessa personer utgör en resurs för exportsatsningar och bör tas till vara.
Och handelsministern själv uttrycker att det är en fantastisk möjlighet, givet alla nyanlända i Sverige. Samtidigt kan i alla fall inte jag urskilja någon form av rörelse. Vi har haft nyanlända under många år, och jag har inte kunnat se att vi avsevärt har stärkt vår handel med eller vår export till de berörda staterna. Men regeringen hävdar detta.
Om regeringen inte hade upplevt ett sådant samband hade man rimligtvis inte lyft in detta i det strategiska dokument som ska vara vägledande för svensk handelspolitik. Därför finner jag det direkt anmärkningsvärt att handelsministern inte kan förtydliga och förklara ett i sammanhanget någorlunda kontroversiellt påstående. När jag kollar igenom SCB:s siffror för svensk export och de samlade siffrorna över beviljade uppehållstillstånd kan jag inte urskilja något tydligt samband.
Och i den mån det skulle återfinnas bedömer jag att det är allt annat än kausalt. Herr talman! Här har handelsministern inte kunnat motbevisa mig, och det leder väl till min slutgiltiga fråga. Regeringen har ändå valt att lyfta in detta. Man ser det som centralt i sin export- och investeringspolitik.
Då är frågan varför man lyfter in en sådan formulering i export- och investeringsstrategin om man inte har, enligt mig, ett rimligt underlag som bekräftar påståendet. Det har inte framkommit i debatten här.
Tobias Andersson (SD):
Jag vill börja med att säga att jag uppskattar att statsrådet i sitt svar på min interpellation betonar vår grundlagsskyddade rättighet att fritt uttrycka våra tankar, åsikter och känslor både i största allmänhet och i organiserade former likt de berörda demonstrationerna. Häri återfinns självklart ingen meningsskiljaktighet, varken mellan mig och kultur- och demokratiministern eller mellan oss och gemene man ute i landet.
Med det sagt står det onekligen varje individ fritt att själv avgöra vilka, om några, opinionsyttringar i allmänhet eller demonstrationer i synnerhet som denna individ vill göra eller vara en del av. Andra sidan av myntet när det gäller vår grundlagsskyddade demonstrationsfrihet är just rättigheten att avstå densamma, fru talman, och kultur- och demokratiministern slår i sitt svar fast att detta ska efterlevas.
I sitt svar sa statsrådet också att det är mycket positivt att barn och ungdomar engagerar sig i frågan och att statsrådet i sammanhanget har fullt förtroende för den svenska skolan sett till den berörda problematiken - med andra ord att inget explicit eller implicit tvång förekommer. Jag är, som en konsekvens av de dialoger jag fört med elever från runt om i landet, något mer skeptisk.
Medier har rapporterat om hur skolor låtit deltagande i demonstrationer vara obligatoriskt, något som också ett flertal elever vittnat om till mig. I regel förkläds då deltagandet till att vara en del av den ordinarie verksamheten.
Det väcker frågan huruvida man från regeringens sida hade agerat lika passivt ifall elever runt om i landet som en del i sin undervisning hade varit tvingade att delta i demonstrationer för andra sakpolitiska frågor av låt säga mer borgerlig eller högerorienterad karaktär.
Men, fru talman, även i fall där explicit tvång inte förekommit måste kultur och demokratiministern förstå vilket socialt tryck som skapas i kölvattnet av den mer eller mindre hysteri som ibland råder.
Även om man som högerorienterad ung kille eller tjej finner klimatfrågan viktig vill man väl knappast delta i uppenbart vänsterorienterade demonstrationer likt de klimatdemonstrationer som ägt rum.
Kan kultur- och demokratiministern med handen på hjärtat säga att hon inte hade känt sig nödgad att delta för att slippa sticka ut, för att slippa avslöja avvikande politiska åsikter? Om statsrådet kan påstå och styrka att inget explicit eller implicit tvång av den beskrivna karaktären ägt rum ser jag absolut fram emot den redogörelsen.
Om statsrådet däremot, likt mig, ser detta som ett faktum och ett demokratiproblem vill jag referera tillbaka till min ursprungliga fråga i interpellationen: Hur ämnar statsrådet agera för att inte fler ungdomar ska känna sig, eller bli, tvingade att delta vid politiska demonstrationer?
Tobias Andersson (SD):
Tack för svaret, statsrådet! Jag kan inte erinra mig att jag nyttjade uttrycket "vanligt förekommande". Däremot är det ett faktum att detta har skett; det visar rapporteringen både från medier och från dem som kommit till mig och kollegor till mig och berättat om det. Jag vill hävda att det inte behöver vara vanligt förekommande för att vara allvarligt.
Jag tycker att varje gång man bryter mot en grundlagsskyddad rättighet är det ett allvarligt problem som bör och ska diskuteras i denna kammare. Därav denna interpellation. Med det sagt önskar jag i detta inlägg lägga emfas på att nyansera bilden av de berörda demonstrationerna. Fru talman!
Jag hade varit beredd att hålla med kultur och demokratiministern om att det är bra att ungdomar engagerar sig så pass mycket i detta om klimatdemonstrationerna faktiskt hade varit politiskt neutrala och visat en genuin önskan att värna miljön och klimatet.
Om de kunnat leverera sakliga och välgrundade förslag på vad vi som politiker bör ta till oss och genomföra för att nå de mål och visioner som de påstås ha hade det varit bra. Så är dock med all säkerhet inte fallet. Jag observerade klimatdemonstrationerna i Stockholm både den 20 och den 27 september och hade förmånen att samtala med och intervjua flera av dem som var på plats.
Tro mig, det var en tydlig slagsida åt vänster, och ett oroväckande stort antal personer uttryckte djupt odemokratiska önskemål och förslag både i text och verbalt - något som säkerligen kan upplevas som problematiskt i sig för en demokratiminister men framför allt något som å det grövsta förvärras av att elever vittnat om att deltagande varit tvång vid just dessa demonstrationer.
För att ge statsrådet en uppfattning om vad jag åsyftar vill jag påpeka att demonstrationerna härstammar från en person som låtit sig fotograferas i en T-shirt från Afa - samma våldsbejakande vänsterextrema organisation som genom åren fysiskt angripit medlemmar i och sympatisörer till mitt parti. På plats vid demonstrationerna återfanns personer från samma organisation samt diverse uppenbara anarkister.
Den röda tråden bland demonstranterna tycktes vara en önskan om revolution snarare än en demokratiskt förankrad reformagenda på området. Marxistiska bokbord var det första som mötte mig. Hammaren och skäran återfanns på skyltar och plakat. Uppmaningar om att "compost the rich", kompostera rika, och bränna både kapitalism och kapitalister återfanns, samtidigt som funktionärer bar anti-SD-pins.
Mot denna bakgrund menar jag att problematiken nyanseras och fördjupas.
Kultur- och demokratiministern kan inte rimligen mena att det uteslutande är av godo för svenska elever att ta del av detta och att det bara är en gynnsam demokratiyttring i ett försök att värna vår miljö och vårt klimat, när uppenbart antidemokratiska budskap tydligt framförts vid de demonstrationer som ägt rum i vår huvudstad.
Min uppföljande fråga blir hur statsrådet ställer sig till de antidemokratiska budskap som har framförts. Ser hon en fördjupad problematik i att barn och unga tar del av dem som en del av sin undervisning och därmed också under tvingande former?
Tobias Andersson (SD):
Tack, återigen, för svaret från statsrådet! Jag delar absolut statsrådets beskrivning när det gäller behovet av och värdet i den yttrandefrihet vi har i Sverige och vikten av att den ständigt värnas och bejakas. Jag ser också ett värde i att unga engagerar sig i stora samhällsfrågor och håller med om den beskrivningen.
Samtidigt blir det problematiskt om man aktivt engagerar sig och brinner för klimat och miljö och deltar i demonstrationer där det framförs uppenbart revolutionära budskap.
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar åter för svaret från näringsministern. Jag vill tro att man kan värna och förespråka jämställdhet samtidigt som man tycker att det är direkt orimligt att statens innovationsmyndighet driver projekt om normkreativ arkitektur eller lägger sig i hur barn leker på förskolor.
Jag vill tro att man kan vara för jämställdhet och motsätta sig att staten lägger pengar på detta i någon form av förklädd innovationspolitik. Jag upplever ännu inte att näringsministern har funnit mod att i denna kammare tydligt framhålla behovet av en ordentlig översyn av offentligt stöd till näringsverksamhet.
Än mindre har näringsministern erkänt att det finns goda skäl, givet bland annat det underlag jag tidigare refererade till i denna interpellationsdebatt, att överväga nedskärningar i denna typ av statlig verksamhet. I mitt första anförande refererade jag till Anders Gustafssons doktorsavhandling.
I den försöker han analysera varför det finns olika typer av politiska åtgärder som alltför sällan är särskilt effektiva. Gustafssons något dystra svar i sammanhanget är att politiker vill visa handlingskraft och att handlingen i sig kan vara mer viktig än handlingens effektivitet. Fru talman!
Jag räds att det är så i detta fall, och näringsministern har inte kunnat vare sig bemöta det eller bevisa motsatsen.
Tobias Andersson (SD):
Tack för svaret från Mikael Damberg! För snart fyra år sedan riktade en enig riksdag ett tillkännagivande till regeringen om att slopa tillståndskravet på anordnande av offentliga danstillställningar. Sedan dess har frågan utretts, och promemorian Tillstånd till offentlig danstillställning överlämnades till regeringen i juni 2018.
Med andra ord har det funnits en bred politisk enighet i flera år utan att någonting har skett. Ordningslagen kräver fortfarande danstillstånd, och krögare utan tillstånd riskerar att förlora serveringstillstånd och dömas till böter eller fängelse om de inte omgående avbryter eventuellt riskfylld spontandans i sina lokaler. Fru talman!
Man kan lätt ledas till att tro att när politisk enighet råder och när riksdagen har bekräftat detsamma, då smider regeringen när järnet är varmt och verkställer det tillkännagivande som riksdagen gett dem. Dessvärre har regeringen i detta fall valt att dra verkställandet i långbänk. Inrikesministern påpekar i sitt svar att detta härleds till rådande arbetsbelastning på Justitiedepartementet. Fru talman! Jag har full förståelse för det.
Såväl inrikesministern som hans partikollegor och företrädare för andra partier har tillsammans orsakat vårt land så stora problem att det av naturliga skäl krävs både tid och ansträngning att försöka åtgärda dem. I det arbetet kan jag endast önska ministern och regeringen lycka till. Sverigedemokraterna är mer än gärna behjälpliga, både vad gäller att agera inspirationskälla och vad gäller att axla ansvar.
Med det sagt vill jag dock hävda att tidsbrist inte kan ses som ett fullvärdigt svar på mina frågor. De var nämligen bredare än så. Fru talman! De frågor jag ställde var: När avser statsrådet att återkomma med förslaget till riksdagen? Är det statsrådens och regeringens ambition att avskaffa tillståndskravet? Hur har regeringen resonerat och agerat i förberedelserna av lagrådsremissen?
På dessa frågor svarade inrikesministern kort och gott att arbetet med att ta fram en lagrådsremiss pågår i Regeringskansliet. Det var kontentan av det hela. När regeringen de facto kommer att finna tid att tillmötesgå riksdagens önskemål har statsrådet alltså ännu inte gett svar på. Den konspiratoriskt lagde skulle kunna ledas att tro att regeringen aktivt förskjuter och förhalar frågan.
Det i sig hade inte varit särskilt förvånande då Socialdemokraterna var ensamma med att inte driva frågan när den behandlades av riksdagen. Inte heller har inrikesministern svarat på hur regeringen har resonerat och agerat i förberedelserna av nämnda lagrådsremiss.
Anledningen till att jag undrar är att det råder stora skillnader mellan det tillkännagivande som riksdagen riktade till regeringen om att kravet på tillstånd för att anordna offentliga danstillställningar ska tas bort och utredningens förslag om att frångå ett absolut tillståndskrav men ändock låta det finnas kvar. Fru talman! Jag finner inga skäl att i detta inlägg ställa några nya frågor till inrikesministern.
Jag inväntar fortfarande svar på de jag redan har ställt.
Tobias Andersson (SD):
Jag vill återigen upprepa för inrikesministern att den här interpellationen riktades till ministern själv innan Sverige hamnade i den situation som vi befinner oss i just nu. Man kan såklart ha en diskussion om ministern ska avgöra vilka frågor ledamöter ska få lyfta till ministern i nuläget. Jag tycker att det är ganska olämpligt att som minister raljera över vilka frågor riksdagsledamöter, som är folkvalda och ska granska regeringen och dess arbete, ska ta upp.
Vi ska inte minst granska hur regeringen når fram, vilka lagförslag den presenterar, hur de är utformade och vilka konsekvenser de får. Då är det anmärkningsvärt att som minister säga: I nuläget befinner vi oss i en situation som innebär att jag anser att riksdagsledamoten bör vara tyst.
Ni ska inte granska regeringen, inte säkerställa att regeringen fortsätter med det arbete som den har lovat att utföra och inte ta i beaktande det tillkännagivande som riksdagen för fyra år sedan riktade till regeringen. Det är anmärkningsvärt, fru talman. Om interpellationen hade kommit som ett initiativ från mig här och nu hade jag såklart förstått om inrikesministern hade tyckt att det var märkligt att jag valde att lägga min arbetstid på detta.
Men interpellationen skrevs innan vi försattes i den här situationen. Jag upplevde det hela som en del av den plikt som är kopplad till mitt ämbete och också att fullfölja och ha en diskussion med inrikesministern. Men givet det uteblivna svaret är det självklart min bestämda uppfattning att återkomma när krisen har lagt sig och åter lyfta upp frågan. Förhoppningsvis har inrikesministern då ett bättre svar på de frågor som ställdes i den här interpellationen.
I nuläget verkar ministern uppleva det som att det på hans bord endast ligger att tillrättavisa ledamöter om vad de borde göra och i vilken utsträckning de ska jaga regeringen. Jag tycker att det är direkt anmärkningsvärt att försöka begränsa riksdagsledamöter på detta sätt. Det är inte därför man är minister i en regering.
Tobias Andersson (SD):
Det kinesiska coronaviruset sveper över världen och lämnar sjukdom, död och ekonomiskt kaos efter sig. I skrivande, eller rättare sagt i talande, stund kan ingen svensk ha lämnats oberörd av hur viruset har påverkat vårt samhälle och vårt land.
Som om inte problemen kopplade till folkhälsa och ekonomi vore tillräckliga misslyckas nu även regeringen med att utvisa utländska medborgare som inte har i Sverige att göra. Orsaken är att det finns praktiska problem med näst intill all form av resande, vilket naturligtvis försvårar verkställighet av utvisningsbeslut.
Det är den krassa verkligheten och ingenting vi kan göra mycket åt. Konsekvensen av det är dock att skuggsamhället kommer att öka och därmed även de säkerhetsrisker det är förknippat med. Redan den 18 mars rapporterade polisen på sin hemsida att afghanska myndigheter har valt att förhindra verkställandet av utvisningar med anledning av coronaviruset.
Detta innebär i praktiken att personer som av olika skäl inte har rätt att vistas fritt i vårt land - till exempel för att de har begått grova brott och dömts till utvisning - ändock kommer att få göra just det.
Polisen formulerade det på följande sätt: Om det, efter individuell bedömning, inte längre finns stöd i lagen kan detta medföra att klienter som nu är förvarstagna kommer att släppas ur förvar. Något senare kunde man den 2 april ta del av chefen för gränspolisen i Bergslagen Ulrika Granbergs ord i P4 Dalarna.
Hon menade att de stängda gränserna världen över försvårar verkställighet av utvisningsbeslut och lade till att det i sin tur innebär "en överhängande risk att personer gömmer sig". Fru talman! Morgan Johansson svarade inte på hur vi löser denna problematik. Det må vara sant att utvisningar i viss utsträckning fortfarande har skett, vilket ministern betonade.
Vad jag problematiserar är dock att de som inte kan utvisas förr eller senare kommer att släppas fria - fria att gå under jorden och fria att gömma sig från framtida utvisning. Ministern säger förvisso i sitt svar att det även fortsatt är möjligt att ta eller behålla en person i förvar.
Det stämmer, men tiden någon får sitta i förvar i väntan på verkställighet är begränsad. I detta fall rör det sig om verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning, vilket regleras i utlänningslagen 10 kap. l § andra stycket 3, och tiden för förvar uppgår till två till tre månader i enlighet med § 4.
Verkställighet av utvisningar och avvisningar har redan begränsats i över en månads tid. Innan pandemin är över lär med andra ord samtliga i förvar som inte har kunnat utvisas ha släppts fria då denna tidsgräns passerats. Hur ämnar Morgan Johansson och regeringen agera för att säkerställa att utvisningsdömda immigranter inte släpps fria i väntan på verkställighet?
Ämnar ministern verka för att förlänga den tillåtna tiden för verkställighetsförvar?
Tobias Andersson (SD):
Jag skulle vilja uppmana migrations- och justitieministern att höja nivån på debatten. Jag har aldrig haft och kommer aldrig att ha som politisk gärning att hetsa mot invandrare. Däremot har jag som ambition att värna om svenskar. Det kanske är en ambition som regeringen saknat, inte minst givet att asylsökande faktiskt är undantagna från det inreseförbud som råder.
Om man till exempel under pandemins tidiga skede var från Iran och ville resa därifrån till Sverige drabbades man av inreseförbudet, men inte om man var från Iran och ville söka asyl i Sverige. Då var det inte längre så viktigt att man kom från ett hårt smittdrabbat område. Fru talman! I sina svar hänvisar Morgan Johansson till att avvisningar och utvisningar fortfarande äger rum.
Jag skulle därför vilja citera vad polisen så sent som i denna vecka skrev på sin hemsida: "Det har genomförts färre verkställigheter sedan inreseförbudet trädde i kraft, jämfört med samma tidsperiod föregående månad och föregående år. Polismyndigheten verkställde 87 ärenden . mellan den 19 mars och 15 april.
Det är en minskning med cirka 81 procent jämfört med samma tidsperiod föregående månad då 462 ärenden verkställdes." En minskning med 81 procent, fru talman!
Givet att inte rådande pandemi mirakulöst upphör i närtid och verkställighet kan ske riskerar en stor del av dem som sitter i förvar komma att släppas när tidsramen om två till tre månader har passerats. Det är mycket möjligt att vissa kan kvarstå i verkställighetsförvar under längre tid än så, men det ändrar inte det faktum att folk kommer att släppas när två till tre månader har passerat.
Och ingenting tyder på att pandemin kommer att vara bortblåst inom en sådan tidsram. Jag kan därför inte förstå hur ministern inte kan ta detta på större allvar. Om regeringen inte omgående agerar och säkerställer möjligheten till längre verkställighetsförvar av utlänningar som ska avvisas eller utvisas kommer skuggsamhället att öka.
Sverige kommer att hysa fler illegala invandrare, och i kölvattnet av det kommer vi att få en större hotbild. Fru talman! Varje person som befinner sig illegalt i vårt land utgör en potentiell säkerhetsrisk. Redan i dag uppgår antalet illegala till tiotusental. Vi kan inte tillåta att covid-19 spär på de siffrorna.
Detta borde vara helt uppenbart för ministern, men så tycks inte vara fallet. Därför är min fråga om ministern här och nu, i riksdagens plenisal, kan utlova att ingen av dem som kommer att släppas ur verkställighetsförvar utgör en fara.
Kan ministern försäkra mig att ingen laglydig svensk kommer att råka illa ut på grund av att utlänningar som ska avvisas eller utvisas släpps fria?
Tobias Andersson (SD):
När jag lämnar in en interpellation till riksdagen för att ställa en fråga till ett statsråd gör jag det med en seriös ingång i debatten.
Jag tycker att det är bekymmersamt att migrations- och justitieministern inte kan bemöta interpellanten med samma ambition om respekt och seriositet utan i stället ägnar sig åt smutskastning och påstår att det handlar om att hetsa mot invandrare, när vi har en uppenbar problematik som ligger på migrations- och justitieministerns bord och som han inte tar ansvar för.
Jag tycker att det är djupt bekymmersamt, fru talman. Om det inte fanns ett problem med ett växande skuggsamhälle hade inte Socialdemokraterna uttalat en ambition om att hantera det här och om att försöka begränsa antalet illegala immigranter i Sverige. Det har Socialdemokraterna sagt att man ska göra. I sitt svar redogör Morgan Johansson för antalet utvisningar som har skett.
Jag tycker att det är märkligt att när jag påtalar att det är problematiskt med ett växande skuggsamhälle och vill vidta åtgärder för att detta inte ska växa ytterligare är det att hetsa mot invandrare. Men när Socialdemokraterna försöker verkställa utvisningar och begränsa skuggsamhällets omfattning är det ansvarstagande. Det är en märklig dubbelmoral, fru talman.
Jag vill också påpeka att vi på intet sätt skulle bryta mot några internationella åtaganden om vi förlängde verkställighetsförvaren. Europakonventionen reglerar inga tidsfrister och EU-rätten ger rätt till först initialt sex månader i verkställighetsförvar och därutöver ytterligare tolv månader efter omprövning. Det är Sverige som har lagt sig på en låg nivå.
Med det sagt är min fråga fortfarande: Ämnar regeringen vidta åtgärder för att säkerställa att personer inte släpps ur verkställighetsförvar och spär på skuggsamhället?