KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Luciano Astudillo har frågat mig hur jag avser att hävda forskningen vid landets högskolor när högskolornas möjlighet att ta del av de statliga forskningsmedlen riskerar att kraftigt begränsas och om jag verkligen är beredd att driva igenom ett förslag som innebär att ett flertal instanser för forskning riskerar att försvinna. Det är viktigt att staten tar ett ökat ansvar för forskningsfinansieringen.
Just därför har anslagen till universitet och högskolor ökats med sammanlagt 500 miljoner kronor under 2007 och 2008. EU:s medlemsstater är överens om målsättningen att investeringar i FoU 2010 ska utgöra 3 procent av varje medlemsstats bnp, varav 2 procent bör komma från den privata sektorn och 1 procent från den offentliga sektorn.
I den forskningspolitiska propositionen kommer regeringen att lämna förslag om hur Sverige ska uppnå detta mål. Jag räknar också med att redovisa regeringens ställningstagande till Resursutredningens förslag om fördelning av forskningsresurser till lärosäten. Min ambition är att forskningen i Sverige ska hålla högsta internationella kvalitet. Därför är det viktigt att forskningen granskas och att kvaliteten utvärderas.
Detta gäller såväl forskning finansierad med direkta anslag till lärosätena som annan statligt finansierad forskning. Det finns ingen anledning att tro annat än att forskning av hög kvalitet vid Malmö högskola, liksom forskning av hög kvalitet vid andra lärosäten, även i fortsättningen kommer att hävda sig väl i konkurrensen om forskningsmedel, inte minst när forskningsresurserna ökar.
Lars Leijonborg (FP):
Det finns ett och annat vi behöver reda ut här. Sverige har lärosäten för högre utbildning och forskning. Det är dels universitet, dels högskolor. Det finns en bred enighet i Sveriges riksdag om att vi ska ha den struktur som jag redogjort för här i kammaren för andra interpellanter.
Jag var själv verksam i Utbildningsdepartementet på 70-talet när den stora reformen om fler högskolor lades fram av den dåvarande borgerliga regeringen och den dåvarande utbildningsministern Jan-Erik Wikström. Det har i debatten på sistone förekommit förslag att antalet lärosäten ska minska.
Där har jag mycket klart deklarerat att regeringen inte har någon ambition att föreslå nedläggning av några högskolor utöver Lärarhögskolan i Stockholm som redan har gått ihop med Stockholms universitet. Luciano Astudillo refererar till en utredning som heter Resursutredningen och har genomförts av Dan Brännström.
Den tillsattes av förra regeringen, och han har arbetat enligt direktiv från den förra regeringen. Hans förslag är nu ute på remiss. Remisstiden har ännu inte gått ut. Jag bör alltså inte kommentera det förslaget. Det vore oförskämt mot de remissinstanser som nu förväntas jobba med väl genomarbetade förslag.
Om jag redan har dömt av den frågan blir det ointressant för remissinstanserna. Luciano Astudillo har hittat ett inslag i Brännströms utredning som han hävdar skulle missgynna Malmö högskola.
Sanningen är att det finns flera andra inslag i Brännströms utredning som just gynnar högskolor och forskningsanknytning i högskolorna. Summan av kardemumman är att i själva huvudfrågan om fördelning av forskningsresurser vill jag inte föregripa remissbehandlingen av Resursutredningen.
Men jag vill hävda att inte ens Brännströms förslag får de konsekvenser som Luciano Astudillo påstår.
Jag vill påstå att allt tyder på att även om Resursutredningens förslag kommer att genomföras kommer Malmö högskola att ha kvar såväl odontologisk forskning som möjlighet att utfärda doktorsexamen. Jag menar att den oro som interpellanten här väcker är ogrundad.
Lars Leijonborg (FP):
Det blir en lite märklig diskussion när interpellanten egentligen skulle ha skrivit ett brev till en utredare eller en debattartikel där han kritiserar en statlig utredning. Vi vet ju ännu inte huruvida Resursutredningens förslag kommer att bli regeringens ståndpunkt. Jag är förhindrad att svara i den huvudfrågan.
För att fylla tiden här med något vettigt innehåll har jag argumenterat för att jag menar att interpellanten delvis vantolkar utredningsförslaget. Inte ens av utredningen behöver man dra de negativa slutsatser som Astudillo drar.
Huvudsvaret är att regeringen kommer, sannolikt i samband med forskningspropositionen, att klargöra hur vi ser på Resursutredningens förslag. Då blir det uppenbart. På ett mer allmänt plan bestrider jag att det har varit kontroversiellt att Sverige förutom våra universitet ska ha ett antal högskolor.
Det finns nu också en bred enighet om att verksamheten på högskolorna ska vara tydligt forskningsanknuten och att högskolor som har en speciell fokusering där de är mycket fördjupade ska kunna ha rätt att utfärda doktorsexamen. Brännström förändrar inte den strukturen enligt sitt förslag.
Han gör en del detaljförändringar, men själva grundstrukturen - att även högskolor ska kunna bedriva kvalificerad forskning och ha rätt att utfärda doktorsexamen - består. Högskola i Malmö, nämligen tandläkarhögskolan, har funnits i årtionden. Behovet av tandläkare är stort. Det är ett bristyrke i Sverige för närvarande.
Det finns inget skäl att dra ned på tandläkarutbildningen. Forskningen i odontologi är väl etablerad i Malmö. Jag ser ingen anledning för dem som är verksamma där att oroas inför framtiden. Till sist vill jag säga något om det här att de skulle behöva vara oroliga för att de måste söka på nytt. Det är ett synsätt.
Jag vet att Socialdemokraternas talesmän på utbildningsområdet delar det. Det synsättet bygger på att för att svensk forskning och högre utbildning ska hålla världsklass ska resurser i högre grad sökas i konkurrens och efter kvalitetsutvärdering.
Den forskare som är verksam och tror att han eller hon kan slå sig till ro och lita på att det faktum att man har haft anslag gör att man är garanterad det fram till sin pension måste tänka om. Både forskargrupper och institutioner kommer att kontinuerligt utvärderas framöver.
Det ligger i det system som Brännström föreslår, som alliansregeringen tror på och som vad jag förstår även Socialdemokraterna är positiva till. Det genomförs nu i många länder. Men jag menar att det inte finns någon specifik anledning för odontologen i Malmö att vara orolig inför framtiden.
Lars Leijonborg (FP):
Jag är mycket för trygghet. Vi ska ha en grad av trygghet i vårt forsknings- och utbildningssystem.
Men den trend som nu finns i världen är att för att verkligen vässa institutionerna och forskargrupperna och få forskning av högsta klass ska verksamheten kontinuerligt utvärderas, ställas mot andra och konkurrera och på det sättet få en större excellens, som man brukar säga i de här sammanhangen.
Det jag har att invända mot Astudillos senaste inlägg är att det låter som om ifall man är ett universitet är man trygg, för då har man något slags garanti. Men otryggheten är jämnt fördelad.
Även universitetsinstitutioner kommer i det system som jag ser framför mig att hela tiden stå inför detta: Om vi inte har en forskningsmiljö som håller hög klass kommer resurstilldelningen till oss att vika av nedåt. Det där är ett "hot" som alla forskningsinstitutioner kommer att leva med framöver.
I någon mån gör de det redan, men med Brännströms förslag kommer det att bli starkare. En framgångsrik forskningsmiljö på en högskola kommer inte att leva mer osäkert än någon motsvarande institution på ett universitet. I den meningen kan de odontologiska forskarna i Malmö sova mycket lugnt.
Lars Leijonborg (FP):
Monica Green har frågat mig hur jag avser att tolka och behandla Resursutredningens förslag gällande examinationsrätten på forskarnivå samt Högskoleverkets roll i förhållande till den föreslagna så kallade Intermediären. Vår forskning och våra universitet och högskolor står inför stora och viktiga utmaningar och behöver bli bättre rustade att möta dessa.
Den svenska forskningspolitiken måste inriktas på att långsiktigt lägga grunden för forskning av högsta möjliga kvalitet. Jag avser därför att ta initiativ till att genomföra ett antal insatser under mandatperioden för att ytterligare stärka den svenska forskningen. De statliga resurserna för forskning behöver till exempel i ökad utsträckning fördelas utifrån en bedömning av den vetenskapliga kvaliteten på den forskning som utförs vid våra lärosäten.
En viktig del av underlaget för ett sådant förändringsarbete utgörs av de förslag som lagts fram av Resursutredningen. Detta betänkande har till helt nyligen varit ute på remiss vid våra universitet och högskolor och andra berörda myndigheter. Remissvaren blir en viktig grund för den fortsatta beredningen. Jag kan inte föregå de förslag som regeringen kommer att lägga fram i kommande propositioner. Jag vill dock poängtera att jag finner flera av utredningens förslag intressanta.
Det gäller inte minst utredningens övergripande mål att i ökad utsträckning kvalitetssäkra forskningen vid våra universitet och högskolor. Men det gäller även utredningens förslag att ge examinationsrätt för utbildning på forskarnivå till mindre och mer tydligt avgränsade områden än dagens vetenskapsområde.
Om ett sådant förslag skulle bli en realitet är det givetvis viktigt att hitta en bra och fungerande balans mellan bredd och djup samt tillförsäkra att det alltid finns en högkvalitativ forskarmiljö för doktoranderna.
Lars Leijonborg (FP):
Det var i Monica Greens och min förra interpellationsdebatt som det här med ett besök för min del i Skövde kom upp. Jag vill minnas att jag lovade redan i den diskussionen att jag skulle göra det besöket.
Monica Greens fråga var huruvida forskningen i Skövde kunde säkras, och jag svarade med att prisa Högskolan i Skövde på många sätt för deras tydliga profilering. Jag hade ett väldigt trevligt besök där i förrgår.
Det var en hel del frågor också där om det som nu händer ute i högskolevärlden, där det talas om färre universitet, fusioner och sådant. Mitt besked var det som jag också har givit i riksdagen. Den här regeringen har inga planer på att lägga ned några högskolor, utan i den mån det ska ske sådana strukturförändringar ska det komma underifrån.
Det är också en bra sak med Skövde att man har byggt allianser med andra lärosäten, även om man inte har några fusionsplaner. Samarbeten och allianser är ju den andra sidan av profilering. Om man skaffar sig spets på några områden skaffar man sig bredden genom allianser.
Vi kan sätta in det här i ett brett historiskt perspektiv. När en gång i tiden terminologin universitet respektive högskolor tillkom fanns det en tanke om att forskningen skulle finnas på universiteten och att högskolorna framför allt skulle vara utbildningsanstalter. Det har ju förändrats under årens lopp.
Nu är det uppenbart att många av våra högskolor bedriver en hel del forskning och en hel del bra forskning. Det finns ingen anledning att ändra den utvecklingen.
Tvärtom - eftersom det står i högskolelagen att själva definitionen på högskoleutbildning är att den är forskningsanknuten är det inte onaturligt att forskning även bedrivs på högskolorna.
Man kan säga att det förslag som Dan Brännström har lagt fram bygger just på den princip som Monica Green talar om här, nämligen att gamla meriter inte ska vara tillräckligt för att man ska få forskningsanslag, utan det helt avgörande kriteriet för tilldelning av forskningsanslag ska vara kvalitet.
Då förstår ju var och en att om man har en väldigt omfattande och bred verksamhet är sannolikheten naturligtvis rätt stor att det där finns bra forskning. Men det kan också vara hög sannolikhet för att de som verkligen profilerar sig och satsar på en sak uppnår excellens som man brukar säga i sådana här sammanhang - det vill säga hög kvalitet.
Dan Brännströms förslag bygger på att de högskolor som når en sådan kvalitet också ska få examinationsrätt. De ska få ta det fulla ansvaret för sin forskning. Som jag antyder i svaret tycker jag personligen att det finns en rimlighet i det synsättet. Det har också fått rätt stort stöd i remissopinionen.
Vi ska bereda det vidare nu, men jag säger det jag sade i svaret: Jag tycker att det är en intressant argumentation och ett intressant förslag. På den andra punkten kan jag bara mycket kort säga till Monica Green att om denna nya myndighet skulle inrättas kommer den i varje fall inte att få namnet Intermediären!
Lars Leijonborg (FP):
Även på den här punkten kan jag hålla med Monica Green. Det finns exempel på att mycket prestigefyllda forskningsinstitutioner har visat sig ha svårt att upprätthålla kvaliteten i grundutbildningen, kanske för att det sker en sådan fokusering på forskningen att utbildning lite grann hamnar i bakvatten.
Även det bör förstås komma upp till ytan, och det system vi nu tänker oss och som vi har på bordet, framför allt från Dan Brännström, bygger på att både forskningen och utbildningen utvärderas, att det sker var för sig och att båda systemen, i princip i varje fall, har ett kvalitetselement.
Men om jag nu är så tillmötesgående och instämmande i det Monica Green säger kan vi kanske också vara överens om den andra sidan av myntet, nämligen att Högskolan i Skövde och andra högskolor inte har förutsättningar att bli universitet.
Det kommer även i framtiden att vara en skillnad mellan Högskolan i Skövde och Chalmers, för att ta det exemplet.
Jag tror mig veta att det också är socialdemokratisk forskningspolitik - att vi har behov av bredd men också av kraftsamling, att bygga forskningsmiljöer som kan tävla med de allra yppersta i världen. Det är en matematisk omöjlighet att skapa breda forskningsmiljöer på alla högskoleorter.
Det kommer alltså även i framtiden att vara så att statsmakterna i sin resurstilldelning till forskning måste prioritera. Det är visserligen möjligt att Högskolan i Skövde under kommande år och årtionden kommer att uppvisa sådana fantastiska resultat att man på konkurrensmarknaden kommer att utvecklas till ett universitet.
Men rent matematiskt är det inte möjligt att alla högskolor i Sverige blir universitet. Det vore bra om vi var överens om det också.
Lars Leijonborg (FP):
Lika villkor - men det innebär ju inte att man automatiskt får samma belopp, utan det handlar just om det Monica Green sade på slutet: Om man visar att man är väldigt duktig får man lika mycket som andra som är lika duktiga och mer än dem som är mindre duktiga. Men då måste det mätas på något sätt.
Visserligen gör vi redan så att verksamheter som är nystartade naturligtvis får medel i början därför att de är nya. Men så småningom måste alla tävla just på lika villkor. Det är så över hela världen att citeringar anses vara ett väldigt bra kvalitetsmått.
Om man lägger fram någonting som man själv tycker är lysande men ingen annan forskare bryr sig om det är det förmodligen en signal om att det inte är så märkvärdigt. Det finns problem med citeringsmåttet också. Men att citeringar allmänt betraktas som det mest praktiska och tillgängliga kvalitetsmåttet är ett faktum.
I det system vi lägger fram förslag om skulle jag tro att citeringar kommer att vara ett viktigt element. Den reaktion detta har väckt på högskolorna är ofta att det kommer att gynna de stora universiteten.
Men det jag sade i Skövde i går, och som jag kan upprepa här, var att det lika gärna kan tolkas på det sättet att är man duktig kommer man nu att få tävla på lika villkor, medan det gamla systemet gynnade traditioner.
Därför tycker jag att bland annat Högskolan i Skövde ska uppfatta det nya systemet, om det kommer, som någonting mycket positivt.
Lars Leijonborg (FP):
Patrik Björck har frågat mig om jag ämnar ta några initiativ med anledning av de uppmärksammade problemen med bluffuniversitet och om jag är beredd att föreslå lagstiftning med den innebörd som Högskoleverket efterfrågar. Högskoleverket pekar på ett allvarligt problem.
Antalet falska examensbevis och falska universitet, så kallade bluffuniversitet, har ökat i samma takt som globaliseringen av högre utbildning har intensifierats och användningen av Internet ökat. Även försäljningen av förfalskade examensbevis från erkända universitet och högskolor är enligt Högskoleverket ett problem. Verket bedömer utländska eftergymnasiala utbildningar efter ansökan från enskilda.
Om verket misstänker att ett examensbevis är förfalskat polisanmäls det. Jag vill betona att internationellt samarbete är en förutsättning för att nå framgång i denna fråga. Unesco och OECD har gemensamt publicerat riktlinjer med syftet att skapa skydd mot felaktig information, undermålig utbildning och kvalifikationer med bristande giltighet.
Jag delar Högskoleverkets uppfattning att fortsatta informationsinsatser och självreglering i utbildningssektorn är mycket viktigt. Det är också angeläget att arbeta på internationell nivå för att stävja missbruket med bluffexamina. Jag kommer att stödja sådana initiativ och kommer också vid behov att med Högskoleverket diskutera frågan om ytterligare åtgärder nationellt.
Lars Leijonborg (FP):
Jag får se om jag kan leva upp till de förväntningarna. Jag kan börja med att säga att jag tycker att det är bra att Patrik Björck har ställt den här interpellationen. Det här är ett viktigt ämne. En tidig fråga i en tankeprocess är: Hur stort är problemet?
Att det är ett problem är sant, men är det så stort att vi ska införa en helt ny lagstiftning? Det förekom härom året en läkare som var verksam i Värmland, och det visade sig att han inte hade en giltig läkarlegitimation.
Det finns det all anledning att vara mycket upprörd över. I det fallet är det dels Socialstyrelsen som har ansvar, dels primärt förstås arbetsgivaren, i detta fall Värmlands läns landsting, som har ett ansvar för att se till att den personal man har också har korrekt utbildning. Om man skickar in en ansökan och säger att man har en fil.mag.
från Kalle Anka-universitetet har naturligtvis också arbetsgivaren ett visst ansvar att inse att det inte finns något seriöst universitet som heter så. Då kan man avföra personen från listan över intressanta sökande. Det är egentligen den strategin som Högskoleverket hittills har förordat.
När Patrik Björck åberopar Högskoleverket måste jag vara lite formalistisk och påpeka att det är en enskild tjänsteman på Högskoleverket som har gjort de uttalanden som Patrik Björck åberopar. Verket som sådant har än så länge inte vänt sig till regeringen och förordat en ny lagstiftning.
I tankeprocessen måste man också fundera på om det inte redan nu finns en del lagstiftning som går att använda. Brottet urkundsförfalskning kan vara aktuellt i vissa sammanhang.
"Du skall icke bära falskt vittnesbörd", stod det redan i tio Guds bud, och osant intygande är också ett brottsbalksbrott som möjligen kan komma i fråga.
Det som Högskoleverket nu har gjort för bara några veckor sedan är som sagt att man har gått vidare på linjen att snarast lägga ett större ansvar på arbetsgivarna och förse arbetsgivarna med en checklista som stöd för att bedöma huruvida en uppgiven akademisk merit verkligen är korrekt.
Problemet blir större genom att det handlar om en skala. Det finns exempelvis svenska högskolor som har fått indragen examensrätt för att utbildningen inte håller tillräcklig kvalitet. Är då ett examensbevis som är utfärdat strax innan examensrätten drogs in kanske också att betrakta som bluff?
Det är det ju inte formellt, men som arbetsgivare har man ändå anledning att fundera över värdet av ett sådant examensbevis. I andra änden av skalan finns rent brottsliga aktiviteter, som också förekommer. Där menar jag preliminärt att den lagstiftning som finns ändå räcker ganska långt. Slutsatsen är ändå den jag hade i mitt skriftliga svar. Jag följer denna fråga noga.
Högskoleverket har hittills inte landat i ståndpunkten att det nu behövs ny lagstiftning. Internationellt samarbete och checklistan ska göra att vi kommer vidare.
Lars Leijonborg (FP):
Om jag ska föra debatten på Patrik Björcks nivå kan jag påpeka att det finns flera bluffelement i Patrik Björcks argumentation. Han upprepar att Högskoleverket skulle ha krävt kriminalisering på detta område när han nog är medveten om att det är en enskild tjänsteman på Högskoleverket som i en intervju har fört fram den tanken. Han säger att kriminalisering råder i USA. Det är också ett slags bluff.
Det finns en delstat i USA som har kriminaliserat detta såvitt jag vet, men de flesta har inte gjort det. Det är riktigt att det finns en tuffare lagstiftning i Tyskland än i Sverige, men huruvida den har haft någon effekt är fortfarande, såvitt jag förstår, ganska oklart. Vi pratar om att handskas med bedragare. Det är aldrig lätt att handskas med kriminalitet.
Att bedrägeri är förbjudet är uppenbart. Jag tycker att det är synnerligen seriöst att påpeka att det har varit förbjudet åtminstone sedan tio Guds bud höggs in i några stentavlor. Det är ganska länge sedan, Patrik Björck. Tänk på det! Det tycker jag är en ganska fundamental hänvisning till att falskt vittnesbörd inte är något acceptabelt i vårt samhälle.
Exemplet med Fairfax University bevisar just komplexiteten i detta. Fairfax University har haft examensrätt. Den student som Patrik Björck talar om har bedrivit studier, har utfört ett antal uppgifter och uppfattade själv att den examen han fick motsvarade en studieinsats och därmed var korrekt.
Därefter har detta universitet råkat i sämre rykte och fått sina examensrättigheter indragna. Det var just därför jag påpekade att det också gäller ett antal svenska högskolor. Det förekommer också i vårt land att universitetskanslern tycker att en utbildning inte håller måttet och drar in examensbevis.
Ska alla de sjuksköterskor från Jönköping som läste där innan examensrätten drogs in gå omkring och känna sig som bedragare och säga att de utsätter sina patienter för fara? Så är det väl inte.
Det statsråd som Patrik Björck syftar på har på många vägar bevisat att han är synnerligen väl lämpad för sitt arbete, så hans arbetsgivare, i första hand statsminister Reinfeldt, stod nog på mycket fast grund när just den sökanden fick sin nuvarande befattning. Det har absolut inte med mitt svar att göra.
Jag är naturligtvis angelägen om att komma åt detta problem så att arbetsgivarna fattar sina beslut på så korrekta grunder som möjligt. Huruvida det krävs ny lagstiftning är jag fortfarande inte säker på. När Patrik Björck säger att det här hände för ett par år sedan och att sedan har inget hänt är det också en bluff.
Det nya som har hänt är att Högskoleverket har dragit slutsatsen att det som behövs är en checklista som stöttar arbetsgivarna i deras bedömning av sådana här examensbevis. Det kom för några veckor sedan. Likaså det internationella samarbete som jag påpekar bedrivs ju nu. Resultatet av det har vi heller ännu inte sett.
Min ståndpunkt i varje fall tills vidare är att de åtgärder som nu har vidtagits bör få verka. Så ser vi om problemet kvarstår efter det.
Lars Leijonborg (FP):
Ju längre denna diskussion pågår desto tydligare blir det att Patrik Björck bara är ute efter att vinna några enkla politiska poäng. Själva sakfrågan är bara en bluff i sammanhanget för att han ska få framföra sin vanliga partiretorik. Jag vill inte gå djupare in i fallet Sven Otto Littorin. Han är fullt kapabel att försvara sig själv på den punkten, och det har han också gjort.
Det är också förbjudet i riksdagsordningen att diskutera enskilda fall i riksdagen. Jag tycker dock att det är en intressant illustration till att det fenomen som vi diskuterar spänner över en vid skala. Det handlar om allt ifrån bedrägerier till akademiska verksamheter som existerar men vars kvalitet kan ifrågasättas.
Det är väl närmast det som gäller i det fall som Patrik Björck så gärna vill bita sig fast vid. Om jag ändå får hålla mig kvar på den seriösa nivå där jag känner mig mest hemma vill jag säga att vi naturligtvis följer detta. Nu har Högskoleverket tagit ett nytt initiativ genom att komma ut med en checklista. Både Unesco och OECD jobbar med frågan.
Jag håller naturligtvis med Patrik Björck om att står det Kalle Anka-universitetet kan nog de flesta arbetsgivare förstå att det är något lurt med det hela, men när det handlar om universitet som kan vara svåra att känna till i andra världsdelar behövs naturligtvis ett stöd till arbetsgivarna.
Jag tror att man kan komma ganska långt på den vägen, och för att få sådana varningslistor så aktuella och korrekta som möjligt krävs internationellt samarbete. Det är därför jag tycker att det är bra att vi är aktiva deltagare i det.