KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Krantz (FP):
Jo, Gunnar Lund, det är en svidande vidräkning som Riksrevisionen gör med det svenska utredningsväsendet. Hur ska man annars tolka de slutsatser som har kommit fram? Utredningar och slutsatser är inte tillräckligt väl underbyggda. Kontakten med forskningen är bristfällig. Det brister tydligt i analyser av vad olika utredningsförslag kostar. Dessutom har de här signalerna kommit under en väldigt lång tid. Riksdagens revisorer har konstaterat detta.
Riksrevisionen refererar i sin rapport ett antal olika analyser som gjorts och som alla pekar i samma riktning. Så visst är situationen allvarlig. Visst finns det allvarliga brister i det svenska utredningsväsendet. Det är en svidande vidräkning som Riksrevisionen gör.
Sedan tycker jag att statsrådet i en alltför raljant ton viftar bort de farhågor som finns om brister på ökad öppenhet och insyn i de utredningar som pågår.
Jag tycker att vi ser en oroväckande tendens till att alltfler utredningar enbart blir enmansutredningar och enbart styrs och leds av experter utan att folkvalda politiker får vara med tidigt i processen.
Det fungerar så i en politisk beslutsprocess - det vet ju Gunnar Lund rätt väl - att om man ska kunna påverka en politisk beslutsprocess handlar det om att vara med väldigt tidigt i den beslutsprocessen, ta fram kunskapsunderlag, analysera kunskapsunderlagen och ange olika riktningar som man kan tänkas gå i. Om man inte är med tidigt i processen ställs man ofta inför ett fait accompli, där man tvingas väljas mellan ett begränsat antal lösningar. Man ställs alltså inför ett fullbordat faktum, och man har inte den valmöjlighet som man borde ha.
Därför är det ett otroligt viktigt demokratiproblem att alltfler utredningar leds av experter och att den parlamentariska insynen inte finns. Här skulle jag vilja se - om det nu är Gunnar Lunds eller regeringens position - en kraftig tillnyktring från regeringens sida på just den här punkten.
Tobias Krantz (FP):
Jag välkomnar det besked som statsrådet ger, om att han inte utesluter partiella reformer av den svenska författningen om det skulle kunna uppnås enighet kring det. Det var ett viktigt besked.
Mycket av uppspelet inför och den debatt som har förts kring det initiativ som statsministern tog har tyvärr präglats alltför mycket av att allt skulle kastas in i samma utredning och sedan skulle det dröja kanske tio år innan man fick ett slutresultat. Det riskerar att lägga en död hand över svensk författningsdebatt. Vi behöver en levande debatt.
Om partierna efter en bred politisk diskussion i samhället kan komma överens så ska de kunna göra det tidigare, innan hela paketet är klart. Jag välkomnar att statsrådet här öppnar för nya, öppna former i anslutning till den parlamentariska kommitté som ska tillsättas. Jag hoppas att det blir verklighet av det och inte bara ord från talarstolen.
Tyvärr måste jag ändå polemisera mot den beskrivning och det ingångsvärde som statsrådet har när det gäller att avkräva de olika politiska partierna besked om deras ställningstaganden.
Det kan inte vara så att hela den svenska statsapparaten och hela det svenska politiska livet avstannar inför att Socialdemokraterna om ett år ska fastlägga sina politiska ställningstaganden vid en kongress. Det måste vara så att Socialdemokraterna kan presentera åsikter, synpunkter och strategier precis som alla andra politiska partier inför den grundlagsöversyn som nu ska ske.
Det har jag efterfrågat i den här debatten: några idéer, några tankar från den politiska ledningen i Socialdemokraterna om vilka områden man vill genomföra reformer på. Det är inte orimligt att ställa det kravet. I alla partier kan de här ställningstagandena omprövas. Men några åsikter måste väl ändå regeringen ha just nu.
Tobias Krantz (FP):
I den reservation som Mats Einarsson står bakom säger Mats Einarsson och Gustav Fridolin att Sverige bör lämna EU, och Mats Einarsson sade just från talarstolen att det är Vänsterpartiets principiella ståndpunkt. Samtidigt säger Mats Einarsson i reservationen att Sverige ska ta initiativ till en förändring av det europeiska samarbetet.
Min enkla fråga till Mats Einarsson är följande: Hur ska Sverige kunna ta initiativ till förändringar av Europasamarbetet om Sverige inte är med i EU?
Tobias Krantz (FP):
Nu blir jag något konfunderad. Både i reservationen och i det anförande som Mats Einarsson höll framhöll han med stor kraft och stor tydlighet att Vänsterpartiet inte har ändrat uppfattning i frågan om Sverige ska vara medlem av Europeiska unionen eller inte. Nu ägnar Mats Einarsson sin replik åt att tala om de förändringar som Vänsterpartiet vill genomföra inom ramen för dagens Europeiska union eller som ett slags utveckling av det europeiska samarbete som i dag finns.
Vad är egentligen Vänsterpartiets uppfattning? Ska Sverige vara medlem i EU eller ska Sverige inte vara det? Om Sverige inte ska vara medlem i EU, hur ska då Sverige kunna påverka utvecklingen inom Europeiska unionen och det europeiska samarbetets framtid?
Tobias Krantz (FP):
Jag noterar att Gustav Fridolin använde en stor del av sitt anförande till att angripa Winston Churchill. Det är ju en person som av naturliga skäl inte har möjlighet att ta replik i denna kammare. Min fråga gällde dock huvudsakligen ett annat spår. Både Gustav Fridolin och jag vet att miljöfrågorna är en av vår tids stora utmaningar. Inom Europeiska unionen pågår i dag ett konkret och handfast samarbete för att komma till rätta med miljöproblemen.
Vi kan vara kritiska mot att det inte går tillräckligt långt och att det ibland fattas dåliga beslut. På samma sätt kan jag rikta den kritiken mot en del beslut som fattas i Sverige i dag på olika punkter. Miljöpartiet vill avveckla Europeiska unionen och därmed det konkreta och handfasta samarbete i miljöpolitiken som i dag finns.
Min konkreta och enkla fråga till Gustav Fridolin är följande: Hur blir Europas miljö bättre av att Europeiska unionen avvecklas och att det konkreta och handfasta samarbete som i dag finns också avvecklas?
Tobias Krantz (FP):
Jag tycker att Gustav Fridolin på ett mycket egendomligt sätt försöker undvika den fråga som jag försöker ställa. Min fråga gällde följande. Vi har i dag stora miljöproblem i Europa. Vi har stora miljöproblem internationellt. Väldigt många miljöproblem är i dag internationella.
Om svenska fabriker gör utsläpp i Sverige påverkar det inte bara den svenska miljön utan också miljön i Baltikum, Danmark och kanske också andra länder. Om danska fabriker gör utsläpp i Danmark påverkar det på motsvarande sätt ytterst vår miljö. Därför behövs det ett internationellt samarbete, ett globalt samarbete.
Vi kan vara mycket kritiska mot punkter i det samarbete som i dag pågår inom Europeiska unionen, men det är det enda samarbete för att bekämpa internationella miljöproblem som finns som har någon kraft. Detta samarbete finns här och nu, i dag. Då säger Miljöpartiet: Vi vill avveckla Europeiska unionen.
Det innebär att det konkreta och handfasta samarbete som i dag finns, som inte handlar om olika beslut som länder kan fatta enskilt utan om gemensamma beslut för att tvinga länder att skärpa sin miljöpolitik, vill Miljöpartiet avveckla.
Då är min enkla fråga till Gustav Fridolin, som jag ännu inte fått svar på men som jag hoppas att Gustav nu kan svara på i sin replik: Hur blir Europas miljö bättre av att Europeiska unionen avvecklas och därmed det konkreta och handfasta samarbete för att bekämpa miljöproblemen som finns?
Tobias Krantz (FP):
Inledningsvis vill jag tacka för det klargörande som Billy Gustafsson gjorde om den nya så kallade EU-myndigheten. Jag tycker att det är bra att Billy Gustafsson tar avstånd från tanken att det ska inrättas en ny myndighet för att stimulera EU-debatten. Det är jag, Billy Gustafsson och politiska debattörer i kontakt med medborgarna som ska stimulera EU-debatten, inte en myndighet.
Det var i de flesta stycken ett alldeles utmärkt anförande som Billy Gustafsson höll. Det var passionerat. Det var engagerat. Det tog upp de stora centrala framtidsfrågor som Europa står inför. Jag skulle önska att fler socialdemokrater, inklusive Billy Gustafssons partikamrater i regeringen, höll fler anföranden av den typ som Billy Gustafsson just höll. Det var dessutom alldeles utmärkt med betoningen av fredstanken.
Mycket av den här debatten har ju ägt rum nästan utan att vi har reflekterat över att EU grundades därför att vi skulle undvika nya krig och konflikter på vår kontinent. Detta har glömts bort. Jag är glad att Billy Gustafsson har tagit upp det i debatten. Det som Billy Gustafsson säger framstår som väldigt intressant när man tar del av de synpunkter som Gustav Fridolin och Mats Einarsson för fram i debatten.
Det är uppfattningar som diametralt strider mot dem som Billy Gustafsson just har framfört. Det handlar ju om att gå ur EU, att svartmåla det europeiska samarbetet och att inte se det europeiska samarbetets möjligheter. Samtidigt pågår en diskussion om att Vänsterpartiet och Miljöpartiet ska ingå i en kommande regering, om Socialdemokraterna och dess samarbetspartier får makten efter valet. Hur går det ihop?
Hur ska ni kunna regera tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet med så diametralt skilda uppfattningar i en av Europas viktigaste framtidsfrågor, det vill säga det europeiska samarbetets existens?
Tobias Krantz (FP):
Den socialdemokratiska valkampanjen får Billy Gustafsson bedriva helt på egen hand. Jag lovar att inte delta i den kampanjen. Jag tänker delta i en annan kampanj för att vi ska få en ny regering. Den intressanta frågan ska inte Billy Gustafsson få smita ifrån så lätt. Socialdemokraterna har en uppfattning i EU-frågan som jag respekterar och tycker är utmärkt.
Billy Gustafsson pläderar nu engagerat för att vi ska ha ett starkt europeiskt samarbete. Vi vet inte något om valresultatet. Valet äger ju rum i september, och sedan får vi se hur det ser ut. Det är väl ändå ganska troligt att Miljöpartiet och Vänsterpartiet kommer att behövas för att stödja en eventuell kommande socialdemokratisk regering. Diskussionen förs just nu i medierna. Både Vänsterpartiet och Miljöpartiet har tydligt talat om att de vill sitta med i en kommande regering.
Såvitt jag har förstått har den nuvarande regeringschefen inte stängt dörren för den möjligheten. Då uppkommer den fråga som många väljare nu vill ha svar på: Vilken EU-politik ska den nya regeringen föra? Ska det vara den Europapolitik som Billy Gustafsson förespråkar där man tror på det europeiska samarbetets möjligheter och Europaprojektet som ett fredsprojekt och som en möjlighet att bekämpa miljöförstöring och internationell brottslighet?
Är det den Europapolitik som Gustav Fridolin och Mats Einarsson förespråkar där vi ska avveckla det europeiska samarbetet och inte samarbeta kring kampen mot den internationella brottsligheten eller kampen mot miljöförstöring? Vilken Europapolitik kommer en sådan ny regering att föra? Den frågan måste Billy Gustafsson kunna svara på före valet. Det är Billy Gustafsson skyldig väljarna.
Tobias Krantz (FP):
Jag vill börja med att tacka Kenneth Kvist för ett mycket inspirerande och engagerande anförande som mynnar ut i en ståndpunkt som jag tycker är mycket klok - en ståndpunkt som för en vänsterpartist i den svenska debatten är relativt unik men som i ett europeiskt perspektiv inte är så unik utan i stort sett är gängse i den europeiska debatten.
Det är ju så i den europeiska debatten att från höger till vänster ser de allra flesta politiskt engagerade Europaprojektet som ett sätt att skapa en ny politisk arena för att hantera frågor som inte längre kan hanteras av nationalstaterna, de enskilda länderna, själva. Det är inte så att politikerna från höger till vänster är överens om det politiska innehållet. Men man är överens om att man behöver den här arenan för att kunna hantera olika former av europeiska problem.
Inte minst har den europeiska vänstern varit mycket pådrivande i detta arbete just genom att se att den här nya politiska arenan skapar nya politiska möjligheter. Jag skulle vilja fråga Kenneth Kvist hur det kommer sig att skillnaden i sättet att se på det europeiska samarbetets möjligheter är så stor mellan det svenska Vänsterpartiet och den samlade europeiska vänstern.
Tobias Krantz (FP):
Jag tycker att det är en väldigt spännande och intressant analys Kenneth Kvist redovisar här. I den finns ingredienser som jag i mångt och mycket kan hålla med om. Då skulle jag vilja fullfölja resonemanget.
I svensk debatt är de kraftigaste motståndarna till det europeiska samarbetet i sin helhet och till den eventuella utvidgningen av detta samarbete just vänsterpartister och kanske också miljöpartister, medan de största pådrivarna för det europeiska samarbetet i den europeiska debatten ofta är vänsterpartister, ibland miljöpartister och liberala krafter. Är det inte lite egendomligt att det ser helt annorlunda ut i den svenska debatten?
Tobias Krantz (FP):
Det enklaste svaret på den frågan är att det behövs betydligt färre. Vi har lagt fram ett antal förslag. Vi lade fram en rapport så sent som förra våren, där vi pekade ut ett 20-tal myndigheter som vi ansåg kunde avvecklas redan nu. Vi kommer att lägga fram ytterligare förslag på myndigheter som behöver avvecklas. När det handlar om antalet myndigheter är det rätt som Inger Jarl Beck säger att det under 90-talet har varit en utveckling där vi har fått ett antal regionala enheter som tidigare var egna myndigheter och som nu har slagits samman till enmyndigheter.
Det har lett till en nedgång i myndighetsantalet. Om Inger Jarl Beck funderar på att sätta in det här i ett medborgarperspektiv - tror hon verkligen att en vanlig medborgare uppfattar det som en kraftig reducering av den svenska byråkratin och antalet myndigheter att skattekontoret i Jönköping exempelvis byter skylt? Från att ha stått skattekontoret i Jönköping står det i stället någonting annat på skylten.
Tror Inger Jarl Beck att många människor i det här landet uppfattar det som en kraftig reducering och en bra bekämpning av byråkratin att man lägger ned ett stort antal tingsrätter? Det är det som Socialdemokraterna har gjort under den senaste tiden och som har lett till att myndighetsantalet i den delen minskar. Sanningen är, om man läser Statskontorets rapport som refereras i bilagan till budgetpropositionen som regeringen har lagt fram, att de centrala förvaltningsmyndigheterna har ökat.
Det är dessa som jag tror att de allra flesta människor uppfattar som myndigheter och som byråkrati. Det pekar Statskontoret på i den rapporten och det pekar Statskontoret också på i tidigare rapporter. Antalet myndigheter, som man definierar det i den offentliga debatten och som de flesta medborgare uppfattar det, har ökat. Det är en politik som Socialdemokraterna och Inger Jarl Beck bär ansvaret för.
Tobias Krantz (FP):
Om vi nu ska ta frågan om problemen med att vi har så många statliga myndigheter i Sverige kan jag säga att det finns ett antal olika problem. Det handlar naturligtvis om att det är ekonomiskt kostsamt. Det är inte speciellt rationellt att ha väldigt många myndigheter som kanske ägnar sig helt eller delvis åt överlappande uppgifter. Det förefaller inte speciellt rationellt. Det är svårt att utkräva politiskt ansvar. De första gångerna jag drev den här frågan och ställde ansvarigt statsråd till svars visste han inte ens hur många statliga myndigheter som fanns i landet.
Det är klart att om inte det ansvariga statsrådet vet hur många myndigheter vi har i landet, hur ska vi i till exempel riksdagen kunna utkräva ansvar för vad myndigheterna gör? Hur ska medborgarna kunna utkräva ansvar för vad myndigheterna gör? Det handlar förstås också om att det är ett ökat krångel för både enskilda och företag. Företagare måste exempelvis ha kontakt med fem sex, kanske upp emot tio olika myndigheter som alla har olika blanketter och olika regler.
Det är klart att det är otroliga effektivitetsvinster och bra vinster för medborgarna att göra om vi kan hålla tillbaka myndighetsexpansionen. När det gäller utredningsväsendet svarade inte Inger Jarl Beck på det jag tog upp, nämligen att vi under ett antal år har fått rapport efter rapport som har pekat på åtskilliga kvalitetsbrister i utredningsväsendet som leder till att riksdagen och regeringen har svårt att fatta bra beslut. Det är bristande forskarkontakter.
Det är bristande ekonomiska underlag för de beslut som ska fattas och ett antal andra problem. Detta har skett samtidigt som vi tydligt sett en tilltagande ökning av politiseringen av det svenska utredningsväsendet. Jag ser mycket allvarligt på detta, därför att utredningsväsendet är en otroligt viktig del av den svenska statsförvaltningen och en viktig del av den svenska demokratin.
Jag tycker att det är tråkigt att Inger Jarl Beck negligerar den tanken och inte tar upp den kastade handsken och försöker förespråka en reform av utredningsväsendet.
Tobias Krantz (FP):
Statsrådet Sven-Erik Österberg säger att han inte, när han är ute och reser i landet, möter kritiska synpunkter på den svenska utnämningspolitiken. Jag vet inte riktigt vad det beror på, men förmodligen beror det på att Sven-Erik Österberg i så fall väljer att slå dövörat till. Det kan också vara så att människor faktiskt vet att Sven-Erik Österberg inte är intresserad av de synpunkter som förs fram, och därför känns det inte meningsfullt att föra fram dem.
Jag vet att jag och många med mig som har engagerat sig i den här typen av frågor som handlar om utnämningspolitik, maktmissbruk och förtroendet för den svenska statsförvaltningen får mycket stor respons när den här typen av frågor diskuteras. Precis som Henrik von Sydow förtjänstfullt har redogjort för finns det ett stort folkligt tryck i opinionsmätningar för en ny och mer öppen utnämningspolitik.
Sven-Erik Österberg använde en stor del av tiden till att angripa förslaget från Allians för Sverige. Låt mig då kort säga något om vad det här förslaget konkret innebär. Det innebär att en kravprofil ska tas fram inför en tjänstetillsättning. Om det är så att man uppfattar att det kan vara en merit att ha en person med politisk bakgrund för tjänsten ska det tydligt framgå av beskrivningen i förväg.
Efter det ska det finnas ett förfarande där hugade spekulanter kan söka tjänsten. Naturligtvis kan också statsråd och andra lämna förslag. Sedan ska det vara en process inom departementet. Efter det talar ansvarig minister om vem han eller hon vill ha på tjänsten. Sedan är det en öppen utskottsutfrågning, och till sist fastställer regeringen det slutgiltiga beslutet.
Detta är ett sätt att skapa ökad öppenhet och insyn i utnämningspolitiken och också ett sätt att se till att man skapar dokumentation. I dag finns det ingen dokumentation inom Regeringskansliet. Sven-Erik Österberg säger att man följer alla regler och att det arbete som bedrivs är jättebra, men det vet vi ju inte. Det finns inga dokument. Det finns ingenting att granska. Det finns ingen öppenhet - det är bara slutenhet. Det är bara statsministern och statsråden som vet vad som händer.
När tänker ni göra någonting åt det, Sven-Erik Österberg?
Tobias Krantz (FP):
Först ska jag göra några klargöranden. Sven-Erik Österberg sade att den förra socialdemokratiska regeringen gav Grundlagsberedningen i uppdrag att se över utnämningsmakten. Det är en sanning med viss modifikation, får man väl ändå säga. Den socialdemokratiska regeringen tvingades av en riksdagsmajoritet att föra in frågorna om utnämningsmakten i Grundlagsberedningen.
Att det skulle ha funnits något stort intresse från Socialdemokraterna under den föregående mandatperioden av att reformera utnämningspolitiken visades åtminstone inte i den aktionen, utan det var någonting som den gamla regeringen tvingades på.
Sedan vill jag när vi talar om korruption, vänskapskorruption och annat bara notera - jag vill inte heller använda några överord i denna stund - att det finns en antikorruptionskonvention från FN där det anges att tillsättning av statliga tjänster ska ske enligt objektiva kriterier och med öppenhet och insyn. Det är väl tveksamt om den nuvarande svenska utnämningspolitiken klarar det krav som FN ställt upp.
Sedan kan vi diskutera huruvida FN har en bra uppställning på vad som är korruptivt beteende och inte, men så ser det åtminstone ut. Den nuvarande regeringen har tillträtt, och den får ständigt löpande utnämningsärenden som den måste hantera. Regeringen kan ju inte låta bli att utnämna människor bara för att man inte har ett nytt system på plats.
Om det nu var så att den förra socialdemokratiska regeringen gav en massiv övervikt utnämningar till sina egna partivänner och tolkade kompetens från socialdemokratisk partibok är det väl inte konstigt om den regering som nu sitter försöker se på detta med kompetens och skicklighet och utser åtminstone någon som har moderat, folkpartistisk eller annan bakgrund. Peter Hultqvist säger att man ska vara konkret.
Problemet med den nuvarande svenska utnämningsmakten såsom den är reglerad är att det inte går att vara konkret därför att det inte finns någon öppenhet och insyn i de processer som gäller. Det går inte att granska ett enskilt ärende. Det tog vi upp massvis med gånger med den förutvarande statsministern, bland annat i KU:s granskning, och han avvisade alltid förändringar på denna punkt.
Tobias Krantz (FP):
Tack så mycket för klarläggandet av det konstitutionella läget i interpellationsdebatten. Det bjuder jag på. Jag har aldrig påstått, Göte Wahlström, att Sverige befinner sig mitt uppe i en djup ekonomisk kris. Jag sade att socialförsäkringssystemen har en djup strukturell kris. Jag tycker inte att man kan komma till någon annan slutsats när man ser de höga nivåerna på antalet långtidssjukskrivna under senare år. Det är först de senaste åren som de har sjunkit lite grann. Det finns också många förtidspensionärer.
Inte minst under den gamla socialdemokratiska regeringens tid vid makten sköt antalet förtidspensioneringar i höjden. Det har skapat en stor strukturell kris i socialförsäkringssystemet. Sverige befinner sig inte i någon djup ekonomisk kris, men socialförsäkringssystemet har stora problem. Det är det vi måste attackera. Jag vill avslutningsvis passa på att ge några utgångspunkter för Folkpartiets del när det gäller en kommande uppgörelse om socialförsäkringssystemet.
Jag hoppas att vi kan få en bred uppgörelse kring socialförsäkringssystemet, precis som statsrådet gav uttryck för i sitt svar. Det är viktigt - precis som med pensionssystemet där vi lyckades enas, med lite grann olika utgångspunkter från allra första början, om en uppgörelse som är långsiktigt hållbar. Jag tror att vi kan enas om vi visar god vilja från olika håll.
Några utgångspunkter från vårt håll är att det ska vara tydliga samband mellan avgifter och förmåner i systemet, att det ska vara tydligt för den enskilde vad som betalas in och betalas ut från hans eller hennes sjukförsäkring och att det gärna ska vara ett självständigt system som ligger utanför statsbudgeten så att man kan lita på att de pengar som betalas in till sjukförsäkringen också går till sjukförsäkringen när man behöver dem. Det ska sättas in tydliga åtgärder för rehabilitering. Där nämnde statsrådet företagshälsovårdens viktiga roll.
Det är några utgångspunkter för vårt arbete. Jag hoppas att vi ska kunna enas om detta, och jag ser fram emot det kommande arbetet på den punkten.