LiseLotte Olsson (V):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Det som är tydligt när man läser det är att ministern och jag inte har samma uppfattning om nyheterna i den så kallade sjukförsäkringsreformen och om vad den betyder för den enskilde. En synonym till ordet "reform" är ordet "förbättring". Jag anser inte att det som regeringen aviserat i budgeten är någon förbättring - tvärtom! Regeringen tycker fortfarande att det ska löna sig att vara högavlönad och frisk. Att dessutom vara man är ett extra plus.
I budgetpropositionen för 2008 har oturen kommit till de sjukskrivna att betala notan för skattesänkningarna. En av besparingarna eller, om man så vill, reformerna, består i att tidsgränser införs för när arbetsförmågan ska prövas. Redan efter tre månader ska omplacering på arbetsplatsen bli aktuell, och efter sex månader ska den sjukskrivnes arbetsförmåga prövas mot alla vanligen förekommande arbeten på arbetsmarknaden.
Om man då finner att arbetsförmågan är tillräcklig för ett förekommande arbete förlorar den sjukskrivne rätten till sjukpenning. Redan i dag är det så att sjukskrivna personer som är arbetslösa får sin arbetsförmåga prövad mot hela arbetsmarknaden, vilket betyder att de blir utförsäkrade tidigare. Allt fler sjukskrivna kommer att bli utförsäkrade tidigare.
Om man går miste om sin ersättning trots att man inte känner sig frisk måste man ju ändå överleva på något sätt, så man återvänder antingen till sitt jobb eller också till arbetslöshet. Risken är dock att även de som har en anställning blir arbetslösa på grund av den ordning som regeringen föreslagit och som jag tror kommer att urholka anställningsskyddet. Sjukdom är, precis som ministern säger, ingen saklig grund för uppsägning.
Men samtidigt visar praxis från Arbetsdomstolen att arbetstagaren måste utföra arbete som är av betydelse för arbetsgivaren. Jag ska ge ett exempel. Den som är busschaufför och som har fått förslitningsskador i ena armen efter att ha kört bussar med manuell växellåda klarar inte att ratta och växla en buss. Den här personen är anställd på ett litet företag där det bara finns bussar med manuell växellåda.
I framtiden behöver arbetsgivaren då bara vänta de stipulerade sex månaderna för att bli av med denne anställde som ju i en förlängning skulle kosta pengar när arbetsgivaren skulle bli tvungen att investera i en mer arbetsvänlig buss.
I ett läge när den sjuke återvänder till sin arbetsplats har arbetsgivaren inte gjort något för att förbättra arbetsförhållandena och anser därför inte att den anställde kan utföra arbete som är av betydelse för arbetsgivaren, i mitt exempel om bussföraren. Då kan saklig grund för uppsägning finnas. Jag tycker att det är självklart att alla i största möjliga mån ska arbeta. Lika självklart är det för de allra flesta att vilja arbeta.
Men med det här förslaget vänder regeringen udden än tydligare mot de sjuka. De ska bli friska snabbt, rehabilitera sig och hitta ett nytt arbete om de inte har hälsan nog att gå tillbaka till det arbete som de blivit sjukskrivna ifrån. När de väl befinner i arbetslösheten ska de sjukskrivna underordnas Moderaternas politik om, som jag ser, omänskliga krav på arbetslösa.
Det är låga ersättningar, krav på att söka och acceptera ett arbete hundratals mil från familj och barn - det har vi nyss sett i medierna. Det är som friska arbetslösa tvingas göra i dag. På så vis tror jag att det här tyvärr kommer att leda till, och jag tror att det är en pusselbit i regeringens politik, att inrätta en låglönearbetsmarknad i Sverige. Jag undrar vad Cristina Husmark Pehrsson säger om den tanken.
Vänsterpartiet är det enda parti i Sveriges riksdag som driver kravet på full sysselsättning, och vi vill att det ska vara överordnat inflationsbekämpningen. Vi vill till exempel anställa 150 000 människor i den offentliga sektorn där behoven är störst. Det säger jag i motsats till det som regeringen sett till i sin arbetspolitik.