Daniel Bäckström (C):
Med tanke på det som ministern här anför är detta en fråga om tid och resurser. När i tid kan man förvänta sig att nästa planeringsomgång när det gäller liknande stora samordnade övningar inträffar? Jag är alldeles övertygad om att den här typen av övningar verkligen behövs, även när trycket är som allra störst mot den samlade myndigheten och mot samhällets resurser.
Utifrån egen erfarenhet som kommunstyrelseordförande vet jag ju vad övningstillfällena innebar i praktiken, inte bara när det blåste och regnade för mycket. Jag som kommunalråd fick röja träd och delta praktiskt i arbetet. När det kommer stora varsel från näringslivet hade vi och har fortfarande förmågan att praktisera denna metodik även i andra typer av händelser.
Jag är oerhört glad över att det händelseförberedande arbete som har pågått i Sveriges kommuner har genomförts under den strategiska timeouten när vi pratar om totalförsvarsplanering. Det har gjort någonting med den lokala beredskapen. Sedan vet vi att det ser väldigt olika ut. Statliga anslag till den kommunala verksamheten går i stor utsträckning till projektanslag mer än till anslagsfinansierande verksamhet.
Då kan det variera i olika kommuner. En del kommuner har en väldigt bra bemanning och nyttjar de statliga medfinansieringsmedel som tillsammans med ytterligare kommunal finansiering möjliggör att det finns en person som jobbar fokuserat med de lokala krisberedskapsfrågorna. Andra kommuner saknar i praktiken den möjligheten och har inte nyttjat det statliga anslag som förmedlas via länsstyrelsen och MSB på olika sätt.
Det gör att det kan bli olika lokala förutsättningar. Då kan den samordnade insats som ett län men också regionen kan göra vara oerhört viktig för att nyckelpersonerna i de olika kommunerna ska lära känna varandra mer och träna tillsammans.
Jag har sett i praktiken hur svårt det kan vara en lördagskväll under semestertiden vid 22-tiden att få tag på nyckelpersoner som kan vara både politiker och tjänstemän. Det gäller inte bara den kommunala organisationen utan också dem som jobbar inom statliga myndigheter och verksamheter samt regionala ansvarspositioner.
Med min erfarenhet från skarpa lägen - ibland mindre och ibland större händelser - ser jag att det kan innebära en situation framöver där det slår brett. Kriser kommer ibland inte ensamma.
Då är vår samlade förmåga och beredskap i dagsläget avgörande för att man ska orka få ett samhällsskydd och en stressfri arbetsmiljö för nyckelpersonerna i krisberedskapsarbetet som nu är under tryck och press. Man ska kunna orka tänka strategiskt och långsiktigt samtidigt som man ska hantera mycket omfattande utmaningar.
När det gäller engagemanget i försvarsutskottet ser jag betydelsen av att inte bara öva försvarsdelen för att stärka totalförsvaret utan också i praktiken gemensamt genomföra stora övningar på den civila sidan under de närmaste åren för att nå så långt som möjligt under försvarsplaneringsperioden. Jag ser fram emot det fortsatta arbetet. Jag vet att det finns ett starkt engagemang hos regeringen.
Såväl minister Ygeman som minister Hultqvist jobbar hårt för att det här ska komma i gång. Man har gett väldigt viktiga förutsättningar för att myndigheterna ska återkomma med förslag om det vidare arbetet.