Maria Larsson (KD):
Eva Olofsson har frågat mig dels vilka initiativ jag avser att ta för att säkra bemanningen i demensvården, dels om jag är beredd att verka för att de nationella riktlinjerna för vård och omsorg vid demenssjukdom kompletteras med riktlinjer för bemanning. Socialstyrelsen tar fram nationella riktlinjer genom en kontrollerad process där kunskapsläget gås igenom mycket noggrant.
Man har i de nyligen framtagna riktlinjerna landat i att inte föreslå bemanningsnivå med hänvisning till att det saknas tillräckligt underlag för att utfärda sådana rekommendationer. Frågan om hur mycket personal som behövs på olika särskilda boenden för personer med demenssjukdom är komplicerad och påverkas av flera faktorer. Det handlar om hur lokalerna ser ut och hur många personer en grupp består av.
Viktigast av allt är vilka behov och önskemål varje individ har. Det handlar också om vilka funktionsnedsättningar eller sjukdomar de boende har utöver demenssjukdom och i vilken takt deras tillstånd och behov förändras. Det handlar också om i fall de anställda är kunniga och skickliga i sitt arbete, om arbetsledningen är erfaren och kunnig och om det finns god tillgång till handledning, fortbildning och vidareutbildning.
Av betydelse för bemanningen är också de anställdas behov av en riskfri och god arbetsmiljö. I vissa fall kan till exempel arbetet medföra risk för att utsättas för våld från vårdtagare. Det kan även handla om risk för alltför mycket stress och hård arbetsbelastning, framför allt när det handlar om särskilt vårdkrävande boende. Naturligtvis kan man inte vara för få i olika verksamheter inom äldreomsorgen.
Socialtjänstlagen ger som bekant inget exakt svar i fråga om vad som är absolut nödvändig, lämplig eller önskvärd personalbemanning. Däremot ger den kommunen ett tydligt ansvar för att varje individ genom rätten till bistånd enligt 4 kap. 1 § och det stöd som erbjuds den enskilde faktiskt tillförsäkras en skälig levnadsnivå.
För att var och en ska uppnå en skälig levnadsnivå måste behoven bedömas individuellt och insatserna utformas individuellt. I socialtjänstlagen står i 3 kap. 3 § att insatser inom socialtjänsten ska vara av god kvalitet. Det står också att det för utförande av uppgifter inom socialtjänsten ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras.
Regler för de anställdas arbetsmiljö finns i arbetsmiljölagen och i föreskrifter från Arbetsmiljöverket, till exempel föreskrifterna om våld och hot i arbetsmiljön . Det som således gäller är att kommunerna har givits ett omfattande ansvar för att tillhandahålla verksamhet, till exempel för dem som har behov av särskilt boende på grund av demenssjukdom.
Regeringen har genomfört en reform av den statliga tillsynen som bland annat innebär att tillsynens samlats i en organisation, fått utökade befogenheter och utökade resurser. Den statliga tillsynen har också fått ett särskilt uppdrag att bedriva förstärkt tillsyn inom äldreomsorgen. Vi kan i dag se resultat av en aktiv tillsyn.
De exempel som Eva Olofsson tar upp visar i det ena fallet att den nya statliga tillsynen har förmåga att agera mycket kraftfullt. Socialstyrelsen krävde att en hel rad åtgärder skulle vidtas skyndsamt. Kommunen behöver både åtgärda de akuta bristerna och stärka sin förmåga att utifrån systematiska uppföljningar av förhållandena i verksamheterna utveckla sin styrning.
I det andra fallet visar exemplet att den rapport kommunen beställde resulterade i omedelbara och kraftfulla åtgärder från de ansvarigas sida. Resurserna för bemanning förstärktes. Det varje kommun behöver göra är att regelbundet genomlysa verksamheterna för att få kunskap bland annat om resurserna står i proportion till de behov som finns.
Den värdighetsreform som träder i kraft den 1 januari 2011 tar genom en ny bestämmelse i socialtjänstlagen särskilt sikte på att kommunerna ska beakta att äldre personer så långt det är möjligt ska kunna leva utifrån sin identitet och personlighet, att vardagen ska vara begriplig, hanterbar och meningsfull.
Den nationella värdegrunden handlar om att tydliggöra etiska värden och att äldreomsorgen ska säkerställa att äldre personer ska kunna ha ett värdigt liv och känna välbefinnande. Regeringen menar att en mer individuellt inriktad äldreomsorg bidrar till att den enskilda personen får ett värdigt liv och har möjlighet att känna välbefinnande.