KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helena Höij (KD):
Jag vill börja med att hålla med två av mina meddebattörer, de som är kritiska mot socialministerns slutsats att huvudmännen redan i dag har de instrument som krävs för att kunna garantera äldre en trygg vård och omsorg. Hade jag tyckt det hade jag självklart inte väckt min interpellation. Jag vill också säga att anställningsprocessen självklart är viktig, liksom introduktion av nya medarbetare, handledning och kompetensutveckling.
Jag påstår inte alls att en kontroll mot polisens belastningsregister är hela lösningen. Socialministern tangerade resursfrågan, och den är självklart viktig, liksom brottsutvecklingen i samhället i övrigt, polisens resurser och så vidare, men det är andra debatter. Herr talman!
Ofta får vi höra från barnomsorgen utlåtanden i stil med: Det är så stora barngrupper, men det är en underbar personal! Från äldreomsorgen kan vi höra: Personalen gör ett fantastiskt arbete, men de är alldeles för få. Det här är personalgrupper som vi måste uppvärdera och vars status vi verkligen måste stärka.
Jag menar att vi genom att öppna för någon form av kontroll av också den personal som ska arbeta inom äldreomsorgen skulle visa vilken vikt vi lägger vid deras uppgifter och vilket förtroende vi ger dem i deras arbete. Jag menar att detta på så sätt skulle kunna vara ett steg i riktning mot att höja statusen.
Det är viktigt att understryka, precis som Ragnwi Marcelind gjorde, att det är en liten grupp som begår de här brotten mot människor inom äldreomsorgen, till exempel våldsbrott och stölder, men det drabbar väldigt många.
Det drabbar självklart den enskilda, men det drabbar också de övriga boende, det drabbar de övriga inom hemtjänsten som känner sin trygghet beskuren eller naggad i kanten, det drabbar de anhöriga och det drabbar inte minst personalen. De som begår brotten gömmer sig bakom verksamheten och bakom sina arbetskamrater. Vi kan inte låta ett fåtal sprida oro och misstänksamhet.
Det leder till misstämning och dålig arbetsmiljö, och det blir en negativ spiral. Vi måste bryta denna utveckling och skapa positiva spiraler så att människor inom äldreomsorgen känner vilket förtroende vi har för dem och vilket viktigt arbete de gör och så att de kan göra det utan misstänksamhet. Jag tror på en möjlighet till kontroll mot polisens belastningsregister.
Det är ju inte heller inom barnomsorgen så att det råder något anställningsförbud. Visst: Människor ska kunna sona sina brott, och människor ska kunna börja en annan bana, men då ska man göra det i öppenhet och i en dialog med sin arbetsgivare.
Helena Höij (KD):
Jag hade ställt en, som socialministern uttrycker det, enkel fråga i min interpellation, och svaret på den frågan var nej. Då är det självklart att vi som deltar i den här debatten förväntar oss att socialministern har ett alternativt förslag, en annan väg för att hitta lösningar på den problematik som jag tycker har blivit väldigt väl belyst i den här interpellationsdebatten.
Men det svaret är socialministern oss fortfarande skyldig. Det är ett nej som så att säga är slutklämmen på den här debatten. Socialministern lägger över ansvaret på huvudmännen, och det är väl gott så: Det är huvudmännen som har ansvaret. Men till exempel här i Stockholm har huvudmännen efterfrågat fler verktyg.
Det finns mycket att göra - man kan förbättra sina processer och så vidare - men i detta arbete finns det en väldigt stor huvudman, nämligen Stockholms stad, som har sagt: Vi skulle vilja överväga den här typen av kontroller. Man har efterlyst fler verktyg. Då klingar ett nej väldigt kort och väldigt tafatt. Herr talman! Jag vet att socialministern har ytterligare ett inlägg.
Det vore, tycker jag, bra för den fortsatta debatt som jag vet kommer att äga rum i det här ärendet, om socialministern kunde säga: Nej, vi vill i stället det här. Om det är så att den socialdemokratiska regeringen har några andra förslag så vore det intressant att få lyssna på dem.
Helena Höij (KD):
Jag kan börja med Helene Peterssons sista fråga kring familjepolitiken. Vi anser att det primära ansvaret ligger hos föräldrarna och i familjen när det gäller att välja barnomsorg. I subsidiaritetsprincipen ingår också - det glöms ofta bort - det lilla ordet subsidier, det vill säga att stödja.
Det finns alltså ett ansvar att stödja familjerna så att de kan göra de val och ta det ansvar som vi tycker ligger på familjer och föräldrar när det gäller barnen. Här har den kommunala nivån det primära ansvaret.
Kommunerna kan inte alltid ta det ansvaret på det sätt de vill, därför att vi på den statliga nivån där lagstiftningsmakten ligger har en lag som säger att man till exempel inte kan införa ett kommunalt vårdnadsbidrag fast vi vet att det är kommuner. Det är klart att beslut behöver fattas på många olika nivåer, en del beslut som handlar om att välja barnomsorg - om vi nu pratar om subsidiaritetsprincipen.
Då måste också andra nivåer fatta beslut som stöder den minsta gemenskapen här, alltså familjen, i den rätten. Där krävs både kommunala och statliga beslut enligt vår mening för att rätta till situationen utifrån dagens utgångspunkt.
När det gäller Helene Peterssons första resonemang vet jag inte om det bottnar i ett stort missförstånd att vi skulle ha regioner och därmed skulle göra den statliga nivån onödig. Det tror jag aldrig att vi har framfört. Däremot ska det ligga tillräckliga befogenheter på de regionala nivåerna just utifrån det som Helene Petersson så tydligt beskriver, att vi har så olika förutsättningar i olika regioner.
Då måste man få resurser och verktyg att ta hänsyn till de olika förutsättningarna i arbetet för att skapa förutsättningar för en fungerande infrastruktur och så vidare.
Helena Höij (KD):
När det gäller skatteutjämningssystemet anser Kristdemokraterna att det inte ska vara ett interkommunalt skatteutjämningssystem, utan det är något som staten ska ta ansvar för och utjämna de skillnader som kan finnas i förutsättningar mellan kommuner och mellan regioner. Det är klart att i en framtid skulle vi hoppas att behovet av den här typen av utjämning skulle minska.
Det måste ju vara allas vår gemensamma vision att skapa så pass livskraftiga regioner att man inte behöver ha en skatteutjämning mellan olika delar av Sverige. Jag tror inte att vi kommer dit i en nära framtid. Då vill vi se över skatteutjämningssystemet. Det ska alltså inte vara ett interkommunalt system. Jag hoppas det är svar på Helenes fråga.
Helena Höij (KD):
Det är en viktig rubrik på betänkandet, Kommunal demokrati och kompetens . Precis som Carl-Erik Skårman sade har många av de förslag som finns på området behandlats i andra betänkanden. Vi har också den så kallade Ansvarskommittén som jobbar med många frågor. Därför är innehållet inte lika spännande som rubriken.
En av de två punkter som är mest spännande från kristdemokratisk synpunkt är frågan om det civila samhället. Vi har ett särskilt yttrande där vi lyfter upp frågan om det civila samhället. Inte minst på lokal nivå är det viktigt, och det har jag sagt i en annan debatt i kammaren, att reda ut hur man kan samarbeta på den kommunala nivån.
Jag begränsar mig till dessa få kommentarer och instämmer i det yrkande som Carl-Erik Skårman framförde, nämligen bifall till reservation 1.
Helena Höij (KD):
Jag hade inte tänkt begära replik. Jag trodde inte att det skulle bli några repliker. Men Pär Axel Sahlberg gick upp och lyfte fram principerna, som ju finns, särskilt om man tittar på rubriken, som jag gjorde i mitt anförande. Då kunde jag inte motstå frestelsen att föra ett litet resonemang. Det är kanske inte ett traditionellt replikskifte men ett litet resonemang.
Det handlar om när man pratar om demokrati och de demokratiska besluten och man upphöjer ett demokratiskt beslut och inte erkänner att ett aldrig så demokratiskt fattat beslut ändå kan göra våld på andra minst lika viktiga principer. Det handlar om när vi inte ser att ett demokratiskt beslut kan trampa på en minoritet.
Då kanske jag inte först och främst tänker på en minoritet i ett kommunfullmäktige, utan det kan finnas minoriteter i ett samhälle vars rättigheter inte respekteras av majoriteten. Detta ser vi tyvärr alltför många exempel på runtom i världen. Det var därför som jag ville begära den här repliken och lyfta fram det principiella resonemanget omkring demokratins begränsningar i det här fallet.
Då kommer vi faktiskt in på den kommunala självstyrelsen och demokratin på kommunal nivå, för det är ingen skillnad där. Ett demokratiskt fattat beslut i en kommun kan också göra våld på principer som är lika skyddsvärda.
Jag tror att det är där som vi kommer in, och det finns faktiskt ett förslag i det här betänkandet som avstyrks i förenklad ordning som handlar om möjligheterna till det som vi kallar kommunalt vårdnadsbidrag. Det handlar alltså om de enskilda familjernas möjligheter att välja den barnomsorgsform som de vill ha. Där kommer vi också in på friskolefrågan, som Pär Axel Sahlberg tog upp. Jag får vidareutveckla det i nästa replik.
Helena Höij (KD):
Pär Axel Sahlberg utmålar den här reservationen, som finns i det här betänkandet, som att den liksom skulle stjälpa hela det här resonemanget. Det är frågan om en genomlysning och en utredning, och det inte minst därför att det finns de som upplever att det här inte har fungerat ute i kommunerna. Vi behöver inte göra den reservationen större än den är, än vad den handlar om.
Annars kan jag också säga att jag delar de här resonemangen och tycker att problemställningarna är oerhört intressanta, men de finns inte i det här betänkandet. Jag håller med Pär Axel Sahlberg om att vi kanske måste ta tag i dem och diskutera dem principiellt och ur praktisk synvinkel mycket mer djupgående än vad som görs i det här betänkandet. Men vi har två stora utredningar, inte minst Ansvarskommittén, som faktiskt ska belysa väldigt mycket av de här frågorna.
Jag ser fram emot det underlaget. Om jag sitter i riksdagen och kan ta del av det underlaget och få debattera de frågorna här står skrivet i stjärnorna. Jag står visserligen på en lista, men om jag väljs eller inte avgör väljarna den 17 september. Jag har suttit i KU en ganska kort tid. Jag vill ändå tacka för samarbetet under den korta tiden och önskar Pär Axel Sahlberg lycka till i det som han företar sig i andra forum. Jag tror nämligen inte att han kommer att lämna den politiska debatten.
Vi kanske möts omkring de här frågorna. Jag delar uppfattningen att detta är väldigt viktigt. När det gäller det här med minoriteterna vill jag också ha sagt: Kan vi göra så att politiken backar på några områden tror jag att vi löser en del frågor. På barnomsorgsområdet skulle jag vilja att politiken backade och lämnade tillbaka en del av beslutanderätten till de enskilda individerna, de enskilda familjerna.
Då kan vi ha majoritetsbeslut som inte känns så besvärande för en minoritet därför att man har lämnat det öppet på ett annat sätt.
Helena Höij (KD):
Inger Jarl Beck uppehöll sig i inledningen av sitt anförande, den del där hon inte kommenterade reservationerna, helt och hållet kring de folkvaldas relation till och styrning av myndigheterna, de folkvaldas relation till lagstiftningen och politikernas skyldighet att följa upp lagstiftningen.
Detta är naturligtvis väldigt viktigt; jag ska inte på något vis motsäga det.
Grunden är ju att man först har information och förståelse. Jag skulle vilja ställa en fråga till Inger Jarl Beck mot bakgrund av att det för närvarande inte finns några särskilda generella regler för hur de kommunala författningarna ska utformas och kungöras. Ska man söka i de kommunala författningarna i dag får man söka i beslutsprotokollen, som kan vara arkiverade i någon källare i kronologisk ordning. Man vet inte riktigt var man ska söka.
Vi kristdemokrater menar att ett införande av lagreglering för kommunala författningssamlingar skulle medföra en avsevärt ökad rättssäkerhet. Det skulle vara till gagn för de personer på myndigheterna som ska använda författningarna, för oss politiker och inte minst för medborgarna som skulle få ökad kunskap kring och förståelse för de kommunala författningarna.
Eftersom Socialdemokraterna inte delar den synen vill jag fråga Inger Jarl Beck hur Socialdemokraterna vill lösa det här behovet.
Helena Höij (KD):
Det har visat sig genom åren att kommunerna inte riktigt har varit förmögna att ta det här ansvaret. Kristdemokraterna brukar bekänna sig till det som kallas för subsidiaritetsprincipen. Där ingår det lilla ordet subsidier, som betyder stöd. Jag tror att det här är ett fall där vi från statlig nivå behöver gå in och tala om vad det kommunala ansvaret är, det vill säga att här finns en skyldighet.
Kanske behöver vi också anvisa någon form av ramlösning. Man kan naturligtvis diskutera hur det här ska göras, men faktum kvarstår: Det fungerar inte i kommunerna i dag. På det flesta ställen är det ett protokoll som justeras, kopieras och sätts upp på en anslagstavla.
Sedan förväntar man sig att medborgarna ska ta del av beslutet och eventuellt anföra besvär inom tre veckor innan det vinner laga kraft. Alla kommuner klarar ju inte ens av att ha ett Internetbaserat system som fungerar. Men genom att vi inför en lagreglering här och genom att vi stöder kommunerna skulle de kunna ta sitt ansvar.
Jag vill höra hur Socialdemokraterna avser att stödja kommunerna och se till att det här blir verklighet.
Helena Höij (KD):
Att göra förändringar i marknadsföringslagen förstår jag blir svårt. Det är väldigt krångligt. Det finns många gränsdragningsproblem. Vi har mängder med utredningar på det området som visar hur svårt det är, och därför kan man diskutera om det behövts den långa beredningstid som vi haft för att se över marknadsföringslagen.
Men då har vi åter vidgat frågan till att handla om kränkande reklam i största allmänhet, och eftersom det området är så svårt har jag valt att titta på reklam för just sexuella tjänster. Vi har redan i dag förbud mot att göra reklam för laglig verksamhet. I tryckfrihetsförordningen och i yttrandefrihetsgrundlagen har vi undantag.
Man får till exempel inte göra reklam för alkohol. I tryckfrihetsförordningens 1 kap. 9 § finns ett antal punkter uppräknade där grundlagen inte gäller. Det måste alltså in i grundlagen vilka områden det är. Jag tycker att man kunde ha en punkt om detta, och jag hade hoppats att regeringen varit beredd att utreda hur vi även kunde få in en punkt om sexuella tjänster, också lagliga sexuella tjänster.
Det är inte förbjudet att förtära alkohol, det är inte förbjudet att sälja alkohol i Sverige, men det är förbjudet att göra reklam för den. Den lagen ligger under justitieministerns ansvarsområde, och därför var min fråga ursprungligen ställd till justitieministern. Jag debatterar gärna frågan med jämställdhetsministern, men det fanns en poäng med det.
Jag tror nämligen att om vi ska vänta på att få förändringar i marknadsföringslagen tittar vi mycket långt in i framtiden. Tyvärr tittar vi väl även nu långt i framtiden, eftersom vi inte hinner få in några ändringar i grundlagen före valet. Nu drar det ut på tiden.
Jag hade alltså velat att man skulle titta på möjligheten till ändringar i yttrandefrihetsgrundlagen och tryckfrihetsförordningen. Vi hade samma debatt när det gällde barnpornografi. Det fanns en debatt om att vi inte kan förbjuda barnpornografi, att det inte går att kombinera med vår starka yttrandefrihetsgrundlag och vår starka tryckfrihetsförordning. Det visade sig dock vara möjligt.
Vi fick in ett undantag i grundlagen. Det var Kristdemokraterna som drev den frågan. I dag finns inte ett enda politiskt parti som vill att vi ska ta bort det undantaget. Tvärtom vill alla ha den kvar, vilket jag ser när vi är ute och talar med företrädare för andra länder.
Vi är oerhört stolta över att vi klarat av att behålla en stark yttrandefrihet och en stark tryckfrihet samtidigt som vi kan lagföra personer som sprider barnpornografi. Vi har kunnat göra det till ett brott enligt den svenska lagen. Jag tycker att vi måste vara lika tydliga när det gäller reklam för sexuella tjänster. Det går. Vi ska inte gömma oss bakom lagarna.
I debatten om yttrandefrihet och tryckfrihet förtränger man ofta att det även finns andra värden, värden som är lika grundläggande för demokratin som yttrandefrihet och tryckfrihet, som har lika starkt behov av skydd och där yttrandefriheten inte överordnas de andra värdena.
Vi har på goda grunder redan inskränkt yttrandefriheten och tryckfriheten för att det finns andra värden som är lika viktiga för vår demokrati. Vi har ett sådant exempel i den här debatten.
Helena Höij (KD):
Jag delar statsrådets bedömning och åsikten att vi måste göra något åt detta. Jag har också läst lagutskottets senaste betänkande där man har behandlat motioner på det här området. Där talar man om de rekvisit som måste vara uppfyllda för att man ska kunna göra inskränkningar i marknadsföringslagen.
Det beror på att marknadsföringslagen lyder under de yttrandefrihets- och tryckfrihetsgrundlagar som vi har i dag. Om det nu visar sig att det är svårt att få igenom en förändring i marknadsföringslagen måste vi kanske se över yttrandefrihets- och tryckfrihetsgrundlagarna. Behöver vi kanske ett undantag där? Det är ju dessa grundlagar som sätter käppar i hjulet för ändringar i marknadsföringslagen.
Nu har vi gått på pumpen så många gånger. Jag delar ambitionen med det vida "scopet", men vill vi uppnå resultat här måste vi nog inskränka oss. Sedan får vi tala om det som vi diskuterade i början på den här debatten: attitydförändringar, opinionsbildning, kunskapsspridning och så vidare.
Vi måste få en lag som stoppar de verkligt grova fallen där man gör reklam för kvinnors kroppar. Om vi lyckas med det har vi mer på fötterna när vi diskuterar språkbruket på gymnasierna med unga tjejer och killar. Då har vi mer på fötterna när vi pratar med det privata näringslivet om hur de utformar reklam.
Men om vi inte ens lyckas sätta stopp för reklam för kvinnors kroppar sätter vi oss själva i ett underläge. Mot bakgrund av den långa historia som denna fråga har måste vi nu titta på en annan lösning. Då måste vi se på detta specifika problem och överväga om vi ska skapa ett undantag i YGL och TF.
Helena Höij (KD):
Jag ber att få tacka utrikesministern för svaret. På min fråga vad han tänker göra för att vår ambassad i Tunis ska kunna öppna igen svarar han ganska kort och koncist att en uppgradering av vår diplomatiska närvaro i Tunisien för närvarande inte är aktuell. Men jag tror att han gjorde tillägget: beklagligtvis, som inte fanns i det skriftliga svaret. Så det är väl ingen som blir förvånad om jag säger att jag är besviken över svaret.
Jag hade för en tid sedan förmånen att leda en delegation från riksdagen till just Tunisien. Då gav företrädare för både Tunisiens parlament och dess regering uttryck för sin besvikelse över att Sverige 2001 beslöt att stänga sin ambassad. Jag kunde själv se hur frånvaron av en ambassad och en ambassadör på plats försvårar arbetet för vår ambassadör.
Det är väl självklart att de diplomatiska förbindelserna försvagas när man stänger en ambassad, oavsett om det görs av budgetskäl eller inte.
Sedan ambassaden stängdes har till exempel de svenska ministerbesöken och andra politiska högnivåbesök i det närmaste upphört, och den politiska dialogen har minskat såväl i frågor där vi har kritik, till exempel i fråga om MR-frågor, som i frågor där vi står på samma sida, och de är inte så få de heller, till exempel i internationella sammanhang.
Som utrikesministern säkert vet har utrikesutskottet under en längre tid arbetat med ett betänkande om vår relation till den muslimska världen i EU:s grannskapsområde. Betänkandet var klart i mars, och där skriver ett enigt utskott "att den svenska diplomatiska representationen bör stärkas i den muslimska världen". Jag utgår från att utrikesministern delar den bedömning som utrikesutskottet gör.
Men mot bakgrund av det svar som jag har fått på min interpellation måste jag ändå fråga utrikesministern vilka slutsatser som han drar av riksdagens ställningstagande i detta betänkande. Sverige var ett av de första länderna som gav sitt fulla stöd till Tunisien efter självständigheten 1956, och Tunisien var ett av Sidas första programländer.
Biståndet har sedan efterhand ersatts med ett bredare samarbete, och Sveriges handel med Tunisien utvecklades länge positivt. 40 år av framgångsrikt svensk-tunisiskt utvecklingssamarbete har också självklart gett upphov till ett omfattande nätverk och goodwill för Sverige. Och vi har kunnat använda vår nära relation till att lyfta fram till exempel bristerna i tunisisk MR-politik. Herr talman!
Jag tycker att det är beklagligt att vi i Sverige, i stället för att än mer aktivt utnyttja de tillfällen som finns att främja förståelse och bygga broar med den muslimska världen i vår närmaste omvärld, har stängt ambassaden i Tunisien, ett land som vi har haft långa och goda relationer med.
Helena Höij (KD):
Det verkar ändå som att vi har samma principiella syn på vikten av diplomatisk närvaro. Det är självklart så som utrikesministern antyder, att vi också har det nordiska samarbetet. EU-samarbetet och så vidare gör ju att vi hela tiden måste reformera och utveckla ett sådant här samarbete och ha en regional närvaro.
Jag vet att det har funnits andra sätt med regionala ambassader och annat. Jag hoppas att utrikesministern, som ännu är ganska ny på sin post, kan se över de här besluten om att stänga ambassaden.
Det uppfattas ändå som väldigt negativt och försvårar det diplomatiska arbetet för våra ambassadörer, både rent praktiskt med alla resor och sådant som det innebär och statusmässigt. Att vi inte har en ambassad på plats kräver hela tiden sin förklaring, och det kräver hela tiden att man motiverar.
Då är budgetskäl ett ganska svagt motiv i ett land som Tunisien, som jag har varit inne på i mina två tidigare inlägg, där det finns så mycket att vinna på förstärkta diplomatiska förbindelser.
Jag hoppas, utrikesministern, att det inte bara stannar vid vackra ord och ambitioner utan att vi också kan sätta spaden i jorden för det här arbetet.
Laila Freivalds (S):
Inom UD arbetar vi kontinuerligt med att se på vilket sätt vi kan öka vårt engagemang på olika håll i världen där vi tycker att det skulle behövas. När det gäller det svenska biståndet har vi ett stort engagemang i Kuba. Det vi prioriterar där är ett arbete för att stärka de mänskliga rättigheterna.
Det handlar om att institutioner som har relevans för demokratiprocessen får ett ökat stöd. Det handlar om att över huvud taget stödja det civila samhället och även om stöd till svenska enskilda organisationers närvaro i Kuba. Det handlar om att försöka decentralisera verksamheterna och stärka den lokala kapaciteten och lokala ekonomier av olika slag. Det handlar också om kulturutbudet.
I den utsträckning som det finns ett ökat intresse hos organisationer och enskilda för att hitta nya vägar och öka sitt engagemang försöker vi också följa med och stödja detta så mycket som det över huvud taget är möjligt. Det kan alltså inte råda något tvivel om att det bistånd som vi ger för att stödja den demokratiska utvecklingen på Kuba är oerhört engagerat och ökar allteftersom det öppnas möjligheter för oss att påverka utvecklingen där.
Laila Freivalds (S):
Jag delar helt Helena Höijs uppfattning att Sverige kan spela en mycket viktig roll i det här sammanhanget. Jag tror faktiskt också att vi redan spelar en viktig roll. Jag kan försäkra Helena Höij om att vi kommer att bygga vidare på det direkta stödet på demokratirörelserna. Det får det inte råda någon som helst tvekan om. Det kommer bland annat att synas i avsättningen av pengar för att öka detta stöd.