KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Tack, Karin Rågsjö, för ditt engagerande inlägg! Det är bra att vi är många som har ett brett engagemang i detta, men det är också tydligt att vi har olika utgångspunkter för politiken. Jag tycker att det i någon mening också var motsägelsefulla ståndpunkter som Karin Rågsjö gav uttryck för här.
Å ena sidan sa Karin Rågsjö att det absolut är stor skillnad mellan olika tobaksvarors farlighet, å andra sidan företräder Karin Rågsjö en politik som klumpar ihop all tobak och inte tar hänsyn till att olika produkter har olika farlighetsgrad. Karin Rågsjö talade också om erfarenheterna från andra länder. Vad sägs om att titta på erfarenheterna från vårt eget land?
Sverige är trots allt det land inom EU som har den absolut lägsta tobaksrelaterade dödligheten och som var först med att leva upp till WHO:s mål om att andelen rökare ska vara högst 20 procent. Vi har sett en väldigt tydlig koppling mellan andelen rökare och andelen snusare. Vad drar Karin Rågsjö för slutsatser?
Blundar hon helt för det faktum att vi har betydligt färre rökare i Sverige för att vi har betydligt fler snusare?
Johan Hultberg (M):
Jag ska vara brutalt ärlig och säga att jag tycker att den här debatten är fördummande. Det är en enorm skillnad att prata om snus och att prata om röktobak. Vi måste klara av att faktiskt ha en seriös debatt där vi lyssnar på forskningen. Forskningen är extremt tydlig med rökningens farlighet både för den enskilde och för den som passivt utsätts. Det finns inte motsvarande forskningsunderlag när det gäller snusning. Det har inte kunnat bevisas att någon har dött av snus.
Jag var glasklar i mitt anförande om att snus inte är en hälsoprodukt, men det är uppenbart, om man tittar på det svenska exemplet, att snuset faktiskt har hjälpt många att sluta röka. Vi har det lägsta antalet tobaksrelaterade skador i Europa. Det är inte på grund av att vi ligger radikalt lägre i tobaksbruk i Sverige än i övriga länder, utan det beror på att vårt tobaksbruk ser annorlunda ut: att fler snusar och färre röker.
Man kan naturligtvis moralisera över att folk snusar. Jag delar uppfattningen att det bästa vore om ingen brukade tobak. Man jag väljer alla dagar i veckan att folk lägger en prilla under läppen i stället för att tända en cigarett eftersom vi vet att rökningen leder till så stora skador. Därför vänder jag mig kraftfullt emot de förslag som Vänsterpartiet står bakom och driver när det gäller att detaljreglera snuset. Fru talman!
Vi har också väldigt tydliga ideologiska skillnader i synen på privatlivet och i synen på det fria företagandet. Karin Rågsjö sa här att hon inte tar hänsyn till det privata näringslivet. Nej, det förstår jag. Hon är vänsterpartist, och det står i partiprogrammet att de ska avskaffa kapitalismen och därmed den liberala demokratin, kan man säga. Det förstår jag.
Enligt mig och Moderaterna ska vi ha verkningsfulla åtgärder för att minska rökandet, men vi ska inte detaljreglera snuset, för det har inte stöd i vetenskap, Karin Rågsjö.
Johan Hultberg (M):
Jag begärde ordet nästan mest för att försöka reda ut några missförstånd i debatten. Det framställs nästan som att vi släpper marknadsföringen fri. Det lät nästan på det viset när man lyssnade till Åsa Lindhagen och tidigare till Karin Rågsjö. Men så är det ju inte. Vi har en väldigt strikt lagstiftning som förbjuder marknadsföring av tobak.
Sedan finns det ett litet, begränsat undantag som tillåter marknadsföring inne på ett försäljningsställe, förutsatt att marknadsföringen inte är uppsökande, att den inte är påträngande och att den inte uppmuntrar till bruk av tobak. Det är alltså den lagstiftning som Moderaterna och de andra allianspartierna - SD instämmer också i det - vill ha kvar.
Vi tror också att det är rimligt att det finns möjlighet att marknadsföra de mindre skadliga alternativen till tobaksrökningen, som tar omkring 12 000 liv i Sverige. Vi tycker alltså att det är bra att den som redan är fast i ett nikotinberoende, som redan är fast i ett beroende av cigaretter eller annan röktobak, får en möjlighet att gå över till en mindre skadlig produkt.
Vi kan naturligtvis drömma om det tobaksfria samhället, men vi är ganska långt därifrån. Därför tycker vi att det är fel att försvåra för snuset, att detaljreglera snuset och att ge sken av att ett rökförbud på uteserveringar skulle göra att unga inte börjar snusa eller röka. Vi har ett individuellt ansvar. Vi tycker att man måste ta det, också som förälder.
Jag har ett ansvar om jag sätter mina barn på en uteservering där det röks för fulla muggar. Det ansvaret tar jag, och jag förväntar mig att fler föräldrar gör det. Jag ställer samma fråga till Åsa Lindhagen som jag har gjort till övriga här. Vad är det viktigaste för Miljöpartiet - att minska det totala antal som brukar tobak eller att minska de tobaksrelaterade skadorna?
Johan Hultberg (M):
En fråga som fortfarande inte är besvarad är min fråga om huruvida Miljöpartiet prioriterar att minska det totala brukandet av tobak eller prioriterar att minska de tobaksrelaterade skadorna. Jag tycker att vi måste ha en seriös ingång i detta som handlar om att se det faktum att många har blivit hjälpta av snuset när de har slutat röka.
Det är faktiskt ett väldigt tydligt samband i Sverige: Vi har den lägsta tobaksrelaterade dödligheten samtidigt som vi har den högsta andelen snusare. I den bästa av världar - absolut - skulle ingen vara beroende av nikotin eller någon tobaksprodukt, men där är vi inte riktigt.
Socialstyrelsen gjorde en enkätundersökning där det visade sig att många faktiskt var hjälpta av snuset. Snus är ingen hälsoprodukt, men vi ska ge en ärlig beskrivning av det. Den beskrivning som ledamoten Lindhagen gav tycker jag inte var korrekt och riktig. Jag tror att mycket av den beskrivningen baseras på de mer allmänna forskningsstudier som är gjorda när det gäller rökfri tobak, till exempel.
Och studien om risk för diabetes bygger på ett bruk som är långt över ett normalbrukande. Jag tycker alltså att det är viktigt att vi förhåller oss seriöst till fakta och beskriver verkligheten så som den är. Vi moderater vill ha effektiva åtgärder. Därför välkomnar vi mycket av det som läggs fram i propositionen. Vi har själva drivit på för att det ska vara tillståndskrav.
Vi står bakom stora delar när det gäller att utvidga rökförbudet. Men vi tycker att gränsen för politikens klåfingrighet måste gå någonstans, till exempel vid hur många prillor det ska vara i en snusdosa eller i fråga om en vuxen människa ska få sätta sig på en uteservering och ta en cigarett eller inte.
Johan Hultberg (M):
Jag har först lyssnat på Lena Emilsson, som är representant för ett regeringsparti, och nu Pernilla Stålhammar från Miljöpartiet som också är ett regeringsparti. Jag har i debatten saknat konkreta exempel på hur regeringen ämnar stärka socialtjänsten och ta itu med de allvarliga och omfattande problem och brister som vi ser i socialtjänsten runt om i Sverige.
Inte minst brister det många gånger när samhället väljer att placera barn på HVB-hem, i familjehem eller på särskilda ungdomshem. Herr talman! Jag ska börja med att ge regeringen lite beröm. Precis före påsk kom ett pressmeddelande om att regeringen har fattat beslut om ett åtgärdspaket för att trygga HVB-hem och särskilda ungdomshem. Det var verkligen på tiden. Utskottet har vid upprepade tillfällen lyft upp detta.
Vi har till exempel kallat generaldirektören för Statens institutionsstyrelse till oss och fått väldigt klena och bristfälliga svar. Det var alltså verkligen på tiden. När jag läste pressmeddelandet blev jag dock bekymrad då jag konstaterade att familjehem inte lyfts fram. Vi vet att många barn placeras i familjehem som är direkt olämpliga.
Jag lyssnade så sent som i går på radioprogrammet Kaliber om upprepade placeringar i ett familjehem där de var dömda för mer eller mindre allvarliga brott. Det är fullkomligt oacceptabelt. Min fråga till Pernilla Stålhammar är: Varför blundar regeringen för problemen när det gäller familjehemmen?
Johan Hultberg (M):
Ett nationellt register hade varit intressant att utreda. Någon sådan utredning har dock inte kommit från regeringen. Det enda som har kommit är att man ska titta på HVB-hemmen och de särskilda ungdomshemmen. Familjehemmen lämnas helt utanför. Jag efterfrågar konkreta åtgärder. Moderaterna är absolut öppna för att titta på ett nationellt register. Vi har i en reservation i det här betänkandet lyft fram att vi vill införa en certifiering och fortlöpande kontroller av familjehemmen.
Herr talman! När samhället griper in och i någon mening tar över föräldrarollen är det oerhört viktigt att samhället inte sviker i föräldrarollen. Det blir ett dubbelt svek för de barn som placeras i en direkt olämplig familj där droger förekommer, där föräldrarna som är tänkta att vara förebilder själva är inne på en brottslig bana och så vidare. Det är alltså ett svek.
Jag hoppas verkligen att Pernilla Stålhammars och Miljöpartiets ambition inte stannar vid en tom ambition utan att det blir konkret handling från regeringen. Det är just konkret handling jag efterfrågar. Moderaterna och jag lyfter i den här debatten och i våra reservationer fram ett batteri av åtgärder för att förbättra socialtjänsten. Jag hörde ärligt talat inte något konkret från vare sig ledamoten Emilsson eller ledamoten Stålhammar om vad regeringen gör, mer än att man har en pågående utredning.
Herr talman! Jag vill återigen fråga ledamoten Stålhammar: Vad konkret gör regeringen för att stärka socialtjänsten och för att komma till rätta med de brister som finns? Är man beredd att införa en nationell handlingsplan, som Moderaterna föreslår? Är man beredd att ge Socialstyrelsen i uppdrag att titta på hur stödet till socialtjänsten kan förbättras när det gäller att hjälpa barn i utsatta familjer att klara av skolan? Är man beredd att stärka socialtjänsten och personalens kompetens och ansvar? Vad konkret vill regeringen göra?
Johan Hultberg (M):
Jag delar landsbygdsministerns uppfattning att det finns ett stort intresse hos Sveriges fiskare att delta i metodutveckling och att utveckla det svenska fisket till att bli ännu mer miljöanpassat än vad det redan är. Men låt mig vara tydlig med att detta intresse bottnar i att man tror att det lönar sig att gå före och att det uppskattas att man gör saker på frivillig grund.
Kosterhavets nationalpark hade inte blivit verklighet om inte fiskarna hade varit positiva och involverats i processen. Då väcker det ont blod om de i efterhand riskerar att bli straffade med ett generellt förbud mot det fiske som i dag bedrivs inom nationalparkens gränser.
Landsbygdsministern sa att man inte alltid har möjlighet tänka färdigt på de förslag man lägger fram. Nej, och det är alldeles uppenbart i detta fall. Under hösten var det mycket diskussion om servettskisser, och är det något som är en riktig servettskiss är det januariavtalet. Var och varannan punkt innehåller extremt stor osäkerhet och otydlighet. Låt oss till exempel ta punkten om att det ska göras en skatteöversyn.
Här får man minst sagt divergerande svar beroende på om det är en socialdemokrat, en miljöpartist, en centerpartist eller en liberal man frågar vad översynen ska syfta till och leda till. Jag är bekymrad över hur lättvindigt man hanterar dessa frågor. Det kanske inte berör så många hundra personer, men för dem handlar det om deras dagliga bröd.
Det handlar som sagt också mycket om kustsamhällenas identitet och om besöksnäringen. Jag vädjar till landsbygdsministern att utforma ett klokt förslag och att kanske lyssna på och driva på en del av de förslag som jag har lagt fram i riksdagen om att få till en regelförenklingskommission, ta fram en handlingsplan för att underlätta generationsskifte och annat. Det behövs.
Johan Hultberg (M):
Jag och ministern är helt överens om att det mest grundläggande i det här arbetet är att stå upp för alla människors lika värde och individens frihet att vara den hen är. Det är det mest grundläggande i detta. Den ohälsa som drabbar hbtq-personer är till stor del sprungen ur den diskriminering som de möter.
De kan inte känna sig trygga i samma utsträckning som personer med annan sexuell läggning eller identitet. De möts av fördomar och så vidare. Detta arbete är helt centralt. Inte minst är skolan en viktig arena där vi ska förebygga otrygghet och tidigt möta upp med elevhälsa, som jag tog upp i mitt förra inlägg.
Jag tror också att det är viktigt att vi adresserar självmordsfrågan bättre. Självmord är ett problem i vårt samhälle som jag tycker att vi inte alls ger tillräckligt stor uppmärksamhet. Det är en av de vanligaste dödsorsakerna, inte minst bland ungdomar och bland män. Här behövs det mer och bättre prevention.
Det behövs också, enligt min uppfattning, mer suicidforskning. Jag är stolt över att vi i Moderaterna har prioriterat detta område. Vi har anslagit 40 miljoner kronor mer de kommande åren till suicidprevention och suicidforskning. Vi fördubblar anslaget till Nationellt centrum för suicidforskning och prevention av psykisk ohälsa. Jag tror att det arbetet är jätteviktigt.
Jag delar uppfattningen att arbetet med de här frågorna behöver ske brett och involvera många aktörer, såväl offentliga som privata. Men jag konstaterar att en hel del av de insatser som ligger i den nuvarande strategin redan har genomförts och att det behövs insatser framåt. I den här debatten har jag lyft fram att det behövs insatser för att höja kunskapsnivån för bättre insatser framåt.
Johan Hultberg (M):
Jättebra att ministern lyfter fram familjecentraler! Här finns ett färskt tillkännagivande från riksdagen om att stärka arbetet med familjecentraler, så att de finns tillgängliga i hela landet. Det är mycket bra om ministern tar till sig det. De stora skillnaderna över landet är ett skäl till att det behövs ett krav på kommunerna att erbjuda föräldraskapsprogram. Hur programmen ska se ut ska naturligtvis avgöras utifrån deltagarnas behov.
Det är alldeles riktigt att samma stöd och insatser inte behövs för alla föräldrar. Själva poängen med att erbjuda alla föräldraskapsstöd är just att minska eller ta bort stigmat och att visa att föräldraskapet är utmanande för oss alla. Det är inte något som gäller bara några få, utan det gäller oss alla. Men givetvis är det så att vissa grupper löper större risk att hamna i bekymmer. Vissa grupper behöver större och mer långtgående insatser och stöd.
Till exempel kan man tänka sig, som ministern nämnde, att det kan behövas särskilda insatser för personer som kommer från en annan kultur eller har barn med någon form av funktionsvariation. Då kan man behöva annat stöd och andra insatser än andra föräldrar behöver. Det behöver också utformas individuellt. Jag tycker att det är viktigt att det ges ett generellt stöd till alla föräldrar, oavsett om de bor i Haparanda eller i Tanums kommun, som jag själv.
Jag menar, fru talman, att det är god ekonomi i att investera i föräldraskapsstödjande verksamhet. Kommunernas samlade kostnader för individ- och familjeomsorgen uppgick till omkring 46 miljarder år 2027. 45 procent av de kostnaderna hänförs till barn och ungdomar.
Kan vi då investera de 75 miljoner som M och KD har avsatt tror jag att vi kan få mångdubbelt tillbaka i form av lägre kostnader för socialtjänsten och andra samhällsinsatser i framtiden. Jag uppmanar regeringen att prioritera om och inte stryka denna satsning.
Johan Hultberg (M):
Det är knappast förvånande att Västra Götalandsregionen i det korta perspektivet har prioriterat just järnvägen mellan Göteborg och Borås, eftersom den är närmast museal. Där är faktiskt restiden längre i dag jämfört med när järnvägen invigdes, och det är verkligen ett exempel på behovet av stora investeringar.
Den här investeringen är också oerhört angelägen, och jag lyfter just möjligheten här att faktiskt titta på om det inte vore möjligt att få igång investeringar vid sidan av den anslagsfinansierade lösningen, som är standard. Vi ser som sagt att trafikvolymerna över den svensk-norska gränsen är större än över Öresundsbron.
Den investeringen har ju visat sig vara väldigt lönsam och har gett stora samhällsekonomiska vinster, och den lösning man har skapat just när det gäller Öresundsbron möjliggör ju för investeringar i annan infrastruktur än bara själva bron. Där tittar man nu på möjligheterna att i nästa steg, när Öresundsbrons investeringar är betalda och det mer handlar om drift och underhåll, också kunna vara med och bidra till finansiering av metron i Öresundsregionen.
På ett liknande sätt tycker jag att vi borde kunna resonera när det gäller den svensk-norska gränsen. Det är vår viktigaste gräns när det gäller handelsutbyte mellan Sverige och övriga Norden och Europa, och det är också ett sätt att faktiskt få ut mer av redan investerade kronor. Det är glädjande att regeringen skjuter till medel för att göra en farledsfördjupning i Göteborgs hamn. Göteborgs hamn är Sveriges viktigaste och största hamn, men det är också Norges.
70 procent av deras varuexport går via Göteborg, så ska vi få ut mer effekt av de investeringar som nu görs i Göteborg är också järnvägsinvesteringen Göteborg-Oslo oerhört central och viktig.
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Socialtjänstens uppdrag är omfattande, och ansvaret är tungt. Dessvärre ser vi att socialtjänsterna runt om i Sveriges 290 kommuner många gånger brister och inte fullt ut klarar av att ta sitt ansvar. Det finns allvarliga problem. Lidande blir många gånger de socialt utsatta barnen, som inte får den hjälp och det stöd som de förtjänar och har rätt till.
Vi moderater menar att politiken nu verkligen behöver ta krafttag när det gäller socialtjänsten och inte minst stärka dess personal. Vi har bland annat föreslagit en nationell handlingsplan för att stärka landets socialsekreterare och socialtjänsten i stort i kombination med en omfattande bidragsreform för att pressa tillbaka utanförskapet och öka den sociala rörligheten.
Att stärka socialtjänsten är särskilt viktigt för att ge de socialt utsatta barnen rätt insatser och rätt stöd. Tyvärr är det många gånger särskilt verksamheter som är riktade mot barn och unga som dras med stora problem. Ett av svensk socialtjänsts verkligt stora problem - och en av dess stora utmaningar - är kopplat till kompetens- och personalförsörjningen. Över hälften av socialcheferna uppger att det generellt sett är svårt att rekrytera personal.
Tuffast är det att rekrytera socialsekreterare och biståndshandläggare, särskilt till just barn- och ungdomsvården. Det är också svårt att rekrytera chefer till myndighetsutövning inom den sociala barn- och ungdomsvården. Givetvis är det så, fru talman, att brist på personal - särskilt brist på erfaren personal - går ut över kvaliteten i socialtjänsternas verksamhet.
Även om situationen givetvis skiljer sig åt väldigt mycket mellan olika kommuner i landet är den generella och tydliga bilden att socialtjänsten är mycket hårt prövad och att det finns betydande problem och brister. Dessa problem och brister är till stor del strukturella men drabbar i slutändan enskilda personer, inte sällan värnlösa barn.
Samtidigt är socialtjänsten i våra kommuner fylld av duktiga, engagerade medarbetare som gör sitt yttersta för att göra ett bra arbete. Dessa medarbetare förtjänar beröm och uppskattning men kanske framför allt bättre förutsättningar att göra ett gott arbetare.
Vi moderater lyfter bland annat fram behovet av att minska arbetsbördan för socialsekreterare genom att se över vilka arbetsuppgifter som kanske kan utföras av andra personalkategorier som inte har en lång universitetsutbildning. Man bör också se över om det finns möjlighet att till exempel digitalisera en del av biståndshandläggningen samt titta på andra åtgärder för att lätta på arbetsbördan.
Ministern nämnde bara i allmänna ordalag vilka åtgärder som nu vidtas och att Socialstyrelsen har ett brett uppdrag att stärka barn- och ungdomsvården med fokus på kompetens och kvalitetsutveckling samt att stärka barnrättsperspektivet.
Men jag undrar mer konkret vilka åtgärder ministern och regeringen vidtar och planerar att vidta för att stärka socialtjänstens medarbetare och ge dem en rimlig arbetssituation.
Johan Hultberg (M):
Ja, så är det. Lex Sarah är verkligen inte allt som ligger till grund för kvalitets- och utvecklingsarbetet. Men det är en väldigt bärande del av arbetet. Därför tycker jag att den rapport som SVT har tagit fram verkligen manar till eftertanke och kanske förmår IVO att analysera frågan vidare.
Jag ser väldigt mycket fram emot den rapport som inom bara några veckor kommer att landa på ministerns bord, nämligen den från Barnombudsmannen. Det är en fördjupad rapport om just den sociala barnavården. Man har gjort djupintervjuer och så vidare. Jag har bara hört talas om arbetet och naturligtvis inte fått ta del av något av rapportens innehåll.
Men jag tror att den kan bli ett bra underlag för fortsatta debatter här i kammaren om hur vi kan utveckla och stärka svensk socialtjänst, för det behövs. Det är alldeles för många barn som inte får den hjälp och det stöd som de förtjänar. Det är verkligen välfärdsstatens största misslyckande om vi sviker de utsatta barnen. Vad jag tror är oerhört viktigt för att stärka socialtjänsten är att göra insatser för personalen.
Det är de som är själva ryggraden i verksamheten och de som på allvar kan göra skillnad. Då handlar det om att stärka yrkets attraktivitet och få fler att vilja utbilda sig till socionom och att söka sig en framtida yrkesbana inom socialtjänsterna. Men vi ser ett stort problem med personalomsättning. Många nya, unga socialsekreterare får ta hand om väldigt svåra fall.
Jag tror att det behövs en bättre introduktion, och där har Arbetsmiljöverket konstaterat allvarliga brister. Jag skulle avslutningsvis vilja fråga ministern om regeringen kan tänka sig att till exempel ge Socialstyrelsen i uppdrag att ta fram ett systematiskt program för introduktion av nya socialsekreterare.
Johan Hultberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Detta är en typisk sådan fråga som vid första anblick kan verka perifer och inte så stor och betydelsefull. Men det är en mycket viktig fråga utifrån ett strategiskt perspektiv vad gäller svensk hälso- och sjukvård.
Läkemedelsanvändningen är en viktig del av hälso- och sjukvården och även något som skattekollektivet får betala en rejäl slant för eftersom slutsumman för läkemedelsförmånen är omkring 40 miljarder. Det finns därför ett stort intresse hos allmänheten att ha insyn i hur medlen används.
Det är också viktigt att både vi beslutsfattare i denna kammare och regeringen har tillgång till god statistik för att kunna göra uppföljningar, granskningar och jämförelser mellan olika regioner. Dessutom är det viktigt att kunna delta i olika forskningsprogram och att arbeta aktivt med att minska förskrivningen av antibiotika för att förebygga antibiotikaresistens.
Ministern nämnde att jag genom mina frågor gjorde kopplingar till djurläkemedel, men egentligen handlar det lika mycket om humanhälsa eftersom antibiotikaresistensen är ett av de främsta hoten mot den moderna sjukvården. Redan i dag uppskattar den europeiska smittskyddsmyndigheten att 25 000 människor avlider inom unionen varje år på grund av antibiotikaresistens.
Ett allvarligt problem är den överanvändning av antibiotika som finns inom djurhållningen i Europa. Här är Sverige ett sant föregångsland tack vare det fantastiska arbete som svenska lantbrukare har gjort i generationer med att ha ett gott smittskydd, att arbeta förebyggande och att aldrig använda antibiotika i förebyggande syfte utan bara för att behandla sjukdom.
I detta arbete har statistikuppgifterna varit viktiga, men nu har man stött på patrull vad gäller möjligheten att få ut dessa uppgifter och att samarbeta över myndighetsgränserna.
Jordbruksverket, Statens veterinärmedicinska anstalt och Lif, som är de forskande läkemedelsbolagens branschorganisation, har gjort hemställan till regeringen om att agera i denna fråga.
Den nya tolkningen och tillämpningen av lagen som E-hälsomyndigheten har gjort, och som säkert är korrekt och gjord utifrån ett domslut från i fjol, har nämligen försvårat dessa möjligheter. Jag har stor respekt för det ministern säger i sitt svar att regeringen vill avvakta den konsekvensanalys som E-hälsomyndigheten gör.