Gunilla Carlsson (M):
Naturligtvis innebär inte bara den här interpellationen utan också den mediedebatt som har varit att vi i regeringen och jag som ansvarigt statsråd tittar mer på hur vår styrning och uppföljning av Swedfund fungerar. Vi har också, genom konstruktionen med en styrelse, möjlighet att få återkoppling från vår egen styrelserepresentant. Men jag kan inte i detalj lägga mig i exakt hur styrelsen eller bolagets ledning agerar.
Jag kan verkligen intyga att det stöd som vi får i regeringsutövandet av Riksrevisionen, antingen det är granskning av Sida, UD:s egen pengahantering, Swedfund eller det civila samhällets organisationer är något som vi hela tiden tittar på för att se hur saker och ting kan bli bättre. Vi använder Riksrevisionens rapporter oerhört seriöst just för att de lär oss saker och ting.
Svar på den frågan är alltså: Självklart tittar jag mer på detta för att vi också ska lära oss av det som har gått fel. Jag tror att styrelsen nu i efterhand ångrar att man tillät att man exempelvis använde den svenska flaggan så mycket. Man målade mejeriet gult och blått. Det var ju inte sant att det var svenska staten som direkt stod bakom detta. Det är viktigt att visa på att detta handlar om ett riskkapitalbolag. Det handlar om risktagande med pengar. Det är affärsverksamhet.
Det finns också människor i Sverige som satsar pengar, och det förekommer bedrägligt beteende. Det är värt att nämna att det pågår en ekobrottsutredning i Makedonien för att se vad det är som har skett. Jag delar också Ulla Anderssons mycket berättigade upprördhet över att svenska skattemedel och biståndspengar används på fel sätt och kanske understödjer felaktiga saker.
Om vi ställer det på sin spets och tänker oss att vi skulle hålla människor som drabbas skadeslösa och överföra det också till andra områden undrar jag hur vi skulle kunna agera. Jag tar som exempel en biståndsskandal i Zambia med resurser som var avsedda att hjälpa zambier till god sjukvård.
Den biståndsskandal som uppdagades innebar att människor i onödan rent av kanske dog för att de inte fick tillgång till sjukvård. Vi hade för avsikt att leverera, men pengarna försvann på vägen, men inte nog med det. Den gödde också en elit, som inte hade de fattiga människornas perspektiv utan berikade sig på svenska skattebetalares pengar och på fattiga människors bekostnad.
Om vi överför det här resonemanget, att vi ska hålla de makedonska bönderna helt skadeslösa i den här riskkapitalaffären, måste vi också fundera på hur pass långt vårt ansvar sträcker sig när andra biståndsmedel inte bidrar till det som var avsikten. Det är därför jag välkomnar den här diskussionen. Det handlar om resultat. Det handlar om uppföljning och kvalitet. Jag är glad över att vi har möjlighet att i riksdagen i interpellationsform just diskutera de svårigheter som vi ibland får med biståndet.
Är Swedfund bättre eller sämre än något annat verktyg vi har? Jag vet inte. Men jag vet i alla fall att vi nu diskuterar ett konkret fall bland många andra. Jag vet att det också finns goda exempel inom Swedfund, där de har uppnått det som har varit avsikten. Men jag vill med detta få en möjlighet att just diskutera. Kanske kan vi få inspel från interpellanten och riksdagen när det gäller hur vi ska göra när biståndet går fel. Hur pass långt sträcker sig vårt ansvar?
Och vad menar egentligen Ulla Andersson med att vi ska hålla de stackars makedonska bönderna skadeslösa i denna mycket olyckliga affär?