Mattias Karlsson (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 2. Vi ska i dag behandla arbetsmarknadsutskottets betänkande 7 beträffande regeringens proposition om utvidgad målgrupp för samhällsorienteringen, regeringens analys om integrationens utveckling och diverse motioner rörande det integrationspolitiska området. Vad samhällsorienteringen anbelangar ser vi denna som ett positivt inslag i etableringsprocessen för nyanlända invandrare. Vi är därför också positiva till att målgruppen utvidgas.
Vi håller dock med det stora antalet remissinstanser som påpekar att den föreslagna utvidgningen är alltför snäv. Att ta del av grundläggande information kring hur det svenska samhället är uppbyggt och fungerar är enligt Sverigedemokraternas uppfattning både en rättighet och en skyldighet för de invandrare som flyttar hit och har för avsikt att bosätta sig här permanent. Vi vill därför göra samhällsorienteringen obligatorisk och inkludera den absoluta merparten av alla invandrargrupperna i målgruppen.
Att regeringen till exempel har valt att exkludera nyanlända invandrare över 65 år tycker vi är beklagligt. Regeringspartierna motiverar detta med att man till övervägande del ser samhällsorienteringen som ett instrument för etablering på arbetsmarknaden och att det därför blir överflödigt att inkludera personer som har uppnått pensionsåldern. Även om det givetvis är en mycket viktig målsättning med verksamheten delar Sverigedemokraterna inte uppfattningen att etablering på arbetsmarknaden ska vara samhällsorienteringens helt överskuggande syfte.
Till skillnad från de borgerliga partierna ser vi människor som någonting mer än bara kugghjul i en ekonomi och samhället som någonting betydligt större än bara en gemensam arbetsmarknad. Även med utgångspunkt i borgerlighetens närmast instrumentella människosyn och samhällssyn blir beslutet att isolera äldre invandrare ganska besynnerligt. Vi kommer precis från en hearing som handlade om vikten av att få fler personer att fortsätta arbeta efter sin 65-årsdag.
Regeringen har vid otaliga tillfällen den senaste tiden påtalat vikten av just det här. Men gäller detta bara infödda svenskar eller invandrare som har vistats länge i landet? Varför ska inte även nyanlända invandrare uppmuntras att arbeta efter 65-årsdagen? Det är en fråga som jag gärna skulle vilja ha svar på. Vid sidan av nyanlända invandrare över 65 år väljer regeringen även att exkludera arbetskraftsinvandrare när det gäller samhällsorienteringen.
När man läser motiveringen till det här beslutet får man intrycket att regeringen befinner sig i en närmast utopisk föreställningsvärld som uppenbarligen ligger väldigt långt från den faktiska verkligheten. Enligt regeringspartierna behöver inte arbetskraftsinvandrare någon samhällsorientering, för de kommer ändå att lära sig allt de behöver veta via sitt arbete.
Från Sverigedemokraternas sida är vi dock långt ifrån övertygade om att skogsarbetare från Kamerun kommer att bli informerade om sina grundläggande rättigheter av sin chef eller att ett irakiskt restaurangbiträde som tvingats betala för sitt arbetstillstånd och som ägnar sina dagar åt att 16 timmar i sträck hacka lök i en kebabvagn i Rosengård per automatik kommer att tillägna sig grundläggande kunskaper om det svenska samhället.
Därför anser vi att även arbetskraftsinvandrare borde omfattas av rättigheten och skyldigheten att delta i samhällsorienteringen. Som jag tidigare har varit inne på har vi synpunkter även på innehållet i samhällsorienteringen. I vår följdmotion föreslår vi att verksamheten ska breddas, dels genom att det befintliga kunskapsmålet rörande mänskliga och demokratiska rättigheter ges en större tyngd, dels genom att ett nytt kunskapsmål rörande svensk kultur och tradition tillförs.
Det sistnämnda förslaget avfärdar utskottsmajoriteten genom att i praktiken säga att eftersom inte alla som är uppväxta i Sverige tänker och agerar likadant finns det ingen svenskhet och ingen svensk kultur. Regeringsformen sägs i stället vara den enda relevanta sammanbindande länken i det svenska samhället. Enligt min uppfattning är detta ett okunnigt och respektlöst synsätt. Med den här definitionen kan det inte finnas några kulturer eller folkgrupper över huvud taget.
Jag hoppas att utskottsmajoriteten är konsekvent och att man, när man nästa gång träffar representanter för till exempel den samiska, romska, judiska, eller kurdiska gruppen, är beredd att se dem i ögonen och säga att varken de eller deras kultur egentligen existerar eftersom de inte alla tänker och agerar likadant. Med samma logik skulle man också kunna säga att eftersom inte alla som bor i Sverige känner till eller delar de värderingar som uttrycks i regeringsformen finns egentligen inte regeringsformen.
Åtminstone är den inte så pass relevant att man bör inkludera den i samhällsorienteringen. Herr talman! Vid sidan av förslaget om en utvidgad målgrupp för samhällsorienteringen föreslår regeringen också en ändring i lagen om den så kallade sfi-bonusen. Sverigedemokraternas uppfattning är att den här lagen i stället borde avskaffas helt.
Att ta sina skattefinansierade studier på allvar och att som nyanländ i Sverige göra vad man kan för att så snabbt som möjligt lära sig svenska anser vi vara en skyldighet och inte en extraordinär inställning som förtjänar en stor bonus som studerande inom andra ämnen inte erbjuds. Även om utvärderingen fortfarande pågår kan man redan nu konstatera att reformen med största sannolikhet inte har haft några avgörande positiva effekter.
Precis som förväntat är det nästan uteslutande redan resursstarka elever som ändå hade klarat sig bra som får ta del av bonusen. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga några ord om regeringens analys kring integrationens tillstånd och utveckling. Trots att texten i vissa avseenden är friserad är det uppenbart att inga avgörande förbättringar har skett på området. Snarare är det tvärtom.
Trots alla miljarder och trots flera decennier av påhittiga integrationsåtgärder och utlovade revolutionerande lösningar från såväl rödgröna som borgerliga regeringar blir situationen till och med sämre i vissa avseenden. Den enkla förklaringen till det här är att mångkulturalism helt enkelt är en dålig idé och att man envist vägrar att erkänna att invandringens omfattning och karaktär har en enorm inverkan på förutsättningarna att bedriva en lyckosam integrationspolitik.
Den enskilt viktigaste åtgärden för förbättrad integration är en övergång till assimilering och en mer ansvarsfull invandringspolitik. Jag beklagar djupt att Sverigedemokraterna fortfarande är det enda parti i den här kammaren som har insett det. Migrationsministern tycks förvisso på sistone ha insett att storleken faktiskt spelar roll, men det hjälper inte så mycket när han blir bakbunden och belagd med munkavle av sin egen statsminister.
I sitt svar på vårt förslag om en övergång till en mer ansvarsfull invandringspolitik försöker utskottsmajoriteten ge sken av att Sveriges invandringspolitik i själva verket är ganska normal i ett europeiskt och nordiskt perspektiv. Jag hade kunnat stå här i ett par timmar och rabblat siffror och statistik som visar hur felaktig den bilden är.
Men jag nöjer mig med att citera den före detta statssekreteraren Lars Danielsson som, när han år 2008 i Sveriges Radio förklarade varför Sverige hade lyckats så dåligt med att få gehör för sina ståndpunkter i förhandlingen om en gemensam migrationspolitik inom EU, sade följande: Alla politiska partier i Sverige har varit överens om att vi ska ha en mycket liberal asyl- och migrationslagstiftning. Där skiljer vi oss från i stort sett alla andra medlemsstater i Europa. Effekten blir då att de andra ser oss som lite tokiga extremister.