Sten Tolgfors (M):
Jag har sett precis det här mönstret många gånger förr. Första omgången handlar om våldsamma anklagelser. Allt är svart. Det finns ingen nyans. Sedan bråkar vi alla av oss i debatten och kommer till omgång två. Då kommer vi äntligen till de frågor som vi från början borde ha talat om, exempelvis: Hur vårdar vi och utvecklar vi reformen till det svenska försvarets bästa? Detta tror jag gäller de flesta men inte Björlund, för han är inte med på reformen.
Han beskriver värnplikten som att varje persons kompetens togs till vara. Jaha, det var inga kvinnor. Därför talade han om halva befolkningen. Under de senare åren var vi nere på att ungefär 5 procent av en årskull kallades in. Man var heller inte i närheten av de kvalitetskrav som i dag finns. Den fråga jag tycker att Björlund bör ställa sig är varför tvång är bättre när frivillighet räcker.
Till Åsa Lindestam vill jag den här gången säga att jag redan i mitt inledningsanförande gav besked om att regeringen under våren kommer till riksdagen med en proposition om lagstöd för de nya soldaterna. Vidare har vi inga indikationer på att det är fattigpojkar som rekryteras till det svenska försvaret, utan det handlar om målmedvetna, kompetenta, engagerade, kvalificerade och dessutom modiga unga kvinnor och män.
Vill man fördjupa sig i var opinionen står kan man läsa MSB:s undersökning som redovisades i Sälen. Jag går nu över till en del av de saker som Peter Hultqvist närmade sig - i mångt och mycket delar som det är intressant att resonera om. Jag brukar markera att det här är en lärandeprocess för politiken och Försvarsmakten. Det kan handla om en sådan sak som detta med att rekrytera i omgångar. Det är kanske bättre att rekrytera löpande under året, när ungdomarna själva vill.
Vi kan diskutera enskilda testers relevans i urvalsprocessen, till exempel om isokaitestet för kvinnor är rätt. Vi kan diskutera utbildningstiderna, om förläggningen av utbildningen under året ligger där unga människor tycker att det fungerar bäst. Vi kan tala om vikten och behovet av kvalitet i utbildning och övningar. Jag tror att unga människors krav på oss politiker och på Försvarsmakten kommer att öka. Detta är bra.
Vi kan tala om den lärdom vi gjorde för flera år sedan. Alla trodde att man skulle börja som heltidssoldat för att sedan bli deltidssoldat och därefter gå till hemvärnet. Det visade sig att unga människor gärna gör tvärtom, går den andra vägen och börjar i sitt lokala hemvärn. Där delar jag Hultqvists markering av den lokala närvaron. Sedan går man vidare till att bli anställd soldat. Vi kan tala om det meritvärde som Försvarsmakten arbetar med.
Vi kan tala om vikten av att Försvarsmakten är attraktiv som arbetsgivare men också om vikten av att soldaterna är attraktiva för civila arbetsgivare. Vi kan tala om de försvarsmaktsråd som nu växer fram på garnisonsorterna med början i Skövde och där försvarsmakt, kommun, län, näringsliv, högskola med flera samverkar. Man har konstaterat att man inte får några soldater till orten om dessa inte kan få bostäder eller om medföljande inte kan få jobb och barnen inte kan få gå i skolan.
Jag tycker att lönefrågan är något mer problematisk. Vi i alliansregeringen respekterar den svenska modellen, att arbetsmarknadens parter förhandlar och sluter avtal om löner och andra anställningsförmåner. Den fråga om premier som Peter Hultqvist tog upp är något som hela vägen varit med som en tanke i reformen och som jag tycker är intressant.
Lockar det fler att vara kvar lagom länge - vi vill ju inte heller ha livstidssoldater - om det finns en premie till exempel i slutet av avtalstiden? I Peter Hultqvists andra inlägg tycker jag att det fanns en lång rad saker som det är väl värt att resonera vidare om. Men jag vill gärna att detta sker inom ramen för en positiv och konstruktiv beskrivning av det svenska försvaret, för det är de som från början föreslagit och velat ha den här förändringen.
Varje kritik som ni tror att ni riktar mot regeringen träffar således också Försvarsmakten. Jag är stolt över den kvalitet som denna håller.