KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om jag kommer att driva en linje där man motsätter sig ytterligare finansiering till Iter och hur länge jag och den svenska regeringen är beredd att stödja Iterprojektet om inte konkreta framsteg påvisas.
Iter är ett globalt projekt för att gemensamt konstruera och använda en forskningsanläggning för kärnfusion - det vill säga sammanslagning av atomkärnor - som energikälla. Processen för kärnfusion skulle i framtiden kunna erbjuda möjlighet till en säker, ren och i princip gränslös källa för energiproduktion.
Den skulle kunna ge förutsättningar för långsiktig energiförsörjning som är klimatvänligare än de flesta i dag kända och brukade alternativ. I det sammanhanget har Iterprojektet en avgörande roll. I dag drivs fusionsforskningsanläggningen Joint European Torus, den så kallade Jet, utanför Oxford i Storbritannien som ett europeiskt samarbete.
Där har konkreta framsteg påvisats, men för att komma vidare med forskningen krävs det en betydligt större anläggning än Jet. Detta är bakgrunden till att Iter byggs. Europeiska atomenergigemenskapen, Euratom, som består av EU:s medlemsstater, undertecknade tillsammans med Kina, Indien, Japan, Sydkorea, Ryssland och USA i november 2006 ett avtal om Iter.
Enligt avtalet är Euratom värdpart, och det är Frankrike som är värdstat för Iterprojektet. Avtalet ger inte värdparten någon rätt att dra sig ur under de 35 år som avtalet löper. Det europeiska bidraget finansieras till 80 procent av Euratom och till 20 procent av värdstaten Frankrike.
Det innebär att Europa, inklusive Sverige, genom Euratom måste följa sina åtaganden enligt de internationella avtal som har ingåtts med syftet att utveckla energi ur kärnfusion. Iteravtalet grundade sig vid undertecknandet på kostnadsuppskattningar från 2001, som i sin tur utgick från en preliminär design.
Efter uppdaterad design stod det under våren 2010 klart att den totala kostnaden för det europeiska bidraget till Iterkonstruktionen skulle öka från 2,7 miljarder euro till 7,2 miljarder euro.
Efter behandling i Konkurrenskraftsrådet enades EU:s medlemsstater i juli 2010 om rådsslutsatser enligt vilka det europeiska bidraget till konstruktionsfasen måste begränsas till ett belopp på 6,6 miljarder euro, i stället för rapporterad kostnadsuppskattning på 7,2 miljarder euro. Enligt rådets slutsatser ska också en plan för kostnadskontroll och besparingar genomföras och rapporteras årligen.
Rådet har enats om att ökade anslag om maximalt 1,3 miljarder euro inom ovan nämnda ram behövs för åren 2012-2013 i förhållande till det som redan har anslagits genom EU:s innevarande finansiella perspektiv 2007-2013.
För regeringen är det högst angeläget att EU:s medlemsstater gemensamt strävar efter fortsatt kostnadsreduktion och förbättrad styrning i syfte att minska de totala kostnaderna för projektet. Sverige har i direkta kostnader för perioden 2007-2010 bidragit med 148 000 euro i årsavgifter för medlemskap i den organisation som utgör Euratoms så kallade interna Iterorgan, Fusion for Energy.
Bidraget från Euratom till Iter finansieras via EU:s budget.
Jan Björklund (L):
Ja, jag anser att detta är rimligt. Det är väldigt dyra investeringar, det är ingen tvekan om det, men den stora anläggning för naturvetenskaplig forskning som Sverige nu tar på sig att bygga utanför Lund kommer att gå på 15-20 miljarder. Jonas Sjöstedt kan ju fråga om det är rimligt och vad som är de garanterade vetenskapliga resultaten. Jag kan säga: Ja, det är rimligt, men jag kan inte garantera några vetenskapliga resultat. Det är nämligen innebörden i forskning.
Om jag som politiker stod här och garanterade vetenskapliga resultat skulle jag grovt överskrida mina egentliga möjligheter att styra och påverka. Det är inte jag som åstadkommer vetenskapliga resultat. Vi gör dock självklart detta för att vi bedömer det som sannolikt att det går att få resultat och därför att de resultat man skulle kunna uppnå är så stora och omfattande att det bedöms rimligt gentemot investeringen.
Om mänskligheten knäcker denna energiform så att vi kan använda den skulle, vad vi kan överblicka i dag, en mycket stor del av världens energibehov tillgodoses med en ny energikälla som i praktiken är oändlig. Kan jag garantera detta? Nej, det kan jag inte. Möjligheten är dock väldigt stor. Jag vet inte vad Jonas Sjöstedt har för erfarenhet av forskning.
Min egen är begränsad, men jag är ansvarig för den och förstår så mycket att man inte kan garantera resultat av forskning. Det är klart att det är klimatkrisen som är själva utgångspunkten. Det är det som är själva utgångspunkten för detta, i alla fall för oss i Sverige.
En energikälla som är i princip oändlig och i princip utan klimatpåverkan - det finns säkert någon liten någonstans i hela kedjan, men den är mycket liten jämfört med de flesta energikällor vi använder i dag - vore ett fantastiskt genombrott för mänskligheten och för klimatet. Det är, precis som Jonas Sjöstedt säger, det som måste vara vår utgångspunkt.
Jan Björklund (L):
Vi talar naturligtvis om årtal på så pass lång sikt som Jonas Sjöstedt själv nämner. Detta kommer inte att finnas på plats operativt förrän då. Just denna försöksreaktor kommer naturligtvis att vara i gång om ett antal år. Men att detta sedan i nästa steg skulle kunna gå att kommersialisera och driva, då talar vi inte om att det kan ske i vår generation utan i nästa generation. Men vi måste jobba både långsiktigt och kortsiktigt.
Jag var med 1980. Då sade alla att vi om några år skulle kunna ersätta kärnkraften med vind- och solenergi. Ursäkta mig, men det är inte riktigt så. Vindkraften byggs ut nu bara därför att vi hårdsubventionerar den. Hade vi inte gjort det hade det inte byggts en enda vindsnurra. Solkraft på våra breddgrader funkar inte därför att det inte är tillräckligt med sol, åtminstone inte när vi behöver energi, nämligen under den kalla vintern. Men det handlar om Sverige.
Sverige har en förhållandevis mycket klimatvänlig energiförsörjning därför att vi har kärnkraft och vattenkraft. Men så är det inte globalt. I Kina öppnas nya kolkraftverk varje vecka. De är nybyggda, och de kommer tyvärr att finnas kvar 2030. Men det kommer att vara så. I Tyskland öppnar man nya kolgruvor. Det är till och med svenska statliga företag som gör det. Att man gör det i Tyskland beror på att man har bestämt sig för att avveckla kärnkraften.
Vi måste alltså jobba både långsiktigt och kortsiktigt. Vi måste jobba kortsiktigt med att investera i det som vi känner till och som vi kan. Vindkraften byggs ut i Sverige och även fjärrvärmesystem och annat. Vi har olika uppfattningar om kärnkraften, men vi har ändå släppt fram möjligheten att bygga nya reaktorer. Klimatfrågan är naturligtvis en utgångspunkt. Sedan har vi kanske olika uppfattningar om kärnkraften. Men det är därför som vi gör detta.
Nya reaktorer som börjar byggas om några år kan leverera el på 2020-talet och dra ned vårt fossilberoende. Men sedan måste vi också jobba mer långsiktigt. När det gäller de kärnkraftverk som vi har i dag började forskningen under andra världskriget, kan man säga. Då var det en militär nytta som man såg framför sig. Det var 70 år sedan. Men så småningom blev det en civil nytta.
Det är klart att forskning för stora forskningsgenombrott är mycket långsiktig. Man kan inte bara vara kortsiktig och säga att det som vi forskar om ska ge effekt nästa år, året därpå eller om tre år. Vi i vår generation måste också ta på oss att göra stora forskningsåtaganden för att problemen för våra barn och barnbarn ska kunna lösas. Det är mycket forskning. Jonas Sjöstedt vill väl misstänkliggöra detta för att det går att koppla till kärnkraft som han är emot, och därför är just detta tveksamt.
Men det finns mycket långsiktig forskning, bland annat medicinsk forskning, till exempel hur man ska bota cancer och annat. Alla förstår naturligtvis att det tar årtionden innan man slutligt löser detta. Men vi satsar mycket stora resurser på det ändå därför att forskning inte bara är kortsiktig. Vi måste också knäcka de stora gåtorna för framtiden för att se till att barn och barnbarn lever i en ännu bättre värld.
Jan Björklund (L):
Jag har stor respekt för att inte alla håller på med forskningspolitik. Men en sak har jag lärt mig. Om man skulle säga att man bara ska ösa in forskningsresurser i det som vi vet ger resultat och som man kan säga vilket år det blir, då kan vi lägga ned hela den svenska forskningspolitiken. Forskning fungerar inte så. Jag kan säga så mycket som att detta naturligtvis är mycket långsiktiga forskningsinvesteringar. De kommer inte att ge resultat i närtid. Det som vi satsar på solenergiforskning kanske aldrig ger resultat.
Ska vi dra in det då? På våra breddgrader kan man förmodligen använda solenergi för att värma vatten på sommaren. Men när vi verkligen behöver mycket energi när det är kallt och mörkt på vintern duger inte solenergin på våra breddgrader. Ska vi dra in alla anslag till denna forskning då, Jonas Sjöstedt, därför att vi inte kan förutsäga när den ger resultat? Men vi lägger forskningspengar på den ändå därför att det kanske finns en chans att den någon gång i framtiden ska ge avkastning. Detta har betydligt större möjligheter. Det är krångligt, det är stort, och det är dyrt.
Men det finns en möjlighet att lösa stora delar av de globala energiproblemen i framtiden för kommande generationer genom dessa projekt. Det är därför som vi är beredda att göra detta. Varför en stor andel av EU:s budget går till detta beror på att vi har gjort den ansvarsfördelningen i Europa. Att forska om vindkraft och solkraft är billigare. För detta behövs inte denna typ av jätteanläggningar. Denna forskning betalar länderna själva. Sverige betalar ganska lite av sin forskningsbudget.
Det är EU som finansierar detta, därför att vi har en gemensam anläggning, och då blir det en stor andel där. Sedan tycker vi båda förmodligen att mer av EU:s budget borde gå till forskning och mindre till jordbruksstöd och annat. Men det är en annan diskussion. Om vi har attityden att vi ska anslå forskningsmedel bara till projekt som vi vet exakt vilket årtal som de ger resultat och som vi är säkra på ger resultat, då kan vi lägga ned all forskning över huvud taget, för så fungerar inte forskning.
Jan Björklund (L):
Kent Persson har frågat om miljöministern avser att arbeta för att det befintliga forskningsavtalet mellan Sverige och Frankrike bryts och om det enligt miljöministerns kännedom finns fler hemliga avtal mellan Sverige och andra stater inom kärnkraftsforskningsområdet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som svarar på interpellationer som rör forskningsfrågor.
Kent Persson hänvisar till att Sveriges Radios Ekoredaktion den 5 april rapporterade om ett avtal som Sverige har ingått med Frankrike som sades vara hemligt och att det i avtalet skulle framgå att Sverige bidrar med 70 miljoner kronor till fransk kärnkraftsforskning. Först och främst vill jag klarlägga att avtalet som radion hänvisar till är en gemensam deklaration om svenskt-franskt forskningssamarbete som efter dess undertecknande lämnas ut till envar som efterfrågar den.
Det finns inte heller enligt min kännedom några så kallade hemliga samarbetsavtal mellan Sverige och andra stater inom kärnkraftsforskningsområdet. Jag vill gärna förtydliga avsikten med deklarationen och innehållet i den. Deklarationen har undertecknats för att främja och underlätta forskningssamarbete mellan Sverige och Frankrike som bland annat bygger på att den europeiska spallationskällan, European Spallation Source, ESS, konstrueras och byggs i Lund.
Deklarationen rör överenskommelser inom flera forskningsområden, neutronforskning, acceleratorteknik och klimatforskning. Det är således fråga om grundforskning, och i deklarationen anges bland annat att svenska och franska forskningsgrupper ska utveckla instrument till ESS och till Max IV-anläggningen i Lund.
Vidare anges att svenska forskningsgrupper deltar i klimatforskningen vid det franska laboratoriet för forskning inom klimat och miljö. Svenska forskare, doktorander och studenter ges enligt deklarationen tillträde till franska forskningslaboratorier för utbildning, forskning och gemensam utveckling av forskningsprojekt vid utbildnings- och forskningsreaktorer i Frankrike.
Det är angeläget att ha tillgång till sådana reaktorer för att kunna bedriva forskning och utbildning av hög kvalitet när det gäller bland annat reaktorteknik och reaktorsäkerhet. Internationella samarbeten är nödvändiga för att kunna bedriva högkvalitativ forskning, särskilt för ett litet land som Sverige. Samarbete med forskare i andra länder och tillgång till utländsk infrastruktur för forskning är därför oumbärligt när det gäller att stärka Sveriges ställning som forskningsnation.
Det är en stor framgång för Sverige att ESS förläggs i Sverige, eftersom det handlar om att bygga och driva en av världens största forskningsanläggningar. Vi kan redan nu notera ett ökat intresse från andra länder för ökat forskningssamarbete med vårt land. Jag ser positivt på deklarationen om forskningssamarbete mellan Sverige och Frankrike och ser inget skäl att göra några förändringar i den.
Jan Björklund (L):
Jag ska försöka besvara frågorna även om några av dem var så specifika att jag inte är säker på att jag har underlag. Avtal om forskning mellan länder görs löpande och ständigt. Vi skickar varje år mängder av studenter, forskare och doktorander till andra länder, och så upprättas avtal. Detta är ett sådant avtal.
Det betyder att svenska forskare och svenska doktorander kommer att åka till Frankrike och forska om reaktorteknik, reaktorsäkerhet och så vidare. Exakt vad de forskar om och vad forskningsprojekten omfattar överblickar jag inte, och jag tänker inte heller lägga mig i det. Det är en sak för den fria akademin att formulera sina forskningsfrågor. Men det är klart att de har med kärnkraft att göra. Det är ju idén med det hela.
Det är väl fullt möjligt att det sluts nya avtal i framtiden. Det finns inga pågående förhandlingar, men det är fullt möjligt att vi finner behov av att skaffa oss kunskap hos fransmännen, som har byggt upp särskilda anläggningar för att forska om detta. Det är inte bara svenska staten som behöver kunskapen, utan våra högskolor vill på olika sätt förkovra sig på detta område.
Det är inget märkligt och inget vi bör styra över. Det är inget vi bör stoppa eller förbjuda, utan det är en helt normal verksamhet. Om den inte hade avsett just kärnkraftsreaktorer antar jag att interpellanten inte hade reagerat. Detta är bara en liten del i en strid ström av forskningssamarbete. Det är inte ett sätt att kringgå frågor om subventioner. Att forska om kärnkraft är inte att subventionera kärnkraft.
Om vi använder en sådan definition måste vi ganska snabbt lägga ned verksamheten vid Kungliga Tekniska högskolan, Chalmers och Uppsala universitet, som både utbildar kärnkraftsingenjörer och forskar kring atomkraft på olika sätt, för då skulle det också vara subventioner. Jag tror inte att ens en kärnkraftsmotståndarriksdag skulle komma på tanken att rubricera forskning på ett visst område som subventioner till sektorn.
Jan Björklund (L):
Ja, det upplevde jag att jag bekräftade i mitt första svar. Vi har samarbetsavtal med ett antal länder i Europa. De har upprättats. Vi hjälper till att finansiera anläggningar i andra länder mot att de hjälper till att finansiera en anläggning i Sverige. Avtalet med Frankrike innehåller flera olika forskningsprojekt. Svaret är alltså ja, men jag ska lägga till något. Vad Kent Persson menar är ju om just kärnkraftskomponenten var en förutsättning. Det vet jag inte.
Om vi hade vägrat och sagt att vi inte vill betala hade det säkert upprättats ändå, men vi såg ett behov av forskning på det området. För oss var detta aldrig något att överväga. Det var inget problem.
Jan Björklund (L):
William Petzäll har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta i syfte att skolan i sitt värdegrundsuppdrag även uppmärksammar och motverkar den fientlighet som svenska ungdomar utsätts för. Jag vill inledningsvis slå fast att skolan ska vara en trygg och säker plats för både elever och skolans personal.
Alla former av våld, diskriminering och trakasserier oavsett bakgrund ska motarbetas med kraft. Inga elever ska diskrimineras oavsett om detta beror på kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, religion, annan trosuppfattning, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller något annat.
I diskrimineringslagen finns tydliga bestämmelser kring skolhuvudmannens skyldighet att utreda och vidta åtgärder mot trakasserier. Det är Diskrimineringsombudsmannen som är tillsynsmyndighet för diskrimineringslagen. Vidare har Statens skolverk i uppdrag att främja skolans värdegrundsarbete.
Värdegrundsarbetet utgår från de värden som anges i skolväsendets läroplaner och som riksdagen har ställt sig bakom. Av läroplanerna framgår bland annat att främlingsfientlighet och intolerans måste mötas med kunskap, öppen diskussion och aktiva åtgärder.
Förutom diskrimineringsförbudet i diskrimineringslagen och det så kallade värdegrundsuppdraget har regeringen även gett Skolverket i uppdrag att stödja skolornas arbete mot diskriminering och annan kränkande behandling. Totalt avsattes 45 miljoner kronor till detta under åren 2006-2010. En ny satsning mot mobbning har aviserats i 2011 års budgetproposition, vilken avses pågå under åren 2012-2014.
Alla elever har rätt till en trygg skolmiljö som ger dem möjlighet att utvecklas som individer.
Jan Björklund (L):
Genomgående för de tre talarna är att de beskriver mobbning, kränkningar, trakasserier som förekommer. Jag känner inte till de exakta historierna som det berättas om, men att det förekommer mobbning i svensk skola är glasklart. Det förekommer trakasserier och det förekommer diskriminering. Detta förekommer. Det är min och regeringens uppfattning.
En av de tydligaste och skarpaste linjerna vi driver i utbildningspolitiken är att vi måste få mer och bättre trygghet i skolan, bättre ordning och reda och säkerhet. Vi måste värna varje enskild elev i den svenska skolan. Dit hör ett mer aktivt vuxenansvar i skolan.
Det är de vuxna som verkar i skolan som ihop med föräldrar och kringliggande samhälle måste upprätthålla normer, värderingar och attityder så att ungdomar som växer upp beter sig hyfsat mot varandra. Ni i Sverigedemokraterna försöker göra detta till en etnisk fråga. Drivkraften för hela ert parti är att alla problem ska kunna placeras in i en etnisk dimension. Sanningen är att det inte är grupper som är ansvariga. Det är inte en viss nationalitet som är ansvarig för mobbning. Det är individer som är ansvariga.
Individer som utför mobbning måste man naturligtvis ta i örat från skolans sida. Man ska förebygga, agera när det inträffar och givetvis även använda sig av sanktioner när det är lämpligt och behövs. Det gäller skolan, och om det är allvarligt ska också rättsväsendet blandas in. Detta är glasklart från min sida. Det är dock inte glasklart i varenda skola i Sverige, och en av de uppgifter som jag dagligen kämpar med är att återupprätta mer av ordning, trygghet, studiedisciplin.
I slutändan handlar det om att enskilda elever ska gå i skolan, kunna verka och till och med trivas där. Det spelar ingen roll vad man har för hudfärg, nationalitet eller bakgrund. I varje debatt försöker ni få det till att det är invandrarnas fel, men det är inte så. Det är individer som är ansvariga. Antingen man har sin bakgrund i Sverige eller i något annat land är det individer som är ansvariga, inte grupper.
Dra inte alla över en kam på det sätt som ni ständigt gör! Vi har lagar på plats, menar jag. Lagar finns som säger att skolan har skyldighet att förebygga. Lagarna talar om vad som är rätt och fel i fråga om diskriminering och kränkning. Och vi har också tillsynsmyndigheter. Till slut är det dock vuxna ute i skolväsendet samt föräldrar som måste ta ansvar.
Det räcker inte med paragrafer, utan alla människor som varje dag verkar i miljöer där det finns ungdomar, såsom skolan, måste ta ansvar. Det är en hög prioritet från regeringens sida att öka insikten om detta, att öka ansvarstagandet. Oavsett om det gäller en skola i ett traditionellt svenskt område eller i ett utanförskapsområde handlar det om det. Försök därför inte skuldbelägga alla invandrare på det sätt ni gör! Det handlar om att individer är ansvariga oavsett bakgrund.
Det handlar om att från samhällets sida förebygga det, att uppmärksamma det, att ta tag i det där det inträffar men inte att skuldbelägga grupper.
Jan Björklund (L):
Jag får många frågor från alla tre, men tiden är kort. Jag börjar med de frågor som huvudinterpellanten ställer, så får jag bemöta resten i mån av tid. Frågan som Petzäll ställer till mig nu är: Räcker det med vackra ord i läroplanen? Nej, det gör det inte. Det är precis därför vi vidtar mängder av andra åtgärder. Då säger ni: Varför vidtar ni bara åtgärder som riktas mot svenskar för att de ska bli toleranta mot invandrare? Varför gör ni inte tvärtom?
Men såvitt jag kan erinra mig finns det ingen satsning som Utbildningsdepartementet gör eller som vi gör i skolan som går att sätta in i en sådan beskrivning. Vi riktar oss till alla skolor, till alla individer och till alla ungdomar. Vi har kränkningar i skolan. Vi har mobbning i skolan. Vi har i utanförskapsområden oftast större problem i skolorna än vi har i andra skolor. Det är naturligtvis utanförskapet som är själva orsaken.
Utanförskapet har ofta förklaringar i hög arbetslöshet, som i sin tur har förklaringar i att man inte kan svenska språket tillräckligt bra och så vidare. Regeringen vidtar mängder av åtgärder för att på olika sätt möta det. När kränkningar uppstår måste man ta tag i det, ofta ganska tydligt. Ibland sker det inte tillräckligt tydligt. Det är det vi jobbar med från regeringens sida. Men vi måste också möta med integrationspolitiken. Där blir jag orolig när jag hör Sverigedemokraterna.
Ni har förslag på förslag i denna riksdag för att skrota den svenska integrationspolitiken. Hur ska vi då få in de människor som bor i utanförskapsområdena i det svenska samhället? Hur ska de kunna få jobb? Hur ska vi någonsin kunna lösa problemen om vi inte har en aktiv integrationspolitik? Då säger ni: Låt oss ta in färre invandrare! Men även med er politik skulle det finnas ett antal invandrare. Vi har de här problemen i utanförskapsområdena, och vi måste lösa dem med integrationspolitik.
Den vill ni skrota, vilket kommer att förvärra problemen. Vi måste naturligtvis möta de utmaningar som utanförskapsområdena har på en lång rad olika punkter. Det räcker inte med vackra ord i en läroplan vare sig i skolor i Rosengård eller i skolor någon annanstans. Det krävs ett aktivt vuxenansvar och ett aktivt ingripande. Det krävs förebyggande åtgärder och tydliga regler och paragrafer i lagar så att man har befogenheter att ingripa, ibland ganska tufft, när det inträffar saker.
Det gäller oavsett om eleverna är svenskar eller har sina rötter i något annat land. Det är inte den etniska dimensionen som är det centrala i detta, även om det alltid är så för er i alla frågor.
Jan Björklund (L):
Grova kränkningar är precis lika otillåtna oavsett vem som genomför dem. Petzäll försöker driva linjen att vi anser att det är okej om invandrare kränker svenskar, men inte okej om motsatsen råder. Det där är helt fel. Det är helt oacceptabelt med kränkningar, oavsett vem som begår dem. Så är vår lagstiftning uppbyggd, så är våra kampanjer uppbyggda och så är den svenska läroplanen uppbyggd. Det är inte tillåtet. Det är individer, inte grupper, som begår dessa brott.
Oavsett om personen har invandrarbakgrund eller bakgrund från Sverige är det fel. Är det brottsligt är det lika brottsligt oavsett vem som gör det. Detta är ett fundament. Jag är liberal. Det är individer som bär ansvar, inte grupper, inte kollektiv. Om någon beter sig illa är det inte gruppen som är ansvarig för det. Det är den individen som ska ställas till ansvar. Försök inte skuldbelägga alla invandrare för de problem vi har i det svenska samhället!