Gunnar Andrén (L):
Justitieministern och jag var ganska eniga vid en tidigare debatt här om en annan fråga. Där behövs nytänkande. På det här området kan jag inte precis påstå att jag är enig - tvärtom - med statsrådet.
Jag menar att den interpellation som Lars Wegendal så förträffligt har ställt här - delvis är den ju en upprepning av en fantastisk debatt som statsrådet hade med minst sju-tio ledamöter tidigare om bland annat Ljungby tingsrätt - innehåller en annan fråga som är övergripande, nämligen frågan: Hur ska vi se på reformeringen av tingsrätterna i det här landet? Då menar jag att vi är på absolut fel väg.
Här är det fråga om en jättelik decentralisering. Jag invänder mycket bestämt mot statsrådets beskrivning av att den reformerade tingsrättsorganisation som regeringen nu genomför har riksdagens stöd. Så kan jag inte se det. De massiva yttringar som finns mot det tillvägagångssätt som regeringen använder, nämligen att utreda varje del i landet var för sig, har inte något stöd i riksdagen.
Tvärtom tror jag att den motsatta linjen skulle få riksdagens stöd, nämligen om man tog ett helhetsgrepp. Vi som är kritiska mot det här upplägget tycker inte att varje del av reformen av tingsrätterna är felaktig. Jag bor själv utanför något som heter Södra Roslags tingsrätt, utanför den domsagan rent ut sagt. Jag har blivit ombedd att skriva på upprop för den, men det har jag inte gjort.
Jag tycker att det är ett riktigt beslut som regeringen - eller om det möjligtvis är Domstolsverket - nu har fattat, nämligen att den tingsrätten ska läggas ned och läggas samman med andra. Det är alltså inte alls på det sättet att jag bara motsätter mig detta. Däremot har man börjat i helt fel ända, och det gäller även Ljungby. Man måste utgå från de ställen där de största problemen finns, och det är och förblir de allra största tingsrätterna, nämligen framför allt Stockholms tingsrätt.
Det har man, för att använda ett uttryck från Olof Palme, med nästan pedantisk noggrannhet undvikit att göra - nästan. Det är klart att man ska utreda detta också, men man bör börja där problemen är störst. Justitieministern som är advokat känner ju väl till domstolsorganisationen. Det är i Stockholms tingsrätt som problemen finns, och de fortplantar sig runt i hela landet.
Effektiviteten blir inte tillfredsställande. Vad man nu gör från Domstolsverkets sida, med regeringens tysta medgivande, är att man centraliserar och nästan går till attack mot de små tingsrätterna, till exempel Ljungby. Man känner sig hotad på många ställen. Jag tror för min del att regeringen borde tänka om helt och hållet i den här frågan. Var finns problemen inom tingsrättsorganisationen?
Jo, i Stockholm, kanske Göteborg, som jag inte känner till så mycket men där jag vet att justitieministern ju har varit aktiv i egenskap av advokat. Kanske gäller det också Malmö. Det är de här ställena som man måste börja med. Jag håller med om att man måste göra någonting åt tingsrättsverksamheten och de mål som man ställer, som justitieministern skriver här, det vill säga att renodla verksamheten och så vidare. Det är viktiga områden.
Men jag menar också att om man gör det här del för del så kommer man att hamna alldeles fel. Då är det på något sätt som när man kuperar svansen på en hund: Det är inte så att det gör mindre ont om man tar del för del. Nu kommer det upp en annan debatt här alldeles snart, nämligen en fråga om Somalia och vad man ska göra där. Jag tror för min del att en långtgående specialisering skulle vara mycket bättre.
Då skulle vi rädda flera tingsrätter. De andra debattörerna har tagit upp andra aspekter. Jag får återkomma till dem senare. Men centraliseringsfrågan tror jag är alldeles fel.