KBLab/rixvox huggingface dataset:
Marléne Lund Kopparklint (M):
Det är enkelt att sätta sig på sina höga hästar och svänga sig med ord om att vi står med okunskap eller inte håller oss till fakta. Men i själva verket är det tvärtom.
Jag skulle vilja upplysa ministern om att riksdagen år 2013 beslutade att Sverige skulle ha 170-270 vargar för att uppfylla EU:s direktiv om att upprätthålla GYBS. Intervallet bygger på den vetenskapliga studie som forskare har gjort om den minsta livskraftiga populationen, MVP.
Det skulle då ligga på ungefär 100 vargindivider. För att kunna upprätthålla denna nivå fattade man beslut om ett spann på 170-270 vargar. Det är fakta som jag tycker att ministern borde hålla sig till när hon går in i den här debatten.
Vi måste någon gång komma vidare i rovdjursdebatten - denna evighetslånga debatt som betyder mycket för människor på landsbygden. Det finns 200 000 vargar i världen. Vargen ska inte blandas ihop med utrotningshotade djur i övriga delar av världen. Den är oerhört utbredd över hela världen.
Det tråkiga är att Sveriges regering inte verkar förstå detta faktum. Vi kan inte ha ett läge som i dag, med uppemot 700 vargindivider, där vi inte sätter människors trygghet i främsta rummet.
Det är ju helt absurt att det finns familjer som inte törs låta sina barn gå ut på gården och leka och att förskolor är oroliga för att vargar stryker förbi utanför. Fru talman! Jag har åtskilliga gånger stått här i kammaren och pratat om den värmländska kartan. Anledningen till det är att det är en ganska viktig och talande karta.
På den kartan är det inte mycket som inte täcks av vargrevir. Det är inte rimligt att ha det så. Vi måste få ordning och reda på debatten inom det här området. För att förvalta den gemensamma vargstammen effektivare måste det bli fler åtgärder. Här måste minister efter minister ställa sig frågan varför vi har dessa debatter här i kammaren.
Det handlar ju om att människor känner sig otrygga. Hur långt ska det behöva gå innan man tar detta på allvar och börjar lyssna på människor som bor på landsbygden? Det ska inte ta åratal. Det ska man göra här och nu. Jag har uppmanat minister efter minister att komma till Värmland, Gävleborg och Dalarna.
Besök människor som bedriver fårfarmar och bor ute på landsbygden med vargen runt husknuten. Lyssna och ta in! Gör om, gör rätt! Ge inte Naturvårdsverket direktiv om att de får höja ribban högre och högre. Det blir en ohållbar situation.
Jag tycker heller inte att det är snyggt att sitta och hånskratta åt oss riksdagsledamöter, som för med oss budskap hit in i kammaren och för ut politik som betyder mycket för människor i vardagen. Vi måste kunna bättre än så, för detta är viktiga frågor som har stor betydelse för landsbygden.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag hoppas innerligt att denna debatt någon gång ska få ett bra slut, där regeringen inser att människors trygghet måste sättas i främsta rummet. Det är det viktigaste - att man inte ska behöva uppleva den otrygghet som man i dag upplever på grund av att regeringen för en oseriös och orimlig rovdjurspolitik.
Det är angeläget att vi får på plats en ny jakt- och viltvårdsmyndighet och att den tar över ansvaret för dessa områden från Naturvårdsverket i samband med en genomgripande reform.
Trots att riksdagen beslutade att koncentrationen av varg skulle minska finns det fler vargrevir i dag än när beslutet fattades - i synnerhet i mitt län, Värmland, som är Sveriges revirtätaste län.
Att riksdagens beslut inte följs av en tillförlitlig förvaltning urholkar förtroendet för riksdagens förmåga att hantera komplexa och kontroversiella frågor, som rovdjurspolitiken faktiskt är. Detta är en utveckling som visar att regeringen inte tar någon som helst hänsyn till vare sig riksdagsbeslut eller de människor som bor och verkar med vargens närvaro runt husknuten.
Såväl varg som övriga rovdjur behöver anpassas till landsbygden och inte tvärtom. Det kommer att finnas fler tillfällen då vi kommer att stå här i kammaren och ta upp denna fråga. Vi kommer att stå här ända tills vi ser ett resultat.
Vi behöver nog bättra på regeringens kunskap och acceptans för att människor är oroliga runt om i landet, när de lever med detta runt husknuten.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Tack, ministern, för svaret! Ja, då står vi här igen. Det här är vår sista debatt om vapenfrågor denna mandatperiod. Det är åtskilliga gånger som jag och ledamoten Bergheden har stått här i kammaren och försökt tala regeringen till rätta och få den att följa det som riksdagen har beslutat om, men det har hjälpt föga. Ministern hänvisar än en gång till en utredning.
Utredaren har ett och ett halvt år på sig att presentera ett förslag, och sedan får man räkna med ytterligare tid för nya lagförslag. Detta är ju bara obstruktion och dimridåer för att förhala det som jägare och sportskyttar fört fram under så många år genom oss riksdagsledamöter. Jakten på sportskyttar och jägare måste upphöra, fru talman.
Statsrådet måste upphöra med denna jakt. Det enda vi får höra i statsrådets svar till mig och ledamoten Bergheden är att man struntar i detta och avvaktar utredningen. Det är skamligt. Moderaterna har jobbat med vapenfrågorna under så många år för att förenkla och underlätta för Sveriges jakt- och sportskyttar. Vi har lyssnat på rörelsen.
Vi har tagit fram hållbara förslag som andra partier senare har följt efter. Vi har till skillnad från andra partier sagt att vi inte är intresserade av några fler utredningar. Femårslicenserna är just en sådan fråga. Det är utrett och klart. Det är bara att verkställa och avskaffa femårslicenserna, men det vägrar regeringen av någon outgrundlig anledning att göra.
Det var länge sedan som riksdagen beslutade om flera punkter som ska underlätta för jägare och sportskyttar. Men regeringen väljer återigen att ignorera detta och gömmer sig bakom ytterligare en utredning. Varför ska det vara så svårt att genomföra det som svenska folket genom sin riksdag har beslutat om? Det ökar inte tilltron till systemet, direkt.
Och man hänvisar återigen till fakta och siffror som inte är tillämpliga eller låter påskina att svenska lagliga vapen används vid terrorbrott. Det är ohederligt, och det har statsrådet pysslat med under debatter som vi haft. Det är inte lagliga vapen som används i gängkriminalitet eller vid terrorbrott. Det är illegala vapen som förs in i Sverige från andra länder.
Det är helt oförståeligt hur regeringen kan blanda ihop detta gång på gång. Att ständigt blanda ihop laglydiga jägare och sportskyttar med terrorister och gängkriminella är en skymf, och det är faktiskt pinsamt.
Att gömma sig bakom ytterligare en utredning och fullständigt strunta i vad riksdagen beslutat om är bedrövligt, och jag hoppas att Sveriges 600 000 vapenägare kommer ihåg detta när vi går till valurnorna. Socialdemokraterna är inget parti för jägare och sportskyttar.
Det är inget parti för att värna denna stora rörelse som finns i Sverige och som vi ska vara rädda om och hedra i stället för att bedriva någon sorts jakt på den och försvåra för den. Jag skulle vilja ställa frågan hur statsrådet vill jobba för att underlätta för jägare och sportskyttar, men det känns som om det är lönlöst. Det hjälper inte, tyvärr.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Jag skulle vilja säga till statsrådet att han ska skämmas på riktigt. Han står här i kammaren och jämför laglydiga jägare och sportskyttar med terrorister, gängkriminella och nu sist Clark Olofsson. Hade han femårslicenser?
Polisen har på eget initiativ infört ett poängsystem som begränsar antalet vapen man får ha i ett vapenskåp. Det är en begränsning som kan vara mer restriktiv än den klassning som finns för vapenskåpet. Detta har exempelvis inneburit att ett hushåll där flera personer jagar eller är sportskyttar tvingas skaffa sig samma anpassade förvaring som företag ska ha, värdeskåp grade 3.
Ett sådant skåp, stort nog att rymma jaktgevär, kan kosta mellan 30 000 och 50 000 kronor i stället för ett vanligt vapenskåp, som kostar runt 5 000 kronor. Enligt polisen får man inte heller ha varsitt säkerhetsklassat vapenskåp. Jag får alltså inte ha ett eget vapenskåp hemma då min man och min son som båda är jägare har vapenskåp.
De skåp som polisen kräver är mer eller mindre svåra att ha. De är omöjliga i normala bostäder, eftersom vikten på vapenskåpet överstiger byggnormens krav. Det finns exempel på privatpersoner som ålagts åtgärder som inneburit extremt stora kostnader, exempelvis att de måste bygga ett vapenvalv för sina vapen för att de ska kunna fortsätta med sin hobby. Detta är inte rimligt, fru talman.
Man kan också ta ett exempel med två aktiva skyttar, en jägare och en sportskytt, som bor tillsammans eller flyttar ihop. Endera tvingas den ena göra sig av med några av sina vapen och kanske sluta med idrottsgrenar, eller så tvingas de leta rätt på en bostad med bjälklag eller golv som klarar av skåpets vikt.
Skulle det dessutom finnas en äldre son eller dotter i familjen som vill ta över sina föräldrars intresse för jakt problematiseras detta ännu mer. Som reglerna oftast tillämpas av polisen i dag ställs krav på förvaring i dyra värdeskåp för samtliga hushållsvapen, och poängen ska inte övergå 20.
Poängsystemet är inte bara ett orimligt krav för privatpersoner utan är också helt onödigt försvårande för jägare och sportskyttar. Än en gång försvårar man. Fru talman!
En enkel och lämplig lösning på detta är att det i lagen anges att privatpersoners vapen ska förvaras i säkerhetsskåp, exempelvis SSF 3492, med det antal vapen per skåp som medges för säkerhetsskåpets klassning. Slopa detta poängsystem, som bara krånglar till det och försvårar för jägare och sportskyttar!
På detta sätt skulle man kunna återgå till vad som var avsikten när förvaringskravet infördes och undanröja försvårande tolkningar av vapenlagen som direkt komplicerar och motverkar utövandet för Sveriges jakt- och sportskyttar. Därför bör vapenlagen förtydligas på detta område. Det finns flera förslag på åtgärder som skulle kunna underlätta för landets sportskyttar och jägare.
Jag förstår att ministern vill förbjuda en massa vapen i samhället, men det är fel vapen och fel grupp som man angriper och jagar. Fokusera på rätt saker i stället!
Marléne Lund Kopparklint (M):
Hur svårt kan det vara för ministern att driva denna fråga och visa att han vill underlätta för landets jägare och sportskyttar? Man ska jaga kriminella, inte laglydiga jägare och sportskyttar. En dömd brottsling har illegala vapen, inte laglydiga jägare och sportskyttar.
Det som kännetecknar regeringens handlande i vapenfrågan är att man konstant blandar ihop korten. Man klumpar ihop fakta, skuldbelägger och obstruerar beslut fattade av riksdagen. Man har ignorerat 35 tillkännagivanden.
Man har noll respekt för svenska folkets vilja, som vi, dess företrädare i riksdagen, har tillkännagett för regeringen. Fru talman! Socialdemokraterna är fullständigt odemokratiska. Det här går inte, och det hoppas jag att folket visar i höstens val.
Det enda regeringen jobbar med när det gäller detta är att försvåra för landets jägare och sportskyttar. Vapenlobbyn, vilka är det? Pratar ministern om landets laglydiga jägare och sportskyttar? Man jämför dem med terrorister, med gängkriminella och nu senast med Clark Olofsson. Vilket lågvattenmärke!
Jag förväntar mig mer av en regering, och jag förväntar mig mer kunskap av ministern i dessa frågor. Det är ett önskemål. Det är ingen svaghet vi håller på med här i riksdagen.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Tack, ministern, för svaret! Minister Johansson utstrålar i sitt svar att det är en mycket angelägen fråga att bekämpa sexualbrott mot barn och att man har vidtagit flera åtgärder för att förbättra möjligheterna att bekämpa den typen av brott och att man tar nya initiativ fortlöpande.
Jag skulle vilja se fler åtgärder, för de åtgärder som regeringen har vidtagit är inte tillräckliga. År 2014 räknade Allmänna Barnhuset med att 20 procent av alla barn blir utsatta för sexuella övergrepp, och nu 2021 är denna siffra uppe på 25 procent.
Vi pratar om ett av fyra barn som blir utsatt för sexuella övergrepp, ungefär åtta barn i en skolklass som fru talmannen eller ministern kanske känner till. Man skulle kunna ta en skolkatalog och titta på vilka barn som blir utsatta för sexuella övergrepp, för att förstå vidden av detta folhälsohot.
Under coronapandemin fick vi ett elakt virus som spred sig bland vår befolkning och smittade den, och vi vidtog globala insatser för att lindra, stoppa och förebygga det. Vi har också sett gängkriminaliteten breda ut sig som ett elakt virus som skapar rädsla, död och hopplöshet, och man har pumpat in ofantliga resurser för att bekämpa detta.
Sexualbrott mot barn har funnits under många år, och det har eskalerat snabbt. Detta är livsfarligt. Det både förstör och skördar liv, framför allt barns liv. Här ser vi inga globala insatser och ej heller förstärkta arbetssätt för att stoppa utvecklingen tillräckligt snabbt och effektivt.
Pedofiler får näst intill härja fritt runt våra barn och nästlar sig in på de plattformar där barn befinner sig. De är ständigt på jakt, och de lurar till sig barnens uppmärksamhet, stämmer möte med dem, hotar att döda deras familj om de berättar och utför de värsta dåd man kan tänka sig mot dem.
Detta är vår tids största folkhälsohot, enligt mig, då vi vet att det ökar risken för suicid med tolv gånger om man har blivit utsatt för sexuella övergrepp i barndomen. Fru talman! I början när jag kom in i riksdagen och hade skrivit mitt första anförande i detta ämne fick jag höra att innehållet och språket var för grovt.
Jag tänkte direkt att om riksdagen inte är mogen för detta, vad känner då de barn som blir utsatta? Hur ska vi föra fram det som de blir utsatta för? För detta behöver upprepas. Man behöver höra en beskrivning av det för att veta att vi måste jobba emot det.
Även om det är lite obehagligt och hemskt att höra om måste vi börja tala om det. Vi måste höra de jobbiga orden och meningarna, fru talman, för att förstå hur utbrett och viktigt detta är, för det här förstör barns liv. Dessa hemska förövare måste jagas av polis tills det får ett stopp.
Marléne Lund Kopparklint (M):
Statistiken pekar ändå åt helt fel håll. Detta ökar.
Att statistiken visar att detta ökar handlar nog inte om att man lyfter på fler stenar, utan detta är ett vidrigt fenomen som har ökat i samhället genom att det finns fler kanaler och genom att det finns fler människor som ser på barnpornografi och går igång på det av någon sjuk anledning och försöker hitta barn som de kan utsätta för sexuella övergrepp.
Riksrevisionen kom med en rapport för något år sedan där man framförde kritik mot hur detta hemska fenomen angrips. Där får regeringen kritik för att insatserna inte är tillräckliga när det gäller att bekämpa sexualbrott mot barn.
Det är jättebra med straffskärpningar, och jag ser absolut fram emot utredarens svar i december. Men vi vet också att det är långt kvar tills något konkret implementeras. På vägen dit skördas ännu fler offer, och ännu fler barn blir utsatta. Man kan bara ställa frågan och få en klump i magen: Vems barn kommer att bli utsatt nästa gång? Fru talman!
Hur ställer sig ministern till att man genomför en radikal förändring som troligtvis skulle minska benägenheten för potentiella gärningsmän att ta steget att begå brott mot barn? Vad sägs om att överväga att införa brottsprovokation, vilket skulle vara effektivt framför allt på sociala medier? De allra flesta brottslingar gör någon form av hot- och riskbedömning innan de begår ett brott.
Om de skulle veta att den som de tror är ett barn som de kommunicerar med kanske är en polis tror i alla fall jag att brottsbenägenheten skulle sjunka ganska drastiskt. Många av dessa gärningsmän är socialt etablerade i samhället och har mycket att förlora.
I dag när allmänheten lämnar över bevismaterial till polis eller åklagare, där de själva chattat med en pedofil som trott att allmänheten varit ett barn, finns det inget bevisvärde i detta eftersom det inte varit ett riktigt barn som man har chattat med och att det inte har varit ett barn som har kunnat komma till skada.
Det är något allvarligt fel i detta, då man egentligen borde bedöma händelsen utifrån gärningspersonens intentioner i stället. Här skulle man kunna agera. Man ska inte behöva luta sig mot att allmänheten utför sådana åtgärder för att rädda barn i samhället från att bli utsatta för sexuella övergrepp som utförs av pedofiler.
Vi måste också jobba med förändringar i lagen, så att utrymmet minskar för att kunna utsätta ett barn för sexuella övergrepp och komma lindrigt undan. Enligt Brå är det cirka 0,4 procent av sexualbrotten mot barn som leder till åtal och straffpåföljd. Av 1 000 sexualbrott är det alltså 4 som leder till ett straff och till en markering i brottsregistret.
Det är inte rimligt, fru talman, att pedofiler som har utsatt barn för sexualbrott kan gå fritt ute i samhället utan ett slags varningsflagg om de skulle få för sig att söka jobb på en förskola eller söka sig till en idrottsklubb för att träna barn. Om jag fick bestämma skulle brottsmarkeringar för dessa människor aldrig gallras bort från belastningsregistret. I dag sker det efter bara några få år då straffvärdet i fråga om sexualbrott mot barn inte är så högt.
Men för barnet är det ett livslångt lidande.
Marléne Lund Kopparklint (M):
De insatser som regeringen har gjort är inte tillräckliga; det kan man inte tycka. Gängkriminella skjuter och misshandlar varandra på öppen gata och hotar vårt samhälle. De brott som vi pratar om här sker bakom stängda dörrar. En utsatt flicka sa: Det är i alla fall bra att han drar för gardinerna när han ska göra något, för då riskerar ingen annan att se det hemska som pågår. Det är precis detta som vi pratar om.
Detta är många gånger osynliga brottsoffer, och dödsfallen sker många år senare för att de inte orkar mer. De står inte ut med det som de bär på. Förövarna tar död på sina offer sakta men säkert. Vi vet nämligen vad riskerna är för dem som blir utsatta i barndomen. Vi vet att dessa skador kostar samhället enormt mycket.
Regeringen med statsrådet i spetsen borde ha tillfört öronmärkta pengar för att lyfta fram sexualbrott mot barn som en särskilt viktig fråga. Men framför allt måste vi jobba med förändringar i lagen, som jag har nämnt tidigare. Utrymmet för att kunna utsätta ett barn för sexuella övergrepp och komma lindrigt undan måste elimineras.
Om statsrådet hade förstått allvaret på riktigt i dessa brott och konsekvenserna av dem i samhället hade statsrådet pekat med hela handen mot rättsväsendet och sagt: Gör allt ni kan för att få stopp på detta! Med andra handen hade han tillfört öronmärkta pengar. Vi måste tillåta brottsprovokation för att dra fram denna brottslighet i ljuset.
Vi måste också se över markeringen i brottsregistret, så att den på riktigt fungerar som en varningsflagg när en pedofil söker sig till verksamheter där barn finns. Är statsrådet villig att ta initiativ till detta?
Tobias Andersson (SD):
Denna fråga har ledamoten Hjälmered ställt både till mig tidigare och under fyra års tid till min kollega. Han har förmodligen fått snarlika svar, där vi gång på gång har konstaterat det faktum att Sverigedemokraterna inte driver på för någon hård exit. I stället är vi snarare kritiska till stora delar av EU-samarbetet, inte bara kopplat till de stora kostnader det innebär för svensk del utan även kopplat till det faktum att det begränsar svenskt självbestämmande.
Vår kritik mot Europeiska unionen har dock aldrig haft sin grund i vare sig frihandel eller den inre marknaden, vilket Sverigedemokraterna är starkt positiva till. Jag är helt övertygad om att ledamoten Hjälmered är väl medveten om detta, fru talman. Ledamoten Hjälmered beskriver dock att även Moderaterna i viss utsträckning är kritiska till EU-samarbetet.
Jag vet också att Moderaterna i olika sammanhang har uttryckt kritik mot inte minst den sociala pelaren, som i allt större utsträckning har blivit en del av EU-samarbetet. Min fråga tillbaka till ledamoten Hjälmered, fru talman, måste därför bli hur det kom sig att han och de andra moderaterna i näringsutskottet inte uttryckte kritik mot det EU-förslag som nyligen låg på utskottets bord och där den sociala pelaren var en del.
I förslaget exemplifierades kostnaderna kopplade till detta med att man genom strukturfonder och annat skulle finansiera till exempel boende och arbete för migranter inom Europeiska unionen. Om ledamoten Hjälmered har haft svårt att förstå Sverigedemokraternas EU-politik har jag kanske än svårare att förstå den EU-politik som Moderaterna bedriver.
Är det så att ledamoten Hjälmered tycker att Europeiska unionen borde fokusera på att ordna bostäder och arbeten åt migranter som befinner sig i EU?
Tobias Andersson (SD):
Jag vill återigen upplysa ledamoten Hjälmered om att Sverigedemokraterna på intet sätt driver på för att lämna Europeiska unionen. Vi är snarare frihandelsvänliga och positivt inställda till den inre marknaden, vilket ledamoten Hjälmered har hört både från mig och från andra sverigedemokrater under en längre tid. Jag får väl upprepa det nästa gång denna fråga kommer upp på bordet i kammaren, fru talman.
Det stämmer att det bara var en del av det ärende som vi hade på bordet som berörde husering av migranter genom den sociala pelaren, men det fanns fortfarande stora kostnader kopplade till detta. Jag tycker att det är bekymmersamt att det parti som ledamoten Hjälmered företräder aktivt motsätter sig den sociala pelaren men passivt låter den glida förbi i utskottet.
Tobias Andersson (SD):
Jag tackar för frågan. Kaos i politiken har ju rått i åtminstone fyra år, och det är ett kaos som Vänsterpartiet aktivt har bidragit till att skapa. Gällande budgeten drev Sverigedemokraterna på för vår budgetmotion i den utsträckning som gick.
Däremot ansåg vi att det var fullt befogat att stödja en budgetmotion som innehöll bland annat ca 12 miljarder extra till rättsväsendet, ca 22 miljarder extra till försvaret och ytterligare miljarder till kommuner och landsting för deras välfärd.
Jag tycker att det är märkligt att det är jag som får frågan om den budget vi valde att stödja när Vänsterpartiet, som ofta försöker att framställa sig som välfärdens förespråkare och dess största förkämpar, valde att inte stödja en budgetmotion med riktade satsningar på ca 5 miljarder extra till kommunernas och landstingens välfärd. Fru talman!
Min fråga till ledamoten Varas är därmed: Varför valde Vänsterpartiet att inte stödja en budgetmotion med riktade satsningar på 5 miljarder till kommuner och landsting? Varför tycker inte ledamoten Varas att kommunerna och landstingen borde få mer pengar för att kunna säkerställa en bättre välfärd? Detta är den välfärd som ledamoten Varas parti ofta talar så väl om.
Tobias Andersson (SD):
Föga förvånande håller jag inte med om den bild som ledamoten Varas målar upp. Tvärtom: Vår budgetmotion gick än längre, men den budgetmotion vi har röstat igenom driver på för skattesänkningar, primärt för låg- och medelinkomsttagare. Detta innebär att personer som i nuläget inte har så mycket pengar att röra sig med får mer pengar att röra sig med. Vi har dessutom passat på att sänka skatten för pensionärerna.
Jag har svårt att förstå varför ledamoten Varas, som påstås stå på de svagas sida, inte tycker att pensionärer ska få mer pengar i plånboken när skatten är betald varje månad. Varför tycker inte ledamoten Varas att de som i dag inte tjänar så mycket ska få mer pengar i plånboken när skatten är betald? För mig och för Sverigedemokraterna är det självklart, fru talman, att vi måste säkerställa att låg- och medelinkomsttagare samt pensionärer betalar lägre skatt.
Det var därför vi röstade på Moderaternas budgetmotion när vår egen hade fallit.