Stefan Attefall (KD):
Det är självklart intressanta och viktiga frågor att diskutera principer för lokalisering av statlig verksamhet. Det gäller att komma ihåg att vi har fått färre myndigheter under alliansregeringens tid. En stor del av minskningen har skett med hjälp av sammanslagningar, effektivisering och liknande. En del beror på att vi har krympt antalet myndigheter och försökt att skapa effektivare strukturer. Det har varit för att spara skattebetalarnas pengar.
Vi vet också att vi har ordningen i Sverige att varje myndighet själv bestämmer hur man vill organisera sig. Det kan innebära att det fattas beslut som Jasenko Omanovic och jag inte gillar, men vi har den ordningen därför att i annat fall ska regeringen detaljstyra varje myndighets inre arbete. Det är en ineffektiv modell. Vi försöker jobba efter ett antal principer, och jag har redovisat dem i mitt interpellationssvar.
Vi gör en seriös prövning när nya myndigheter etableras. Om två myndigheter slås samman till en ny myndighet är det ur praktisk synpunkt och kompetensförsörjningssynpunkt samt i fråga om hushållning av skattebetalarnas pengar rimligt att den nya myndigheten skapas på samma ställe som de andra två myndigheterna fanns på. Det finns inga enkla svar på dessa frågor. Vad betyder statens närvaro i olika delar av Sverige?
Vi ska komma ihåg att det första och det viktigaste är att staten erbjuder en rättssäker, effektiv och bra service till medborgarna. Skatteverkets arbete påverkar företagens utvecklingsmöjligheter. Men det är inte bara fråga om var Skatteverket finns rent fysiskt utan också vilken service som de facto ges. Hur fungerar verkets hemsida och telefonrådgivning? Det är minst lika viktigt.
Jag håller med om att det finns ett värde i att bygga upp kompetenskluster i olika delar av Sverige. I Sundsvall finns en hel del myndigheter som jobbar med pensionsfrågor, finansfrågor och liknande frågor. Det kräver till exempel hög kompetens på it-området. Där är den stora frågan hur myndigheterna kan försörjas med den it-kompetens de behöver. Men det skapar ett nyttigt kluster. I Borlänge finns ett kluster med trafikfrågor.
Jag bor nu i Jönköping, och där finns Skogsstyrelsen och Jordbruksverket. Det skapar ett nätverk, ett kluster, av kompetens. Om en ny verksamhet ska etableras med anknytning till detta är det rimligt att utnyttja kompetensen. Det innebär också att det finns kompetens i Stockholm som man måste bygga vidare på. Vi måste nyansera diskussionen. Jag är själv västerbottning. Jag är från Västerbottens inland. Jag känner mycket väl igen diskussionen.
Jag brukar också ha en viss förkärlek för att gå tillbaka till fakta. Låt oss titta på mängden statsanställda som andel av befolkningen i olika län. Då ligger inte Stockholm högst upp. Stockholms län kommer faktiskt först på femte plats. Det län i Sverige som har högst andel statsanställda är Uppsala.
Därefter är det Västerbotten - mitt gamla hemlän. Norrbotten är trea, och Blekinge är fyra. Sedan kommer Stockholms län. Över rikssnittet, 2,5 procent av befolkningen som är anställd av staten, kommer också Västernorrland. Det är snarare Småland och sydöstra Sverige som är underrepresenterade i den här uppställningen. Det här indikerar att det inte är så enkelt som att säga att alla är i Stockholm. Det är klart att mycket är i Stockholm.
Riksdagen råkar befinna sig i Stockholm. Det är svårt att utlokalisera riksdagen ut i landet. Jag håller med Jasenko om att det är viktigt att tänka på dessa aspekter. Jag håller också med om att det ibland går mode i saker och ting. Ett mode är att man gärna vill vara i Stockholms innerstad och gärna på ett fåtal gatuadresser.