KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
När vi i dag diskuterar barnfattigdomen i Sverige diskuterar vi egentligen Sveriges framtid. Vi diskuterar Sveriges möjligheter om 20 eller 30 år. Vilka möjligheter erbjuder vi det här landet om 20 eller 30 år?
Vilka mål kommer Sverige att kunna uppnå om 20, 30 eller 40 år? Det är det vi diskuterar i dag, Göran Hägglund. Det är vår framtid som vi diskuterar. Därför är det viktigt att poängtera och att se att bostadsbidrag är ett komplement.
Det är något tillfälligt för en familj som just nu befinner sig i en svår situation. Men det är ingen långsiktig politik för att motverka barnfattigdomen. Då undrar statsrådet om vi känner till att det har varit en finanskris, att det har varit en kris som har varit den värsta sedan 30-talet.
Jo, det har vi poängterat från första dagen då krisen inträffade. Man kan inte hantera en krissituation som man har gjort. Kommunerna får inte något uppräknat bidrag för att klara av skolan, för att klara av den framtida investering som vi pratar om.
För dem som råkar vara arbetslösa - jag säger "råkar vara arbetslösa", för det är inte någon som frivilligt väljer det, trots att man ibland kan tolka det som att det finns en del som anser att det är så - minskar man möjligheten och det ekonomiska utrymmet.
För dem som är sjukskrivna minskar man det ekonomiska utrymmet. Man stimulerar helt enkelt inte i sin ekonomiska politik som helhet den inhemska konsumtionen, vilket andra EU-länder har gjort.
De har faktiskt framgångsrikt vidtagit åtgärder för att stimulera befolkningen i det egna landet att konsumera mer. Man har sänkt skatten, säger statsrådet. Det är 1 400 och 1 600 i månaden. Ja, det är brutto.
Sedan har ni infört en del avgifter. Jag vet att ni anser att man inte behöver vara med i a-kassan. Men ska människor ha den tryggheten för sina barn ifall de blir drabbade av arbetslösheten måste de faktiskt vara med i a-kassan. Då får de den lilla delen av tryggheten.
Därför är det viktigt att poängtera att det finns de som har fått 1,3, 3,5, 12,6 och 18,8 miljoner i sänkt skatt med er politik. Så 1 400 brutto är ingenting att skryta om för en barnskötare.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kommer inte att bedöma hur mycket av det som sägs här som statsrådet Hägglund kommer att ta till sig i andra kroppsorgan som han säger. Jag tänker säga att jag inte misstror statsrådet Hägglund när han säger att hans önskan är att motverka barnfattigdomen. Jag misstänker inte att han tycker något annat.
Jag tror på det statsrådet Hägglund säger. Problemet är, fru talman, att barnfattigdomen ökar med statsrådets ekonomiska politik. Det är det som är problemet. Det är därför vi debatterar i dag.
Från 2006 till 2009 har barnfattigdomen bland barn till ensamstående föräldrar fördubblats, Göran Hägglund. Det är det som vi debatterar i dag. Det är inte en önskan som vi pratar om utan om verkligheten.
Jag tror att statsrådet och alla andra 348 ledamöter här i kammaren önskar att barnfattigdomen inte skulle finnas i Sverige, men tyvärr ökar den med den politik som Göran Hägglund för.
Det är bland annat vi socialdemokrater som efter den förra ekonomiska krisen på 90-talet har ställt upp regler som har lett till att vi står starka i dag.
Jasenko Omanovic (S):
Det är en jätteviktig fråga som Bosse Ringholm lyfter här. Det är intressant att få se ett europeiskt perspektiv. Vi är ett av de få länder i Europa som förmår att leverera färdiga bilar, både personbilar och lastbilar. Det finns tre fyra länder till i Europa som förmår göra det.
Det är en jätteviktig industri för Sverige. Då är frågan hur man från regeringens sida agerar när det inträffar en sådan extraordinär situation som krisen inom bilindustrin.
Beträffande de 28 miljarder som beviljades påpekade jag i en tidigare debatt med näringsministern att ett företag i mitt hemlän, som är underleverantör till bilindustrin, sökte pengar och fick bara till svar att tack, vi har tagit emot er ansökan.
Följden av det blev att företaget fortfarande fungerar mycket bra, men nu i Tyskland. I Tyskland måste man ha haft andra stöd, andra möjligheter att hjälpa företaget; åtminstone gjorde man mer än att bara skicka ett brev med ett tack, vi har tagit emot er ansökan. Förmodligen gjorde man någonting mer i Tyskland.
Både i Tyskland och i Sverige har det varit fråga om två bilmärken som är dotterbolag till ett amerikanskt bolag, GM. Varför klarar man i Tyskland av detta? Varför var regeringen så aktiv i Tyskland?
Redan från början hade vi i Sverige en regering och en näringsminister som sade att det är marknaden som till fullo får sköta detta. Marknaden skulle sköta om allting. Vi kunde se hur varumärket Saab råkade i fritt fall; det var ungefär som att åka ned i 110 kilometer i timmen på Gröna Lund.
Så sjönk varumärket Saab medan varumärket Opel inte sjönk lika snabbt. Opel var i princip i samma situation som Saab, men man hade en regering som visade intresse för bilindustrin och det egna varumärket Opel.
I dag befinner sig Opel i en mycket bättre situation än Saab. Jag gör en egen tolkning av detta, men jag hoppas att ministern kan komma med konkreta fakta i ärendet.
Min tolkning är att det delvis är på grund av den regering och den näringsminister vi har som Saab i dag ligger mycket sämre till än Opel jämfört med hur situationen var före bilkrisen.
Den tyska regeringen hade en klar målsättning med vad den tänkte göra medan den svenska regeringen inte hade någon klar uppfattning om det. Därför är frågan om den tyska regeringen gjort något fel.
Har den gjort något som inneburit att den svenska bilindustrin i det här fallet blivit missgynnad?
Jasenko Omanovic (S):
Det är intressant att näringsministern kan så mycket om Opel och det som sker med Opel som varumärke. Man säger upp 8 000 medarbetare. Men vad är det som händer med Saab? Vad är det som har hänt under krisen?
Med hur mycket har man minskat produktionen av Saabbilar? Och hur mycket har näringsministern själv bidragit till det?
Framför allt måste jag deklarera att det är väldigt viktigt för oss som land att det råder konkurrensneutralitet på marknaden, inte bara på den europeiska utan också på världsmarknaden.
Men frågan är vad konsekvensen blir för oss om de andra, både Tyskland och Frankrike, inte följer reglerna, som statsrådet själv sade. Vad har statsrådet tagit till sig av den här erfarenheten?
Denna erfarenhet är väldigt dyr för vår bilindustri. Detta kostar många tusen arbetstillfällen. Frågan är om det inte kommer att kosta ännu mer i framtiden.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är intressant att se hur Centerpartiet - numera kan man nog säga att det är en före detta folkrörelse - fått en stark övertro på marknadskrafterna.
Ministern säger i svaret att "regeringen har därför givit Post- och telestyrelsen i uppdrag att fortsätta sitt arbete med att främja och stimulera framväxt av marknadsdriven hantering av dagskassor".
Egentligen skulle man kort och enkelt kunna säga att det är samma sak som att ge en spåkvinna i uppdrag att titta i kristallkulan och se vad där finns. Marknaden har nämligen inget intresse av glesbygden.
Det har man kunnat se på flera områden, herr talman, men ändå ställer Centerpartiet i fråga efter fråga samma krav, att det är marknaden som ska tillgodose de behov som finns.
Behoven är dock så små att marknaden inte är intresserad av glesbygden över huvud taget.
Det gäller även bensinmackarna i glesbygden - marknadskrafterna ska tillgodose behovet - liksom bredbandsutbyggnaden; det är marknadskrafterna som ska se till att vi har bredband i glesbygden. Centerpartiet har kanske kapitulerat.
Den enda reform där man slagits för marknadskrafterna gäller hushållsnära tjänster, men inte heller där har marknaden visat mycket intresse för glesbygden, trots att det är den fråga som Centerpartiet drivit hårdast.
Vad har glesbygden av det? Ingenting! Det är sorgligt att se hur man behandlar människor som bor ute i glesbygden. Det är lika bra, ministern, att säga att vi lägger ned tanken med att hela Sverige ska leva, för det är det man ser i interpellationssvaret.
Det handlar om att ge Post- och telestyrelsen i uppdrag att skapa ett marknadsbehov i glesbygden. Jag frågar mig vilka subventioner man i så fall kommer att ge.
Man måste ge starka subventioner för att lyckas med det, men man har inte presenterat någonting om att man kommer att ge starka subventioner för att stimulera det här. Företagen hittar inte tillräckligt stort kundunderlag för att vara intresserade av denna marknad.
Med en sådan politik är det tyvärr så att en röst på Centerpartiet är en röst som man kastar i sjön, åtminstone när det gäller glesbygden.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Anledningen till att jag ställde frågan till ministern var att jag blev uppringd av en man som berättade för mig att hans syster drabbats av en sjukdom.
Det var en kvinnlig civilekonom i 50-årsåldern som blev sjuk i oktober 2006, och hon opererades två gånger för sina ryggbesvär. Sådana operationer är inte enkla, och tiden för att återgå till det normala är inte så kort.
Vid årsskiftet blev hon utförsäkrad och skulle till Arbetsförmedlingen. Det fanns ett problem. Hennes läkare sade till henne: Om du inte vill försämra ditt hälsotillstånd måste du åka ambulans till Arbetsförmedlingen.
Därför tyckte jag att det var på sin plats att ställa den här frågan till arbetsmarknadsministern.
Är det så det är tänkt att man ska få ut folk från sjukförsäkringen, personer som egentligen har behov av att rehabiliteras i den takt de behöver det, och inte att allting är borta när det har gått ett antal dagar?
Blir hon friskare av att hon är utan försäkringen? Blir hon friskare av att hon måste åka ambulans till Arbetsförmedlingen? Nu finns det förstås förnuftiga statstjänstemän på Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan som i stället åker hem till dessa personer. Det blir mindre lidande för individen och mindre samhällsekonomiska kostnader.
Men frågan är fortfarande utformningen av politiken. Vad säger ministern i svaret? Han säger att de som är utförsäkrade erbjuds jobb- och utvecklingsgaranti.
Jaha, vad är det för något? Om vi ska tro Riksrevisionens granskning av jobb- och utvecklingsgarantin har man inte mycket att erbjuda människor som egentligen behöver lång rehabilitering och många rehabiliteringsinsatser, som den här civilekonomen.
Hon har faktiskt en anställning. Hon har viljan att komma tillbaka. Hon har en arbetsgivare som väntar på henne med öppna armar. Då säger arbetsmarknadsminister Sven-Otto Littorin att hon får ingå i jobb- och utvecklingsgarantin efter tre månader.
Man borde väl ha förstått att en som inte ens kan ta sig till Arbetsförmedlingen utan ambulans inte heller kan delta i jobb- och utvecklingsgarantin, utan det är andra insatser som man behöver för att komma tillbaka till arbetslivet.
Jasenko Omanovic (S):
Vi har så många statstjänstemän i det här landet som inte gör någonting enligt regeringen! Den här gången påpekar man återigen att man måste piska myndigheterna och statstjänstemännen för att de ska göra sin uppgift.
Jag har inte riktigt bilden att vi har så många statstjänstemän som drar benen efter sig, men du har den visst, Littorin, och även statsministern har gett uttryck för den när han sade att det var Försäkringskassan som gjorde fel.
Samtidigt säger arbetsmarknadsministern att de som är sjuka självklart ska fortsätta vara sjukskrivna. Förklara nu för oss, Littorin, hur det ska gå till när försäkringen upphör. Det finns ju ett bästföredatum i försäkringen.
Hur kan man vara fortsatt sjukskriven när försäkringen upphör? Då ska Arbetsförmedlingen ta vid och fortsätta jobbet. Då är det återigen de där lata arbetsförmedlarna som det hänger på, enligt Littorin. 60 procent av dem jobbar faktiskt övertid.
Detta fick man höra i arbetsmarknadsutskottet när Arbetsförmedlingen var på besök. Och nu ska de få ytterligare en arbetsuppgift, nämligen att hantera människor som inte ens orkar ta sig dit.
Då ska man köra ut och besöka de personer det handlar om - det är inte bara fallet med den här civilekonomen, utan det finns flera personer ute i landet som har behov av detta - och erbjuda dem jobb- och utvecklingsgaranti.
Riksrevisionen säger att det finns risk för inlåsningseffekter. Ska den som är sjuk och behöver all hjälp att komma tillbaka till arbetsmarknaden hamna i ett system där det finns risk för rundgång och inlåsning?
Detta är lite grann att ta sig vatten över huvudet, Littorin.
Riksrevisionen påpekar också att arbetsmarknadsministern brister i sin styrning av jobb- och utvecklingsgarantin. Det är just det man erbjuder.
Jag undrar vilken rehabilitering det blir av det.
Jasenko Omanovic (S):
Okej, jag har kanske missförstått det som statsrådet sade om att man måste piska myndigheter. Då är det inte statstjänstemännen som det gäller, utan då får vi kanske nästa vecka se en ny generaldirektör på Arbetsförmedlingen för att ministern är missnöjd med hur myndigheten jobbar med det här. Okej, då får vi säga så.
Men frågan återstår. Om man nu saknar arbetsförmåga ska man återinträda. Blir man friskare av att man flyttas från sjukförsäkringen till arbetslöshetsförsäkringen och efter tre månader upptäcker att man faktiskt inte ska höra dit utan ska tillbaka till sjukförsäkringen?
Blir man friskare av det? Nej, det tror jag faktiskt inte, utan man kanske blir ännu sjukare av det.
Och arbetslöshetsersättningen och de insatser som man gör för att hjälpa arbetslösa blir bara försämrade, eftersom arbetsförmedlare måste ägna tid åt de personer som inte hör till Arbetsförmedlingen. 60 procent på Arbetsförmedlingen jobbar i dag övertid.
Och insatser, som jobb- och utvecklingsgarantin, håller inte det mått som de borde hålla för att ge hjälp till dem som behöver det. Det är klart och tydligt en kritik från Riksrevisionen. Det är det, Littorin, vi pratar om. Det talas om att återinträda om man redan är sjuk. Då borde man inte ha funnits där.
Jasenko Omanovic (S):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för ett intressant svar. När man diskuterar arbetsmarknadspolitiken vill arbetsmarknadsministern alltid utgå från "skitåren".
Han vill glömma att det var allmänna val till riksdagen 2006. Regeringen fick med sig 70 miljarder, och regeringen fick med sig i bagaget den högsta konjunkturen sedan andra världskriget.
Arbetsmarknadsministern vill gärna diskutera vad som har hänt sedan hösten 2008 och finanskrisen. Om man har misslyckats med sin arbetsmarknadspolitik vill man förstås inte ta upp de goda åren och den skattkista som man fick med sig, utan man vill börja med den eländiga tiden och finanskrisen.
Det är enklare att förklara varför man har misslyckats. Ja, Littorin, halvsanningar är inte så bra. Statsrådet sade i sitt svar att han kan konstatera att det ser ljusare ut. För vem då?
Vi har massarbetslöshet i Sverige i dag. På ett år, arbetsmarknadsministern, har det blivit 80 000 fler arbetslösa.
Det innebär att i dag är nästan 10 procent av den arbetsföra befolkningen utan jobb. Det är massarbetslöshet. Arbetsmarknadsministern säger att de har sänkt socialavgifterna för ungdomar.
Det är ett av de största politiska fiaskon som har funnits. Enligt Riksrevisionen kostar det 900 000 kronor att skapa ett eventuellt jobb med hjälp av sänkta socialavgifter för ungdomar. 900 000 kronor är ungefär lika mycket som ett landsting betalar för två AT-läkare.
Så mycket investerar samhället för att en ungdom ska få jobb på till exempel McDonalds. Det finns smartare och bättre sätt att få ungdomar ut i arbetslivet utan kompensation. Man använder till och med svart arbetskraft. Det finns smartare sätt, Littorin.
Bland annat är det fråga om att höja kompetensen hos arbetslösa ungdomar och inte hålla dem i karantän i 90 dagar. Rikta åtgärderna direkt så att ungdomar får del av arbetsmarknadspolitiken! Nej, som sagt, halvsanningar är inte bra, Littorin.
Och då är det viktigt att lyssna på oppositionen. Det har gått fyra år i förlorad tid för Sveriges arbetsmarknadspolitik. Jag hoppas verkligen att vi inte ska förlora fyra år till med Littorin.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan konstatera en gång till att arbetsmarknadsministern börjar med hösten 2008 igen. Varför gör han det? Jag ska återigen försöka ge den här bilden.
Vi har försökt spara i kistorna i tolv år, och arbetsmarknadsministern har fått en högkonjunktur i nästan två år.
Sedan började egentligen allting före finanskrisen, alltså innan detta världsomfattande elände kom fram. Littorins arbetsmarknadspolitik kan ju beskrivas som en naturkatastrof. Den är som en översvämning som tar bort allt man har byggt upp.
Så kan man beskriva Littorins arbetsmarknadspolitik. Återigen: Ungdomarna sätts i karantän samtidigt som arbetsgivare får sänkta socialavgifter för redan anställda. Det är klyftan. Man skapar en klyfta när det gäller unga på arbetsmarknaden.
Det är en väldigt stor klyfta. Den klyftan, som allt annat, leder inte till ökad konsumtion, som arbetsmarknadsministern påstod här. Den skapar en osäkerhet i landet.
Ingen som känner sig osäker på vad som händer om man blir sjuk eller arbetslös vågar konsumera, utan man sparar i ladorna för att man kanske kommer att behöva det.
Jasenko Omanovic (S):
Alla föräldrar som jag har träffat, känner och har hört om vill ha mer tid med sina barn, särskilt när de är så små att de går i förskolan.
Ministern säger att föräldrarna ska ta större ansvar och ta fajten på arbetsplatsen, både med arbetsgivaren och sina kolleger, för att ändra arbetstiden och styra vilken arbetstid de ska ha.
Det är lite olyckligt att uttala att man vill lyfta över det ansvaret på föräldrarna. Vi har faktiskt stora problem på arbetsmarknaden för att småbarnsföräldrar diskrimineras. En del arbetsgivare ser på småbarnsföräldrar som en belastning på arbetsplatsen.
Om man till det lägger att de får kräva vilken tid de vill jobba blir det väldigt olyckligt för många småbarnsföräldrar. Ministern sade också att arbetsgivare kan ta större ansvar för omvårdnaden och att samhället inte alltid behöver stå för det.
Jag tolkar det som att Ikea ska ha en förskola eller att Ericsson ska ha en förskola. Jag skulle vilja att ministern förklarar om det var det ministern menade. Ska vi på varje köpcentrum ha en Ikea förskola där de som jobbar på Ikea kan lämna sina barn?
I Birsta till exempel, utanför Sundsvall, skulle man ha en förskola för alla som jobbar på Ikea och i andra affärer där. Det vore intressant att höra om jag har tolkat det fel. Jag vill att ministern förklarar det.
Även om man har barnomsorg på obekväm tid handlar det ju om lika många timmar. Det är inte som statsrådet sade att huvudansvaret kommer att ligga på samhället. Föräldrar jobbar ju 40 timmar. De 40 timmarna kan hamna en söndag, en kväll eller en natt.
Det är det som frågan handlar om. Man ska ha möjlighet till barnomsorg just när man jobbar och bidrar till tillväxten i landet. Man ska känna att samhället ställer upp just den natt eller söndag då man måste gå och jobba.
Det innebär inte att det huvudsakliga ansvaret ligger på samhället utan det ligger på föräldrarna, förutom de max 40 timmar i veckan då man jobbar.
Jasenko Omanovic (S):
Jag tackar ministern för svaret. Det är intressant att vi nu går från debatten om palestinier till debatten om bosnier och från Mellanösterns Jerusalem till, kanske man skulle kunna säga, det europeiska Jerusalem. Om man tittar historiskt på det som hände under 90-talet och försöker beskriva bakgrunden till det hela får man gå långt tillbaka.
Tiden räcker inte för att här gå igenom alla krig på Balkan. Om vi håller oss till det sista kriget kan man konstatera att EU:s betydelse för Bosnien och västra Balkan är enormt viktig.
1991-1992 när kriget bröt ut fanns faktiskt inte det enade EU. Tyskland, Frankrike och Italien fanns runt omkring, men det fanns inte den enighet som hade behövts för att forna Jugoslavien skulle ha blivit hjälpt av EU.
De fick absolut ingen hjälp. I dag är EU mycket mer enat och har till och med en valuta, så intressena är helt annorlunda från EU-sidan. Men Bosniens problem kvarstår. För att få slut på den blodiga historien i Bosnien skrev man 1995 på Daytonavtalet.
Det är grunden till den författning man nu har i Bosnien i dag, vilket är ganska olyckligt. EU-domstolen för mänskliga rättigheter har nyligen fastställt att den inte håller måttet för att uppfylla kraven när det gäller de mänskliga rättigheterna.
Det finns en dom där två medborgare i Bosnien och Hercegovina - en med judiskt påbrå och en med romskt påbrå - har stämt staten Bosnien och Hercegovina, och domstolen har kommit fram till att författningen inte håller ur mänskliga-rättigheter-perspektivet.
Man har alltså problem när det gäller författningen i Bosnien. Den blir inte hjälpt av att man enbart avskaffar den höga representanten och inför EU:s närvaro i högre grad.
Jag tycker att man måste ha en lite klarare vision om vad det är man vill och vilken målsättning man har för EU:s närvaro i Bosnien. Vi är några riksdagsledamöter som har besökt Bosnien och Hercegovina.
Vi träffade en del representanter från parlamentet, regeringen, talmännen och en del andra organisationer, till exempel Världsbanken.
Jag får inte bilden av att Bosnien är politiskt moget att skrota den höga representanten och införa EU:s närvaro i större omfattning än i dag.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan hålla med om att det inte är någon annan som kan göra jobbet åt Bosnien än Bosnien självt, men man kan underlätta för landet genom att ta bort en del hinder på vägen.
För ett land som befann sig i krig för bara 15 år sedan, ett krig inom landet mellan olika befolkningsgrupper, är det inte så lätt att glömma, särskilt inte med tanke på hur våldsamt kriget var. Därför blir frågan hur Europeiska unionen kan underlätta det hela.
Ett sätt i underlättandet vore att använda sig av Kroatien och Serbien. Inställningen från Zagreb och Belgrad till Bosnien borde kunna leda till att få ned de nationalistiska tongångarna i Bosnien.
Jag blev mycket glad när jag såg att den kroatiske presidenten var i det bosniska parlamentet och bad om ursäkt för Kroatiens agerande under kriget i Bosnien. Det var mycket bra.
Jag hoppas att det kommer att tas fler initiativ där man från Kroatiens och Serbiens sida försöker visa att nationalism inte är en väg för Bosnien utan att man måste kunna sätta sig vid bordet och förhandla.
Jag förstår att det behöver göras en del mindre ändringar i författningen, men för folket, för fyra miljoner bosnier, står det mellan hopp och förtvivlan. Det handlar om möjligheten att vara med i Europeiska unionen och känna tillhörigheten i gemenskapen och kanske hitta en väg tillbaka.
Det finns en del som säger att vi med det krig som var endast klarat av en halvlek i matchen. Det finns fortfarande krafter i Bosnien som säger att det blev oavgjort, att domaren avbröt matchen. Sådana uttryck används i Bosnien, vilket är mycket, mycket beklagligt.
Förmodligen dyker de upp även i valrörelsen. Det är därför viktigt med visioner. Jag träffade en 28-årig journalist i Sarajevo som sade till mig: Vilka signaler skickar EU till mig och alla andra unga?
Är det att vi ska ha kraft att leda Bosnien framåt i rätt riktning, att vi måste engagera oss? De signalerna når inte ut till oss, ifall Europa skickar dem. Det finns ett initiativ från de socialdemokratiska partierna i Europa som handlar om 2014.
Man vill att västra Balkan då ska vara inkluderat i EU. År 2014 är det hundra år sedan skottet i Sarajevo, hundra år sedan första världskriget startade.
Det skulle vara en signal till medborgarna i Bosnien och västra Balkan att vi nu sätter punkt för krigandet i Europa. Symboliken är mycket viktig, och om man på så sätt kunde ge signaler vore det väldigt bra.