KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jenny Petersson (M):
Tack för svaret, ministern! Det finns flera problem med ministerns fina ord. Utredningarna - det var två - kom för jättelänge sedan. Eller det var kanske inte jättelänge sedan, men de kom och blev liggande. Utredningar som ligger blir inaktuella efter ett tag. Om ministern har sett att någonting behöver göras har man i alla fall inte vidtagit några konkreta åtgärder för detta.
Man har inte gjort något nytt, utan frågan bereds och snurrar runt i Socialdepartementets tombola, verkar det som, och ingenting kommer ut. Det har tagit lång tid. Vi känner till det här problemet i dag - vi står här och debatterar det här i dag. Det är 91 000 förpackningar som säljs som är oförsäkrade.
Det är en liten del av den totala mängden, absolut, men det är 91 000 förpackningar som innehåller läkemedel som är oförsäkrade. De kommer till patienter som vi vet inte får någon ersättning om de drabbas av en skada. Vi vet om det här, och ändå görs ingenting. Det är det som är djupt oroande.
Det är också oroande att skulle det uppstå en stor skada i dag har vi vetat om problemet men inte gjort någonting.
Ännu mer oroande är det att om det skulle uppstå en stor skada och det skulle ske på grund av att en statlig myndighet, TLV, har gjort ett utbyte mot ett oförsäkrat läkemedel så står vi här och har vetat om det men inte gjort någonting konkret.
Jag tycker att det är dags att vi går från fina ord till handling så att det görs någonting.
Jenny Petersson (M):
Tack för svaret, minister Annika Strandhäll! Vaccination av flickor när det gäller HPV infördes, precis om ministern sa, 2010 i det nationella allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Syftet var främst att ge skydd mot livmoderhalscancer. Sedan dess har kunskapen om HPV-relaterade cancerformer och deras epidemiologi ökat.
I september 2017 meddelade Folkhälsomyndigheten regeringen att även pojkar bör få vaccinet. Jag vill bara belysa att det inte har hänt någonting där heller.
Regeringen har ansvar för sina medel och sin budget. I dag skjuter man till medel till just det allmänna vaccinationsprogrammet för barn.
Med tanke på att man finansierar vaccin genom medel till Sveriges Kommuner och Landsting bör det kunna framgå att skyddseffekten är väldigt viktig i vårt allmänna vaccinationsprogram och att det ska vara det bästa skyddet.
Annars försvinner vitsen med att ha nationella allmänna vaccinationsprogram.
Jag kan som sagt se att skyddseffekten tyvärr inte prioriterades i det förslag som togs fram av inköpscentralen på Sveriges Kommuner och Landsting, utan priset prioriterades väldigt mycket.
Jag tycker att regeringen har ett ansvar när den tillskjuter medel just för att en viss skyddseffekt ska uppnås. Jag förstår Annika Strandhälls svar när det gäller vem som har ansvaret. Kommuner och landsting har sitt ansvar. Regeringen har sitt ansvar. Och riksdagen har sitt ansvar.
Men det är beklämmande att regeringen inte följer upp och ser till att de medel som man tillskjuter går till inköp av det vaccin som har bäst skyddseffekt. Det var därför jag väckte den här interpellationen, fru talman.
Jenny Petersson (M):
Som sagt, HPV-viruset kan orsaka flera olika cancerformer både hos män och hos kvinnor. Sverige har en unik chans att förhindra detta för kommande generationer. Många i vår ålder drabbas, men det har man nu möjlighet att förebygga och förhindra.
Regeringen är ytterst ansvarig och skjuter till medel till det allmänna vaccinationsprogrammet för barn. Folkhälsomyndigheten har sin del i detta arbete. Det är glädjande att ministern har satt sig in i frågan och att man har krävt att Sveriges Kommuner och Landsting ska redogöra för hur det går i frågan. Bara en sådan sak kan ge effekt.
Vi vet ju inte utfallet i dag, men ibland får det andra effekter än vad man tror, och det kan ge positiva ringar på vattnet. Det skulle vara positivt om man premierade skyddseffekten.
Runt om i Europa där man har handlat upp HPV har det varit tydliga kravspecifikationer om att man premierar skyddseffekten. Det vore glädjande om vi i Sverige också gjorde det för våra kommande generationer.
Man bör också prioritera att även inkludera pojkar i det allmänna vaccinationsprogrammet.
Jenny Petersson (M):
Tack, ministern, för svaret! Jag börjar där ministern avslutade när det gäller vikten av att vaccinera sig. Det är frågor som jag har lyft fram i kammaren som handlar om allt från hur man ser på straffansvar till hur man ser på obligatorium. Vi är väldigt lyckosamma i dag tack vare tidigare generationers ansvar.
Genom att man har vaccinerat sig har många sjukdomar utrotats. Precis som ministern säger är det oroande att dessa sjukdomar blossar upp då och då. Jag instämmer i vikten av att vaccinera sig, ta det ansvaret och vikten av att myndigheterna och regeringen följer frågan. Tillbaka till HPV-viruset: Precis som ministern säger finns det i dag tre olika vaccin mot HPV.
De är indelade i kategorier beroende på hur effektivt skydd de har. Tyvärr möts ju runt 80 procent av befolkningen av HPV-viruset någon gång under sin livstid.
Hos de flesta läker det ut, men några - närmare 1 200 - får någon form av cancer eftersom infektionen inte läker ut. Många överlever, men några gör det inte.
Därför är det glädjande att det finns ett vaccin på ingång, att det ges till flickor och att det förhoppningsvis kommer att ges till pojkar. Jag vill avsluta med att tacka riksdagen och talmannen för den här mandatperioden och önska en trevlig sommar. Jag vill också tacka för mina år i riksdagen.
Jenny Petersson (M):
Efter tre år med en rödgrön regering, Stefan Löfvens regering, har Sverige bland Europas längsta väntetider i vården. Vårdköerna växer nu dessutom kraftigt. Mellan 2007 och 2014 halverades de. Väntetiderna är nu åter på samma höga nivåer som vi hade just 2007.
Över 100 000, lågt räknat, står i vårdköer. Mer än var fjärde patient tvingas vänta längre än tre månader på operation i specialistvården. Samtidigt, fru talman, ska jag säga att det finns delar av svensk hälso och sjukvård som vi ska vara oerhört stolta över. Vi har medarbetare som jobbar både dag och natt, skulle jag säga.
De jobbar dygnet runt - vården stannar inte - och gör sitt yttersta för att det ska fungera när det gäller patienterna och patientsäkerheten. Men jag och Annika Strandhäll bör vara överens om att det finns omfattande problem. Låt oss enas om en korrekt verklighetsbeskrivning. Sverige har bland de längsta väntetiderna i vården i Europa.
Vårdköerna har de senaste åren fördubblats. Dessförinnan hade vårdköerna halverats. Det är som sagt 100 000 människor som står i vårdköer, och det är lågt räknat. De regionala skillnaderna - detta lyfte Annika Strandhäll själv upp - är mycket omfattande. Vården är inte jämlik, och tillgängligheten är inte jämnt fördelad. Det ser väldigt olika ut beroende på var i landet man bor.
I september fick till exempel 91 procent av patienterna i Halland sin operation i rätt tid, medan motsvarande siffra för Västerbotten var 45 procent och för Västernorrland 51 procent. Jag är stolt hallänning. Halland styrs av Alliansen, medan de andra två styrs av Socialdemokraterna.
Men oavsett styre finns det ofantliga regionala skillnader. Till dessa regionala skillnader och det jag sa tidigare kan man även lägga att vården är väldigt sjukhustung och att Sverige har en mycket svagt utvecklad nära vård och primärvård - även detta gör att skillnaderna består. Som sagt: Patienterna och patientsäkerheten ska alltid sättas främst.
Jag fick ett jättebra svar från ministern, men jag fick ingen analys av vilket ansvar och vilken del i detta den nuvarande regeringen själv har. Jag vill också nämna att ni när ni avskaffade kömiljarden skrev i er egen budget för 2014-2015 att det fanns indikationer på att kömiljarden har lett till undanträngningseffekter.
Detta är en sanning med modifikation, som man i efterhand har försökt att rätta till i politiken. Man avskaffade ett framgångsrecept och hänvisade till att det fanns indikationer, men när man sedan hade avskaffat kömiljarden visade det sig att verkligheten blev att Sverige fick Europas allra längsta väntetider i vården. Jag tackar för svaret.
Jag håller inte med om allt, men jag ser fram emot följande debatt.
Jenny Petersson (M):
Om vi nu ska hålla oss till fakta i debatten har det nu gått drygt tre år sedan Socialdemokraterna nationellt tog över ansvaret för hälso- och sjukvården. Nu försämras resultaten tydligt när det gäller väntetiderna i vården. Vårdköerna har fördubblats de senaste tre åren.
Det är jättebra att vi tydliggör frågan om växande vårdköer, men det är ju ett rejält underkännande av den politik som har förts. Hälso- och sjukvård i Sverige ska ges till patienten i rätt tid, på rätt plats och hålla hög kvalitet. Detta är jag och Annika Strandhäll överens om, men så ser inte verkligheten ut. Vården ska vara likvärdig, oavsett var man bor i landet. Det är vi överens om, men så är inte fallet.
Patienten och patientsäkerheten ska sättas främst, men så är tyvärr inte heller fallet. De exempel som jag gav när det gällde Halland och andra landsting visar hur verkligheten ser ut. Annika Strandhäll verkar tro att det är en slump, men det är faktiskt så de regionala skillnaderna ser ut i vårt land.
Jag är mycket oroad över att människor inte får vård i rimlig tid. Och att det då är framför allt barn och äldre som är mest sårbara och far mest illa är vi också överens om. Det finns säkert många i denna kammare som är oroliga just nu över någon anhörig i sin närhet som far illa och står i en vårdkö.
Det påverkar som sagt oss alla, även om man själv har hälsan och slipper vara sjuk. Som sagt: Vårt mål som moderater med den politik som vi har lagt fram på området är att skyndsamt halvera vårdköerna.
Det är bara att se att under Alliansens period halverades vårdköerna, och det är vi beredda att ta ansvar för att göra igen. Jag tror inte att en återinförd kömiljard är hela lösningen, absolut inte, utan det behövs flera lösningar, precis som Annika Strandhäll säger. Men det händer ju ingenting efter tre år med regeringens politik.
Vi moderater för till exempel fram en tredubblad, utvecklad kömiljard. Vi satsar 3 miljoner kronor per år för att skyndsamt halvera vårdköerna och korta vårdköerna även inom psykiatrin. Vi vill även genomföra den nära vården, en fast vårdkontakt, som är väldigt viktigt för de patienter som önskar detta, med tanke på det som Hillevi Larsson tog upp.
Detta är de reformer som vi lägger fram nu och som vi vill vi genomföra nu, inte vänta i tre eller fem år på att genomföra. Och, som sagt, att stärka hela vårdkedjan är oerhört viktigt och mest för de sjuka äldre. Det gör vi också satsningar på.
Även lagstiftningen behöver förändras för att stimulera och underlätta för landsting, regioner och kommuner att gemensamt resursplanera vården för de mest sjuka äldre - eller för de mest sjuka över lag, skulle jag säga. Här handlar det om samordning och samarbete när det gäller sjukhusvård, närsjukvård och övrig primärvård. Det behöver öppnas upp för mobil hemsjukvård, äldreomsorg och så vidare.
Här gör vi olika satsningar. Men det är ni som har haft ansvar i snart tre år, och facit är att vårdköerna ökar. Tyvärr är det så. Vad är er analys och ert ansvar för detta, Annika Strandhäll?
Jenny Petersson (M):
Här i kammaren kan vi nämna exempel från olika landsting och regioner. Men vi har ett nationellt ansvar, och landstingen och regionerna har sitt ansvar. Annika Strandhäll gillar verkligen att lyfta fram Stockholms läns landsting angående vårdköerna på Karolinska med mera. Vad gör man där?
Jo, det moderata finanslandstingsrådet Irene Svenonius sätter sig ned med sjukvårdsdirektörerna och diskuterar vad som ska göras, kommer med konkreta åtgärder och gör olika prioriteringar. Det är precis så man gör runt om i Sverige. Men detta verkar Annika Strandhäll inte vilja veta av, utan hon nämner hela tiden Stockholm som ett dåligt exempel.
Det är beklagligt, för oavsett region eller landsting gör de ett arbete där de lägger fram förslag för att inga patienter ska dö på grund av långa väntetider i vårdkön. Man prioriterar, och Stockholm har till exempel tydligt prioriterat cancerpatienter och barn.
Det finns en konkret åtgärdsplan, vilket jag tror att Annika Strandhäll är fullt medveten om. I Moderaternas Sverige ska man ha tillgång till gemensamt finansierad vård av hög kvalitet. Vården ska ges efter behov och vara likvärdig.
Vi prioriterar också att stärka hälso- och sjukvården, minska vårdköerna, lösa bemanningsflykten, förbättra vårdpersonalens arbetsmiljö och så vidare. Det har gått drygt tre år med ert nationella ansvar inom hälso- och sjukvården, och resultatet är att vårdköerna ökar. Oavsett om man har ny eller gammal politik är detta resultatet av er förda politik.
Jenny Petersson (M):
Vi moderater har varit tydliga med att vi vill se en generell tillståndsplikt. Den ska alltså gälla alla, oavsett utförare. Vi vill att svensk välfärd ska byggas så att mångfald kan förenas med noggrann kontroll av våra gemensamma resurser. Kvaliteten måste alltid vara i fokus. Och vi måste ställa hårda kvalitetskrav, oavsett vem utföraren är.
Precis som Åsa Regnér säger infördes i april tillståndsplikt för privata vårdgivare som driver äldreboende och boende för funktionshindrade inom socialtjänstlagen. Det gäller däremot inte boenden som drivs i kommunal regi. Det är tråkigt att kraven inte gäller alla.
I budgetförslaget för 2018, som presenterades i september, avvisar regeringen riksdagens tillkännagivande om att en tillståndsplikt bör införas för all verksamhet inom socialtjänsten. Man tycker därmed att riksdagens tillkännagivande har slutbehandlats.
Det är som sagt tråkigt och beklagligt att vi inte säkrar kvaliteten för alla verksamheter som tillhandahåller välfärdstjänster, såväl privata som offentliga. Det ska vara god kvalitet och säkerhet.
Om man inte når upp till kvalitetskraven, oavsett om man är en privat eller offentlig aktör, ska man inte få utföra detta. Vi har varit tydliga med att vi vill ha en generell tillståndsplikt. Regeringen hänvisar till att det skulle strida mot det kommunala självstyret.
Jag håller inte med om det. Visst är kommunerna huvudmän för socialtjänstens verksamheter och kan överlämna detta till privata utförare. Men jag menar att det är vi som stiftar lagar på området. Sedan är det kommunerna som är huvudmän och kan överlämna detta.
Jag ser inte att den generella tillståndsplikten skulle strida mot det kommunala självstyret. Om regeringen hade velat gå riksdagen till mötes när det gäller tillkännagivandet skulle man till exempel ha kunnat titta på generell tillståndsplikt, utreda om det skulle strida mot det kommunala självstyret och lägga fram ett förslag.
Nu avskriver man det lättvindigt med argumentet att det strider mot det kommunala självstyret. Det är beklagligt att regeringen avskriver tillkännagivandet. Jag kommer att återkomma i frågan. Jag håller som sagt inte med om att det skulle strida mot det kommunala självstyret.
Varför har regeringen inte utrett detta eller gjort någon snabbgenomgång för att kolla om det strider mot det kommunala självstyret?
Jenny Petersson (M):
Tack för svaret, Åsa Regnér! Om vi backar bandet så genomförde alliansregeringen olika reformer för att stärka skyddet för barn och unga som vårdas utanför det egna hemmet. Det ville vi fortsätta med, och det var därför vi välkomnade propositionen. Men genom vårt tillkännagivande vill vi gå ännu längre.
Vi var tydliga med att det ska ställas krav på kvalitet och säkerhet i välfärdens verksamheter. Det gäller både i privat och i offentlig regi.
Oavsett om man är privat eller offentlig utförare ska det kunna visas vad våra pengar går till, eftersom vi vill ha den bästa kvaliteten och den bästa välfärden.
Jag tycker att det är tråkigt att ett generellt tillståndskrav inte ställs på den offentligt drivna välfärdsverksamheten på samma sätt som det ställs på den privata verksamheten. Det innebar vårt tillkännagivande.
När jag läser mellan raderna i svaret eller hör Åsa Regnér här i kammaren framgår det att ni inte är intresserade av att sätta press även på de offentligt drivna verksamheterna att de ska leverera hög kvalitet.
I Reepalus utredning om vinster i välfärden sägs det bestämt att man inte kan mäta kvalitet och att man inte ens ska lägga möda på att försöka att göra det. Det tycker vi är fullständigt felaktigt. Kvalitet går att mäta oavsett vem som utför tjänsten.
Det är centralt att mäta kvalitet på och göra en kontinuerlig utvärdering av välfärdsverksamheterna. Kvaliteten är det som alltid ska vara i fokus. Det tillkännagivande som Alliansen gjorde här i riksdagen var centralt för att kunna driva igenom att det skulle vara ordning och reda i välfärden.
Det ska ställas krav, resultat ska följas upp och det ska ske en gedigen prövning innan man startar en verksamhet. Där är den generella tillståndsplikten viktig för att man ska pröva lämpligheten oavsett vem som vill utföra verksamhet i välfärden.
Detta är centralt, och jag tycker, som sagt, att det är beklagligt. Jag fick inte svar på min ena fråga om varför ni avfärdade detta i budgetpropositionen. Jag håller inte med om att det strider mot det kommunala självstyret. Vad bygger Åsa Regnér det på? Bygger det på någon utredning eller bara på den paragrafen? Vi stiftar lagar här i riksdagen.
Det kommunala självstyret ligger utanför riksdagen, men kommunerna ska följa de lagar och regler som vi beslutar om. Utanför de lagar som Sveriges riksdag stiftar kan kommunerna göra vad de vill enligt det kommunala självstyret. Så jag bara undrar: Varför gjordes det inte någon utredning av detta? Vad ligger till grund för det?
Jenny Petersson (M):
Tack igen, Åsa Regnér, för svaret! Låt mig bara upprepa varför vi vill ha denna generella tillståndsplikt. Vi vill ha en tillståndsgivning som är konkurrensneutral, vilket också är svar på den socialdemokratiska ledamotens fråga om varför vi vill ha detta. Det vore intressant att få höra om det ska få fortsätta om det hela inte fungerar i kommunal regi.
Detta går i så fall ut över brukaren och över anhöriga. Det är ytterligare ett argument för en generell tillståndsplikt för både privata utförare och det som bedrivs i offentlig verksamhet. All välfärd, oavsett utförare, ska leverera hög kvalitet på hög nivå.
Konkurrensneutralitet och hög kvalitet oavsett utförare är alltså skälet. En generell tillståndsplikt med tydliga konsekvenser är rätt väg att gå, tror jag. Man ska ha en generell tillståndsplikt oavsett utförare.
När någon utförare inte har en hög kvalitet, inte håller måttet, i välfärdstjänsterna ska det finnas tydliga konsekvenser. Vi kan absolut tala om valfriheten som behöver utvecklas och bli mer tillgänglig och transparent. Och vi kan tala om hur socialtjänsten kan underlätta för medarbetarna och vad den kan göra för att de ska få mer tid med de barn som de arbetar med.
Jag instämmer i att det i dag finns väldigt mycket att göra här. Just detta handlade dock om den generella tillståndsplikten. Och enligt mig avfärdas detta för lättvindigt.
Jenny Petersson (M):
Apropå den förra debatten och angående nya och gamla förslag på olika områden verkar regeringen helt sakna förslag och ambitioner. År 2015 överlämnades Skönhetsutredningens betänkande Kroppsbehandlingar - Åtgärder för ett stärkt konsumentskydd .
Det var en efterlängtad och efterfrågad utredning som tydligt visade på nödvändigheten av att skärpa kvalitetskraven i skönhetsbranschen. Men tyvärr hade man efter två år inte presenterat några konkreta förslag och åtgärder för att fler inte skulle drabbas.
Regeringen och ansvarig minister meddelade i stället via medierna att det inte blir några lagregleringar av skönhetsbehandlingar trots att det är ett, skulle jag säga, helt oreglerat område och trots att detta kan innebära stora risker för dem som genomgår behandlingar. Som min kollega sa har de ett väldigt svagt konsumentskydd.
Vi talar inte om några få hundratal utan om tusentals som drabbas varje år. Estetiska kroppsbehandlingar för att förändra utseendet som människor själva väljer att göra anses inte vara hälso- och sjukvård.
Det utbud som finns i dag på detta område har ett brett spektrum av olika aktörer, behandlingar och regelverk.
Det är i princip fritt fram att bedriva verksamhet där man utför kroppsbehandlingar i syfte att förändra utseendet utan att man behöver ha några medicinska kunskaper, vilket de olika fall som Lars Beckman tog upp vittnar om.
Jag tycker som sagt att det är beklagligt att regeringen inte lägger fram några förslag, tar delar av betänkandet och går fram med olika lagförslag utan lägger en utredning på en utredning. Utredningen ska dessutom redovisas 2018. Under tiden är det många människor som riskerar att råka illa ut.
Jenny Petersson (M):
Jag vill poängtera det som Lars Beckman lyfte fram om tillstånd, tillståndsplikt och tillsyn.
Det är någonting som man verkligen borde ha tagit tag i sedan den så kallade Skönhetsutredningen överlämnades 2015 och sedan man aviserade att man skulle tillsätta en utredning i stället för att lägga fram konkreta förslag.
Annika Strandhäll räknade i tidigare inlägg upp ett antal olika förslag som ni valde att inte ta till er utan avfärda, förslag som hade avfärdats av olika instanser. Det kan man absolut göra. Men min kritik var att det faktiskt tog två år från att den så kallade Skönhetsutredningen kom 2015 tills man kom fram till denna slutsats. Sedan tillsatte man ytterligare en utredning.
Det tycker jag är förkastligt eller beklämmande. Det är nämligen många som saknar ett rimligt skydd och som hamnar mellan stolarna när det går illa när de genomgår en estetisk kroppsbehandling. Att man fortsätter att låta detta område vara oreglerat tycker jag är oansvarigt.
Det var därför som jag valde att gå in i debatten.
Jenny Petersson (M):
Min fråga går till socialminister Annika Strandhäll. Jag har tidigare talat om detta, och vi har en nöjd regering och minister som inte kan se att hälso- och sjukvård inte kan ges i tid på rätt plats och att kvaliteten är mycket varierande. Vi hörde tidigare att regeringen över huvud taget inte har skapat några problem inom hälso- och sjukvården.
Min fråga gäller den nationella läkemedelslistan. Det finns ett tillkännagivande om detta. När kommer regeringen att gå från ord till handling och lägga fram en nationell läkemedelslista till riksdagen? Detta är oerhört prioriterat. Kollar man på de förslag som ligger i budgetpropositionen ser det inte ut som att det kommer att hända någonting förrän 2021.
Jenny Petersson (M):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér. Psykisk ohälsa bland barn och unga är ett växande problem i Sverige. Barn och unga hamnar mellan stolarna. Socialtjänsten, elevhälsan, barn- och ungdomspsykiatrin, Sis - oavsett vad det handlar om hamnar barnen och ungdomarna mellan stolarna. Vi ser stuprör mellan kommuner, landsting och staten. Det finns många larm och rapporter om detta.
Bris tar i sin årsrapport upp bland annat att många av deras samtal med barn och ungdomar handlar just om psykisk ohälsa. Den bristande likvärdigheten i vården är ett stort problem. Köerna och väntetiderna är jättelånga, särskilt inom barn- och ungdomspsykiatrin.
Det finns ingen enkel lösning på det här, men vilka konkreta reformer avser Åsa Regnér att gå fram med på detta område för att minska barns och ungdomars psykiska ohälsa?
Jenny Petersson (M):
Jag tackar Åsa Regnér för svaret. Jag håller inte med om bilden av resurserna under alliansregeringen, men det får bli en annan diskussion i en interpellationsdebatt. Ministern tar upp frågan om barn och ungdomar i samhällets vård. Angående Sis har det rapporterats vad som har hänt där. Det är tydligt att det finns stora brister i socialtjänstens agerande med en frånvaro av barn- och ungdomspsykiatri.
Anser Åsa Regnér att det behövs en ny vårdreform och en ny lagstiftning på det här området för att få bukt med detta?
Jenny Petersson (M):
Min fråga går till statsrådet Ardalan Shekarabi. Jag undrar vilka åtgärder och analyser statsrådet och regeringen har gjort för att möta de ökade välfärdskostnaderna om ett vinsttak i välfärden införs. När kommer förslagen?
Bakgrunden till min fråga är att regeringen i september tillsammans med Vänsterpartiet meddelade att man gjort en överenskommelse för att stoppa "vinster i välfärden", ett beslut som bygger på den kritiserade Välfärdsutredningen av Reepalu. Var är analyserna, och när kommer förslaget?