KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Jag tänkte börja med att kommentera det Gunnar Andrén tog upp i sitt första inlägg. Det gällde bland annat våra relationer med USA när det gäller handel och skogsindustrin och sedan virkestullar, förädling och utveckling. Sedan vill jag kommentera vad Carina Adolfsson Elgestam sade om åtgärdspaket och offentliga stöd.
Regeringen har avsatt 2,45 miljarder under tre år för företagande och innovation, vilket i sig är mer resurser än någonsin just för att stärka bron mellan innovation och affär. Det är där som Sverige behöver mer resurser och kraft. Vi är ett av världens bästa länder på innovationer, men vi är inte världens bästa land på att sedan göra affärer.
Där behöver vi bli bättre. När det handlar om handelsrelationen med USA har vi från svensk sida hela tiden uttryckt att detta är en otroligt viktig länk. Jag har själv tidigare uttalat att jag ser framför mig - dock långt in i framtiden - ett närmande om ett frihandelsavtal mellan EU och USA. Vi ska nu ha ett tätt samarbete med USA.
Det är en otroligt viktig handelspartner. Vi ska tillsammans se till att riva hinder och tullar samt försvara immateriella rättigheter. Det är en oerhört viktig del för både EU och USA. Båda står för forskning, utveckling och innovationer. Sedan var det frågan om en föreslagen sänkning av virkestullarna till 2 euro per kubikmeter.
Det handlade i detta fall om björk. Det ser jag som ett stort framsteg, framför allt att vi har lyckats få in det inom ramen för Rysslands inträde i WTO-förhandlingarna. Det allra viktigaste i den frågan är att det blir långsiktigt och stabilt för svensk och finsk skogsindustri, att man vet vad man räknar med. Just den industrin är beroende av att kunna planera för mer än ett år.
Det handlar om fem- till tioårsperioder för att få bra struktur på företagen. Under finanskrisen stämmer det att svensk skogsindustri stod stabil. Det är också intressant att se vilka exportsektorer som ökade under finanskrisen.
Det fanns några sådana lysande undantag mitt i den djupa svacka som världen befann sig i. För svensk del handlade det om livsmedel, läkemedel och upplevelseindustrin. I dessa sektorer ser jag också en enorm potential till att öka och fördubbla vår export inom fem års tid.
Därför tittar vi nu också på dessa sektorer lite mer specifikt: Hur ska vi kunna göra ett så effektivt offentligt främjande som möjligt i detta? Vi ska samtidigt inte glömma bort vår basindustri, med verkstad, maskiner, IT, telekom, miljöteknik och så vidare, mycket hög teknologi. Men vi behöver också bredda vår export för att lyckas.
Här kommer man naturligt in på att det är många fler små och medelstora företag som står för dessa sektorer. Exportrådet har också fått i uppdrag att tydligare ägna sig åt små och medelstora företag, att se till att man har produkter som passar för små företag när små företag vill ut i världen.
Detta tillsammans med Almi, Invest Sweden och Svenska institutet, där man nu arbetar gemensamt på ett tydligare sätt när det handlar om främjande och att hjälpa svenska företag ut i världen, visar att vi har ett bra och effektivt exportstöd i dag. Allting kan naturligtvis göras ännu bättre, men vi har kommit en bra bit på väg.
Ewa Björling (M):
Jag vill också tacka för debatten. Jag kan glädja Carina Adolfsson Elgestam med att diskussionerna i WTO nu är i gång igen på tjänstemannanivå, i mindre grupper. Man har delat upp det i fler sektorer för att se om det finns möjlighet att nå framsteg någonstans.
Det är alltså i gång igen, och det är någonting som man har sagt ska pågå första kvartalet 2011 för att se om det finns möjlighet att nå framsteg. Ett stort problem är fortfarande att det inte finns någon tydligt formulerad handelspolicy från USA:s sida, och Indien och Kina står stilla på den andra sidan. Glädjande är ändå att EU starkt står bakom detta, som det ser ut i dag.
Jag ska också säga att ytterligare verktyg naturligtvis är att vi ser oss om ute i världen och hittar nya marknader, att svenska företag inte hela tiden springer på samma marknad som hela övriga världens företag gör utan verkligen ser: Var passar min specifika produkt bäst in? Där ska vi också se var företagen behöver oss bäst.
Det är på det sättet vi nu har börjat arbeta när vi lägger upp ny reseplanering och ser var vårt offentliga främjande bäst ska finnas. Jag ser dock en ljus framtid för svensk export, dels genom att den har ökat i år. Vi har tagit oss ur finanskrisen ganska snabbt, till skillnad från många andra länder. På fem års sikt är det en fördubbling, och ett bra delmål är då att öka 15 procent varje år.
Jag ser att Sverige är världens näst mest konkurrenskraftiga land och att Sverige nyligen har blivit utnämnt till världens starkaste varumärke. Jag ser också att vi är det mest innovativa landet i hela EU. Det finns alltså goda förutsättningar för svenska företag som vill ut på export, för att öka vår export - fördubbla den på fem år - för att det skapar jobbtillfällen här hemma och för att det ger oss mer resurser till välfärd.
Ewa Björling (M):
Ibrahim Baylan har frågat mig vilka insatser jag gör i dag för att främja handel och utbyte mellan Sverige och Indien samt vilka ytterligare åtgärder jag avser att vidta för att öka Sveriges handel med Indien. Låt mig börja med att säga att jag håller med Ibrahim Baylan om att potentialen för att öka handeln mellan Sverige och Indien är mycket stor. Jag är därför glad över möjligheten att få redogöra för en del av alla de insatser som görs och planeras för att understödja ett större utbyte.
Indien fortsätter att stärka sin ställning som politisk och ekonomisk stormakt i Asien, och genom en god ekonomisk tillväxt och en målmedveten strategi för utveckling vill Indien utöka det politiska och ekonomiska samarbetet med omvärlden ytterligare. Kontakterna mellan Sverige och Indien har också vuxit och breddats de senaste åren inte minst på politisk nivå, inom näringslivet och inom utbildningsområdet.
Indien var under första halvåret 2011 vår sjuttonde viktigaste varuexportmarknad, och exporten ökade med 28 procent jämfört med första halvåret 2010. Ambassaden i New Delhi, våra handelskammare, Exportrådet med sina tre kontor och 20 rådgivare och konsulter på plats i Indien samt en rad andra aktörer arbetar dagligen med att underlätta för dem som vill samarbeta med eller etablera sig i Indien.
Färre handelshinder mellan Indien och EU är avgörande om vi vill stärka utbytet mellan våra länder ytterligare. För bara några veckor sedan vid EU:s handelsministermöte i Bryssel diskuterade vi förutsättningarna för att i närtid slutföra de pågående förhandlingarna om ett frihandelsavtal mellan EU och Indien.
Ett sådant avtal skulle innebära stora möjligheter att ta vårt samarbete till en ny nivå, och regeringen är och kommer att fortsätta vara pådrivande för ett brett och ambitiöst avtal. I december 2010 utsåg regeringen en särskild samordnare med ansvar för att utveckla samarbeten inom energi- och miljöteknik med Indien som ett av tre fokusländer.
I september 2011 presenterades regeringens nya strategi för utveckling och export av svensk miljöteknik, något som i hög grad berör Indien. Regeringen avser även att långsiktigt stärka miljöfunktionen vid ambassaden i New Delhi. Tillsammans med Socialdemokraterna kom regeringen i augusti överens om utökade resurser till riktade exportfrämjande åtgärder.
Satsningen inriktas på ökad handel med viktiga tillväxtländer, däribland Indien. Under 2011 har regeringen utöver detta avsatt 800 000 kronor för främjandeaktiviteter arrangerade av ambassaden i New Delhi. Höjdpunkten är en årlig främjandevecka till Alfred Nobels minne med fokus på innovation och kreativitet. Det sextonde blandkommissionsmötet mellan Sverige och Indien planeras äga rum nästa år.
Detta blir en viktig möjlighet att gå igenom hinder och möjligheter i våra handelsrelationer, diskutera våra bredare kommersiella relationer samt planera för nya initiativ. Avslutningsvis vill jag även nämna Invest Swedens arbete för att öka de indiska investeringarna i Sverige, något som också är viktigt för att stärka banden mellan våra två länder.
Ewa Björling (M):
Jag fortsätter från mitt förra inlägg och berättar vidare om andra områden. Jag var inne på att vi behöver bredda våra exportsektorer. Där handlar det inte bara om verkstadsvaror, maskiner och teknologi, utan vi ser också exempelvis svensk hälsovård, sjukvård och life science där vi kan göra mycket. Vår folkhälsominister Maria Larsson har tidigare varit i Indien på besök.
Man följer upp det nu då statssekreterare Karin Johansson åker dit igen med en hälsodelegation. Jag ska också berätta att när jag senast var i Indien och tittade på indiska sjukhus slogs jag av hur långt man har kommit i teknologin. Man har i många fall mer avancerad utrustning än vad vi har här i Sverige på flera av våra sjukhus.
Det handlar mer om att sälja hela det svenska konceptet om hur vi tänker från början till slut och hur vi bygger miljövänliga sjukhus, hur vi har svensk organisation i sjukvård kombinerad med mycket empati och fortfarande till ett rimligt pris. Det är där som vi har våra konkurrensfördelar. Det är också någonting som Indien är mycket intresserat av.
I dag har de fattiga i Indien fortfarande mycket svårt att få vård, medan de rika kan få en mycket avancerad vård. Men däremellan är det ett oerhört stort glapp och någonting som man också börjar uppmärksamma från den indiska regeringen. Jag tycker att det är glädjande att det går framåt och att man lyssnar och tittar på andra länder vad man kan ta till sig och lära sig vidare.
Vi har också ett mycket bra samarbete när det handlar om innovationer. Sverige är fortfarande relativt okänt i Indien, men det är intressant att man just när det handlar om innovationer, eftersom Sverige är det mest innovativa landet i hela EU, vänder sig till oss för att man vill samarbeta inom detta område, vilket är både glädjande och nödvändigt för oss.
Vi behöver också ha mer arbetskraftsinvandring inom området som handlar just om högt kvalificerade ingenjörer. Där finns en stor potential även för Sverige, när det gäller att få hit fler kompetenta ingenjörer, något som vi i dag lider brist på. Det finns alltså många fördelar med att samarbeta med en stor demokrati som Indien.
Det är verkligen en win-win-situation. Vad Indien efterfrågar från oss handlar väldigt mycket om utvecklingen av miljöteknik och energisamarbete. Där ser Indien hur vi i Sverige har kunnat ha en ökande ekonomisk tillväxt samtidigt som vi under en lång tid har minskat våra koldioxidutsläpp. Sedan många år tillbaka har vi kunnat visa detta och gör det fortfarande. Naturligtvis är även det intressant för Indien.
Ju fler som får det bättre och ju fler som får möjlighet att leva på mer än 2 dollar per dag, desto mer kommer att krävas när det gäller teknik. Det handlar då om att köra bil, om att transportera sig med bussar och tåg och om en helt annan utveckling av samhället. Det är viktigt att detta sker på ett så miljövänligt sätt som möjligt när denna utveckling väl kommer. Även där kan man lära.
Det gäller också att låta bli att falla i flera av de fallgropar som man i Kina fallit i. På ett ställe använder man grön teknik, medan man i nästa stad fortfarande har kolkraftverk.
Ewa Björling (M):
Jag vill i min tur rikta ett tack till Ibrahim Baylan. Regeringen har valt några länder för vilka vi har riktiga strategier för att kunna samordna oss, precis som Ibrahim Baylan talar om, när det gäller näringslivet, utbildningsområdet, miljöområdet och, inte minst, innovationer. Det gäller då Brasilien, Kina och Indien.
Själv är jag samordnare för Brasilien. När det gäller Indien har vi årliga, regelbundet återkommande, möten - blandkommissionsmöten. Där tar vi mer upp sådant här och tar ett helhetsgrepp om hela situationen avseende Indien.
Inom mitt ansvarsområde handlar det naturligtvis först och främst om att främja Sverige och svenska företag - det gäller då gentemot hela världen, inte minst Indien - och om att se till att vi från EU:s sida försöker driva på ett frihandelsavtal med Indien. Hittills har det väldigt mycket gått i rätt riktning. Förhandlingarna går framåt.
Vi hade uppe detta senast när vi för en kort tid sedan i Bryssel möttes i Foreign Affairs Council. Kommissionen har där mandat att fortsätta förhandlingen på det inslagna spåret. Om vi får ett frihandelsavtal som är inkluderande inom alla områden skulle det självklart enormt mycket ytterligare underlätta när det gäller kontakterna mellan Sverige och Indien samt handeln mellan Sverige och Indien.
Ewa Björling (M):
Jag vill börja med att berätta lite grann om vad regeringen gör inom CSR-området. Vi har en specifik ambassadör just för frågor om Corporate Social Responsibility. Vi lyfte upp frågan och hade en specifik konferens om detta under vårt ordförandeskap 2009.
Vi har under min tid som statsråd varit i Kina och skrivit under ett samarbetsavtal med Kina för att kunna driva frågan om CSR. Jag ser att det här är ett otroligt viktigt verktyg för att kunna göra skillnad i verkligheten.
Det är inte bara att använda sig av vackra ord när vi sitter på olika möten ute i världen eller att driva en politik här hemma och kritisera, utan det gäller att i stället tänka: Hur gör vi bäst skillnad för de människor som lever i länder där det sker förtryck och där det sker kränkningar mot mänskliga rättigheter?
Då är jag övertygad om att vi gör bäst skillnad genom mer handel och mer öppenhet, inte bojkott, isolering och slutenhet. Vi ska naturligtvis inte handla med allt och med alla.
Att vi följer FN-sanktioner, EU-sanktioner och vapenembargon är självklart för Sverige och den svenska regeringen, dessutom att vi följer de begränsningar som finns för handeln med Västsahara och ockuperade områden i Israel som vi enats om inom EU. Men jag måste fortfarande få trycka på vikten av att också kunna finnas i svåra länder.
Vi har vidare varit i gulfländerna där det sker ett stort förtryck när det gäller mänskliga rättigheter. Vi har även där anordnat en CSR-konferens just för att trycka på de här frågorna för att få också den delen av världen att förstå att detta är väldigt viktigt, och inte minst viktigt för företagen. Vi har också planer på att göra detta i Turkiet, som är ett annat land där det sker kränkningar, inte minst av arbetstagares rättigheter.
Dessutom handlar det om miljöhänsyn, och det sista benet är antikorruption. Jag ska vara väldigt tydlig och säga att regeringen anser att CSR ska vara företagsägt och företagsdrivet. Vad vi sedan kan göra är naturligtvis att underlätta för den här typen av frågor.
Vi ska hela tiden lyfta upp frågan när vi samarbetar med andra länder och när vi reser till andra länder. Vi kan också hjälpa till att lyfta upp frågan i OECD, där Sverige har varit drivande i att få ytterligare ett ben. Förutom de fyra vi redan har med mänskliga rättigheter, arbetstagares rättigheter, att jobba mot korruption och att visa miljöhänsyn har vi hårt drivit frågan om vikten av frihet på nätet.
Vi var väldigt glada över att detta kunde beslutas på det senaste mötet i OECD i slutet av maj 2011. Jag ska också kort kommentera frågan om att finnas i svåra länder med olika företag. Bodil Ceballos tog upp frågan om telekom och övervakning. Ja, det är tveeggade verktyg, och det är svåra bedömningar.
Men jag vill också säga att det var oerhört viktigt att det fanns telekom inte minst med det som skedde under den arabiska våren. Hade inte människorna haft tillgång till nätet, Facebook, Twitter och Youtube hade de aldrig kunnat göra det som vi nu har sett, vilket vi alla tycker är fantastiskt.
Ewa Björling (M):
Jag vill börja med att säga att jag är glad över att svenska företag förändrar sig när det kommer tryck från konsumenterna, precis som Bodil Ceballos säger. Då har det fungerat i praktiken. Då har företagen insett vikten av CSR och hur man faktiskt stärker sitt varumärke. Det är också något som vi ser i dag.
Fler och fler företag ser detta som viktigt. Jag ser själv en stor skillnad sedan jag startade med de här frågorna 2007 fram till i dag. De stora företagen går ofta i bräschen, men fler och fler mindre och medelstora företag ser också det här som en av sina absolut viktigaste frågor.
Den andra sidan av den är att konsumenterna blir mer upplysta och ställer högre krav på de produkter som finns. Det är precis så det ska fungera. Jag tycker att det verkligen är framsteg i verkligheten. Då har det fungerat.
När det handlar om frågan huruvida Sverige skulle kunna införa investeringsförbud eller importförbud är det inte riktigt så enkelt. Sverige kan inte ensidigt införa vare sig import- eller investeringsförbud eftersom det är en gemenskapskompetens.
Utländska direktinvesteringar är en del av den externa handelspolitiken, och EU har befogenhet - till och med exklusiv sådan - att besluta om foreign direct investments från EU.
Vidare indikerar EU-fördraget att sanktioner mot andra länder beslutas enhälligt och genomförs genom EU-förordningar, vilket underförstått innebär att Sverige inte kan fatta egna beslut i den frågan.
Jag skulle vilja ställa frågan till Miljöpartiet och Bodil Ceballos: Hur ser Miljöpartiet på hur vi bäst gör skillnad när det handlar om länder där kränkningar av mänskliga rättigheter sker? Det handlar om länder som befinner sig i konflikt och om länder som är diktaturer där människor ständigt förtrycks.
Är Miljöpartiets recept att vi ska ha investeringsförbud och förbjuda handel med dessa länder liksom med ockuperade områden?
Ewa Björling (M):
Den svenska regeringen driver frågan om CSR på svensk nivå, på EU-nivå och inom OECD. Jag vill till och med gå så långt som att säga att vi driver den på global nivå eftersom vi också befinner oss i flera av de länder där förtryck sker just för att genom CSR kunna göra skillnad på riktigt.
Jag kan ta Kina som ett tydligt exempel. Den svenska regeringen, både den nuvarande och den tidigare, har rest till Kina, träffat våra kolleger och naturligtvis alltid tagit upp frågan om kränkningar av mänskliga rättigheter. Det gör att man förstår att Sverige inte accepterar sådant.
Vi accepterar inte kränkningar av mänskliga rättigheter. Jag tror dock att det gör ännu större skillnad med det samarbete som vi har i praktiken, där svenska företag möter kinesiska företag och man för första gången bland kinesiska företag tar frågan i sin mun på riktigt: Hur gör vi skillnad, hur ser vi till att man inte kränker mänskliga rättigheter och att det finns rätigheter för arbetstagarna?
Det har jag själv sett med egna ögon. Det är skillnad, framför allt när det gäller företag som handlar med andra länder, för man får influenser och goda förebilder utifrån. Svenska företag är utmärkt goda förebilder. Återigen måste vi komma tillbaka till grundfrågan: Hur gör vi bäst skillnad i verkligheten?
Jag är övertygad om att det är genom att vi handlar med andra länder, genom att vi har öppenhet och genom att vi har dialog och kontakter. För den skull är det absolut på sin plats med skarp kritik i de fall det behövs, men jag ser fortfarande CSR som det riktigt operativa verktyget när det handlar om mänskliga rättigheter.
Ewa Björling (M):
Valter Mutt har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ge UD:s CSR-ambassadör ökade möjligheter att driva på för att företagens CSR-arbete även ska omfatta transportledet, vilka åtgärder jag avser att vidta för att stödja företag som avser införliva transportledet i sitt CSR-arbete samt hur jag internationellt avser att uppmärksamma vikten av att företagens CSR-arbete även omfattar transportledet.
Jag vill svara Valter Mutt att CSR är, och ska vara, företagsägt och företagsdrivet. Regeringen understöder företagens arbete med CSR. Jag vill verka för en större genomslagskraft för FN:s ramverk och vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter samt OECD:s riktlinjer för multinationella företag som reviderades förra året.
I dessa dokument är ansvaret för att företagen iakttar vederbörlig aktsamhet - due diligence - fastlagt. Detta innebär att företaget genomför en process för att identifiera, förhindra, begränsa och ansvara för hur de hanterar eventuell negativ påverkan, vilket också inkluderar transportledet. UD:s CSR-ambassadör för en kontinuerlig dialog med enskilda företag och med olika industrisektorer.
En viktig uppgift är att tillsammans med företagen stärka arbetet med att främja FN:s ramverk och vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter och OECD:s riktlinjer samt att visa goda exempel på hur företagen tar sitt ansvar för hela leverantörskedjan. Jag avser även att ta initiativ till att stärka de bilaterala kontakterna och samarbetet inom CSR mellan Sverige och för oss viktiga länder.
I detta arbete är en viktig komponent att företagen tar hänsyn till hur dess verksamhet påverkar det omgivande samhället. I detta bör transportledet ingå som en naturlig del.
Ewa Björling (M):
Jag vill tacka Valter Mutt för att han tar upp en mycket viktig fråga. Detta är en fråga som jag säger ska vara företagsägd och företagsdriven. Men därmed inte sagt att inte också regeringen ska lyfta fram dessa frågor vid varje möjligt tillfälle.
Som jag gav exempel på i den förra interpellationsdebatten lyfter vi fram detta också med Saudiarabien, med Kina och med många svåra länder där vi vet att det sker kränkningar mot mänskliga rättigheter. Vi vet att det finns många företag som inte heller följer OECD:s riktlinjer.
Där skulle jag vilja säga att det allra viktigaste instrumentet för att också göra skillnad i verkligheten är att göra det på marken, på plats hos de människor som lever under förtryck eller finns på företag som inte lever enligt dessa regler. Jag ska också berätta lite grann om konkreta exempel på dialog med transportsektorn, som Valter Mutt efterfrågade.
Regeringens CSR-ambassadör var alldeles nyligen i Göteborg - den 21 mars - och deltog i Sjöfartsforums och Sjöfartens Analysinstituts årsmöte och diskuterade med företrädare för den maritima sektorn. Under årsmötet ägde ett miniseminarium om CSR i sjöfartssektorn rum, och CSR-ambassadören var huvudtalare.
Deltagarna i årsmötet var anställda inom rederier, hamnföretag, klassningssällskap, underleverantörer, varv, bank, finans, försäkring, branschorganisationer, universitet, utbildningsinstitut med flera. Det är ett tydligt exempel. Det är viktigt att vi verkar tillsammans med företagen för att stärka Sverigebilden och den svenska konkurrenskraften genom att påvisa att svenska företag ligger långt framme i sitt hållbarhetsarbete. Naturligtvis behöver det bli ännu fler svenska företag.
Det absolut bästa som vi då kan göra är att medvetandegöra fler människor om denna fråga. Tillsammans med industrin kan vi också verka för att transportleden mycket tydligare inkluderas i hållbarhetsarbetet.
Regeringens enhet för globalt ansvar arrangerade i höstas ett välbesökt seminarium i Stockholm som diskuterade frågan om leverantörskedjor och affärsrelationer.
I detta sammanhang belystes det centrala begreppet due diligence som återfinns i FN:s ramverk för företag och MR. Syftet med seminariet var bland annat att ge enskilda företag och branscher information och verktyg att gå vidare enskilt och sektorsvis.
Jag vill också förtydliga skillnaden när det gäller ansvarsfördelningen mellan stater och företag - jag tror att det är här som vi har lite olika syn - och säga att stater ska skydda mänskliga rättigheter, och företagen ska respektera dem. Det är tydligt fastslaget i FN:s ramverk för mänskliga rättigheter och företagande.
Det är viktigt att företagen själva driver frågorna och tar ansvar för hur deras verksamhet påverkar den omgivning som de verkar i. Jag har själv varit aktiv med att driva fram detta arbete och att utveckla FN:s ramverk och dess vägledande principer.
Under ordförandeskapskonferensen 2009 i EU höll Sverige en konferens som lade grunden till att FN:s ramverk införlivats i EU:s nya CSR-meddelande och i OECD:s riktlinjer för multinationella företag.