KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Jag ska börja med att säga till Jacob Johnson att jag tycker att uttrycket att tvinga utvecklingsländerna är olämpligt. Vi tvingar ingen. Detta är frivilliga avtal; det är viktigt att påpeka. Men det är också avtal som sluts för att gagna dem i deras egen utveckling samtidigt som den andra parten naturligtvis också ska vara vinnare.
Men det är just därför vi alltid diskuterar vikten av asymmetriska avtal när det gäller utvecklingsländer. Låt oss gå vidare till klimatfrågan. Vi har just startat en diskussion som också ska fortsätta handelsministrar emellan. Den ska förhoppningsvis slutligen landa i Köpenhamnsmötet 2009.
Där talar vi om tullfrihet för klimatvänliga produkter, varor, tjänster och teknologier. Det är en oerhört viktig del. En annan del är hur vi tittar på standardisering, certifiering och märkning av klimatvänliga varor just för att kunna stimulera konsumenten till att vilja välja klimatvänligt. Det är ett arbete som jag hoppas mycket på.
Det blir troligen nej från Irland till Lissabonfördraget, säger Jacob Johnson. Vi har inte sett slutet på denna fråga ännu. Jag är inte beredd att från regeringens sida uttala mig i det här skedet. Naturligtvis önskar vi oss alla ett ja.
Skulle det bli ett nej får vi ta ställning till det när det verkligen står tydligt och klart.
Ewa Björling (M):
Det var många frågor på en gång. Jag börjar med några. Jag håller inte med om att det har varit svag - eller låg, som Peter Rådberg uttrycker det - kritik gentemot Israel. Jag vet att utrikesministern stod häromdagen i en Mellanösterndebatt här i kammaren och uttalade tydlig kritik mot Israel för att landet bryter mot folkrätten.
Samtidigt uttalar han tydlig kritik mot Hamas. Det handlar om att båda sidor har gjort fel. Det stämmer att vapenimporten inte är reglerad i Sverige. Det finns flera andra länder som inte heller ännu har reglerat vapenimporten. Det är en fråga som återstår att ta ställning till. Vi har ett pågående arbete när det gäller Krututredningen.
Som jag sade bereds ärendet inom Regeringskansliet. Innan det är färdigt är jag inte beredd att uttala mig om detaljer, men jag kan konstatera att demokratikriteriet inte finns med i dag. Det stämmer. Det är fortsatt en fråga hur det så småningom ska hanteras.
Det handlade också om den viktiga frågan om säkerhetsskyddsavtal och varför Sverige har ingått sådana avtal med ett land som Israel.
I vissa fall måste Försvarets materielverk i samband med offertförfrågan, utvärdering eller eventuell upphandling av försvarsmateriel från annat land utlämna sekretessbelagd information även till utländska företag. Det får ske efter regeringens godkännande och är ett led i myndighetens normala rutiner för säkerhetsskyddade upphandlingar.
En förutsättning för att en eventuell offertförfrågan, utvärdering eller upphandling från annat land ska kunna genomföras är att ett säkerhetsskyddsavtal med landet i fråga och aktuellt företag har undertecknats. Denna hantering har FMV med en rad länder både inom och utom Europa. Den utgör kutym och internationell praxis. Säkerhetsskyddsavtal är ömsesidiga. Båda parter förbinder sig att skydda den andra partens sekretess.
Tecknade projektspecifika avtal inom ett aktuellt verksamhetsområde reglerar vilken sekretess som avses delges eller omfattningen av delgiven sekretess mellan parterna. Den svenska myndigheten har också ingått övergripande generella säkerhetsskyddsavtal med ett flertal länder. Israel finns inte med bland de länderna.
Peter Rådberg frågade också varför Sverige över huvud taget har materielsamarbete med Israel. Det handlar om att alla inköp av försvarsmateriel som görs, oavsett från vilket land, bygger på vilket behov det svenska försvaret har för att klara sina uppgifter såväl här hemma som i internationella insatser.
I dag är vapensystem ofta väldigt komplexa och består inte sällan av delsystem som är tillverkade i olika länder. Försvarets materielverk har till uppgift att tillgodose de svenska nationella intressena på ett optimalt sätt.
Så länge inget beslut om embargo mot produkter från Israel fattats är det ett brott mot lagen om offentlig upphandling att inte välja den produkt som har det lägsta priset om den i övrigt uppfyller kravspecifikationen.
Ewa Björling (M):
Vi kan självfallet välja vilka länder vi vill samarbeta med, men det handlar också om att följa lagen om offentlig upphandling. Så länge vi inte har sanktioner eller embargon bryter vi själva mot denna lag om vi skulle utesluta ett land på grund av någon annan aspekt.
Det handlar också väldigt mycket om var man hittar den bästa kompetensen och den bästa kvaliteten i förhållande till vad varan kostar. Peter Rådberg talade också om att han hade ställt den här frågan tidigare till Sten Tolgfors och att detta varit på gång länge. Det stämmer att det har varit på gång under två och ett halvt år. Vi arbetar fortfarande med frågan.
Vi håller också på med en anpassning till EU-lagstiftning. Peter Rådberg och hans parti har som stödparti till den socialdemokratiska regeringen haft tolv långa år på sig att själva ta tag i den här frågan, och ingenting har skett där. Jag vill också ta upp frågan om vapenexporten 2003-2006. Var det en slump att den ökade?
Detta är också någonting som har skett under en socialdemokratisk regering. Samma sak gäller siffrorna när det gäller import av försvarsmateriel under perioden 1995-2005. Det var ganska stora mängder som importerades. Israel låg då på tionde plats.
Peter Rådberg har haft ganska många år på sig i den socialdemokratiska regeringens bakvatten och kunnat påverka där. Då vill jag fråga: Varför har inte det skett tidigare? I dag har vi en väldigt liten vapenimport från Israel.
Ewa Björling (M):
Jag är väl medveten om att Peter Rådberg inte har varit med under alla de tolv åren, men det handlar fortfarande om att Peter Rådberg representerar Miljöpartiet. För mig är det ganska intressant att det har varit så pass stora mängder under en så lång period som man inte har gjort någonting åt.
Den fråga som slår mig är verkligen hur ni ska kunna enas om en gemensam utrikes- och försvarspolitik eftersom ni verkar stå på så väldigt skilda sidor. Jag tänkte också gå över till den fråga som Peter Rådberg tog upp i sin första replik, som jag då inte hann svara på och som återkopplades till även nu. Den handlade om handelspartner. Peter Rådberg talade om handelspartnern USA.
Frågan gällde om den var viktigare. Jag tycker att det är helt fel angreppspunkt. För mig är handel väldigt viktigt. Handeln är ett väldigt viktigt verktyg för fred. Då talar vi om de flesta former av handel över huvud taget. Vi kan se det väldigt tydligt nu.
Det har varit diskussioner om att bojkotta Israel för att visa på ett tydligt sätt hur man vill fördöma Israel. Jag anser att det är helt fel väg att gå. Vi har redan sett tydliga exempel på isolering av Gaza. Vad har hänt där? Det har lett till väldigt många frustrerade människor, fattiga människor och människor som mår väldigt dåligt och därigenom också begår otrevliga handlingar.
Jag tror i stället tvärtom att vi ska se till att stimulera för så mycket handel som möjligt, så länge det inte finns beslutade sanktioner eller embargon från FN, för dem kommer vi naturligtvis att följa. Sådana följer vi alltid som regering. I övrigt tycker jag att vi i stället ska eftersträva ökad dialog, ökad handel och ökade kontakter, för det är faktiskt det som skapar fred i längden.
Ewa Björling (M):
Jag ska besvara så många frågor jag hinner i det här inlägget. Till att börja med vill jag konstatera att vi är överens i en fråga. Det handlar om EU:s jordbrukssubventioner. Sveriges regering och riksdag har länge stått bakom att vi vill avskaffa dem. Det är en fråga som vi arbetar hårt för i EU.
Det är viktigt att vi öppnar och också har en riktig frihandel värd namnet. Det är också ett stort problem i de multilaterala handelsförhandlingarna där många länder fortfarande är protektionistiska och har behov av att skydda sitt jordbruk på helt felaktiga grunder.
Därför är jag övertygad om att rätt väg att gå är precis tvärtom, nämligen att öppna vår handel och ta bort subventioner. Det är också viktigt att påpeka att detta gäller för båda parter - från båda håll. Vi påtvingar inte någon gemensamma regelverk, lika lite som vi påtvingar någon ett frihandelsavtal.
Det är fullt frivilligt att välja att vara med eller att stå utanför. Det gäller också associeringsavtal. Jag drar gärna parallellen med EPA-avtalen med många afrikanska länder. Det finns en hel del organisationer som säger att EU påtvingar de afrikanska länderna detta och att det är helt fel väg ut ur fattigdom.
Det är precis tvärtom. Det är även där frivilligt att vara med, och det är något som länderna själva väljer. Det är också viktigt att vända på begreppet att man ska skydda någon från något. Det är snarare så att man ska öppna för någon att kunna utvecklas. Varför just Colombia?
Varför fryser vi inte avtal med Colombia? Varför stoppar vi inte detta? Eller ännu tydligare: Varför bojkottar vi inte Colombia? Därför att jag anser att det är fel väg att gå. Bojkott leder ingenstans. Vi kan dra parallellen med hur det ser ut i Gaza. Det har inte varit rätt väg att gå.
Det gör bara att fler människor fastnar i sin fattigdom och i sitt förtryck och får mindre och mindre frihet på många olika områden.
Jag tycker snarare att man ska öppna för handel och ökade kontakter för att människor ska kunna få det bättre och för att fler människor ska se hur man lever i en demokrati, hur man har frihet och hur man faktiskt också ökar sitt välstånd genom aktiv handel, företagsskapande och därmed jobbtillfällen.
Jobblinjen är en tydlig linje att följa. Människor ska kunna leva på sin egen lön. Man ska kunna växa av egen kraft. Jag tar de andra frågorna i nästa inlägg. Jag vill ställa en motfråga till Hans Linde.
Vad har Hans Linde för recept om man i stället väljer att frysa förhandlingarna och inte vill fortsätta med förhandlingar om associeringsavtal eller frihandelsavtal? Det är sällan jag får höra alternativet. Vad är det vi gör i stället?
Ewa Björling (M):
Vi ser nu för första gången att andelen investeringar i värde sett är större än biståndet till Afrika. Det tycker jag är oerhört glädjande. Många afrikanska länder säger: Ser ni nu hur attraktiva vi är?
Ser svenska företag hur viktigt det är för våra länder att man kommer och gör investeringar och handlar med oss i stället för att bedriva bistånd - att gå från aid to trade? Det är också en viktig del som är kopplad till denna typ av avtal där vi ser att det fortfarande behövs en bättre privat näringslivsutveckling.
Vi ser att det behövs vidare kompetens i förhandlingar. Många är också väldigt oroliga för hur det går med regional integration. Jag drog den parallellen eftersom jag nyligen har träffat många afrikanska ambassadörer och har det väldigt aktuellt på bordet.
Om vi börjar där ser vi att det är väldigt viktigt att vi också inkluderar det som kallas Singaporefrågor, det vill säga investeringsskyddsavtal och så vidare. Ska vi ha riktiga avtal kan det nämligen inte bara handla om handel, utan det måste också vara hela ramverket runt omkring för att det ska bli en helhet och för att det ska bli en riktig egen utveckling.
Jag är övertygad om att denna oro för regional integration också är en fråga som kan lösas inom ramen för ett brett och stort avtal därför att det stimulerar till både regional integration och handel utanför den regionen, i detta fall Andinska gemenskapen.
Men jag har väldigt svårt att förstå frivilligorganisationer och fackliga organisationer som hela tiden bara talar om att detta inte är bra för ditt land, detta ska du inte lyssna på, och detta avtal ska du inte skriva på därför att då kommer det inte att gå bra för er och då kommer ni att fortsätta leva i fattigdom. Jag skulle önska att man kunde agera på ett mycket mer konstruktivt sätt, och det är precis det som de afrikanska länderna också efterfrågar i stället. De säger: Hjälp oss!
Men vad är det som vi behöver ha in i denna förhandling för att det ska bli ett bra avtal för båda parter? Det är någonting som jag tror att man kan bli väldigt mycket bättre på. När det gäller arbetstagarnas rättigheter och de fackliga organisationerna är detta en väldigt viktig fråga för både Sverige och EU.
Det är bland annat därför som vi hårt driver frågan om CSR, Corporate Social Responsibility, därför att vi vet att svenska företag är bra på detta. Det är någonting som man går i bräschen för. En viktig del där är arbetstagarnas rättigheter, mänskliga rättigheter, miljöfrågor och antikorruption.
Redan 2005 antogs de andinska och de centralamerikanska länderna i EU:s förordning om allmänna preferenser för u-länder, GSP Plus. Det syftar till att ge extra förmånliga handelsvillkor till utvecklingsländer som ratificerat och implementerat FN:s och ILO:s centrala konventioner om mänskliga rättigheter.
Sverige har arbetat aktivt för att ILO:s grundläggande arbetsrättsliga konventioner kommer med som en del i GSP Plus. Sverige anser också att länder ska tillämpa ILO:s grundläggande konventioner och föredrar att länderna uppmuntras att göra framsteg snarare än att använda detta som bestraffningar.
Ewa Björling (M):
Jag lyssnar absolut. Sedan är det inte alltid så att vi kommer fram till exakt samma åsikt, vilket är väldigt naturligt därför att det också handlar om att lyssna på väldigt många olika parter. Hans Linde vet väldigt väl att vi inte har valt att utestänga två länder. Det är inte alls det som det är fråga om. Det handlar om att två länder själva inte vill förhandla.
Det är fortfarande så att det är en frivillighet.
Verkligheten har tydligt bevisat hur handel är bra, inte minst för Sverige som för ganska kort tid sedan var ett fattigt land och numera är ett väldigt rikt land som har utvecklats genom handel, genom öppenhet, genom frihandel och genom att vi är ett av de mest utåtriktade länderna i världen.
Vår bnp består faktiskt till 53 procent av handel - export och import. Där håller jag alltså inte med Hans Linde alls. Men samtidigt är det naturligtvis viktigt, precis som jag sade inledningsvis, att handel är en del i detta. Det finns fler delar som vi absolut förhandlar om, och handeln är ett väldigt viktigt verktyg för utveckling i ett land.
Men det finns naturligtvis fler andra olika delar som också är viktiga för utveckling, för ekonomisk utveckling och för att människor ska kunna leva på sin egen lön. Kunskap och utbildning är ett annat väldigt viktigt område. Ytterligare ett viktigt område är att både män och kvinnor får komma till tals och att det också finns lika rättigheter för kvinnor och män i denna typ av länder.
Jag vill bara avslutningsvis väldigt kort också säga att vi förhoppningsvis kommer att kunna komma ett bra steg vidare i de här förhandlingarna under vårt svenska ordförandeskap. Det ser ut som om vi ska kunna ha ett förhandlingsavslut under vår period som ordförande, och det är någonting som jag är väldigt glad för.
Ewa Björling (M):
Jag ska börja med att säga att jag kan hålla med Bodil Ceballos i väldigt mycket av det hon säger. Jag ser också allvaret i den bild hon beskriver. Det är fortfarande så, som jag tidigare framhöll, att det inte finns några bindande regler för företagens sociala ansvar i dag, utan det bygger på frivillighet.
Jag är övertygad om att det bästa vi kan göra är att ännu tydligare gå ut och tala om vikten av CSR och att många svenska företag också är väldigt bra på detta. Jag var nyligen i New York och träffade chefen för Global Compact, Georg Kell, för att tala om det svenska arbetet inom Global Compact.
Sverige ger i dag oerhört stora resurser men har tyvärr inte så mycket inflytande som vi önskar. Det är också en viktig fråga för att driva det här arbetet vidare. Han bedyrade att Sverige är världsbäst på CSR. Vi har spjutspetskompetens i detta. Man ser också världen över hur det här blir allt viktigare som ett konkurrensverktyg.
Jag tror att man ska fortsätta på den inslagna vägen, och det gäller absolut inte bara turismen, utan det gäller väldigt många företag. Det gäller i princip alla företag. Man bör bli tydligare och bättre på CSR. Vi har som första land i världen också ett samarbetsavtal med Kina vad gäller CSR för att just få in mer etik, moral och kloka värderingar i företagens arbete. Det är ett tydligt exempel.
I Thailand har vi inte det ännu, men det är naturligtvis någonting man kan tänka sig i framtiden. När det gäller att tala med Thailands regering handlar det om viktiga frågor som gäller mänskliga rättigheter, företagens ansvar och att de uppfyller de konventioner de har skrivit på. Det är sådana saker som vi kan kritisera när vi sitter i ett bilateralt samtal med Thailand.
Ewa Björling (M):
Just CSR-frågan är en fråga som vi har uppmärksammat mer och mer på UD. Jag tycker själv att det är en oerhört intressant fråga och vill gärna arbeta för den. Den blir också mer och mer uppmärksammad ute i världen. Vi ser det även i svenska medier. Och det är bra, för det är en väldigt viktig fråga. Det handlar väldigt mycket om att kunna sprida information på rätt sätt.
Det handlar även om tanken på miljön och om antikorruption, också viktiga delar i detta, icke att förglömma, tillsammans med mänskliga rättigheter och socialt ansvarstagande på arbetsplatsen. Alla de här delarna ingår ju.
Jag kan glädja Bodil Ceballos med att vi också kommer att ta upp den här frågan under vårt ordförandeskap i EU hösten 2009 och uppmärksamma det här under ett specifikt möte som just handlar om CSR för att ge en tydlig signal att vi prioriterar de här frågorna. Vi ska då också ta med alla de olika aspekterna och inte minst miljöfrågan.
Det är intressant som Bodil Ceballos säger att det är svårt att vara en ansvarsfull konsument. Jag håller med om det. Ett led i det här är att vi nu på ett informellt handelsministermöte har utarbetat idéer om hur vi närmar handel och klimat och hur vi får konsumenterna att själva vilja välja klimatvänliga produkter.
Hur skapar vi ett bra märkningssystem för det här så att konsumenterna också ser att det är en produkt som är gjord på ett klimatvänligt sätt så att de kan göra ett frivilligt val? Samma idé, om man sprider tillräckligt med information, kan man genomföra när det gäller turism och många andra frågor. Men det gäller hela tiden att vi tar vårt ansvar och håller grytan kokande, som regering, parlament och naturligtvis företag.
Det är väldigt viktigt att påpeka att detta ska vara företagsdrivet och företagsägt, därför att jag tror att det är på så sätt som frågan lever vidare allra bäst. Det är dessutom på så sätt som företagen också inser att det här faktiskt är ett väldigt viktigt verktyg i konkurrensen.
Jag genomförde nyligen en resa till Afrika, till Angola, Zambia, Botswana och Sydafrika, där fokus på hela resan var CSR och kopplingen till hur företagen arbetar med frågor om hiv/aids. Hur behandlar man sina anställda på arbetsplatsen, både beträffande mänskliga rättigheter och socialt ansvarstagande men även alla de människor som är hivsmittade?
Den frågan ingår också i arbetet med CSR. Jag kan glädja Bodil Ceballos med att man verkligen är stolt över svenska företag när man är ute och reser i världen och ser vilket fantastiskt arbete de bedriver. Man talar om icke-diskriminering. Man ser till att människor får komma på testning och att människor också får tillgång till antivirala medel, och detta gäller hela familjen som finns runt arbetstagaren.
Så skulle väldigt många fler företag arbeta. Jag är övertygad om att situationen skulle bli bättre för alla då.
Det här handlar också om att det faktiskt är en investering för företaget självt, därför att ju bättre de anställda mår och ju bättre villkor de har, desto bättre blir det naturligtvis för företagen vad gäller långsiktighet, utbildning och framför allt, vad gäller Subsahara-Afrika, också hälsan för att behålla de människor som arbetar där.
Ewa Björling (M):
Självklart är det viktigt att alla europeiska bolag arbetar på samma sätt som de svenska. Svenskarna är här förebilder. Det är en av de viktigaste skälen för varför vi genom specifika möten vill diskutera CSR-frågorna på europeisk nivå.
Samtidigt är det företagens ansvar att se till att deras underleverantörer följer de regler som företagen, huvudmännen, satt upp. Det är staternas skyldighet att leva upp till dessa konventioner. Det är också staternas skyldighet att tillse att mänskliga rättigheter efterlevs. Både Bodil Ceballos och jag vet att det är en stor brist i många länder över världen i dag.
Icke desto mindre tycker jag att det är viktigt att svenska företag även finns i den typen av länder, just för att föregå med gott exempel och visa att på svenska företag respekterar vi arbetstagarna, på svenska företag respekterar vi mänskliga rättigheter. Det gäller att föregå med gott exempel och visa att vi inte ägnar oss åt korruption samt att vi är miljömedvetna.
Ett tydligt sådant exempel är Ikea i Ryssland som köper upp ett stort markområde, startar ett Ikeavaruhus och runt detta hyr ut affärslokaler. Då vet företagarna att här handlar det inte om korruption, här är vi miljömedvetna, här respekterar vi arbetstagarna. Många företag i Ryssland dras dit som magneter eftersom de vet att det handlar om etik och moral.
Vi skulle behöva se fler sådana exempel över världen. Jag tror inte att vi ska säga att vi avstår från att starta företag eller avstår från turism, det vore fel väg att gå, men vi ska göra det på ett ansvarsfullt sätt där alla parter har sina viktiga roller att spela.