Anna-Caren Sätherberg (S):
I dag debatterar vi näringsutskottets betänkande NU13 Förbud mot utvinning av uran - en debatt som ligger mig extra varmt om hjärtat och en debatt om en fråga som jag och många med mig har drivit länge. Förslaget är att riksdagen ska anta regeringens förslag till ändringar i miljöbalken och minerallagen, som innebär ett förbud mot utvinning av uran.
Genom lagändringarna blir det inte längre möjligt att ge tillstånd till gruvdrift för att utvinna uran - alltså ingen urangruva och heller inte uran som biprodukt eller återvinning av utvinningsavfall. I förslaget finns det en följdändring i miljöbalkens bestämmelse om obligatorisk tillåtlighetsprövning som innebär att uranutvinning inte längre ska tillåtlighetsprövas av regeringen.
Och det krävs en förändring i minerallagen där uran inte längre kommer att klassas som ett koncessionsmineral. Dessa lagändringar föreslås träda i kraft den 1 augusti 2018. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. Jag har lyssnat på dem som opponerar mot förslaget. Därför, fru talman, vill jag säga några saker. Sverige är och ska fortsätta att vara en stark gruvnation.
Vi är ett exportberoende land, och tillsammans med stålindustrin står gruv- och mineralnäringen för 10 procent av den svenska bruttoexporten. Vi har under mandatperioden kunnat se hur industrin totalt har tagit flera steg framåt, inte minst när det gäller jobbtillväxten och produktivitetsökningen. Detta är helt avgörande för vår konkurrenskraft.
Fler jobbar i dag inom industrin än för nio år sedan, allt fler företag flyttar hem verksamhet från låglöneländer och industriinvesteringarna i Sverige är de högsta någonsin. Industrins framtidstro är också den största på över 20 år. Gruvnäringen går framåt med att utveckla 5G-teknik och har lämnat sin färdplan för ett fossilfritt Sverige till regeringen.
Målet är att stora delar av näringslivet ska utveckla sin konkurrenskraft genom att vara fossilfria 2045. Gruv- och mineralnäringen tar upp sina möjligheter vad gäller bland annat metaller och mineraler för att ställa om till fossilfria energisystem och transporter och för att utveckla moderna bilbatterier, energilagring och ny järnväg.
De lyfter också upp utvecklingen av den cirkulära ekonomin, som är viktig för att skapa en helt fossilfri gruv- och mineralnäring.
Staten möter upp på flera sätt, till exempel genom regeringens långsiktiga satsning med 300 miljoner kronor per år 2018-2040 i Industriklivet samt det som näringsminister Mikael Damberg redan har aviserat, nämligen att staten ska möta upp med mer effektiva och rättssäkra tillståndsprocesser för gruv- och mineralnäringen så att nya nödvändiga och klimateffektiva investeringar möjliggörs.
Om det är något man vet om industrin och om gruv- och mineralnäringen är det att tillgången till energi är viktig och att industrin, oavsett regering, vill att det ska finnas en långsiktig och hållbar plan. Det är därför den energiöverenskommelse som slöts mellan över 70 procent av riksdagens ledamöter, genom oss i Socialdemokraterna, Miljöpartiet, Moderaterna, Centerpartiet och Kristdemokraterna, är så viktig.
Målen i energiöverenskommelsen är tydliga. Målet år 2040 är 100 procent förnybar elproduktion. Man har även kommit överens om målet att Sverige år 2030 ska ha 50 procent effektivare energianvändning jämfört med 2005. Fru talman! Sverige ska fortsätta att vara en framstående gruv- och mineralnation och fortsätta att utveckla sin konkurrenskraft.
Sverige kan och ska fortsätta att utveckla grön energi och ny teknik, och regeringen har gett Sveriges geologiska undersökning i uppdrag att kartlägga möjligheterna för utvinning i Sverige av de innovationskritiska metaller och mineraler som är nödvändiga för bland annat miljö- och klimatomställningen. I regeringens förslag i dag finns även att inom senast fem år göra en omfattande utvärdering av dagens förslag kopplat till detta.
Och till sist kan Sverige trygga sitt behov av energi med en stor blocköverskridande, hållbar och framtidsinriktad energiöverenskommelse. Fru talman! Jag började med att säga att det här är en debatt som ligger mig väldigt nära. Jag har fått höra här att det inte är någon som är bekymrad. Men det handlar faktiskt om hur jag och många med mig i Jämtland och andra delar av Sverige har längtat efter och jobbat för frågan om ett nej till uranbrytning.
Frågan har debatterats i Sveriges riksdag länge, och i dag finns det en majoritet. Det har det i och för sig funnits länge, men i dag lämnar vi den blockpolitik som så ofta är en bromskloss när man vill ha resultat, inte bara prat. Varför engagerar denna fråga oss?
Jo, för att ansökningar och arbetsplaner för undersökningar för att leta efter uran ökade med hög takt direkt efter regeringsskiftet 2006. Bland annat kommunerna runt Sveriges femte största sjö Storsjön - Berg, Krokom, Åre och Östersund - uppvaktades av utländska bolag som på sina hemsidor år 2007 skrev hur Sverige hade öppnat upp för kärnkraft.
Sedan var Fredrik Reinfeldt 2009 i Umeå och talade om att Sverige borde öppna upp för uranbrytning, vilket lockade flera nya investerare. Vad fick då oss jämtar att reagera? Jo, med en moderat statsminister som öppnade upp för uranbrytning kom det som ett pärlband: Då kom Moderaternas riksordförande i Jämtland och sa samma sak, sedan kom Bergs kommuns moderater och sa samma sak och även liberalerna sa samma sak.
Men det fanns ju ett kommunalt veto - räckte inte det? Nej, var vår bedömning. Våra fyra kommuner ligger alla runt Storsjön, som är en otroligt viktig vattentäkt för samtliga fyra. Om en av våra kommuner - hur otroligt det nu än kan verka - skulle styras av moderater och liberaler och de skulle öppna upp för uranbrytning skulle det vara fara för vårt gemensamma dricksvatten. Vi såg alla vad som hände i finska Talvivaara.
Förutom alla miljö- och hälsorisker med att bryta uran måste man också förstå vilken enorm mängd som måste brytas för att få ut en liten del uran. Vi har en stor del av Jämtlands bördiga jordbruk runt Storsjön. Vi har vår besöksnäring som basnäring, och det har legat som en våt filt över dess och andra näringars vidareutveckling när de stora utländska bolagen hela tiden lämnade in arbetsplan efter arbetsplan för undersökningsarbete vid Storsjön.
Markägarna och kommunerna överklagade Bergsstatens beslut, men som ni vet går inte det.
Oro för hälsa och miljö, oro för vårt dricksvatten, besvikelse över att inte kunna utveckla de befintliga näringarna och ilska över att inte bli lyssnad på från huvudstaden gjorde att vi tände vårdkasar runt Storsjön, demonstrerade, gjorde film för att visualisera det enorma området, startade en ekonomisk förening som tog fram fakta, bjöd in Bergsstaten till dialog och debatterade. Nu har kommunerna svarat på regeringens remiss, och de stöder förslaget.
I Bergs kommun, där frågan varit som allra störst i Jämtland, har nu alla partier i fullmäktige ställt sig bakom förslaget. Det bryts inget uran i Jämtland i dag, och inte i Skåne, Västergötland, Östergötland, Närke, Öland eller någon annanstans i Sverige. Låt oss besluta att det heller inte ska få göra det. Låt dagens ord bli "huran".