KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Damberg (S):
Jonas Sjöstedt har frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att Vattenfall bör dra tillbaka sina skadeståndskrav på Tyskland. Han har också frågat om jag kommer att motsätta mig klausuler om investeringsskydd i EU:s handelsavtal med Kanada och USA.
Beträffande frågan om Vattenfall får jag framhålla att Tysklands omfattande energiomställning och beslutet att fasa ut all kärnkraftsproduktion i Tyskland till år 2022 innebar en omfattande förändring av förutsättningarna för Vattenfalls verksamhet i Tyskland. Vattenfalls styrelse och ledning är skyldiga att tillvarata bolagets ekonomiska intressen och agera i enlighet med regeringens ägarpolicy.
Frågan om eventuell kompensation för beslutet att fasa ut kärnkraften och de rättsliga åtgärder som vidtas för att erhålla sådan kompensation är därför ett ansvar för bolagets styrelse och ledning. Jag förväntar mig att Vattenfall agerar korrekt och på lämpligt sätt för att tillvarata bolagets intressen.
Jag kan också tillägga att Vattenfall har grundat sin stämning på energistadgefördraget, vilket är en internationell överenskommelse på energiområdet som ratificerats av EU och 47 stater, främst från Europa. Bland de anslutna staterna återfinns Sverige och Tyskland. Energistadgefördraget, som godkändes av riksdagen 1996, innehåller bland annat regler om investeringsskydd och en investerar-stat-tvistlösningsmekanism.
Vad gäller Vattenfall generellt har statsministern beslutat att Vattenfall ska höra till mitt ansvarsområde. För att ta ett helhetsgrepp när det gäller styrningen av Vattenfall, i syfte att göra bolaget ledande i omställningen av energisystemet mot en högre andel förnybar energi, har det skapats en särskild statsrådsgrupp, som leds av mig. Mot den bakgrunden avser jag inte att vidta ytterligare åtgärder.
Vad gäller frågan om klausuler om investeringsskydd och skiljedomsförfarande i avtalen med Kanada respektive USA vill jag hänvisa till mitt tidigare svar på interpellation 2014/15:26. Där redogör jag för viktiga utgångspunkter för regeringen beträffande dessa handelsavtal i allmänhet och frågorna om investeringsskydd och deras fortsatta hantering i synnerhet.
Mikael Damberg (S):
Jag tror inte att det är sista gången vi diskuterar denna fråga. Frågan kommer att diskuteras under lång tid eftersom avtalet ännu inte är färdigt. När det gäller det förhandlingsmandat som har getts till kommissionen kan regeringen kanske inte ha vilken uppfattning som helst. Den 5 juni 2013 godkände EU-nämnden den dåvarande regeringens förhandlingsmandat.
Inget av riksdagens partier reserverade sig mot det förhandlingsmandat som gavs i EU-nämnden för att förhandla om TTIP. Det betyder att denna linje gäller för den regering som sitter så länge riksdagen inte har fattat ett nytt beslut. Det denna regering har gjort och varit tydlig med både i regeringsförklaringen, som ni hänvisar till, och i de diskussioner vi har i Europa och i olika sammanhang här hemma är att vi välkomnar kommissionens samrådsförfarande. Finns det sätt att utveckla detta? Kan man göra det på annorlunda sätt?
Vad blir slutresultatet i avtalet? Det kan vi inte veta förrän avtalet finns där. För oss är det viktigt att avtalet kommer till stånd och att det blir ett brett och omfattande avtal som också omfattar investeringar. Investeringar är viktiga för jobben, handeln och utvecklingen i Europa, USA och Sverige. Sverige har stora investeringsintressen i USA. Vi har också stort intresse av att amerikanska bolag investerar i Sverige och Europa.
Investeringsdelen av avtalet ska alltså finnas där. Hur detta kommer att se ut på slutet hoppas jag att vi kan vara med och påverka genom att driva en progressiv diskussion om hur man kommer framåt.
Men att på förhand säga nej till än det ena än det andra innan man har diskuterat hur man kommer vidare är inte smart politik om vi vill påverka den europeiska debatten och se till att vi i slutändan kan teckna ett bra och progressivt avtal som skapar bättre förutsättningar för Europa och Sverige.
Mikael Damberg (S):
Rikard Larsson har frågat folkhälso, sjukvårds- och idrottsministern vilka åtgärder som han avser att vidta för att locka fler stora event till Sverige och för att stödja regioners arbete med event. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Stora event lockar ofta utländska besökare och ger positiva effekter för turistekonomin i stort men också för varumärket Sverige.
Sverige har ett gott rykte som arrangörsland och har bland annat genomfört friidrotts-EM i Göteborg 2013, Eurovision i Malmö 2013, Kulturhuvudstadsåret i Umeå 2014 och nyligen skid-VM i Falun. Sverige rankas också högt i världen som kongress- och mötesarrangör. Sverige har goda förutsättningar att attrahera fler event, och regeringen arbetar för att stärka dessa ytterligare. Bland annat genom vårt Sverige, idrotts- och turismfrämjande.
Riksidrottsförbundet och deras Centrum för idrottsevenemang får varje år resurser för att jobba för att få fler idrottsevenemang till Sverige. De hjälper bland annat specialidrottsförbunden med sina ansökningar och följer även upp utfallet av tävlingar. Besöksnäringen och idrottsrörelsen har nu gemensamt tagit fram en strategi för att få fler internationella idrottsevenemang till Sverige.
I samband med skid-VM i Falun träffade jag och idrottsministern den samverkansgrupp som ska arbeta vidare med att förverkliga strategin, och Regeringskansliet kommer att engagera sig i detta arbete för att få fler hållbara idrottsevenemang i Sverige.
Mikael Damberg (S):
Jag vill börja med att tacka Rikard Larsson för engagemanget. Det gäller att man jobbar regionalt med tillväxtfrågorna, som de faktiskt är, och jobbar proaktivt med att försöka få fler event och evenemang till Sverige. Har man förarbetat ökar möjligheterna att få dem till stånd i Sverige högst dramatiskt. Jag vill vara tydlig med att säga att Sverige som stat bör vara aktivt i detta och vara med i arbetet.
Men det bygger mycket på ett lokalt och regionalt arbete. Idrottsrörelsen kan stå lite som symbol. Om man tittar på hur idrottsrörelsen jobbade med stora evenemang för kanske sju år sedan var ofta början i diskussionen: Vad kan staten gå in med för pengar? Det blev lite fel början på diskussionen. Nu har idrottsrörelsen tillsammans med besöksnäringen skapat samarbeten. De har själva gått igenom: Vad har vi kapacitet för? Vad väljer vi att prioritera?
Hur kan vi hjälpa de specialförbund som själva inte har kapacitet och kanske inte har gjort detta men som kan ta kontakter med andra förbund som gjort det? De har jobbat igenom en trovärdig plan och även prioriterat vissa objekt som de vill gå in och försöka få till Sverige. När man har tittat på det kan det behövas statlig draghjälp i form av kontakter, att öppna dörrar och förklara att Sverige ser väldigt positivt på det. Och i sista hand kan det också bli en ekonomisk fråga.
Därför tror jag att väldigt mycket måste byggas från det lokala och regionala arbetet. Man bygger de här samarbetena, man får det på plats underifrån, man skapar trycket och så ska staten vara där för att kunna öppna dörrar och driva på men också kanske i vissa större frågor, efter en noga prövning, gå in med garantier och ekonomiska resurser om det behövs. Det har gjorts historiskt. Jag tror att det här sättet att bygga underifrån på de styrkor man har, har visat att man når mycket bättre resultat då.
Därför vill jag inte att vi nu går in och försöker hitta på en eventlista från statligt håll som Sverige borde driva, utan det måste komma utifrån de sakkunskaper och de regioner som har kapacitet att göra detta. Jag kan dock garantera att staten kommer att vara en väldigt aktiv part och hjälpa till i de arbeten där vi ser möjligheter att göra det.
Mikael Damberg (S):
Hans Wallmark har frågat statsministern om de säkerhets- och försvarspolitiska dimensionerna i ett framgångsrikt framförhandlat handels- och investeringsavtal mellan EU och USA. Interpellationen har överlämnats till mig. Låt mig först säga att jag delar Hans Wallmarks bedömning om de positiva ekonomiska konsekvenserna av ett avtal. Ett framtida transatlantiskt handels- och investeringspartnerskap mellan EU och USA kommer att bidra till tillväxt och jobb i Sverige.
Samtidigt står vi i dessa förhandlingar upp för miljön, löntagarnas intressen samt människors och djurs hälsa. Handel ska inte leda till en konkurrens om lägre löner och ett sämre miljö- och hälsoskydd eller underminera möjligheten att skärpa dessa nivåer. Konkurrens ska kretsa kring innovationer, produktivitet och utveckling. Såväl EU som USA har varit mycket tydliga med att TTIP inte ska resultera i sänkta nivåer vad gäller hälsa, miljö och säkerhet. Handelsrelationernas betydelse sträcker sig långt bortom de ekonomiska fördelarna.
Handel främjar ett ömsesidigt samarbete och TTIP, liksom andra omfattande handelsavtal, blir därmed en viktig del av utrikespolitiken i vid bemärkelse. Det senaste årets utveckling i vårt närområde har åter satt den transatlantiska intressegemenskapen i centrum för europeisk säkerhet. TTIP bidrar till att stärka den transatlantiska länken. Betydelsen av relationen med USA går långt bortom en snävt definierad säkerhetspolitik.
Det handlar minst lika mycket om EU och USA som en kraft för demokrati och rättsstatens principer, global frihandel och en världsordning som bygger på folkrätten.
Mikael Damberg (S):
Det är ett viktigt år för handelspolitiken. Det handlar inte bara om TTIP-avtalet eller det framförhandlade CETA-avtalet mellan EU och Kanada, som egentligen är klart men som ska gå in i en ny fas. Det handlar också om WTO, som har sin stora konferens i Nairobi i december. Den avgör lite grann det multilaterala handelssystemets framtid. Om WTO skulle misslyckas står världshandelssystemet inför en ganska allvarlig situation.
Jag menar att alla de regionala, stora frihandelsavtalen kan sätta press på det globala handelssystemet, så att det rör sig framåt och så att WTO får en viktig roll framöver. För ett litet land som Sverige är de globala spelreglerna enormt viktiga i handelspolitiken. Jag vill avsluta med att säga att det inte bara handlar om egenintresse. Jag brukar säga det eftersom vi ibland talar om Sverige som en handelsnation, om att 45-50 procent av vår bnp är beroende av export.
Men det handlar inte bara om export. Sedan finanskrisen har världens fattigaste länder drabbats hårt av protektionism från världens rikaste länder. Olika typer av handelshinder har införts, vilket har hållit tillbaka de fattiga ländernas exportutveckling med 30 procent. 900 miljoner människor som bor i världens fattigaste länder blir därmed utestängda från världshandeln. Det är alltså ett globalt perspektiv som inte bara handlar om Europa och USA utan om världens handelssystem som blir viktigt framöver.
Vi är djupt engagerade i det. I fråga om relationen med USA är jag ganska stolt över det arbete som vi har gjort sedan vi kom i regeringsställning. Vi har jobbat med preclearance på Arlanda. Det är ett obegripligt ord, men det handlar om att gräns- och tullkontrollen görs här i stället, för att man ska slippa de långa köerna när man kommer in i USA. Nu har Sverige blivit utvalt som ett av nio länder som USA vill gå vidare med för att jobba med detta.
Det är klart att det underlättar handel och förbindelser med USA och för besöksnäringen, om vi får det avtalet på plats. Vi har jobbat hårt med det. Därför hoppas jag att det kan underlätta, inte minst de mellanmänskliga och affärsmässiga kontakterna mellan USA och Sverige.
Mikael Damberg (S):
Jag kan konstatera att vi är väldigt överens, jag och Hans Wallmark. Det ryska agerandet och den olagliga annekteringen av Krim skapar en utmanande säkerhetsordning i Europa. Det är otroligt viktigt med kraftfull enighet i Europa men också transatlantisk enighet om stödet för Ukraina och gentemot Ryssland. Det är också viktigt att framhålla vårt eget, nationella arbete på detta område.
Jag vill tacka Hans Wallmark för hans arbete med den överenskommelse som gjordes på försvarsområdet, med brett parlamentariskt stöd mellan Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna. Det är en inriktningsproposition för att stärka Sveriges försvarsförmåga. Jag tror att det är viktigt att ta ansvar i det här säkerhetspolitiska läget och att visa det genom parlamentarisk samverkan.
Mikael Damberg (S):
Jörgen Warborn har frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen avser att vidta för att beslutet att stänga Ringhals 1 och 2 inte ska slå mot företagen i Varberg och Halland. Styrelsen för Vattenfall AB har beslutat att inleda en process för att avveckla kärnkraftsreaktorerna Ringhals 1 och 2. Frågan innefattar även förhandling med Eon AB, som är delägare i Ringhals AB. Slutligt beslut fattas i styrelsen för Ringhals AB.
Riksdagen har beslutat att Vattenfalls uppdrag ska vara att generera en marknadsmässig avkastning genom att affärsmässigt bedriva energiverksamhet så att bolaget tillhör ett av de bolag som leder utvecklingen mot en miljömässigt hållbar energiproduktion. Enligt information från Vattenfall är bolagets beslut fattat på affärsmässiga grunder och baserar sig på att reaktorerna inte längre är lönsamma. Det är ett ansvar för bolagets styrelse och ledning att göra denna bedömning.
Regeringen anser att den bästa kunskapen om vad som behövs för att utveckla Varberg och Halland finns i den egna regionen. Därför ligger också huvudansvaret för de regionala tillväxtresurserna hos länet. Tillsammans med länets egna prioriteringar och insatser skapar regeringens satsningar inom den regionala tillväxtpolitiken, näringspolitiken och övriga politikområden bra förutsättningar för hållbar regional tillväxt och attraktionskraft i alla delar av landet.
Mikael Damberg (S):
Tack också Jörgen Warborn för interpellationen! Den ger ju också mig möjlighet att reda ut ett och annat. Att regeringen är ansvarig för att Vattenfalls styrelse har valt att fatta ett affärsmässigt beslut är ju inte korrekt. Det är styrelsen för Vattenfall AB som har fattat det här beslutet och sedan informerat både ägaren och allmänheten om sin inriktning på verksamheten.
Jag kan ha fel, men jag har uppfattat det så att riksdagen har fastställt inriktningen för Vattenfall att vara ett affärsdrivande bolag. Om Moderaterna har någon annan synpunkt och tycker att Vattenfall ska agera på något annat sätt vore det en intressant synpunkt. Men så länge som Vattenfall är affärsdrivande är det styrelsen som har att agera utifrån affärsmässiga villkor.
Det är alltså inte regeringen som har fattat det här beslutet eller tvingat Vattenfalls styrelse att fatta det. Det andra som jag vill ta upp är att det som är nytt här är ju en framflyttning i tid. Tidigare har Vattenfall kommunicerat att man har tänkt att stänga de reaktorer som har blivit gamla och där underhållskostnaderna är ganska stora kring 2025. Nu kommer beskedet att de kan stängas 2018-2020.
Det rör sig alltså om ett antal år tidigare än vad som beräknades från början. Det är det som är utmaningen, att ett antal av dessa reaktorer kommer att stängas. Jag är helt säker på att den regionala tillväxtstrategin som man jobbar med i länet också tar fasta på att de äldsta reaktorerna kommer att stängas av, eftersom bolaget tidigare har varit så tydligt med det. Nu blir det en något tidigare stängning, men det finns fortfarande ganska gott om tid för att jobba med dessa frågor.
Det är inte så att Vattenfalls hela verksamhet i Ringhals kommer att stängas ned. Det rör sig om två reaktorer, men huvuddelen av verksamheten kommer att vara kvar eftersom detta med säkerhet och mycket annat ju är desamma. Oavsett hur många reaktorer som drivs behöver man en viss typ av organisation. Men det är klart att det blir en utmaning när de gamla reaktorerna inte längre kommer att fortsätta att drivas. Då har man ett antal år på sig att jobba strategiskt med detta.
Jag vill berömma länet och regionen för att man har goda förutsättningar. Det finns ett ganska starkt underliggande näringslivsklimat i regionen med en ganska god sysselsättningsutveckling, och man har en relativt låg arbetslöshet. Det här kommer att bli en utmaning, men man har antal år på sig att jobba med den och också växla över i nya näringar som kommer att växa fram.
Jag återkommer till det senare, men det är viktigt att säga att det här är en tidigareläggning av planeringsförutsättningarna. Reaktorerna 3 och 4 kommer fortsättningsvis att drivas kanske fram till 2040-talet, och det är ju ganska långt dit.
Men de planeringsförutsättningarna har gällt ganska länge. Det är marknadspriset på el som de facto har påverkat alla energibolags bedömningar av vilka investeringar som är lönsamma och inte lönsamma och hur mycket återinvestering som man ska göra i gamla anläggningar eller om man ska satsa på nytt. Det är det som är den stora utmaningen, inte bara för Vattenfall utan för alla stora energibolag runt om i Europa.
Mikael Damberg (S):
Jag vill börja med att säga att ägarstyrningen i staten inte går till så att våra statliga bolag lägger örat mot rälsen och funderar över vad regeringen tycker och tänker. De har uppdrag som respektive bolag har att förvalta och verkställa. Vattenfall är ett affärsdrivande bolag och ska fatta sina beslut på affärsmässiga grunder.
Att staten och regeringen skulle upphäva beslutet antar jag är Jörgen Warborns uppfattning, inte Moderaternas som parti. I så fall skulle det betyda en helt annan styrning än affärsmässighet av statens viktigaste och största bolag. Det måste vara styrelsen som fattar de affärsmässiga besluten.
Nu har marknadspriserna förändrats så pass mycket att det verkligen påverkar investeringsmöjligheterna på energiområdet och också påverkar lönsamheten i gamla verksamheter. Det får en del sådana konsekvenser, vilket innebär att man tvingas stänga ned verksamheter för att de inte längre är lönsamma. Det visar betydelsen av Energikommissionen. Den blir ännu viktigare genom detta.
Det blir underlag för en energiöverenskommelse som ska fokusera på förhållandena för elförsörjningen 2025-2030. Det är de åren vi egentligen talar om. Det är då det verkligen får effekt om vi inte arbetar förebyggande. Vårt politiska ansvar att jobba med energipolitiken blir oerhört viktigt. Jag hoppas därför att det gemensamma arbetet i Energikommissionen kan bära frukt.
Man kan alltid, om man vill göra frågan politisk, säga att regeringen har höjt effektskatten och därför är det vårt fel att Vattenfall fattar det beslutet. Men problemet för Warborn blir att den borgerliga regeringen höjde effektskatten mer än den nuvarande regeringen. Är det då ert fel att Vattenfall fattar det beslutet, Jörgen Warborn? Jag tror inte att det är så enkelt, utan det krävs en samlad bedömning av kostnadsläget för att kunna göra återinvesteringar.
Jag ska ärligt säga att jag tror att med det här beslutet kommer ett antal underhållsinsatser inte att genomföras och inte heller återinvesteringar. Det kommer att påverka verksamheten när beslutet väl är formellt fattat. En del insatser kommer inte att genomföras medan andra kommer att behöva fullföljas även när verksamheten ska stängas ned. Mycket av verksamheten kommer naturligtvis att vara kvar eftersom flera reaktorer fortsätter att vara igång.
Det kommer att bli en omställning, och mitt besked är detsamma som arbetsmarknadsministerns, att vi kommer att följa detta mycket noga. Om det behövs ytterligare insatser för att några myndigheter inte klarar av sitt uppdrag i det här läget eller om vi behöver göra extraordinära insatser för att regionen inte klarar av det är vi beredda att lyssna.
Jag uppfattar att regionen har en plan som är inriktad på att det här kommer att hända och att de jobbar med sina specifika förutsättningar på en arbetsmarknad som fungerar relativt väl i svenskt perspektiv och där arbetslösheten är relativt låg. Jag skulle vilja säga att om det är någon region som har hyggliga förutsättningar att klara omställningen så är det Halland. I och med Vattenfalls beslut blir det en viss tidigareläggning av de insatser som ändå skulle behöva göras.
Mikael Damberg (S):
Jag vill börja med att säga att det även här var ganska förväntat att de äldsta reaktorerna skulle läggas ned före 2025. Bolaget har tidigare varit ute och talat om den möjligheten. Därför är det ingen total överraskning att det presenteras nu. Däremot är det något oväntat att de lägger ned Oskarshamn 2 eftersom de för tillfället arbetar med modernisering och effekthöjning där.
Återigen: Om man frågar bolaget sker det på grund av prisbilden. Det blir svårt att med de låga energipriserna på marknaden räkna hem lönsamhet. Det var inte helt oväntat. Vi hade förväntat oss det. Det är en av anledningarna till varför Energikommissionen tillsatts och varför vi är noga med att skapa långsiktighet i dessa frågor.
En sak som vi gjort på kort sikt gäller effektreserven. Det är oerhört viktigt att både privatpersoner och företag i Sverige vet att Sverige har energi. Precis som Jörgen Warborn säger tar det ett antal år att säkra detta. Just nu har vi elöverskott i Sverige. Vi har väldigt låga priser på energi.
Men om mycket energiproduktion läggs ned kommer priserna att börja krypa uppåt. Det är rimligt att så sker, och då är det viktigt att vi ser till att det finns effekt i systemet. Därför har vi valt att dra tillbaka den borgerliga regeringens beslut att avveckla effektreserven och i stället se till att den kan finnas kvar så att vi inte äventyrar industrins och andra elkonsumenters rätt till stabil elförsörjning.
Det här understryker behovet av ett långsiktigt arbete i Energikommissionen. Energiförsörjningen är viktig för svenska hushåll och framför allt för svensk industri.
Mikael Damberg (S):
Fredrik Schulte har ställt flera frågor till mig om regeringens näringspolitik i allmänhet och det nationella Innovationsrådet i synnerhet. Stabila offentliga finanser är grunden för regeringens jobbpolitik och för Sveriges långsiktiga konkurrenskraft.
På denna grund bygger vi vår jobbagenda, som består av investeringar för framtiden i infrastruktur, forskning, bostäder och klimatomställning, en politik för fler och växande företag genom en aktiv näringspolitik, ökad innovationskraft och en ökad export samt kunskapsreformer för ett modernt arbetsliv med ett bättre fungerande utbildningssystem, ett nytt kunskapslyft och bättre matchning. Som Fredrik Schulte pekar på kommer Sverige ofta högt i internationella rankningar av innovations- och konkurrenskraft.
Det är positivt. Men andra länder utvecklas snabbare, och Sveriges försprång krymper. Det är också tydligt att vi "kommer väl ut" när man mäter inputfaktorer som storleken på våra investeringar i forskning och utveckling. Men det är också tydligt att vi är sämre på att dra nytta av dessa investeringar i form av nya varor, tjänster och exportmöjligheter. Det är därför en rimlig slutsats att vi bör kunna få ut mer av våra investeringar i forskning och utveckling och ur vårt innovationssystem. Det är här Innovationsrådet kommer in. Många andra länder har innovationsråd och har haft det under lång tid.
Vårt grannland Finland har ett forsknings- och innovationsråd sedan 2007. Även andra viktiga konkurrentländer som Danmark, Tyskland, Nederländerna, Schweiz, Kanada och Singapore har innovationsråd. OECD beskrev 2013 det svenska innovationssystemet som fragmentiserat och utan stark ledning; olika departement var dåligt koordinerade. Regeringen har tagit intryck av OECD och internationella erfarenheter.
För att utveckla Sverige som innovationsland och stärka vår konkurrenskraft har vi inrättat ett innovationsråd med statsministern som ordförande, ytterligare fyra statsråd och tio externa ledamöter. Innovationspolitiken spänner ofta över flera politikområden. Konstruktionen med ett litet råd på hög politisk nivå möjliggör en effektiv koordinering och prioritering och ett helhetsgrepp på det här viktiga området.