Josef Fransson (SD):
Jag börjar med att yrka bifall till reservationerna 1, 4 och 8. Nina Lundström säger att hon har blivit bjuden på mat av en familj med samer och att detta var trevligt och minnesvärt. Jag kan bara komplettera med att det har jag också blivit. Det är trevligt att sitta och prata med familjer som kanske har lite andra upplevelser än vad vi andra har.
I övrigt kommer jag inte att säga så mycket om reservation 1, utan jag kommer att överlämna den diskussionen till min vän och kollega Sven-Olof Sällström, som kommer att delta i debatten här i dag. För dagen är ämnet jakt. Jag är själv inte jägare - än, får jag väl säga, men jag är faktiskt ganska sugen på att skaffa mig jaktlicens, och det kommer nog att bli så framöver.
På dem i min omgivning som jagar ser man tydligt vilken stark del det är av den egna identiteten att jaga och hur nästan heligt man ser på detta med jakten.
Antalet svenskar som varje år ger sig ut med bössan i skog och mark kan räknas i hundratusental, och till detta kommer ett stort antal jaktturister som, om man utformar regelverken rätt, kan bidra till arbetstillfällen på platser där produktionsindustri många gånger saknas. Den stora frågan i dag har varit fjälljaktsfrågan, där voteringsstrul förra året gjorde att en riksdagsminoritet vann omröstningen.
Majoriteten ansåg och anser naturligtvis fortfarande att vi behöver få till stånd en återgång i 3 § rennäringsförordningen till de skrivningar som fanns före förändringen 2007. Nu låter det på allianssidan som om det inte ens kommer att bli någon votering i den här frågan. Det kan man kanske se positivt på.
En upprepning av förra årets fadäs skulle tveklöst ge ett löjets skimmer över hela vårt parlament. Att Sverigedemokraterna på sant sandlådemaner används som något slags svartepetter och inte släpps in i kvittningssystemet kan inte sägas vara något annat än rent barnsligt.
Resultatet blir ju att om några av oss är borta från voteringen så vinner minoritetsregeringen per automatik. Vid tidigare voteringar har det hänt, och det kanske ni är medvetna om, att vi sverigedemokrater fått hämta ledamöter på sjukhus och rulla in dem i kammaren med rullstol och sjukhusskjorta för att vi ska kunna rösta och få rätt majoritetsförhållande här i kammaren. Jag tycker inte att det är en rimlig ordning.
I går åkte en kollega akut till en nära anhörig som mig veterligen kan ligga inför döden. Ska denne då samtidigt betungas med att flera omröstningar under dagen - tydligen inte i dag, men det finns ju fler voteringar - står och faller med hans röst och avgör om han kan sitta hos sina anhöriga eller inte?
Rävspelet i frågan om kvittning får faktiskt effekter för människor som, precis som ni, är av kött och blod. Detta handlar inte bara om oss sverigedemokratiska ledamöter utan också om de väljare som sviks och som har röstat på ett visst sätt. Nog om detta - tillbaka till sakfrågan.
Vi anser att det är moraliskt självklart att i Sverige boende ska ha förtur till viltet om länsstyrelserna känner sig tvingade att begränsa småviltsjakten på statens marker. Därför vänder vi oss mot den förändring som genomfördes 2007 och som i princip säger att utlänningar har lika stora rättigheter till vårt svenska vilt som kommuninvånarna där viltet finns.
Vi kan med Finland som ett slags facit se att den svenska regeringen har övertolkat EU:s bestämmelser och att vi med ganska god säkerhet kan återgå till tidigare gällande regler utan att EU kommer med sitt pekfinger och säger att detta strider mot några direktiv. För mig är det faktiskt lätt obegripligt varför regeringen väljer att ta strid i den här frågan. Nu verkar det ju som att frågan inte ens ska gå till votering.
Det tycks faktiskt inte handla om något annat än stolthet när man uppfinner argument som på något mystiskt vis antyder att Sverige och Finland skulle befinna sig något slags i parallella verkligheter. Man påstår till exempel att svenska skattepengar skulle riskeras av oansvariga oppositionspartier eftersom EU skulle komma att bötfälla Sverige om vi premierade landets egna invånare när det gäller rätten till jakt.
Med de fakta i ärendet som man kan ta del av känner jag mig tämligen trygg med att vi inte riskerar någonting mer än att få en bättre och mer rättvis lagstiftning. Skulle det nu bli så att EU bötfäller Sverige om och när vi återgår till tidigare regelverk ska jag ödmjukt erkänna att jag hade fel.
Jag kommer dock att få ett ytterligare starkt argument för att vi ska omförhandla vårt medlemskap till att endast omfatta EES-avtalet. Det kanske är bekant vid det här laget, men Sverigedemokraterna, som faktiskt är ivriga anhängare av det demokratiska statsskicket, har svårt att kombinera detta ställningstagande med den maktfullkomlighet som råder i Bryssel - ett Bryssel där de största makthavarna inte väljs, utan utses av en politisk adel.
Fru talman! Om jag ska nämna några ord om vår reservation 4 som handlar om hur man lagstiftningsmässigt kan underlätta jakten på vildsvin behöver jag kanske inte gå in mer i detalj än att säga att jag tycker det är bra om man kan finna vägar att bättre kunna jaga dessa djur och hålla populationen på en hanterbar nivå.
Vildsvinen har på sina håll blivit ett stort problem och skapar stora ekonomiska förluster för kanske framför allt jordbruk men ibland också skogsbruk. Eftersom vildsvin är mycket svåra att jaga behöver man vara uppfinningsrik, och därför kan videoövervakning, som vår reservation handlar om, i anslutning till åtelplatser vara gångbart.
Man kan bara beklaga att vi har en lagstiftning som tillsammans med sin tillämpning gör det mycket svårt att få tillstånd för sådan videoövervakning. Här finns potential till förbättring i lagstiftningen, anser vi. Fru talman! Till sist ska jag säga några ord om vår reservation om jakt och funktionshinder.
Denna reservation går i korthet ut på att underlätta för funktionshindrade i processen att söka dispens för att kunna jaga från motorfordon. Vi vill att en beviljad dispens per automatik ska gälla i hela Sverige och inte att man, som i dag, måste söka på nytt för varje nytt län eller, som på vissa ställen, att man bara kan jaga på egen mark. Vi tror att man kan spara både tid och pengar för länsstyrelser och för de funktionsnedsatta genom att lätta på dessa regler.
En krånglig och kostsam byråkrati riskerar annars att förta glädjen av jakten för den som till exempel är rullstolsburen.