Carl Bildt (M):
Jag börjar i Thomas Strands ända. Det finns åtskilligt klokt i det han säger. Men det skulle nog bli bättre om han då och då flikade in en medvetenhet om att Hamas faktiskt är en organisation som har använt terrorism i stor omfattning, som bär ansvar för ett mycket stort antal israeliska kvinnors, barns och oskyldiga mäns död i framför allt vågen av självmordsbombningar som ägde rum för ett antal år sedan. Det är det som ledde till terrorlistning.
Terrorlistningar gör vi när det finns mycket starka skäl för det, och vi lyfter dem inte i första taget, för det krävs en sinnesändring som är mycket tydlig. Terrorismen har präglat vår bild av Hamas. Vi ska inte glömma bort det. Sedan kan jag gå tillbaka till 2006. Det är riktigt att jag var mindre övertygad om visheten, om jag uttrycker mig så, i den politik som då fördes. Då hette väl Sveriges utrikesminister Laila Freivalds, om jag inte missminner mig.
Och jag övertog samma politik som överlämnades till mig av en utrikesminister som, om jag inte missminner mig, hette Jan Eliasson. Sedan arbetade vi rätt intensivt för att försöka få till stånd inte en Hamasregering men en samlingsregering. Den fick vi till stånd i början av 2007. Det berodde kanske inte så mycket på våra insatser, men den kom i alla fall till stånd. Vi öppnade för kontakter med den och för ett stopp på isoleringspolitiken.
Sedan bröts utvecklingen i juni 2007 genom Hamaskuppen i Gaza med allt bad blood , allt som detta ledde till i form av ny oförsonlighet mellan palestinierna. Det är där vi fortfarande är. Vi försöker komma över detta. Därför förs nu de här samtalen. Jag understryker med stor tydlighet att detta är samtal som måste föras mellan palestinierna.
Jag tror inte att det är produktivt - jag tror till och med att det är destruktivt - att i dagsläget ha en politik där Fatah talar mest med utlänningar och Hamas talar mest med utlänningar men där de inte talar med varandra. Jag tror att det, om vi skulle ändra den här politiken just nu, skulle underminera de palestinsk-palestinska ansträngningarna. Jag hoppas att det leder fram till en regering där vi kan återgå till den öppning som vi hade våren 2007 innan tragedin inträffade i Gaza.
Detta är en lite lång men utförlig förklaring av politiken som den är. Peter Hultqvist antydde i sitt tidigare inlägg att vi nu har talat så mycket om Gaza så att vi har glömt bort bosättningspolitiken. Det är sant såtillvida att det inte har varit i fokus. Men vi har inte glömt bort det. Jag håller helt med om att det är en fråga som vi måste fokusera.
Så sent som i går gjorde vi och tjeckerna, det vill säga den europeiska unionen, en demarche gentemot bosättningspolitiken i Israel. Det handlar framför allt om vad som inträffar i det så kallade E 1-området i östra Jerusalem, alltså fram till den stora bosättningen Ma'ale Adumim. Där har de nu rensat rätt mycket och byggt en polisstation. Både amerikanerna och vi är mycket bestämda om att det allvarligt skulle försvåra möjligheten till en fredslösning i Jerusalemfrågan om de går vidare där.
Där måste vi vara mycket tydliga, liksom vad gäller bosättningspolitiken i övrigt, inte minst när vi nu befinner oss inne i ett skede av regeringsbildning i Israel. Som jag sade när det gäller produkterna från bosättningarna har Tullverket inte sett något av detta i Sverige. Men vi kan uppmana Tullverket till vaksamhet i frågan och sedan ansluta oss till den vidare diskussionen.
Till Monica Green: Nej, det är bara att konstatera att i ett så tättbefolkat område - det gäller också Västbanken - använda vapen på det sätt som Israel gör leder till mycket stora civila förluster.
Man kan anstränga sig hur mycket man vill för att försöka att undvika detta och tala hur mycket man vill om uteslutande militära mål och det kan finnas en god vilja bakom detta också - jag vill inte ta bort det från israelerna eller delar av dem som driver det här - men det går inte. De civila offren blir mycket betydande.
När man dessutom bedriver den isoleringspolitik som man har bedrivit gentemot Gaza under lång tid blir resultaten både omfattande skador för civila och en kontraproduktiv politisk effekt när det gäller fredsprocessen.