Tobias Krantz (FP):
Det pep till i min mobiltelefon. Det var kvällen den 28 december 2004 som jag fick ett sms från min goda vän Joacim. Jag får ofta sms från honom, men det här sms:et var mycket speciellt. Tillsammans med sin sambo Katarina befann han sig i Thailand för att fira semester och julledigheten.
Närmare bestämt befann de sig i Khao Lak, ett semesterparadis där jag och min fru tidigare under samma år hade firat vår bröllopsresa. Tidigt den 26 december sköljde tsunamin in över bland annat den thailändska kusten.
Över 226 000 människor miste livet, och ännu fler människor blev hemlösa och drabbades av skador på annat sätt. Över 500 svenskar dog i katastrofen. Tusentals svenskar tvingades att evakueras. Joacim och Katarina hade tur. De överlevde katastrofen.
De hade turen att befinna sig en bit utanför Khao Lak på en ö där de skulle ägna sig åt att snorkla, och de klarade sig. De som befann sig vid kustlinjen var de som drabbades av katastrofen i första hand. De som befann sig längre ut i havet klarade sig. I sms:et berättade Joacim om det kaos som uppstod när katastrofen inträffade.
Han skrev så här: Hjälp andra mycket lidande genom att få fart på UD. Katastrofala brister. Ring om du vill veta mer vad som brister. Jag ringde naturligtvis Joacim. Han berättade om de brister som hade uppstått i katastrofen. Det handlade om att det var svårt att få fram provisoriska pass. Det fanns knappt telefoner på det tillfälliga konsulatet som installerades i Phuket.
Många svenskar uppfattade att ambassaden uppträdde på ett sätt som inte var lämpligt med tanke på den situation som hade inträffat. Många kände sig missförstådda och dåligt bemötta. I Sverige var om möjligt oredan ännu större. Kontakten mellan de ledande statsråden var sparsmakade under annandagen.
De ledande tjänstemännen på Utrikesdepartementet kom inte in på jobbet. Krisorganisationen fungerade inte. Ett enigt utskott riktar i dag på flera punkter kraftig kritik när det gäller både den krisberedskap som skulle ha funnits före katastrofen och den akuta krishantering som ägde rum.
Jag vill i det här sammanhanget passa på att rikta ett stort tack inte bara till utskottets eminenta kansli utan också till övriga ledamöter i utskottet för att vi har nått ett enigt och i sak också väldigt bra betänkande. Det har krävt kompromisser och att vi fått ge och ta allihop som har suttit i utskottet. Men slutresultatet tycker jag att vi kan vara mycket nöjda över.
Göran Persson får i betänkandet kritik för att det fanns allvarliga brister i uppgifts- och rollfördelningen vid krissituationer i Regeringskansliet. Han får kritik för den bristande samordningsförmåga som fanns.
Han får kritik för att han inte sökte information tillräckligt ordentligt på annandagen och för att han inte tillräckligt tidigt inrättade en statsrådsgrupp som skulle kunna ta kommandot under processen. Laila Freivalds får kritik för att UD:s organisation inte fungerade fullt ut. Hon får också kritik för att hon inte sökte information tidigt.
Leni Björklund får kritik för att hon tillsammans med statsministern hade ansvar för att Regeringskansliet skulle ha en god beredskap och för att detta inte fungerade. Hon borde också, konstaterar utskottet, ha informerat övriga statsråd, eftersom hon var ett av de statsråd som tidigt hade god information. Ylva Johansson får bland annat kritik för att hon borde ha kvarstått i tjänst i stället för att åka på semester som hon gjorde mitt under krisen.
Dessutom riktar utskottet kritik mot statsrådet Carin Jämtin och mot statsrådet Pär Nuder. I allt väsentligt kan vi konstatera att de slutsatser som Katastrofkommissionen kom fram till genom utskottets granskning har bekräftats. Men kritiken har fördjupats och breddats. Det är fler statsråd som utskottet kritiserar än vad Katastrofkommissionen gjorde.
På flera punkter har också kritiken mot exempelvis Laila Freivalds fördjupats. Fru talman! Ansvar har varit ett viktigt begrepp för både Katastrofkommissionen och konstitutionsutskottet och också i den offentliga debatten. Vad innebär det att ha ansvar, att ta ansvar och att utkräva ansvar?
Ansvar är för en politisk ledare eller en ledare i offentlig förvaltning eller ett företag maktens andra sida. Makt innebär att man har möjlighet att påverka, men också förpliktelse att agera och handla. De här två begreppen - makt och ansvar - hänger intimt samman. Ju högre upp i hierarkin du finns, desto mer makt har du och desto större ansvar har du också.
Att precisera vem som har ansvar och vem som ska ta ansvar är ett viktigt led i att utkräva ansvar. Tyvärr finns det i Sverige en relativt svag tradition av att ta ansvar och att utkräva ansvar.
Inga-Britt Ahlenius skrev i en kolumn för några år sedan om hur hon hade haft kontakt med en statlig chef, där den statliga chefen hade sagt ungefär så här: Så länge som jag fyller i mina reseräkningar rätt och håller ordning på mina kvitton så är det ingen som bryr sig om vad jag gör i min verksamhet. Det är ingen som granskar min verksamhet och ingen som utkräver kontroll och ansvar för den praktiska verksamhet som jag bedriver.
I Sverige tillhör det som vi vet undantagen att politiker eller ledande befattningshavare tvingas avgå på grund av misstag eller fel som de begår i jobbet. När ministrar, statsråd, ledande politiker och befattningshavare tvingas avgå handlar det mer om att någon har satt fel kryss på en reseräkning, använt sitt tjänstekort på ett felaktigt sätt eller lämnat in en felaktig deklaration.
Förstå mig rätt; självfallet är det viktigt att politiker, ledande befattningshavare och ledande förtroendemän och förtroendekvinnor har en god personlig vandel. Men vi borde också rikta fokus mer på att kräva ansvar för det som människor gör i tjänsten. Fru talman! Ansvarsutkrävande är inte felfinneri.
Ansvarsutkrävande handlar om att vi måste se till att felaktig maktutövning får konsekvenser också för den som har utövat makten felaktigt. Det handlar också om att vi gemensamt och kollektivt ska lära av de misstag som vi har gjort. Och hur ska vi kunna lära oss av de misstag som har gjorts om den som har begått misstagen inte får dra några konsekvenser av de misstag som har begåtts?
Jag hoppas att den process som nu har ägt rum, Katastrofkommissionens rapport, KU:s granskning och en del andra rapporter och granskningar som har gjorts, är en inledning på en ny trend i svensk politik och i svensk debatt där vi blir bättre på att utkräva ansvar. Utrikesministern har tagit konsekvensen av den kritik som hon har fått utifrån både det här ärendet och ett annat ärende, och har lämnat sitt uppdrag.
Jag hoppas att detta är inledningen på en ny trend - att vi blir bättre på att precisera och utkräva ansvar. Det är viktigt för demokratin och det är viktigt för medborgarnas tilltro till demokratin. Fru talman! Också konstitutionsutskottets roll har varit omdiskuterad och omdebatterad. En del har kallat konstitutionsutskottets arbete för ett partipolitiskt spel. Andra tillmälen har också nämnts i debatten.
Och handen på hjärtat - visst är det så att alla vi som sitter i konstitutionsutskottet har vår partipolitiska bakgrund. Jag är folkpartist och jag skäms inte över det. Jag ser att Göran Magnusson sitter här. Han är socialdemokrat och ska inte skämmas över det. Visst ägnar vi oss, precis som i andra sammanhang, åt strategier för att nå de mål som vi sätter upp.
Så är det ju i alla delar av samhällslivet; vi har strategier och taktiker för att nå de mål som vi vill uppnå. Det är inget konstigt och inget egendomligt. Men det innebär inte att granskningen i sig är partipolitisk. Den är rättslig och den är konstitutionell. Vad innebär det då i praktiken? Jo, det innebär att när vi sitter och försöker komma överens i utskottet och debatterar och argumenterar så måste vi använda oss av konstitutionella argument.
Vi måste försöka argumentera utifrån vilken tolkning vi gör av de regler och lagar som finns. Då duger det inte med partipolitiska argument, utan då måste konstitutionella argument användas. Mot den bakgrunden är det inte heller så konstigt att en del ledamöter får en roll av att vara lite tuffare kritiker och andra får inta rollen av att vara lite försiktigare kritiker eller kanske till och med försvarare.
Detta leder till en spänst och styrka i diskussionen och i argumentationen. Särskilt bra är det förstås om vi lyckas nå enighet, och det har vi nått i det här ärendet. Även om man inte skulle ha nått enighet kunde diskussionen ha lett fram till ett bra resultat just därför att man lyckas flytta fram positionerna om hur man ska tolka regler, lagar och bestämmelser.
Fru talman! Genom KU:s granskning läggs ytterligare en i raden av granskningar till dem som har ägt rum. KU har granskat frågan och Katastrofkommissionen har gjort det. Jag utgår från att fallet så småningom också kommer att användas exempelvis i forskningen för att granska ärendet. Fru talman!
Jag vet att många har varit arga, upprörda och besvikna över det agerande som regeringen har visat efter flodvågskatastrofen. Många har känt att när staten behövdes som mest så svek staten. När nödställda svenskar kände att de behövde en hjälpande hand så fanns inte den handen där.
För mig har den här processen handlat om att ge dem som har drabbats av katastrofen upprättelse, i den mån det går att ge upprättelse genom ett betänkande i Sveriges riksdag. Den har också handlat om att försöka ge de människor som har tappat tron på den svenska staten hoppet åter. Jag hoppas att utskottets granskning i någon mån kan ha bidragit på båda dessa punkter.
Om vi gemensamt har lyckats med det så tycker jag att vi har lagt en god grund för det framtida arbetet med att se till att vi får en ökad tilltro till och ett ökat förtroende för svensk statsförvaltning och för den svenska staten.