KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag tackar ministern för svaret. Jag tycker att det är bra att vi har en debatt om djur i djurförsök. Det är inte så ofta vi debatterar djur i politiska sammanhang. Men självklart är behandlingen av djur en politisk fråga, inte minst när djur plågas och dödas i djurförsök. Det handlar om ett politiskt ansvar.
Så många som ungefär en halv miljon djur utnyttjas och dödas varje år i djurförsök. Lägger vi till fiskarna är det mer än fem miljoner djur som utnyttjas i djurförsök i Sverige. Då vet vi att det är en verksamhet som bedrivs i väldigt stor skala. Vi måste göra allt vi kan för att minska detta lidande och minimera antalet djur i djurförsök.
Det verkar jag och Sven-Erik vara relativt överens om. Vi har genom EU:s direktiv om djurförsök åtagit oss att verka för att alla djur som används i djurförsök ska ersättas med alternativa metoder. Det står i skäl 10 i det direktivet.
Våra egna föreskrifter om djurförsök tar numera avstamp i de tre r:en - i översättning: att ersätta, begränsa och förfina djurförsök. Det här ska vara ledstjärnan hela tiden när man bedriver forskning och annan verksamhet.
Därför tycker jag att det är bra att regeringen har bestämt att det ska inrättas ett kompetenscenter för 3R, det vill säga att ersätta, begränsa och förfina djurförsök. Men jag ställer mig frågande till varför man aviserar att Jordbruksverket ska vara huvudman. Jordbruksverket har en myndighetsutövande roll.
Men om man ska vara huvudman för ett djurförsökscenter ska man på samma gång vara rådgivande. Man ska alltså både kontrollera och ge råd. Vi har annars ett institut i Sverige som heter Nationellt centrum för djurvälfärd. Dess uppgift är just att driva på och ge råd för djurskyddsfrågor.
Vore det inte då, Sven-Erik, bättre att man lade det här 3R-centret för djurförsök under Nationellt centrum för djurvälfärd? Jag undrar också när detta 3R-center ska komma på plats. Min förhoppning när vi röstade om det här i riksdagen tidigare i år var att det skulle komma på plats nästa år.
Nu åläggs bara Jordbruksverket att rapportera tillbaka till regeringen i december nästa år. Det sägs ingenting om när 3R-centret ska inrättas. Det skulle jag vilja veta, Sven-Erik. När kommer det att inrättas? Vi vet också att Jordbruksverket i dag har en väldigt skral budget.
Om man inte skjuter till extra medel är jag rädd för att det inte blir något 3R-center alls eller att det blir ett undermåligt center för djurförsök. Det var därför vi i Vänsterpartiet motionerade om mer pengar till detta när frågan var uppe. Det behövs en handlingsplan för att minimera antalet djur i djurförsök.
Sven-Erik säger att vi har en strikt lagstiftning på det här området, men hur många ansökningar om djurförsök är det egentligen som avslås vid de djurförsöksetiska nämnderna? Långt mindre än 1 procent av alla ansökningar avslås. Därför tycker jag att vi måste driva på mycket mer aktivt från politiskt håll för att minimera antalet djur i djurförsök.
Jens Holm (V):
Jag tackar för svaren från landsbygdsministern. Jag skulle vilja prata om hur vi ser på djurförsök och hur vi kan verka för att antalet djur i djurförsök minskar. Nu ska vi få ett center för 3R och djurförsök på plats.
Ministern sa i sitt interpellationssvar att vi ska arbeta tillsammans för att minska djurförsöken och driva på de här frågorna. Då förstår inte jag varför vi inte skulle kunna ha en handlingsplan för att minska antalet djur i djurförsök. Det vore den logiska förlängningen.
En viktig komponent i det här är förstås att målmedvetet satsa på alternativen till djurförsök. Jag kommer inte ihåg på rak arm hur mycket pengar vi i år anslår till forskning överlag, men det är hundratals miljoner kronor varje år - man får nog säga miljarder - som vi anslår till olika former av forskningsbidrag.
Hur mycket anslår regeringen då till stöd för alternativ till djurförsök? Jo, 13 miljoner kronor. De här proportionerna tycker jag är ganska viktiga. Det handlar om miljarder kronor till forskningen överlag, och det är väldigt viktiga summor. Men det anslås förhållandevis små resurser för att hitta alternativen till djurförsök.
Med en handlingsplan för att minimera antalet djur i djurförsök ser jag det som en logisk konsekvens att vi skulle satsa mer pengar på alternativen. Vi skulle också noggrannare kunna följa upp detta, ungefär som vi gör i klimatarbetet, där vi har målsättningar för hur mycket utsläppen ska minska. Då skulle vi också kunna få målsättningar om hur mycket antalet djur i djurförsök ska minska.
Jag tycker inte alls, Sven-Erik, att det handlar om någon sifferexercis, som du sade i interpellationssvaret. Det här handlar om djur och deras lidande, som vi ska minimera. Med en handlingsplan ingår självklart inte bara antalet djur som används i djurförsök, utan vi måste också se till djurens lidande.
Där tror jag finns väldigt mycket att göra för att understödja de djurförsöksetiska nämnderna så att de får bättre resurser att granska de ansökningar som kommer in och kan säga nej till ansökningar som utsätter djur för ett väldigt stort lidande. Som jag sa tidigare handlar det om mindre än 1 procent av alla ansökningar om djurförsök i Sverige.
Det handlar bara om promille av alla ansökningar som avslås i de djurförsöksetiska nämnderna. Här tror jag finns väldigt mycket att göra. När det gäller var 3R-centret ska ligga någonstans tror jag fortfarande att det är olyckligt om vi lägger det under Jordbruksverket.
På sikt tycker jag att det absolut bästa vore om vi hade en separat myndighet för djurskydd. Det hade den tidigare socialdemokratiska regeringen. Med en separat myndighet eller åtminstone en ombudsman för djur, en DjurO, skulle vi få en oberoende part som skulle kunna driva på i de här frågorna. Då skulle 3R-centret kunna sortera därunder.
Fram till dess borde det nationella centret för djurvälfärd vara det mest lämpliga.
Jens Holm (V):
Vad gäller ansökningarna om djurförsök talar vi om ungefär 450 000 kaniner, möss, marsvin och hamstrar som utnyttjas i djurförsök varje år. Det är långt mindre än 1 procent av alla ansökningar som avslås. Det är delvis som Sven-Erik säger att en del av ansökningarna korrigeras och förfinas lite grann. Man gör ändringar. Det kan jag hålla med om.
Man ska också komma ihåg att det bara är forskarna, ansökarna själva, som kan överklaga besluten. De andra ledamöterna i nämnderna kan inte överklaga. Det är inte så att de sju djurförsöksetiska nämnderna som vi har i dag har resurser för att noggrant bereda alla ansökningarna som kommer in. Alltmer i dag pekar på att ansökningarna blir större och alltmer omfattande. Här finns ett väldigt viktigt arbete att göra.
Ett 3R-center skulle inte direkt vara ett resurscenter för de sju djurförsöksetiska nämnderna utan ett mer generellt center. Det är ett medskick från min sida att de djurförsöksetiska nämnderna måste få mer resurser och kunna jobba mer idogt. Som jag inledde med att säga i debatten är hur vi behandlar djuren en politisk fråga.
Jag är djupt oroad över onsdagens omröstning då de borgerliga partiernas budget gick igenom tillsammans med SD. Vi vet att det kommer att innebära stora neddragningar på välfärdsområdet. Det blir ingen höjd a-kassa, inga miljöinvesteringar och sådant. Det är många sådana saker som uteblir. Men det riskerar också att drabba djuren. Jag ser inte ett enda konkret förslag för hur djuren ska få det bättre i den budgetmotion som nu har gått igenom.
Därför blir detta nu en valfråga. Valet den 22 mars handlar även om djuren. Där finns det tydliga alternativ. Det hoppas jag att alla som lyssnar på den här debatten noterar.
Jens Holm (V):
Jag tackar för Sven-Erik Buchts svar på min interpellation om det så kallade Djuromsorgsprogrammet för grisar. Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är en väldigt missledande beteckning.
Det grisexperiment vi nu ska debattera, och som omfattar omkring 100 000 grisar och ungefär 4 000 suggor i Sverige, syftar nämligen till att sänka ambitionerna i svensk djurskyddslagstiftning.
Jag instämmer med landsbygdsministern i att svensk grisproduktion och svensk livsmedelsproduktion över lag är satt under extremt hård konkurrens. Vi är nu en del av EU:s inre marknad, där det råder full och fri konkurrens, och det är svårt för enskilda länder att ha mycket högre standarder. Detta är något Vänsterpartiet varnade för inför EU-omröstningen, och nu ser vi resultatet. Det är någonting vi måste hantera.
I det vägval jag ser att vi står inför måste vi ändå fråga oss vilken väg vi vill att svensk livsmedelsproduktion ska välja.
Ska vi gå mot en djuruppfödning med en ytterligare intensifiering, ännu mer fabriksliknande förhållanden och ännu mer förhållanden som är så långt ifrån ett naturligt beteende man kan komma - eller vill vi ha en djuruppfödning som respekterar det som faktiskt står svensk djurskyddslags § 4, nämligen möjligheten till ett naturligt beteende?
Jag tycker ju att det senare är det helt avgörande. Det är också det vi i Sverige kan vara stolta över, Sven-Erik. När du talar om den svenska modellen gäller det högre nivåer just på djurvälfärdens område. Vi ser på flera områden att det svenska djurskyddet är satt under hård press.
Det finns ett hårt tryck från en del av Sveriges mjölkbönder, som vill ha - som jag ser det - försämrade betesförhållanden för svenska mjölkkor. Vi vet att tusentals grisar går till export för intensivuppfödning i andra länder och även till slakt, till exempel i Tyskland och Polen.
Nu ser vi alltså det här experimentet med ungefär 100 000 grisar som ska födas upp på ett sätt som inte är förenligt med svensk djurskyddslagstiftning. Detta avslöjades för några veckor sedan av P1-programmet Kaliber . Det handlar om att de svenska suggorna ska kunna fixeras, alltså hållas fast, på ett sådant sätt att de inte ens kan vända sig om.
De kan inte röra sig; de kan egentligen bara lägga sig ned och stå upp, och man ska även ha in fler grisar på samma yta som tidigare. Kultingarna, alltså suggans barn, ska få tillbringa kortare tid med suggan än vad som är gängse i svensk grisuppfödning. Detta finansieras delvis med våra skattepengar; 1 miljon kronor har anslagits från Jordbruksverket.
Jag tycker att det här är så långt ifrån § 4 i svensk djurskyddslag om naturligt beteende man kan komma. Det har fått väldigt hård kritik från djurskyddsorganisationer, enskilda forskare, enskilda grisuppfödare och även flera av oss politiker. Jag skulle vilja fråga Sven-Erik Bucht: Om vi tillåter sådana metoder, vad är då egentligen kvar att vara stolt över i svensk djuruppfödning?
Jag vill också fråga när förslaget till en ny djurskyddslag kommer. Det är någonting som lades fram för mer än tre år sedan. Där skulle vi kunna lägga fram förslag som just stärker skyddet av djuren.
Jens Holm (V):
Jag frågade i min interpellation vad ministern ämnar göra för att stärka svensk djurvälfärd, inte försämra den, och jag tycker inte att svaret är helt uttömmande. Därför ville jag också veta när förslaget till en ny djurskyddslag kommer. Det svaret var heller inte glasklart.
Frågan utreddes, och det lades fram ett förslag till ny svensk djurskyddslag i november 2011. Det är mer än tre år sedan. Remisser har tagits in, och det här har beretts väldigt länge. Jag vill minnas att under den tidigare borgerliga regeringens tid var Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet överens om att vi ville ha en ny svensk djurskyddslag.
Vi var besvikna på den borgerliga regeringen för att inget kom. Jag har tittat på regeringens lista över kommande propositioner, och det står ingenting där om en ny svensk djurskyddslag. Sven-Erik Bucht, det gör mig en smula besviken, minst sagt. Jag skulle vilja att du ger besked. När kommer den nya svenska djurskyddslagen?
Som ministern säger kan inte ministrar gå in och styra exakt vad enskilda myndigheter fattar för beslut. Men vi ska komma ihåg att det här grisexperimentet syftar till att sänka nivåerna i svensk djurskyddslag och svensk djurskyddsförordning. Experimentet har fått 1 miljon kronor i stöd från Jordbruksverket.
Jag tycker att det är viktigt att vi signalerar att vi vill ha ett bättre djurskydd i Sverige, att vi inte kommer att medverka till att sänka nivåerna. Det är en politisk diskussion, ingen myndighetsdiskussion. Det skulle jag vilja höra klart och tydligt från Sven-Erik Bucht.
Annars blir det en återgång till gamla tiders uppfödningsmetoder, som Emma Nohrén från Miljöpartiet mycket riktigt säger, och det kan väl inte vara framtiden för svensk djuruppfödning. Jag skulle också vilja ställa en fråga till Sven-Erik Bucht, eftersom han tar upp den kommande livsmedelsstrategin. Vi i Vänsterpartiet är väldigt nyfikna på den.
Det tycker jag vore väldigt bra att få höra från dig. Sven-Erik har rätt i att det är ett stort problem att vi har en hög dödlighet av spädgrisar i svensk grisproduktion. Men lösningen kan väl inte vara en ytterligare intensifiering, att ha ännu fler grisar på en begränsad yta.
Lösningen kan väl inte vara att hålla fast suggorna i 24 dagar per år, som det här försöket syftar till, så att de inte ens kan vända sig om, böka och göra allt som är deras naturliga beteende, som Emma Nohrén från Miljöpartiet tog upp. Det, Sven-Erik Bucht, kan väl ändå inte vara framtiden. Om det inte är framtiden ska vi inte heller ha sådana här grisprojekt.
Jag har sett att Lantbruksuniversitetet i Skåne har dragit igång ett forskningsprojekt om fixering av suggor för två år framöver. Det är illavarslande.
Jens Holm (V):
Jag har här i min hand en skrivelse som har kommit från Eurogroup for Animals, en stor paraplyorganisation baserad i Bryssel som består av 45 europeiska djurskydds- och djurrättsorganisationer. De skrev det här brevet till dig, Sven-Erik Bucht, för ungefär en vecka sedan. De uttrycker där sin största oro och besvikelse med anledning av grisexperimentet.
De är rädda för att det kan skapa ett farligt exempel för resten av Europa när Sverige som är känt för att ha väldigt höga ambitioner på djurområdet nu arbetar för att sänka dem.
Jag tycker att ministern ska ta sådana här reaktioner på allra största allvar, liksom kritiken från våra ledande forskare och enskilda uppfödare som inte vill ha intensifiering och fabriksliknande förhållanden i framtiden. Politik är också ledarskap. Det handlar om vad du och jag säger, inte minst du som minister.
Det är bra att det handlar om att höja nivåerna. Men du var inte riktigt tydlig ändå, till exempel i svaret på min fråga om den framtida livsmedelsstrategin. Kan du säga att det i dina direktiv för den strategin handlar om att höja nivåerna på svenskt djurskydd och svensk miljölagstiftning och om att vi inte ska konkurrera med sänkta ambitioner? Sven-Erik!
Jag är oroad över att det inte finns någon tidsplan hos regeringen för framtagandet av en ny djurskyddslag. Jag hoppas att en sådan kommer efter den här debatten. Jag vill härmed tacka för debatten. Jag tycker att den delvis har varit klargörande. Men det är väldigt viktigt att vi sätter fokus på att vi ska förbättra djurskyddet i Sverige, inte försämra det.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka klimat- och miljöministern för svaret på min interpellation om miljöskadliga subventioner. Precis som ministern framförde driver Sverige i många internationella sammanhang frågan att så kallade miljöskadliga subventioner ska fasas ut.
En miljöskadlig subvention kan vara en skattenedsättning eller ett bidrag från staten till en verksamhet som försämrar för miljön, som gör att utsläppen ökar, att Östersjön fortsätter övergödas eller någonting annat. Det är en viktig fråga att sätta fokus på.
I världen uppgår de samlade fossilsubventionerna till drygt 500 miljarder dollar. Det är mer än fyra gånger så mycket som världen ger i olika former av stöd till förnybar energi. Jag tog upp frågan om miljöskadliga subventioner första gången redan 2012 med den dåvarande miljöministern.
Då fick jag höra att regeringen jobbade med frågan. Man kartlade de miljöskadliga subventionerna, och de skulle fasas ut. Kartläggningar har gjorts.
Miljöministern refererade till OECD:s granskning av den svenska ekonomiska politiken och att OECD mycket riktigt tar upp att Sverige var tidigt, först i världen, med att införa till exempel en koldioxidskatt. Men de påpekar att vi fortfarande har mycket subventioner till miljöförstörande verksamhet.
Naturvårdsverket gjorde en kartläggning redan 2005 som de sedan uppdaterade 2011. Den kartläggningen visar jag nu för kammarens ledamöter. Den är en genomgång av de samlade svenska miljöskadliga subventionerna.
Det är pengar som självklart skulle kunna göra mycket stor nytta på annat håll. Och framför allt skulle utsläppen inte öka i den utsträckning de gör om vi inte hade subventionerna. Vi skulle kunna göra en stor gärning för miljön.
I sitt svar till mig säger ministern att det är viktigt att fasa ut de miljöskadliga subventionerna. Därför skulle jag vilja fråga Åsa Romson: Var finns utfasningsplanen för de miljöskadliga subventionerna?
I internationella sammanhang säger vi att andra länder ska fasa ut sin dåliga verksamhet, men varför gör vi det inte också i Sverige? Varför, Åsa Romson, hanterar vi inte de skatterelaterade miljöskadliga subventionerna? Om man tittar på granskningen är det en lång räcka av .
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att be om ursäkt för att jag överskred talartiden. Jag kan hålla med klimat- och miljöministern om att det är lättare att principiellt fasa ut miljöskadliga subventioner. I praktiken kan det vara svårare eftersom det uppstår olika intressekonflikter.
Det jag saknat från den tidigare regeringen, och tyvärr också från den nuvarande, är ett mer samlat grepp och en utfasningsplan. Jag kommer ihåg vad som stod i den budget från Socialdemokraterna och Miljöpartiet som dessvärre inte gick igenom. Jag vill minnas att det på s. 81 stod att man skulle verka för en global utfasning av de miljöskadliga subventionerna - en global utfasning.
Jag får känslan av att det är lättare att säga att andra länder ska fasa ut sina miljöskadliga subventioner, men om vi verkar för att andra länder ska göra det - vilket slagits fast i Nagoyaavtalet om biologisk mångfald och i EU:s färdplan för ett resurseffektivt Europa - varför gör vi det då inte i Sverige? Där är alltså utfasningssiktet klart, men varför har vi det inte i Sverige?
Den tidigare borgerliga regeringen tog bort koldioxidskatten för kraftvärmen. Är det bra eller dåligt ur ett miljöperspektiv, Åsa Romson? Torvbrytningen är helt befriad från koldioxidskatt. Är det en bra subvention, Åsa Romson?
Vi har ett reseavdrag som gynnar massbilism, dessutom till stor del i våra storstäder där man inte behöver åka bil. Är det bra eller dåligt, Åsa Romson? Det finns ett stort antal miljöskadliga subventioner som Naturvårdsverket radar upp och som jag är helt övertygad om att regeringen skulle kunna lägga in i en utfasningsplan och säga att de ska bort.
Sedan finns det andra subventioner och stöd som kan vara lite svårare att fasa ut därför att de kanske har viktiga regionalpolitiska fördelar eller kan gynna personer med låga inkomster och sådant.
Det måste i så fall vägas för och emot, det förstår jag också, men varför, Åsa Romson, tänker regeringen inte anta en plan, en strategi, för att fasa ut de miljöskadliga subventionerna? Med det menar jag att vissa subventioner kanske helt enkelt ska finnas kvar för att de har andra fördelar även om de belastar miljön.
Varför adresserar ni inte de skatterelaterade miljöskadliga subventionerna? Om vi tittar på OECD:s granskning och Naturvårdsverkets kartläggning ser vi att det finns sida upp och sida ned med olika former av skattenedsättningar och skattebefrielser för fossil energi.
Om man inte tar tag i de skatterelaterade miljöskadliga subventionerna, Åsa Romson, missar man en stor del av det som smutsar ned vår natur och det belastar statskassan med mycket pengar, pengar som vi skulle kunna använda till någonting bättre.
Jens Holm (V):
Det finns absolut ingen motsättning mellan att å ena sidan justera skattesatser i det löpande arbetet för att se till att utsläppen minskar och att å andra sidan se till att omfördelningen från rik till fattig blir rättvisare. Det ser jag som en självklarhet i en progressiv regerings arbete. Men det är samtidigt så att vi nu har en kartläggning.
Både Naturvårdsverket och OECD tar upp det här. Man konstaterar att de samlade miljöskadliga subventionerna uppgår till ungefär 50 miljarder kronor. I internationella sammanhang pratar vi om utfasning av dessa miljöskadliga subventioner. Då tycker jag att det är lite magert av klimat- och miljöministern att säga att man sköter det här i det löpande arbetet.
Det finns ett antal subventioner som vi redan här och nu vet är väldigt dåliga, i alla fall som jag ser det, som skattenedsättningen för torvbrytning och att man tagit bort koldioxidskatten för kraftvärme. Reseavdraget, som vi pratade om, borde självklart göras om, så att det inte är storstadsbor som kan åka kollektivt som gynnas av det. Vi har försäkringsansvaret för kärnkraften, som ministern och jag har debatterat tidigare.
Det finns internationella krav att det ska höjas till 12 miljarder kronor, men det är någonting som Sverige inte har genomfört. Alla de här sakerna borde man se i en helhet. Sedan är det bara att beta av dessa miljöskadliga subventioner en efter en. Jag tycker att det är olyckligt att man inte tittar särskilt på de skatterelaterade subventionerna; ministern säger i sitt svar att dessa inte ingår i granskningen. Herr talman!
Det känns som att det finns skäl att fortsätta att hålla koll på den här frågan. Det är inte okej att betala miljarder kronor till det som smutsar ned.
Jens Holm (V):
Jag instämmer med näringsminister Mikael Damberg i att klimatfrågan är vår tids ödesfråga. Vi vet sorgligt nog att den utsläppskurva som världen i dag är inne på inte leder till att vi balanserar klimatförändringen till att ligga under två graders temperaturhöjning, utan det blir snarare fyra eller kanske till och med fem graders temperaturhöjning.
Ett så varmt klimat vet vi kommer att vara slutet för civilisationen, så som vi känner den, på många platser runt om på vår planet. Vi måste göra allt vi kan för att förhindra den förfärliga utvecklingen. Jag tycker att det är bra att vi har en regering som säger precis det Mikael Damberg säger, att vi ska styra över till 100 procent förnybar energiproduktion.
Jag noterar också den överenskommelse som Socialdemokraterna och Miljöpartiet slöt den 1 oktober i fjol, där man sa att den framtida expansionen av brunkol i Tyskland ska avbrytas. Det är mycket bra. Då är jag lite orolig för de planer som finns inom Vattenfall. Vattenfall äger ju fyra stora brunkolskraftverk i sydöstra Tyskland.
Vattenfall har inlett en process där man vill förändra ägarstrukturen, som man säger. I klartext vet både Mikael Damberg och jag att det handlar om att Vattenfall vill sälja sina kolkraftverk i Tyskland. Man har också anlitat bolaget Citigroup för att ombesörja detta.
Vi vet att den främsta spekulanten på att köpa dessa brunkolskraftverk är ett centraleuropeiskt energibolag som heter EPH.
Det är ett företag som inte har några som helst miljöambitioner, ett företag som har varit involverat i tvivelaktiga affärer. Jag vill inte att Vattenfall ska sälja vidare de fyra kolkraftverken till ett sådant företag, för de har bara en sak för ögonen: största tänkbara vinst. Och största tänkbara vinst skulle innebära en expansion av brunkol i Tyskland.
Det vi behöver i dag och som jag tror att Damberg och jag är helt överens om är att det fossila måste ligga kvar i marken. Vi ska inte öppna nya gruvor. Vi ska inte öppna nya kolkraftverk. Därför vore det bästa för klimatet, världen, Sverige och Vattenfall att vi styrde över mot en successiv avveckling av brunkolsverksamheten.
Det går inte att stänga den här och nu, inte i morgon heller, men kanske inom de kommande 15 åren, till år 2030. Det vore realistiskt att avveckla brunkolsverksamheten till dess. Då kan Vattenfall inte sälja de här kraftverken, utan då ska de finnas kvar i Vattenfalls regi. Därför vill jag fråga Mikael Damberg: Kommer regeringen att ge klartecken till en försäljning utan att först tillfråga riksdagen?
Jag undrar också om närings- och energiministern verkligen tycker att det kan vara bättre för klimatet att sälja de här brunkolskraftverken än att ha en successiv avveckling. Vad anser Mikael Damberg om detta företag, som är den främsta spekulanten