KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Gunnarsson (S):
Det blir för mig ganska underligt att inte höra ett ord i Jonas Millards anförande om reservation 6 om diskriminering, där Sverigedemokraterna föreslår att diskrimineringsskyddet i svensk grundlag ska försvinna.
Det är ett ganska anmärkningsvärt förhållningssätt att tycka att samhällets mest utsatta grupper inte ska förtjäna statens skydd. Det är jättekonstigt.
Sedan har vi frågan om religionsfrihet där Sverigedemokraterna friskt ger sig på framför allt muslimer på en ganska historielös grund, i alla fall när det kommer till frågan om slöja. Min farmor hade faktiskt ganska ofta slöja.
Inom till exempel katolicismen går ofta företrädare för olika typer av kloster, framför allt kvinnor, alltså nunnor, klädda i slöja. Ska vi förbjuda det också, eller är det bara en enskild grupp, nämligen de som råkar vara muslimer, som vi inte ska acceptera bär slöja? Det är historielöst, och det är dumt!
Jonas Gunnarsson (S):
Det är klargörande att Sverigedemokraterna inte tycker att barn och ungdomar ska omfattas av religionsfriheten. Det är skönt att höra det från Jonas Millard. Det blir väldigt klargörande. Nu är det inte diskrimineringslagstiftningen vi diskuterar eller ens hatbrottslagstiftningen, utan det är ett skydd som finns i regeringsformen.
Kan det inte vara så ändå att det finns grupper som under ganska lång tid har varit utsatta för ett förtryck och som förtjänar ett särskilt skydd? Vi kan till exempel ta kvinnor. Vi vet att kvinnor i det här landet har utsatts för ojämställdhet och förtryck enbart på grund av sitt kön.
Borde vi inte då nämna särskilt och specifikt att ett sådant förtryck är oacceptabelt? Vi kan ta gruppen hbt-personer, som under en lång tid har diskriminerats och stigmatiserats av samhället och staten själv.
Staten har då enligt mig ett ansvar att återupprätta värdigheten för den här gruppen och också ta på sig ett särskilt ansvar för att sådan diskriminering inte ska kunna ske. Därför lägger man in ett skydd i regeringsformen. Vad är det som är så hemskt, Jonas Millard, med att se till att de grupper som har varit utsatta för förtryck ska få ett särskilt skydd?
Kan det vara så att det är du, Jonas Millard, som vill fortsätta förtrycka de här grupperna?
Jonas Gunnarsson (S):
Det är lite klurigt. Till att börja med hänvisar Julia Kronlid till ett pågående rättsfall. Det i sig tycker jag är lite konstigt: att vi ska diskutera ett rättsfall som pågår. Det tycker jag att vi ska undvika. Därför blir det lite konstigt med den här reservationen.
Vi vet ju ännu inte vart det här rättsfallet tar vägen och hur den här personen kommer att driva fallet, kanske till och med ända upp till Strasbourgdomstolen. Om det hamnar i Strasbourgdomstolen får vi en tolkning av den grundlagsskyddade rättighet som finns i och med att vi har inkorporerat Europakonventionen i vår grundlag. Jag ska säga något om samvetsfrihet överlag.
Ja, det är en viktig grundläggande mänsklig rättighet att man kan säga nej till sådant som går helt på tvärs med ens moraliska och etiska hållning. Det finns bra exempel på när det tillämpas och fungerar. Ett gäller faktiskt barnmorskor. Vi tvingar ingen att bli barnmorska. Det är jättebra - samvetsfrihet. Du slipper att vara barnmorska.
Du slipper därmed att utföra aborter. Vi har vapenfri tjänst. Ja, hade du en religion, till exempel, som sa att du inte kunde ta ett vapen i din hand slapp du att göra värnplikten när den fanns aktiv - den går fortfarande att aktivera. Det finns många sådana exempel. Vi tvingar ingen som inte vill döda djur att bli slaktare - samvetsfrihet. Det är samma sak här.
Vi tvingar ingen att utföra en abort som inte vill det. Men väljer man ett yrke där detta faktiskt ingår i yrkesutövningen måste man acceptera det.
Jonas Gunnarsson (S):
Europarådets parlamentarikerförsamling har uttalat denna principiella hållning. Den säger ingenting om just det fall som Julia Kronlid hänvisar till. Den europeiska kommittén för sociala rättigheter, en annan del av Europarådet, har uttalat att det är rimligt att man kan ha sådana krav som vi har i Sverige. Europarådet som helhet har faktiskt inte satt ned foten kring de svenska förhållandena.
Det lär bli intressant, om det här kommer till Strasbourgdomstolen, att få en mer tydlig uttolkning av vad som gäller i det här fallet, men vi är inte där än.
Låt oss säga att en kvinna går till en barnmorskemottagning och har frågor och funderingar kring sin graviditet som kanske innebär att hon kommer att landa i att hon vill göra en abort. Då måste hon kunna få rätt råd. Då måste hon kunna våga ställa de frågor som krävs.
Då måste hon veta att de svar hon får är opartiska och grundade på sjukvårdskunnande och inte på en persons principiella motstånd mot aborter.
Jonas Gunnarsson (S):
Parlamentarikerförsamlingen har en lite annorlunda uppgift än vad Sveriges riksdag har. Parlamentarikerförsamlingen är inte en lagstiftande församling som riksdagen är. Vår huvudsakliga uppgift här är att stifta lag. Parlamentarikerförsamlingen gör ett antal uttalanden. Bland annat fördömer man fruktansvärda dåd i IS-kontrollerade områden. Det är ett folkmord; det är självklart. Frågan är om det är riksdagens uppgift att agera domare på det viset. Jag är tveksam till det.
Jag tycker att det som utrikesutskottet skriver i sitt betänkande om det här är tydligt. Vi har också haft debatter om detta tidigare. Jag måste säga att jag blir lite förvånad när jag läser reservationen från Sverigedemokraterna. Man tar upp frågor som i mångt och mycket faktiskt inte rör själva verksamheten i Europarådets parlamentarikerförsamling. Man försöker ta billiga politiska poäng, och man rör till det i största allmänhet, tycker jag.
I frågan om förföljelse av kristna väljer Sverigedemokraterna att plocka ut en enskild liten grupp av alla de asylsökande som kommer hit och försvara den när det i själva verket brukar vara Sverigedemokraterna själva som står för hets och hat mot andra människor. Det blir väldigt falskt och svårt för mig att förstå.
Jonas Gunnarsson (S):
Jag kan konstatera att det är en fantasivärld som Sverigedemokraterna lever i. EU tog under fjolåret emot ungefär 1,2 miljoner flyktingar. Det är en försvinnande liten del av världens totalt 60 miljoner flyktingar. Om vi tittar på det närområde som Sverigedemokraterna talar om ser vi att det redan har tagit ett ofantligt stort ansvar. Det handlar om miljontals flyktingar i Turkiet. Det handlar om dryga miljonen i ett litet land som Libanon.
Det handlar om länder som faktiskt håller på att kollapsa under trycket. Då vill Sverigedemokraterna att dessa länder ska ta ett utökat ansvar. Vi har stöd av UNHCR för det vi gör. Vi är en stor givare till UNHCR, och det ska vi vara stolta över. Men vi är också en stor hjälpare, för vi avlastar UNHCR genom att se till att människor kan ta sig hit. Det är ju detta man frågar efter.
Jonas Gunnarsson (S):
Nu kanske vi inte ska diskutera partigruppernas inre liv här, men jag kan ändå säga att jag tycker att det är bra att vi har fått församlingen att återuppta en full granskning av Turkiet. Det är någonting som har efterfrågats länge. Att detta läge äntligen har infunnit sig - att vi har kunnat nå dit - är väldigt bra. De övergrepp som sker i Turkiet är fruktansvärda - det håller jag med Johan Nissinen om.
Den situation som journalister, minoriteter och andra i Turkiet har fått uppleva efter statskuppen, men även tidigare, är oacceptabel. Detta är någonting som jag tycker att vi alla ska stå för och våga säga när vi har kontakt med turkiska företrädare.
Jonas Gunnarsson (S):
I huvudsak tycker jag att vi ska använda de granskningsverktyg, rapporteringsmöjligheter och resolutionsmöjligheter som församlingen har för att kritisera och driva medlemsstaterna framåt. Någon gång i framtiden - om Turkiet nu utvecklas åt helt fel håll - får vi väl fundera över vilka steg vi ska ta. Men Turkiet är inte Ryssland. Turkiet har inte annekterat en annan medlemsstats territorium.
Turkiet har inte sett till att starta frusna konflikter i flertalet av sina grannländer. Det är gradskillnad mellan Ryssland och Turkiet. Jag tycker att det är tråkigt att Johan Nissinen valde att inte svara på de frågor som jag hade, som rör domstolen och som rör något så grundläggande som att 2 miljoner människor ska få ha tillgång till det skydd som konventionen ger. Jag tycker att det är synd att han inte svarar på om vi ska dra tillbaka erkännandet av andra stater.
Men det är väl sådant som vi får komma tillbaka till senare.
Jonas Gunnarsson (S):
Det är lustigt att Sverigedemokraterna i den här debatten nämner tvångssteriliseringarna. Vi socialdemokrater har faktiskt gjort upp med vår historia. Vi har varit med och sett till att avskaffa tvångssteriliseringarna. Sverigedemokraterna är det enda partiet som vill fortsätta att tvångssterilisera människor i dagens samhälle. De är de enda som vill upprätthålla den grymma inställningen gentemot en grupp människor i Sverige. När det handlar om synen på diskriminering har ett samhälle ett ansvar ett bryta skadliga normer.
Det är det som Sverigedemokraterna har så uppenbart svårt att förstå, det vill säga att diskriminering grundad på en negativ norm gentemot en viss grupp måste adresseras.
Det handlar inte om att ge människor eller grupper särskilda rättigheter som gör att de ställer sig i någon form av högre rang än andra, utan det handlar om att utjämna spelplanen och se till att grupper som så uppenbart är utsatta i dagens samhälle ges ett skydd som de förtjänar och som vi andra faktiskt har enbart utifrån vilka vi råkar vara.
Detta är själva kärnan i frågan om diskriminering, och det är det som internationella konventioner och annat tar sikte på och som Sverigedemokraterna helt väljer att bortse från. Pratet om missaktning kommer inte att lösa de problem som handlar om normer i vårt samhälle. Det kommer inte att lösa de problem som drabbar transpersoner, bögar, flator, kvinnor och människor av en annan etnisk härkomst.
Den regleringen kommer inte att adressera problemet med över- och underordning och normer. Dessa frågor vill Sverigedemokraterna över huvud taget inte lösa. Det är så uppenbart.
Jonas Gunnarsson (S):
Det var väl ungefär fem år sedan som frågan om tvångssteriliseringarna hanterades - inte för någon månad sedan. Som jag beskrev tidigare var Sverige först i världen med att utsträcka rättigheter till transpersoner. Olyckligtvis fanns då kvar rester av lagstiftning om tvångssterilisering som fördes in i den lagstiftningen. Det åtgärdades under förra mandatperioden - tack och lov.
Sverigedemokraterna tyckte att det var rimligt att fortsätta att tvinga människor till onödiga kirurgiska ingrepp. Vad jag har förstått har man inte ändrat inställning. Som jag sa tidigare har man under denna mandatperiod inte velat genomföra en enda hbtq-politisk reform, och man har varit emot allt. Detta kommenterar deras partiledare med: Jaha.
Man måste inse att diskriminering handlar om strukturer och normer. Sverigedemokraterna vill upprätthålla skadliga normer, som ger dem möjlighet att diskriminera och sätta en grupp människor över andra. Det är enda anledningen till att jag kan se att man faktiskt vill avskaffa dagens ordning. Jag håller med om att det emellanåt kan finnas politisk diskriminering.
På arbetsmarknaden löses dessa frågor i de allra flesta fall. Det är bra. På vilket sätt skulle detta att tvinga en socialistisk organisation att ta in rasister lösa diskrimineringsproblem? Jag förstår inte varför man ens skulle vilja vara medlem i en sådan organisation - om man nu är till exempel sverigedemokrat. Dessutom finns frågan om lokaler.
Det handlar i många stycken om organisationer som agerar i enlighet med en viss värdegrund. Där vill en del partier och rörelser ta sig in, trots att de faktiskt inte delar organisationens grundläggande syn på samhället.
Jonas Gunnarsson (S):
Vi debatterar fortsatt konstitutionsutskottets betänkande 29 om trossamfund och begravningsfrågor. Under allmänna motionstiden avlämnade, som vi hörde, riksdagens ledamöter 23 motioner i dessa frågor. Det finns således ett ganska stort intresse att få diskutera frågorna och framföra olika ståndpunkter. Det är inte så svårt att förstå, kan jag tycka.
De här ämnena rör i grund och botten många människors innersta funderingar, tankar om livet och det som kommer efter. Det är frågeställningar som förtjänar respekt och eftertanke, samtidigt som ett visst mått av samhällsorganisatorisk realism måste skjutas in för att ordnandet av de organisationer som tron ger upphov till i form av trossamfund samt skapandet av deras rättigheter blir så bra och allmänt accepterat som möjligt.
Även frågeställningar om hur vi ska ta hand om stoftet efter dem som lämnat oss förtjänar självklart stor respekt och eftertanke för att bibehålla en begravningsverksamhet som är präglad av värdighet och pietet. Insikten om att vad som upplevs rätt för den ene samtidigt kan kännas obekvämt eller rent av kränkande för den andre är stor i utskottet, och det känns bra.
Flera motionärer och reservanter har framfört förslag som rör Svenska kyrkans inre liv. Svenska kyrkan har sedan den skildes från staten en egen reglering i lag. Det förslag som ges mest stöd, om än inte når någon majoritet i utskottet, handlar om att Svenska kyrkan ska ges möjlighet att tillämpa fri församlingstillhörighet.
Jag väljer att ta upp just den här frågeställningen eftersom jag tycker att den på ett tydligt vis illustrerar hur vi vill se på statens relation till Svenska kyrkan. Vår hållning är att sådana förändringar som efterfrågas av reservanterna bör efterfrågas av dem som berörs, i det här fallet Svenska kyrkan. Svenska kyrkan har inte gett uttryck för att det här skulle vara en förändring den önskar.
Jag föreslår därför att de som vill få till stånd en reglering lik den som efterfrågas engagerar sig i Svenska kyrkan - om de nu är medlemmar - och där driver på för en förändring. Med detta korta anförande, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer.
Jonas Gunnarsson (S):
Här har vi alltså en företrädare för ett parti som bildades av ett gäng skinnskallar, nazister och annat löst folk på den yttersta högerkanten som försöker påstå att affärsidén inte är att behandla människor olika. Det blir lite skrattretande.
Diskriminering och insikten om vad diskriminering är grundar sig i att man faktiskt ser att det finns människor och grupper i samhället som behandlas illa eller annorlunda enbart på grund av att de tillhör den gruppen och att den gruppen är underordnad någon form av majoritet. Så är det i detta fall med våra diskrimineringsgrunder.
Det handlar om människor som kan ha någon form av funktionsvariation, det handlar om kön, det handlar om transpersoner och det handlar om hbtq-personer i stort. Här har samhället traditionellt sett begränsat dessa människors frihet genom lagstiftning och också genom attityder och normer.
Att ta bort dessa diskrimineringsgrunder skulle faktiskt vara att påstå att det lidande som dessa människor och grupper utsätts för på grund av det förtryck som majoriteten utsätter dem för inte finns utan att det skulle vara en händelse som vilken som helst ifall de råkar ut för någonting. Så kan vi inte ha det. Vi måste våga erkänna de maktordningar som ändå finns i detta samhälle.
Jonas Gunnarsson (S):
Mitt parti har gjort upp med sin historia. Det som Jonas Millard talar om är sådant som hände för bortåt 100 år sedan, medan det som jag tar upp om Sverigedemokraterna hände under mina tonår. Det finns alltså lite perspektiv på saker och ting här. Jag talar inte om det som hände före andra världskriget, utan jag talar om det som faktiskt hände på 1990-talet.
Det har Sverigedemokraterna ännu inte tagit ansvar för, och de gör det inte än i dag. När jag lyssnar på Jonas Millard förstår jag att han inte har fattat konceptet om vad diskriminering faktiskt innebär och att det finns en över- och underordning i samhället som vi vill bryta. Det är det som detta handlar om. Det handlar inte om att någon skulle ha råkat bli illa behandlad på krogen, i bostadskön eller vad det kan vara.
Det handlar om att man har blivit illa behandlad på grund av den man är. Det är då det blir diskriminering. Det vill de inte förstå. Jag kan inte tolka det på något annat sätt än att de faktiskt vill få en ursäkt för att kunna fortsätta diskriminera eller att de helt enkelt inte har fattat konceptet. Jonas Millard säger att vi missar grupper. Men han har inte nämnt en enda grupp som vi har missat.
Under alla år som Sverigedemokraterna har varit i riksdagen har vi inte sett någon motion om vilka grupper de menar som skulle vara missgynnade eller som saknas. Det tycker jag är väldigt konstigt. Det blir ett löjets skimmer över förslagen, och jag kan bara konstatera att Sverigedemokraterna är samma gamla sverigedemokrater som vi alltid har haft.
Thomas Finnborg (M):
När det gäller talerätt om fastställande av faderskap tycker jag att det är en rättssäkerhet för barnen att socialnämnden ska utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Även modern har rätt att kräva en utredning om det skulle finnas några oklarheter. Lagstiftningen bygger på att det fastställda faderskapet i största möjliga utsträckning ska överensstämma med det biologiska.
Man bör alltid verka för en rättsgenetisk utredning om mannen begär detta. Det gäller även om utredningen inte tyder på att mannen är aktuell. När det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning innehåller detta många svåra frågor som vi tycker kräver noggranna överväganden. Därför får vi när vi diskuterar föräldrar aldrig göra det utifrån ett vuxenperspektiv.
Barnets bästa ska alltid komma i första rummet, och det innebär att kunna ta rätt på vems biologiska arv man bär. Därför har vi skapat speciella regler för insemination i Sverige, och när en sådan insemination genomförs finns regelverk för när en person betraktas som vårdnadshavare.
Thomas Finnborg (M):
Regeringen föreslår i propositionen att Sveriges riksdag ska godkänna Haagkonventionen som svensk lag. Konventionen åsyftar ett stärkande av skyddet för barn i internationella situationer. På så sätt vill man undvika konflikter mellan olika rättssystem som gäller behörighet, tillämplighet, erkännande, verkställighet och samarbete i frågor om föräldraansvar och skydd för barn.
I korthet innebär propositionen att konventionen blir en del av svensk lagstiftning med viss anpassning till rådande lagstiftning och praxis. Frågor om denna anpassning som uppstått har noga utretts och analyserats i tre tidigare utredningar under två tidigare regeringar. Och självklart ska varje tveksamhet eller fråga om juridisk kompatibilitet uppmärksammas.
Det är dock regeringens uppfattning att så har skett och att inga hinder för införlivande av Haagkonventionen i svensk lagstiftning föreligger. Fru talman! En kort bakgrundsbeskrivning kan vara på sin plats. År 1996 anslöt sig Sverige till Haagkonventionen. Europeiska unionen var däremot inte ansluten eftersom endast enskilda stater kan tillträda konventionen.
Samtliga dåvarande EU-länder undertecknade konventionen 2003, och efter flera utredningar och anpassningar är nu tiden mogen för ett formellt svenskt tillträde - således regeringens proposition. Konventionen syftar alltså till att stärka skyddet för barn i internationella situationer. Genom tillämpning av konventionen vill man nu undvika konflikter mellan olika rättssystem. Dessutom utvecklas det internationella samarbetet vad gäller skydd för barn.
Grundprincipen är att barnets hemvistland anses vara det land som är bäst lämpat för beslut om barnets bästa. Konventionen bygger även på att de ingående staterna har förtroende för varandras rättssystem, praxis och beslut. Detta är särskilt viktigt i en alltmer global värld där arbete, hushåll och relationer korsar gränser, språk och kulturer.
I en alltmer krympande värld är det viktigt att vi i Sverige bidrar till enklare hantering av internationella frågor. Regeringen vill dock att Sverige reserverar sig mot användandet av franska språket i meddelanden till svenska myndigheter. Annars anser regeringen att konventionen ska inkorporeras i svensk lagstiftning. Utskottet anser att propositionens skrivning ligger i linje med Miljöpartiets motion.
Jag yrkar därför avslag på motionen och bifall till propositionen.
Thomas Finnborg (M):
Om du hade läst handlingarna rätt, Jonas Gunnarsson, hade du sett att det står att det ska påbörjas innan mandatperiodens slut 2014. Det står mycket klart i handlingarna. Nu har Socialstyrelsen gjort en utredning. Det är väl bra att man knyter ihop de här två utredningarna. Det är inte bara lagen vi ska ändra, utan det handlar också om Trondheimsmodellen som Marianne Berg tog upp. Hur får vi socialtjänsten att samverka på ett bättre sätt med tingsrätterna? Det gäller inte bara att ändra lagen.
När man ändrade lagen 2006 glömde man barnen lite grann, precis som jag påvisade i mitt anförande. Vart tog det vägen? Det är det vi måste justera nu.
Thomas Finnborg (M):
Nu gick Jonas Gunnarsson över till en annan fråga som vi inte har behandlat den här gången, utan den har vi behandlat förenklat. Vad jag förstår diskuterar vi vårdnadstvister och gode män i dag. Det är inte så länge sedan man införde den här lagen om vårdnadstvister 2006. Den har gällt i drygt sju år. Det tar tid för domstolar, familjerätt och socialtjänst att komma in det arbetet. Vi kan inte ändra en lag vart fjärde år.
Det var ändå ni som stiftade lagen 2006, och ni glömde kanske bort barnet. Alliansen var väl också positiv till det här beslutet, men jag tror att man glömde tryggheten för barnen, och man var inte tydlig nog i lagstiftningen. Därför måste vi ändra lagen och kanske titta över den igen. Det ser jag bara som positivt. Man kan ju inte ändra det var fjärde år. Nu har det gått sju år, och då är det väl läge att titta över det ihop med Socialstyrelsens utredning.
Thomas Finnborg (M):
Jag har en fråga till miljöminister Åsa Romson. Det gäller pant i Norden som vi har diskuterat tidigare, senast i Reykjavik i oktober i höstas. I december kom det ett svar från regeringen till Nordiska rådet när det gäller rekommendationen om bilaterala avtal mellan olika länder i Norden. Tyvärr var det ett negativt svar med hänvisning till att pantsystemet fungerar bra i Sverige.
Min fråga är: Kan det vara riktigt att miljöministern tycker att insamlingen av aluminiumburkar fungerar bra när minst 30 procent, eller 300 miljoner burkar, som konsumeras i Sverige inte omfattas av pantsystemet? Ca 14 procent återvinns i det normala systemet, och 86 procent hamnar på andra ställen. Är detta hållbart för framtiden?
Thomas Finnborg (M):
Jag har en fråga till socialförsäkringsminister Annika Strandhäll. Kostnaden för att adoptera har mer än fördubblats sedan början av 2000-talet. I dag ligger summan på runt 200 000 kronor för ett barn. Utöver detta tillkommer kostnaden för föräldrautbildning och en eventuell adoptionsresa. Det nuvarande adoptionsbidraget från Försäkringskassan ligger på 40 000 kronor, och den senaste höjningen gjordes år 2000.
Kommer ministern att verka för en översyn av adoptionsbidraget så att fler har möjlighet att adoptera?