Håkan Svenneling (V):
I dag debatterar vi näringsutskottets betänkande om Riksrevisionens rapport om effektivitet i exportgarantisystemet. Vänsterpartiet anser att det är oacceptabelt att exportkrediter, investeringsstöd och andra former av ekonomiskt stöd ges till företag som aktivt bedriver kapitalflykt.
Oseriösa företagare bedriver kapitalflykt i syfte att öka sina vinster genom att komma undan beskattning, som skulle kunna bidra till vår gemensamma välfärd, och för att på ett olagligt sätt stärka sin konkurrens gentemot seriösa företagare. Därför behöver vi se till att stoppa denna typ av kapitalflykt.
Som påpekas i Vänsterpartiets motion strider det även i grunden mot den svenska utvecklingspolitiken, det vill säga politiken för global utveckling. Vi menar att Swedfunds nya ägardirektiv är otillräckliga. Enligt direktiven ska Swedfund inte medverka i investeringar via territorier som OECD:s sammanslutning Global Forum inte har bedömt som tillräckligt transparenta i sin så kallade peer review process.
Problemet är att Global Forums utvärdering inte på långa vägar räcker för att avgöra om ett territorium är ett skatteparadis som gömmer kriminalitet och bidrar till skatteflykt och korruption. Vänsterpartiet menar att de nya ägardirektiven inte förhindrar att Swedfund kanaliserar pengar via sina fonder till välkända skatteparadis.
Därför driver vi linjen att riksdagen bör uppmana regeringen att införa ett förbud mot exportkrediter, investeringsstöd och andra former av stöd till näringslivet som utbetalas till företag eller fonder som har verksamhet i skatteparadis eller på annat sätt bidrar till kapitalflykt. Här tycker jag att man ska titta på hur Norge har löst detta.
Vad gäller miljöteknik och det så kallade TRIPS-avtalet vill Vänsterpartiet observera er på möjligheten att påverka även här på den globala arenan för att minska utsläppen och bidra till en hållbar värld. Utvecklingsländer behöver få tillgång till modern miljöteknik för att de ska kunna bromsa sina egna utsläpp och samtidigt utvecklas. Vi anser att tekniköverföringen skulle gynnas av en förändrad patentlagstiftning.
Innovationer inom förnybar teknik, jordbruk och datamodulering i syfte att förutsäga väder finns ofta koncentrerade hos företag i den rika världen. När utvecklingsländer i dag vill utveckla tekniker för förnybar energi och hållbar livsstil tvingas de, om de vill bygga ut vindkraften, antingen betala dyra patentlicenser eller använda gammal teknik där patenträtten har gått ut.
Utvecklingsländerna har helt enkelt inte råd att använda den modernaste och mest miljövänliga tekniken och tvingas därför ofta till alternativet att använda sig av gammal teknik.
Vi anser därför att riksdagen ska uppmana regeringen att i de internationella klimatförhandlingarna verka för att grön teknik som bekämpar klimatförändringarna bör ges samma undantag inom TRIPS-avtalet som livsbesparande mediciner har fått inom detta avtal, detta för att på ett bättre sätt möta det klimathot som finns framför oss. Många av de andra talarna har lyft fram TTIP-avtalet, som är ett handelsavtal mellan EU och USA.
Jag delar inte riktigt den beskrivning som många av de andra talarna har gett. Jag tror att man ska ha klart för sig att TTIP-avtalet är ett väldigt långtgående handelsavtal. Det är ett handelsavtal som sker under hemliga förhandlingar med liten insyn från oss parlamentariker, från intresseorganisationer men framför allt från medborgarna.
Avtalet ger storföretag makt att stämma stater som vill införa hårdare regler för att skydda människor och miljö. Det finns också ett förslag om ett regelsamverkansråd där storföretagen ska kunna sitta med och förhala, försvåra och stoppa kommande lagstiftning och granska den innan den läggs på riksdagens bord. Detta är en farlig utveckling, både för människor och för miljö.
Jag är ingen vän av protektionism, och jag tror verkligen att handel är bra. Men i detta fall med TTIP-avtalet tar man ett mycket långtgående steg som inskränker vår demokrati i stället för att fokusera på det viktiga, nämligen de få tullar som finns kvar mellan EU och USA och de handelshinder där vi har olika regelverk som på ett bättre sätt skulle kunna synkas med varandra. I stället klumpar man ihop allting, och man försöker lösa svårigheter som grundprinciper kring kemikalier.
Som Helena Lindahl beskrev finns det till exempel väldigt olika syn på hur man använder antibiotika. I USA tycker de att vi är för jäkliga som inte ger antibiotika i förebyggande syfte. De säger: Låter ni djuren lida i förväg, innan de har blivit sjuka? De ser inte konsekvenserna att en hög antibiotikaanvändning ger effekter på lång sikt. Därför är det svårt att i ett sådant avtal lösa till exempel frågor om olika syn på kemikalieområdet.
Jag har tagit initiativ till att vi i morgon har en utfrågning om TTIP med Cecilia Malmström och Mikael Damberg. Jag tycker att det är viktigt att vi går dit i morgon och lyssnar på vad de säger och ställer svåra frågor. Men jag tycker också att vi som nationellt parlament inte ska ge oss utan vara med och påverka avtalet. Framför allt ska vi ha rätten att godkänna detta avtal när det är på plats. Som TTIP-avtalet ser ut i dag vet vi inte ens om vi som nationellt parlament får vara med och rösta.
Det bestäms först när avtalet är klart, och då är förhandlingarna redan klara. För mig som nationell parlamentariker i Sveriges riksdag är det viktigt att få vara med och påverka vad vi tycker som land och att vi kan säga ja eller nej till avtalet när det är klart. Det ska inte godkännas någon annanstans. Vi ska inte flytta makt härifrån till hemlighetsfulla organ där storföretagen kan sätta agendan. Herr talman! Därmed vill jag yrka bifall till reservation 4.