Torbjörn Björlund (V):
Tack, utrikesministern! Jag tycker fortfarande att det är lite luddigt. Jag har haft diskussioner med många andra företrädare om USA:s roll. Med den förra utrikesministern hade jag ett par debatter om Cuban Five, apropå politiska fångar. Det är detta som är det svåra. Vi har haft en tendens att när vi talar om Kuba är det i alla sammanhang lite beröringsskräck.
Man konstaterar att det är en diktatur, punkt, och sedan vågar man inte tala mer. Amineh Kakabaveh var inne på den komplexa bilden av Kuba som jag menar att vi ska ta till oss och ta lärdom av. Det gör vi till exempel genom att påvisa den historia som finns och vad som har orsakat de problem som Kuba har. Fattigdomen är precis lika stor som i många andra Sydamerikanska länder.
Men de har som säkert enda land i Latinamerika garanterat sina medborgare minst ett mål mat om dagen. Det är en sådan sak som inget annat land i världen egentligen har klarat av. Detta har skett trots den hårda politiska styrning som man påstår finns och som naturligtvis finns i Kuba. Frågan är hur man på något sätt skulle kunna gå in och påverka EU och USA. USA har i dag börjat lite med islossning.
Men det är egentligen tack vare president Obama. Det amerikanska politiska systemet har inte släppt till speciellt mycket i övrigt. Det är hans initiativ som har gjort att det över huvud taget har kommit igång. Jag tycker att vi ska vara tacksamma för det. Det visar på att det ändå är en förändring. Kanske får man också en förändrad syn på vad Kuba är i dag. Jag vet att utrikesministern har varit ganska tydlig med att beskriva Saudiarabien.
Ibland har jag upplevt att man har jämställt Kuba och Saudiarabien. Det är ganska prekärt, skulle jag vilja påstå, med tanke på hur det ser ut. Jag skulle verkligen vilja att vi hade en skarpare formulering om orsakerna till att saker och ting är som de är. Amineh Kakabaveh var också inne på det. Vi har i dag ett Kuba som är ett ganska jämställt samhälle. Det finns ingen barnfattigdom. Det finns en stor fattigdom, och de har jätteproblem med olika saker. Men det finns ändå en social framgång.
Det är ett samhälle där de ser till att människor får basservicen gratis och väldigt bra. De har läkare som de i princip exporterar. Jag tror att Kuba var det land som skickade flest läkare till Afrika under ebolaepidemin och så vidare. Det finns en annan sida av det kubanska samhället som måste lyftas fram, och det är den sida som vi ska gynna.
Det finns ingenting som rättfärdigar enpartistaten eller det förtryck som finns när det gäller tryckfrihet och sådana saker. Det måste förändras. Det är ganska tydligt även där, ungefär som vi sa i förra interpellationsdebatten: Är man vänner kritiserar man varandra, och man tar till diskussionerna för att få en förändring. Men man kan inte glömma historien.
Jag har tittat på historien alltifrån försöket till invasion i Grisbukten fram till Cuban Five-incidenten och den islossning som nu är på väg, hoppas jag. Vi vet inte riktigt än. Det är en ganska dyster läsning just utifrån hur hårt Kuba har varit pressat på olika sätt, naturligtvis av blockaden men även på andra sätt.
Till exempel är Fidel Castro den statschef i modern tid som har varit utsatt för flest mordförsök. Det är över 600. Den delen av Kubas utveckling måste lyftas upp. Vilka är det som har initierat mordförsöken? I de allra flesta fall är det USA eller kubaner från Miami med stöd av USA. Den bilden måste vi lyfta fram. Jag tycker ändå att utrikesministern lite grann svävar på målet.
Hur gör vi både inom EU och från Sverige för att påverka USA?