Ulf Kristersson (M):
Jag är inte en sämre politisk slagskämpe än att jag gillar rejäl oenighet. Jag vill inte alls förminska våra dramatiska åsiktsskillnader. Det vore mig främmande. Jag tycker att det är kul när man tycker olika. Jag tycker också att det är kul när man kan göra åsiktsskillnaderna rejält tydliga. Men jag tycker inte att vi rimligen kan överdriva de saker vi nu pratar om här. Om man tar Tomas Eneroths ord på bokstavligt allvar och om man läser er budgetmotion ser man att ni invänder på två områden.
Ni tycker att vi ska ha ett annat arbetsmarknadsbegrepp vid den tidsgräns ni numera själva också tydligt erkänner, det vill säga 180-dagarsgränsen. Ni vill ha ett något annorlunda arbetsmarknadsbegrepp än det vi vill ha och som vi vill utreda för att se om det rätt beskriver arbetsförmågan. Det är det ena. Det andra är att ni erkänner tidsgränserna utom den bortre tidsgränsen på två och ett halvt år.
Ni menar att vi kan ta bort den sista tidsgränsen, efter två och ett halvt års sjukskrivning, utan att det får någon konsekvens för de andra tidsgränserna. Ni menar att det är ett rimligt pris att betala att de 14 000 personer som 2010 kom i arbete eller väsentligt närmare arbetsmarknaden efter att ha lämnat sjukförsäkringen i stället är kvar i sjukförsäkringen. Man kan tycka olika om detta.
I stället väljer ni att prioritera en höjning från sju och ett halvt till åtta prisbasbelopp i taket i sjukpenningen. Jag ironiserar inte, men det är där våra åsiktsskillnader står. Det är inga små saker; det är väsentliga saker. Men beskriv det med en rimlig pretention på principavvikelser! Lite allvarligare tycker jag att det är när Tomas Eneroth beskriver att människor med cancer och andra allvarliga sjukdomar slängs ut ur sjukförsäkringen. Det är mycket tydligt vad som gäller.
Människor med allvarlig sjukdom, till exempel cancer, människor på sjukhus och numera, efter våra förändringsförslag, människor för vilka det efter individuell prövning inte kan anses skäligt att de ska behöva lämna sjukförsäkringen kan vara kvar längre än två och ett halvt år i sjukförsäkringen. Det betyder inte att vi vill att många människor ska vara sjukskrivna längre än två och ett halvt år. Men vi utesluter inte att det finns människor som måste vara kvar längre och som skulle kunna fara illa av att tvingas prövas mot arbetsmarknaden.
Vi har medgivit detta tydligt och tidigt. Vi rättar till det. Det är ett sätt att försöka förena tydliga tidsgränser och rimliga spelregler för alla människor med rimlig hänsyn till att alla människor inte passar in i lagens av nödvändighet ganska fyrkantiga regelverk. Till sist: Jag vet inte varför Tomas Eneroth ibland verkar ogilla en diskussion om att socialförsäkringar är en fundamental del av svensk socialpolitik.
För mig handlar detta visserligen om pengar. Det ska inte underskattas. Detta är pengar som är viktiga för den enskilde och pengar som är viktiga för hela samhället. Men det här är en fundamental del av svensk välfärdspolitik, och har så varit sedan mycket lång tid tillbaka. Det är inte någon apart del av välfärdspolitiken. Det är en helt central del.
För de flesta människor som är sjuka normalt ofta - även allvarligt sjuka normalt ofta - och som drabbas av sådant som livet med större eller mindre sannolikhet drabbar oss alla med är socialförsäkringar en helt fundamental del av den svenska välfärdspolitiken.
Väsentligt fler människor upplever den svenska välfärdsmodellen som fungerande därför att de använder socialförsäkringarna än därför att de tvingas gå till socialtjänsten för missbrukarvård, försörjningsstöd eller andra viktiga saker där borta. För mig är detta två saker som hänger ihop. De bygger på samma grundideal. De är formade i ungefär samma tid - tidigt 1900-tal - och de lär oss fortfarande någonting om hur vi ska forma framtidens välfärdspolitik.