KBLab/rixvox huggingface dataset:
Penilla Gunther (KD):
Tack, statsrådet, för svaret! Som vi vet - och som statsrådet har fått frågor om tidigare - har många upplevt att resurserna till flera olika organisationer som på olika sätt jobbar med företagsrådgivning har minskat på ett tämligen undermåligt sätt.
Man fick sena besked, veckan före jul och flera veckor efter jul, när budgetåret 2016 redan hade börjat. Det finns ett missnöje i de här leden över hur detta har hanterats.
Att då se att det finns 48 miljoner på något sätt reserverade till endast Almi gör inte missnöjet mindre, utan det hela blir snarare mer obegripligt. Det finns något som är ganska svårförklarligt.
Samtidigt som man säger att man vill satsa resurser på att få fler nyanlända i arbete och kunna starta egna företag - som jag skriver i interpellationen har många en bakgrund från andra länder som egna företagare - och inför ett snabbspår, ger det egentligen bara några hundra tusen kronor till de här organisationerna, som har förlorat miljoner.
Det blir en ganska oförklarlig soppa av åtgärder som jag egentligen tror var menade att vara goda. Jag tror nämligen på ministerns goda intentioner. Men det har blivit fel. Då blir förklaringen i interpellationssvaret inte särskilt väl mottagen, skulle jag tro.
Jag upplever själv att om det är 48 miljoner i detta reserverade fack i budgeten till endast en organisation, som också är den största och dessutom är helt statlig, då blir orättvisan ännu större.
Företagsrådgivningen har under många år stöttats av staten och andra offentliga nivåer - kommuner, regioner och landsting - särskilt till kvinnor, personer med invandrarbakgrund eller särskilda företagsformer, som kooperativa verksamheter.
Om de får minskade resurser är det klart att det märks också i fortsättningen, om vi pratar om att vi vill få fler i arbete, även nyanlända. Det är därför att vi har olika preferenser. Min egen erfarenhet som företagsrådgivare är att man möter människor med många olika bakgrunder och att man inte kan passa alla.
Den organisation som jobbar över hela landet, Nyföretagarcentrum eller Svenska Jobs and Society, har verksamhet i varje kommun i Sverige. Jag tycker att de verkligen har en särskilt behjärtansvärd struktur på företagsrådgivningen tillsammans med de andra organisationerna. Man ska ändå veta att de jobbar tillsammans.
De flesta har under de senaste åren hittat varandra på lokal och regional nivå och vill jobba och samverka för att effekten ska bli desto större med fler företag. Då kvarstår frågan hur man tänkte nu när det handlar om att få fler i arbete, om man vill rikta sig särskilt till nyanlända eller redan invandrade nysvenskar.
Penilla Gunther (KD):
Visst har Almi fått minskade anslag. Frågan handlar om att de har ett litet sidospår att, om regeringen så skulle besluta, ändå kunna få ökade resurser - eller hur? Jag uppfattar det ändå så.
Statsrådet anser inte att dessa frågor hör ihop, vilket jag gör. Dessa organisationer jobbar delvis med Almi på samma marknad, om jag får uttrycka mig så. Därför blir dessa frågor mycket aktuella för dem på den nivå som de arbetar. Man möter, som sagt, varandra.
Man samverkar så gott man kan och försöker skicka kunder, alltså personer man ger rådgivning, till varandra. Man upptäcker kanske att en organisation är bättre på ekonomiska föreningar eller bättre på att bemöta kvinnor, invandrare eller andra grupper som man vänder sig till. Därför är detta en viktig fråga.
Den handlar om vilken image man vill ge från både Tillväxtverket och departementet och hur man ser på dessa organisationer. Jag vill gärna påminna statsrådet om att det redan 2013 gjordes en översyn, en genomlysning, av alla verksamhetsbidrag och anslag till rådgivande organisationer.
Då skapades också detta aktörsråd med just dessa organisationer. Svenska Uppfinnareföreningen är ett mycket gott exempel på en förening som har fått minskade anslag och inte har råd att göra något annat än att just finnas med där man har projekt och kan få intäkter.
Om vi vill främja innovation i det här landet - detta ord används i tid och otid, skulle jag vilja säga - handlar det också om att vi har uppfinnare som från början har en idé som också går att utveckla. Då är just den här typen av föreningar och rådgivningsorganisationer mycket viktiga för att få fram dessa personer.
Detta är överlag en mycket viktig fråga för Sverige. Under denna vår har jag drivit en serie om det svenska innovationssystemet med fyra seminarier. Jag har haft ett enormt engagemang för dessa frågor, alltifrån den första idén hos en uppfinnare och genom hela processen i innovationssystemet. Det är klart att både Almi och alla de andra spelar en mycket viktig roll.
Det handlar inte minst om kontakter. Om vi talar om nyanlända vet vi att många arbetstillfällen och kontakter sköts via dessa organisationer, så att dessa personer över huvud taget ska kunna få ett jobb eller kunna starta ett företag.
Oavsett hur vi vänder och vrider på detta blir alla dessa tillsammans mycket starkare. Men då är det desto mer obegripligt att en organisation som Hela Sverige ska leva får nästan obegränsade anslag - det var kanske att ta i, men de har ändå fått ett mycket stort anslag - utan att ha som särskilt uppdrag att faktiskt skapa eller utveckla företag.
Penilla Gunther (KD):
Jag upplever att de mikrolån Almi har haft ett tag har förbättrats. Jag är en av dem som har kritiserat detta, för mikrolån ska vara mikrolån. Mikrolån innebär för mig inte en nivå på 150 000, utan det innebär en väldigt mycket lägre nivå. Vi ska vara medvetna om - och det vet statsrådet - att det även finns någonting som heter mikrofonder i Sverige.
Det finns kreditgarantiföreningar som inte heller har riktigt stöttats på det sätt de borde. Det gäller verkligen verksamheter som ingen annan vill stötta, om man ska vara ärlig. Banken anser nämligen inte att det finns tillräcklig garanti för att få pengarna tillbaka.
Detta ligger också i linje med det både statsrådet Damberg och Ylva Johansson har gjort en satsning på, nämligen arbetsintegrerande sociala företag. De är ofta i behov av just dessa mikrolån, för det gäller människor med sådan bakgrund att de inte har några tillgångar. De har inte heller haft ett arbete på länge, vilket gör att de inte har en säkerhet i banken.
Det måste finnas möjligheter även för dem att upphandla ett vettigt kassaregister eller någonting annat. Det finns så många småsaker i verksamheter för riktigt små ASF:er som skulle göra att detta förbättrades.
Så här i mitt sista inlägg vill jag nog ändå säga till statsrådet att jag, när det gäller vilket företag som helst, skulle uppskatta om man utifrån den översyn som gjordes för tre år sedan kom till skott och såg över vilka verksamheter av rådgivarorganisationerna som ska få bidrag och hur det ska fördelas. I dag är det nämligen inte rättvist.
Penilla Gunther (KD):
Kristdemokraterna var faktiskt det första partiet som ställde frågan över huvud taget om det hade ställts miljökrav i dokumenten för försäljning. Jag har också ställt frågan om vilken metod som man i så fall har använt för att göra det, eller om det ens har varit intressant att göra det.
Vi hörde statsrådet här säga att man använder compliance. När man köper bolag finns det också någonting som heter due diligence.
Det är det som är hela frågan. Om vi nu säljer brunkolsverksamheten, hur ska det företag som köper förvalta, avveckla eller utveckla denna verksamhet?
Att Tyskland valt att besluta om stängning av sina kärnkraftverk redan till år 2022 och i stället förmodas bli fortsatt beroende av kolkraften spelar förstås dem i händerna som främst ser intäkter och inte har miljön i fokus.
Men det är, återigen, Tyskland som själva måste besluta om huruvida det är av större värde med de stora koldioxidutsläpp som kolkraften ger, eller om de snabbare hade nått sitt mål om ett förnybart samhälle och ett förnybart energisystem genom att låta kärnkraften vara kvar längre.
Riksdagen och den svenska staten har fortfarande som ägare av de svenska bolagen en stor möjlighet att påverka omvärlden i fråga om visionen om ett hundraprocentigt förnybart energisystem. Därför är handeln med utsläppsrätter intressant.
Vi kristdemokrater vill egentligen att alla växthusgaser ska omfattas av detta handelssystem, att hela transportsektorn och andra sektorer med stora utsläpp bör omfattas och att handelssystemet på sikt bör vara ett globalt system. Där blir jag nyfiken på det som statsrådet Damberg sa i sin inledning. Behålls utsläppsrätterna av Vattenfall?
Vad skulle det betyda i fråga om minskning av Europas koldioxidutsläpp om Vattenfall skulle behålla och makulera utsläppsrätterna? Det är en fråga som jag gärna vill få svar på.
Penilla Gunther (KD):
Jag undrar om inte de besökare som vi nyss hade på läktaren snarare förstör för sina syften än bidrar till någonting gott. Här i Sveriges riksdag får vi ha respekt för olika åsikter, vilket jag tycker att vi har även i den här debatten.
Vi kan konstatera en sak, vilket fakta säger helt tydligt och klart, nämligen att affärsmässigt är Vattenfall ansträngt. Vattenfall står för nästan hälften av omsättningen i den statliga bolagsportföljen. Omsättningen sjönk med 1,4 miljarder under förra året, främst på grund av lägre elpriser.
Men resultatet belastades också av nedskrivningar för kärnkraften i Sverige och brunkolen i Tyskland med 36,8 miljarder kronor. Förutom detta vet vi att effektskatten här i Sverige är ytterligare en börda för kärnkraften. Men här handlar det återigen inte bara om det ekonomiska utan även om miljöskäl och i viss mån sociala skäl. Jag blir inte alls stolt över en försäljning av brunkolsverksamheten till tjeckiska EPH.
Det är inget företag som har några större miljöambitioner. Jag hade önskat att det i försäljningsdokumentet från början hade funnits ett tydligt önskemål om att köparen skulle kunna presentera sina miljömål, även socialt ansvarstagande och vad de hade för plan för avveckling och återställning av landskapen när den tyska staten bestämde att brunkolen skulle fasas ut.
Jag noterar slutligen, fru talman, att jag inte fick något svar från statsrådet på frågan om det är affärsmässigt riktigt att inte makulera utsläppsrätterna, om nu även miljö och social hållbarhet fortfarande ska räknas in i målen för Vattenfalls verksamhet.
Penilla Gunther (KD):
Det spelar ingen roll om man säger att man tar steg två när man fortfarande håller fast, vad jag förstår, vid steg ett när det gäller anställning i enskild firma. Även handelsbolag är egentligen en helt omöjlig bolagsform att anställa människor i, och det säger jag just med min bakgrund som företagsrådgivare. Aktiebolag är en annan sak.
Men om man fortfarande vidhåller steg ett har man ju inte förstått detta med företagandets villkor för att kunna ha anställda. När det gäller arbetsintegrerande sociala företag tror jag nog att Jonas Eriksson är väl medveten om min kunskap på området. Man har alltså försvårat för de här företagen och inte minst för dem som är där. Jag är ordförande för intresseorganisationen Skoopi Sverige.
Vi ser siffror på ett ökat antal konkurser i dessa små företag, eftersom villkoren har försämrats från både Arbetsförmedlingen och Försäkringskassan.
Det hjälper inte att anslå 60 miljoner till Tillväxtverket och affärsutvecklingscheckar när man samtidigt försvårar möjligheterna för dessa människor att faktiskt komma till de arbetsintegrerande sociala företagen med hjälp av de stöd som finns, alltså sjukersättning, försörjningsstöd eller något annat.
Här är det snarare så att Jonas Eriksson inte ens har tomt prat att komma med, utan här är det fullständigt tomt på förslag och åtgärder som stärker dessa företag.
Penilla Gunther (KD):
Nej, men det är en fullständig inkonsekvens i detta handlande kring anställningsformer och i vilken mån man har en viss form av företag. Man undantar hela tiden kooperativa företag, det vill säga ekonomiska föreningar och ideella föreningar.
För den sociala ekonomins företagande underlättar man aldrig möjligheten att anställa. I stället vänder man sig till det traditionella. För mig får folk anställas i vilken företagsform som helst. Precis som Jonas Eriksson tycker jag att man ska välja själv. Men var är stödet till ekonomiska och ideella föreningar som vill anställa?
Det ser vi aldrig något av. I ett antal år har pengar lagts på att utveckla det kooperativa företagandet i Sverige. Men man underlättar aldrig för dem som väljer denna företagsform. Det är intressant, och jag har personligen drivit detta i många frågor, inte minst när det gäller statligt riskkapital.
Penilla Gunther (KD):
Jag tänker inte ifrågasätta Carl Schlyters kompetens på detta område, som vida överstiger min egen när det gäller handelsfrågor och handelsavtal. Jag har tyvärr inte haft möjlighet att till punkt och pricka läsa varje ord i dessa avtal. Då hade jag kanske kunnat bemöta Carl Schlyter på en helt annan nivå.
Men jag dristar mig ändå att fråga hur Carl Schlyter tänker kring den skrämseltaktik jag upplever att han använde sig av i sitt tidigare anförande i talarstolen.
Carl Schlyter säger: I handelsavtal regleras Sveriges hållning när det gäller hur vi ska förhålla oss till välfärdsföretag eller järnvägsunderhåll, om vi ska fortsätta att få besluta om det och så vidare. Jag tycker inte att det är med sanningen överensstämmande.
Carl Schlyter har varit väldigt pigg på att hänvisa frågor till andra ledamöter om exakt var en paragraf står någonstans. Vi skulle begränsas i att själva kunna besluta om välfärdsföretagen eller järnvägsunderhållet, som Carl Schlyter tog upp här.
Penilla Gunther (KD):
Tack, Carl Schlyter, för det klargörandet! Min följdfråga är då hur negativt man ska tolka detta. Tyvärr känner jag det som att man blir lik dem som man umgås med.
Det är ett talesätt som visar att man väljer vad man läser och vilka fakta som man tar del av. Man kan välja att läsa alla handelsavtal väldigt kritiskt. Det har säkert Carl Schlyter belägg för.
Men man kan också välja att läsa det mesta positivt, om man tänker på att motsatsen till handel i världen skulle innebära så oerhört mycket mer problem och fler krig än vad vi hittills har sett. EU har ändå reglerat vissa områden, och det borde också Carl Schlyter kunna erkänna som har suttit i Europaparlamentet.
Utan en demokratisk församling på den nivån skulle vi ha haft ännu sämre förutsättningar, inte minst för fredsarbetet i Europa. Därför blir det lite som när man ropar efter vargen för många gånger, att trovärdigheten i Carl Schlyters argumentation blir så negativ att man till slut inte kan ta den till sig.
Det tycker jag är väldigt tråkigt. Bland alla korn av misstänksamhet finns det säkert också korn av sanning.
Penilla Gunther (KD):
Jag tänkte anknyta till den debatt vi hade tidigare om regional tillväxtpolitik. Om det är något som ligger i den politiken är det just utvecklingen av den viktiga gruv- och mineralnäringen.
Det är ju väl känt att dessa företag är beroende av den plats de verkar på. Som min kollega sa har vi varit på en resa till Västerbotten.
Vi besökte bland annat Boliden, som jobbar med återvinning av mineraler på olika sätt. Den branschen kommer att behöva växa mer och mer under de närmaste åren om vi ska komma in i en cirkulär ekonomi för hela samhället.
Men också den lokala betydelsen av hela den här industrin är stor. 900 personer är anställda på Boliden i Skellefteå. Det är en ansenlig summa personer som jobbar och verkar där, dessutom med hela världen runt omkring sig och i företaget.
Det som är intressant med hela denna anrika näring, som har funnits och verkat i Sverige i så många år, är just det här. När vi talar om bruksorter i Sverige är det inte alltid med en positiv klang. Jag nämnde tidigare min uppväxtort Degerfors.
Där finns en världsledande stålindustri, Outokumpu, som också är kommunens största privata arbetsgivare. Frågan är om man inte är största arbetsgivare över huvud taget. Vikten av dessa verksamheter ska vi inte glömma bort.
Ett annat exempel är Hagfors i Värmland. Uddeholm, en välkänd industri där, har också flera hundra anställda. Naturligtvis påverkar det hela bygden.
Med anledning av att man har hela världen som arbetsfält vet vi också betydelsen av att vi har en gruv, stål och mineralindustri som har och kommer att få goda villkor att fortsätta växa och utvecklas.
Orterna där de här fabrikerna och andra verksamheterna ligger kommer att avfolkas än mer om de inte får den kompetens och utveckling som de behöver. På våra besök de senaste dagarna har vi fått med oss ett antal åsikter.
När vi talar om det här med att återvinna till exempel elektronikavfall som innehåller mineraler är det klart att det finns en viktig tanke i det om det cirkulära samhället men också en tanke om vad det är vi producerar i Sverige, vad det är vi tar in och hur vi ser på producentansvar över huvud taget.
Vi har en mineralstrategi. Vi i Alliansen har en önskan, skulle jag vilja påstå, att mineralstrategin inte bara följs upp utan också utvecklas.
Som kristdemokrat önskar jag verkligen att det hade funnits mer av en regional tillväxtpolitisk tanke också i mineralstrategin - av anledningen att vi behöver en fortsatt industri på de här fälten för att vår landsbygd ska överleva och klara sig.
Jag yrkar bifall till Alliansens reservation nr 1 och tackar för mig.
Penilla Gunther (KD):
Jag tänker inte hålla något långt anförande eftersom de flesta har nämnt vad saken handlar om. Nytt mål för förnybar el och kontrollstation för elcertifikats-systemet 2017 och Avtal om ändring av avtalet mellan Sverige och Norge om en gemensam elcertifi-katsmarknad Jag vill bara kort påminna eventuella åhörare och tittare om att vi faktiskt behandlar två betänkanden.
Debatten gäller inte bara elcertifikatssystemet i sig, utan den gäller också avtalet mellan Sverige och Norge om en gemensam elcertifikatsmarknad. Man kan tycka mycket om hur elcertifikatssystemet är konstruerat från början, vad man kan göra med det och så vidare.
Men nu har vi det certifikatsystem vi har samt den överenskommelse vi har och som jag och Kristdemokraterna är i stort sett nöjda med. Vi vill ha ett förnybart samhälle. Därom ska ingen behöva tvivla. Frågan är bara hur vi kommer dit.
Jag tycker personligen att det är otroligt bra att man har kommit till skott med att förhandla med Norge och att det finns en stoppmekanism i systemet satt till den 31 december 2020. Det är fråga om en gräns för nya anläggningar att få en tilldelning av elcertifikat och komma in i systemet.
Jag tänker inte uppehålla mig mer än så vid ämnet, herr talman. Det mesta är sagt. Jag yrkar bifall till förslagen i betänkandena NU20 och NU25.
Penilla Gunther (KD):
En säker kraftöverföring är någonting som vi naturligtvis tycker är självklart att vi ska ha. Men elnäten sköter inte sig själva. De bygger inte sig själva och de underhåller inte sig själva. Svenska kraftnät har det yttersta ansvaret för att det här fungerar.
Det är intressant att konstatera i det här sammanhanget, tycker jag, att det är så många elnätsföretag som det ändå är i detta lilla land. Det är ungefär 170 elnätsföretag av olika storlek. Stamnätet ägs dock av Svenska kraftnät.
För att allt detta ska fungera tillsammans och överföringskapaciteten ska fungera byggs det ut, till exempel i och med Sydvästlänken som många är berörda av. Det är ett stort projekt. Då finns det också en självklarhet i att vi faktiskt också gör de samhällsekonomiska bedömningar som krävs för den typen av stora projekt.
Det är ganska märkligt att Riksrevisionen inte tidigare har gjort den tillsynen eller översynen som man nu har gjort av ett affärsverk som Svenska kraftnät när det gäller att man faktiskt ska göra samhällsekonomiska lönsamhetsbedömningar vid större nätinvesteringar. Eller det står inte större, utan det står nätinvesteringar.
Men de blir per automatik större eftersom det är Svenska kraftnät. I vilket annat sammanhang kräver vi inte att det ska finnas ett sådant ekonomiskt ansvar?
Jag gläds åt att utskottet föreslår ett tillkännagivande, i linje med Riksrevisionens rapport, om att man bör utreda behovet av att en utomstående aktör tittar på detta.
Det gäller inte minst med tanke på den demokratiska delen, till exempel att kunna ha synpunkter på utformningen av Sydvästlänken, som jag känner till lite bättre. Där har man flera gånger, i olika sammanhang, vid de så kallade samråden ifrågasatt om det är ekonomiskt lönsamt att gräva ned kablar i marken eller om man ska fortsätta ha dem i luften.
Det finns ett behov av det här. Och jag tror att vi alla kommer att vara nyfikna på resultaten. För tids vinnande ska jag inte tala mer. Men jag ska, liksom min kollegor, yrka bifall till reservation nr 3.
Penilla Gunther (KD):
Det är 5 av 49 bolag som är berörda i detta betänkande. Ett av dem tänkte jag särskilt nämna några ord om, eftersom det berör min hemkommun. Göta älv och Göta kanalbolag är inte till salu. Men det är en försäljning av viss mark som är ägd av Göta kanalbolag.
Det säger jag för att förtydliga det hela, ifall någon har varit orolig för att vi på något sätt ska göra oss av med ett av Sveriges finaste, tycker jag, industriella verk.
Det är otroligt viktigt för besöksnäringen och med tanke på kulturhistoriska byggnadsverk att verkligen ta till vara det som Göta kanal har att erbjuda. I min kommun, Trollhättan, finns det även ett litet kanalmuseum som jag gärna gör reklam för. Det kan man besöka om man är i närheten.
Av de andra fyra bolagen vill jag särskilt nämna Apoteksgruppen, som mina kollegor i Alliansen tidigare har talat om. När apoteksreformen skulle genomföras jobbade jag som företagsrådgivare.
Jag fick i uppdrag att bland annat ta kontakt med Farmacevtförbundet och höra om det fanns befintlig personal i apoteken som kunde tänka sig att starta och själva driva kooperativa verksamheter, ekonomiska föreningar eller andra typer av företag som då skulle bli en del av Apoteksgruppen.
Jag tror att det är viktigt att vi ser behovet även i dag av små företag som drivs lokalt av en eller flera personer som kan ta till vara det intresse som finns på just den orten. Det gäller i den här typen av verksamheter, liksom i många andra. Apotek är viktigt för oss alla.
Vi har diskuterat detta med en fungerande postgång och så vidare. Och min kollega från Liberalerna nämnde Apotea och andra nätapotek som kan tillhandahålla produkter. Det handlar alltså mycket om distributionsmöjligheterna. Men när det gäller att omvandla statligt ägda bolag tycker jag att det som vi i Alliansen har tryckt på är viktigt.
Det finns ingen poäng i att sälja statliga bolag som har ett viktigt samhällsuppdrag. Självklart är det någonting som den svenska staten kanske även fortsättningsvis behöver.
Däremot kan man verkligen titta på den lista som sedan är kvar - det är 49 minus 5. Det är då 44 kvar. Kanske skulle några av dem kunna vara föremål för försäljning framöver. Det handlar inte om att vi på något sätt vill föra fram behovet av pengar.
Ja, vi tycker att det är viktigt att intäkterna från den försäljning som ändå görs tas till vara genom att man amorterar på statsskulden - absolut. Men som kristdemokrat vill jag poängtera att det inte finns något självändamål i att sälja statligt ägda bolag om de har ett viktigt samhällsuppdrag.
Jag kan också tycka att den säkerhetspolitiska aspekten har blivit ännu mer viktig. Det kan vara bra att se över infrastrukturellt viktiga bolag som är i statens ägo just för att de inte ska hamna i utländska ägares makt och händer, så att säga, som kanske inte gynnar svenska intressen.
Jag yrkar bifall till den alliansreservation som finns under punkt 2.