KBLab/rixvox huggingface dataset:
Paula Bieler (SD):
Jag hade hoppats att vi skulle lägga oss på en annan nivå. Jag tar givetvis avstånd från alla former av kriminella gärningar. Mitt parti har sedan länge talat i skarpa ordalag om skärpta straff. Jag vill också poängtera att det jag själv gör starkast politiskt för att minska den här sortens motsättningar är att driva en politik som faktiskt behandlar dem som bor i det här landet lika och inte splittrar våra invånare baserat på om de har kommit hit nyligen eller om de har bott här länge.
Jag nämnde att jag lyssnade på svaret på frågan om vad man vill göra för att bygga ut kapaciteten, men jag fick inte svar på frågan om man anser att vi ska återgå till ett så pass stort mottagande som vi hade. Är det på den nivån vi bör ligga i Sverige? Vad gäller EU-system är vi emot det av den simpla anledning jag har lyft fram i flera tidigare anföranden, det vill säga att vi inte ger hjälp genom att uppmuntra personer att olagligen ta sig över Medelhavet eller till olika länder.
Hjälp ger vi i stället genom att faktiskt bygga ut bra mottagningssystem, särskilt på platser så nära som möjligt, stärka vidarebosättningssystemen och jobba för en hållbar politik som helhet. Där anser vi inte att det ska vara begränsat till EU när det gäller vilka som hjälper till, utan vi vill jobba globalt och generellt. Det är därför vi stöder framför allt via UNHCR, som ju är betydligt större och innefattar betydligt fler länder än bara EU-länderna.
Det är också väl känt sedan länge att vi är emot EU:s överstatliga ingrepp i nationell politik. Vi anser att det splittrar mer än att försöka lägga allting på EU-nivå. Jag har en fråga till, och den rör det uppenbara att de regelverk vi har påverkar vilka som söker sig hit. Det har man ju meddelat från regeringens sida. Samtidigt har man faktiskt mildrat de regelverk man först aviserade.
Bland annat har man gjort så att de tillfälliga uppehållstillstånden ska gälla i minst 13 månader - för att människor ska få tillgång till våra bidragssystem. På vilket sätt är inte detta att fortsätta bedriva en politik där man är extra generös och fortsätter att locka fler människor än vi klarar av?
Paula Bieler (SD):
Det är alltid spännande att lyssna på en sådan här debatt och höra de olika perspektiv som lyfts fram. Ganska ofta anklagas vi för att vara inskränkta, att bara se till oss själva och vilja stänga in oss. Men när man lyssnar på debatten här är det uppenbart att om det är några som endast ser till Sverige och Europa är det de andra partierna. Det är precis vad jag sa i mitt första inlägg.
Jag tror nästan att jag har hört fler minuter av talartiden om hur den så kallade integrationen i Sveriges ska lösas, om hur vi i Europa och i Sverige ska möta utmaningen. Det är visserligen fascinerande och välkommet att man äntligen erkänner de problem och utmaningar som mottagarländer står inför, men det är inte att tala om flyktingkrisen och flyktingkatastrofen.
Jag förstår att migrationsministern har haft fullt upp i dag. Han har haft sin egen presskonferens, precis som vi har haft. I den budget vi lägger fram i år ökar vi summan med 9 miljarder. Jo, tidigare år har vi landat under biståndsramen. För utgiftsområde 7 har vi landat under vad regeringen satsar. Vi sänker fortfarande biståndsramen.
Vi höjer från 0,7 till 0,75. Hittills har det beräknats att regeringen gör avräkningar med ca 8 miljarder på flyktingmottagande i Sverige. Vi gör avräkningar bara för de kvotflyktingar vi tar in. Vi minskar avräkningarna med 90 procent. Vi gör dessutom ett extra tillskott.
Utöver vår generella biståndsram på 0,75 av bni lägger vi med dagens situation fram 4 miljarder extra. Totalt landar vi i år för utgiftsområde 7, Internationellt bistånd, på 515 miljoner över regeringen.
Så reagerar vi på information om att FN inte längre förmår ge mat till de flyktingar man har ansvar för. Asyl ska finnas för att garantera skydd och säkerhet.
Om vi ska tillåta oss att använda asyl som ett sätt för människor att få bättre livsvillkor är det väldigt många på vår jord - tyvärr - som ska beviljas asyl.
Om vi dessutom ska applicera en syn att det är endast i Sverige man kan få en vettig asyl, att länder som Grekland, Polen och Danmark inte ska duga som säkra länder, att länder i närområden inte ska duga som säkra länder om det inte är kriser där, blir det väldigt många människor som ska flyttas till Sverige.
Det vore intressant att få höra de övriga partiernas svar på hur detta ska organiseras. De siffror som det talas om just nu, som mest kanske ett par hundra tusen extra till Europa, är en droppe i havet sett till de människor som är i behov av akut skydd och definitivt sett till de människor som lever under vidriga förhållanden.
Det finns säkra och lagliga vägar. Att hävda att så inte är fallet är inget annat än att ljuga. Det finns absolut brister i systemet, och det finns metoder som kan utvecklas. Men en förutsättning för att det ska vara de säkra vägarna som gäller är att de osäkra och olagliga vägarna stängs. Det måste vi vara hårda på.
Paula Bieler (SD):
Ja, det kanske blir så att de som har valt olagliga och osäkra vägar för att ta sig till ett land nästan på andra sidan jorden stegvis får ta sig tillbaka till det som var deras närområde, där vi garanterar det skydd de borde ha garanterats från första början. Och ja, det stämmer att nuvarande system fallerar.
Dublinförordningen fungerar inte så som det är, men den finns, och i dagsläget behöver vi åberopa den för att hantera den situation som råder just nu, för att visa att det är de lagliga vägarna som ska följas och för att frigöra resurser så att vi kan satsa på akut skydd till de mest behövande.
Men detta betyder inte att vi tycker att det är bra som det är, att nuvarande system fungerar och ska vara långsiktigt hållbara eller att man ska fortsätta slussa flyktingar från en stat till en annan när allt fler stänger sina gränser, för det är helt omöjligt att hantera den situation som är. Vi är fullt medvetna om det.
Därför har vi i dag tillsatt en arbetsgrupp i syfte att ordentligt se över hur ett modernt verksamt flykting- och asylsystem med internationellt ansvar på riktigt ska fungera. Det ska inte vara skrivet för situationen efter andra världskriget, där flyktingar var utspridda världen över, utan för att hantera akuta kriser där människor plötsligt tvingas fly.
Utgångspunkten ska vara att det ska vara ett internationellt ansvar att upprätta fristäder. Man ska internationellt och gemensamt bära försörjningsansvaret och garantera de medborgerliga rättigheter som har kränkts för dem som har tvingats fly sitt hemland. Problemet i dag uppstår för att asylrätten lägger det ansvaret på det enskilda land som blir värdland eller mottagarland. Det är en alltför stor börda när människor flyr i dessa stora antal.
Vi är fullt medvetna om systemkollapsen, och vi jobbar också för att detta ska ändras på sikt, men i dag måste vi vidta akuta åtgärder.
Paula Bieler (SD):
Det har varit en händelserik vecka, och min fråga tar avstamp i den presskonferens som avhölls med anledning av den tidigare bostadsministerns avgång. I samband med denna presskonferens ställdes ett antal frågor rörande den granskning som föregick statsråds tillsättande. Statsministern svarade att man har gjort en grundlig granskning i form av ett batteri av frågor som de tilltänkta statsråden själva har fått svara på.
Statsministern tillstår också att det kanske inte alltid är så att allt kommer fram. Anser statsministern att det fortfarande är ett lämpligt uttryck att kalla något för en grundlig granskning när fakta som enkelt kan hittas med en googling inte framkommer? Eller erkänner han sin tidigare inkompetens? Vad avser man i så fall att ändra i framtida granskningsprocesser inför tillsättandet av nya statsråd?
Paula Bieler (SD):
Min fråga riktar sig till utbildningsminister Gustav Fridolin. Jag noterade i förra veckan att Miljöpartiet och utbildningsministern har landat i slutsatsen att i Sverige ska män och kvinnor behandlas lika. Jag har också sedan länge noterat att det är Miljöpartiet som innehar posten som demokratiminister.
Jag har även sedan länge noterat att vi har en myndighet i Sverige, Diskrimineringsombudsmannen, som ser över och driver just diskrimineringsfall. Denna myndighet har i handskakningsfall, som det rör sig om här, under flera års tid konsekvent tagit ställning för att det är diskriminering att behandla den som vägrar att skaka hand med en kvinna eller man på grund av kön på ett särskilt sätt.
Det är alltså inte den som väljer att agera utifrån vilket kön den andra personer har som diskriminerar. I min värld är det självklart att det är en aktiv handling som är diskriminerande, inte konsekvenserna av denna. Vad har ministern för syn på detta? Avser man att förtydliga diskrimineringslagstiftningen?
Paula Bieler (SD):
Min avsikt var inte att be utbildningsministern att ta ställning i hur Diskrimineringsombudsmannen har agerat i enskilda fall. För mig finns det en uppenbar tvetydighet i diskrimineringslagen i vad som händer när två till synes lika diskrimineringsfall krockar med varandra. Min åsikt är att den aktiva handlingen alltid bör vara den som ger utslaget diskriminering och inte eventuella konsekvenser av denna. Vad avser man att göra?
Vill man se över diskrimineringslagen för att förtydliga vad som gäller?
Paula Bieler (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till våra reservationer 2 och 5. Jag kommer nog att underskrida min tid ganska mycket, för jag kommer att fokusera på den fråga som båda dessa reservationer egentligen handlar om. Detta är listat under två punkter som diskriminering på grund av kön respektive diskriminering på grund av etnisk tillhörighet.
Men båda reservationerna hade egentligen kunnat sammanfattas under punkten Diskriminering inom offentlig verksamhet eftersom det är just detta de handlar om. Det finns över huvud taget i detta betänkande många bra och behjärtansvärda motioner om vad man bör agera mot och vilka utredningar man bör tillsätta för att säkerställa att den lagstiftning vi har följs och att sanktioner finns när diskriminering sker.
Men vi har valt att endast ställa oss bakom dem som fokuserar på när det offentliga och skattemedel används på ett diskriminerande sätt. Det handlar om något vi tyvärr har sett breda ut sig i vårt land: att man uppdrar åt eller möjliggör för olika offentligfinansierade verksamheter att dela upp tillgången baserat på kön.
Man har könsseparerade badtider och separerad undervisning för pojkar respektive flickor, och man skiljer på hur man med offentliga resurser behandlar pojkar och flickor, kvinnor och män. Detta är något som i vår värld alltid kommer att vara oacceptabelt.
Den andra punkten, om etnisk tillhörighet, handlar om precis det som vi till viss del debatterade alldeles nyss i frågan om etableringslagstiftningen, här exemplifierat med de så kallade instegsjobben. Man avsätter skattemedel, statliga resurser, för att enbart kunna subventionera löner för dem som nyligen har kommit till Sverige. De som är födda här eller har bott här under lång tid har alltså ingen möjlighet att ta del av dessa skattemedel, som man från statligt håll väljer att rikta enbart till dem som nyligen har kommit hit.
Detta är i vår värld precis lika oacceptabelt. Jag har flera gånger i denna och andra talarstolar framhållit att det absolut viktigaste och den självklara startpunkten om vi vill bekämpa diskriminering och verka för ett samhälle där alla behandlas lika är att vi från statligt, kommunalt och regionalt håll, det vill säga från det offentligas sida, behandlar personer lika.
Det är därför vi har lyft upp just dessa två motioner i reservationerna i dag, och det är därför jag yrkar bifall till de båda reservationerna. Det är egentligen allt jag har att säga här och nu; vi har haft denna debatt så himla många gånger förut.
Paula Bieler (SD):
Jag fick två konkreta frågor som jag ska försöka besvara. Vad gäller den första frågan om instegsjobben och sfi-kopplingen är det just det som är problemet, det vill säga att det finns en särskild möjlighet till särskilt riktat stöd som bara vissa kan ta del av - bara de som kan delta i sfi, alltså bara de som nyligen har kommit till landet.
Det är det som är själva huvudpoängen: att det inte är möjligt för dem som befunnit sig i landet under längre tid att få ett arbete som till 80 procent bekostas av staten. Detta anser vi inte vara en rimlig ordning. Vi anser att det skapar ytterligare skiljelinjer på arbetsmarknaden.
Vi har även sett hur det kan leda till inlåsningseffekter i form av att nyligen anlända systematiskt anställs hos vissa arbetsgivare och byts ut över tid, vilket baseras på att de får en ökad subventioneringsgrad från staten. De nyligen anlända är betydligt billigare att anställa, något som vi inte tror leder till ökad integration eller till att man kommer in i samhället på ett bättre sätt.
DO:s beslut och vad de landade i var mycket riktigt något som vid första anblick kunde verka rimligt, det vill säga att man ska tillämpa regler väldigt restriktivt om man nu vill ha ett undantag från att kvinnor och män ska behandlas lika.
Men i samma uttalande talar man om att i de fall som har aktualiserat debatten, alltså om man anser att kvinnor på grund av religiösa och kulturella skäl inte skulle kunna delta i verksamheter, ja, då blir det helt plötsligt möjligt att införa separata kvinno- och manstider. Det står explicit.
Jag menar att offentliga verksamheter inte på något sätt ska bekräfta en sådan syn att kvinnor och män inte kan delta i verksamheter tillsammans på grund av värderingar som inte hör hemma i ett jämställt Sverige.
Paula Bieler (SD):
Det är precis som jag sa i den debatt vi hade alldeles nyligen och som vi har varit inne på otaliga gånger. Sverigedemokraterna är inte emot insatser där man kommer i kapp det man har missat genom att inte växa upp i Sverige. Vi har satsat på samhällsorientering och sfi. Vi tycker att alla som kommer till Sverige ska få motsvarande kunskaper som man annars får i den svenska grundskolan. Nu har tyvärr arbetsmarknadsministern gått, annars hade jag påmint henne om att det är precis så vårt förslag ser ut.
Antingen omfattas man av skolplikten och lär sig svenska och grundläggande samhällskunskap där, eller om man kommer till vårt land vid senare ålder ska man omfattas av obligatorisk samhällsorientering och sfi för att komma i kapp. I övrigt ska samma arbetsmarknadspolitiska åtgärder gälla för dem som är medborgare här eller som har uppehållstillstånd här och av någon anledning behöver stöd för att komma in på arbetsmarknaden. Sedan var det frågan om DO:s bedömning. Jag har pressmeddelandet framför mig.
Där framgår uttryckligen att undantag är acceptabla till exempel vid kvinnosimmet på Tenstas och Skärholmens sim- och idrottshallar, vars syfte enligt kommunen är att öka simkunnigheten och möjliggöra ett deltagande i simhallsaktiviteter för kvinnor som av religiösa och kulturella skäl annars inte skulle kunna delta. Man möjliggör deltagande för kvinnor som av religiösa eller kulturella skäl, det vill säga värderingsmässiga skäl, annars inte skulle kunna delta.
Det innebär inget annat än att man från offentlig sida accepterar en syn där vårt kön avgör om vi kan delta eller inte beroende på om det andra könet är närvarande. Det är en helt oacceptabel syn. Det är fullkomligt oacceptabelt att Diskrimineringsombudsmannen anser detta vara en giltig grund. Därmed anser jag att det fortfarande finns anledning att se över lagstiftningen och komma till rätta med detta.
Paula Bieler (SD):
Även denna gång tänker jag börja med några allmänna reflektioner. Jag tycker att det är sorgligt att höra talet om enkla jobb och om att vi ska hitta på uppgifter för att matcha arbetskraften i stället för att säkerställa att de arbetsuppgifter som finns i vårt land är vad som efterfrågas och att vi ger möjligheter för dem som befinner sig i vårt land att utbilda sig och matcha dessa arbetsuppgifter. Detta tycker jag vore en betydligt rimligare ordning. Med det sagt förstår jag att det blir svårt att lägga fram motförslag om man har förhandlat och kompromissat.
När jag läser det särskilda yttrandet reflekterar jag ändå över avsaknaden av vissa saker som framför allt Moderaterna har gått väldigt hårt ut med. Till exempel har vi nu en proposition som tar upp detta med samhällsorientering och språkundervisning, men jag ser ingenting i det särskilda yttrandet om att det ska vara obligatoriskt eller om något test som ska klaras av i samband med detta. Jag undrar hur det kommer sig - varför driver man inte på ytterligare i den frågan?
Man nämner förvisso att man tycker att Arbetsförmedlingen i dess nuvarande form borde läggas ned, men man nämner inte vad man anser om det faktum att Arbetsförmedlingen med nuvarande lagstiftning åläggs explicit ansvar för dessa uppgifter. Detta är ett steg i motsatt riktning mot vad åtminstone jag har uppfattat att man från Alliansens sida vill. Detta var mina två frågor i det här replikskiftet.
Paula Bieler (SD):
Jag kan först påtala att möjlighet att sitta vid rodret finns. Alla i det här landet torde i dag vara medvetna om att Alliansen hade kunnat sitta vid rodret om de bara hade varit villiga att lyssna i de frågor där vi är beredda att ge stöd och vara medvetna om att det finns en icke-socialistisk majoritet i den här kammaren. Med detta sagt tänker jag uppehålla mig vid just Arbetsförmedlingen.
Christian Holm Barenfeld säger här att så länge den finns vore det dumt att inte låta den användas. Men hur man än vänder och vrider på det finns det en majoritet för att Arbetsförmedlingen ska antingen läggas ned eller åtminstone renodlas i sin helhet. Jag har oerhört svårt att se att den majoriteten kommer att förändras efter nästa val.
Även om det kan bli lite hoppande konstellationer av vilka som bildar regering kommer det fortsatt att vara en majoritet för att Arbetsförmedlingen behöver göras om i sin helhet. Mot bakgrund av detta: Varför tycker ni att det är passande att ålägga den myndigheten nya eller omformulerade arbetsuppgifter, i stället för att ta chansen att redan nu hitta ett fungerande system för de uppgifter som ni av för mig oförklarliga anledningar uppenbarligen anser ska finnas?
Varför vill ni lägga det på en myndighet, där vi vet att det både nu och framöver kommer att finnas en majoritet för att den inte ska syssla med den sortens uppdrag?
Paula Bieler (SD):
Jag reagerade lite grann redan i inledningen av Rossana Dinamarcas anförande, då hon talade om att kvinnors arbete värderas lägre än mäns arbete. Till viss del instämmer jag i detta, men det återspeglar också skillnaderna mellan oss båda när det gäller vad vi ser som jämställdhet. Om man bara tittar på det rent ekonomiska ser man att det är ett faktum - kvinnodominerade yrken har sämre förhållanden ekonomiskt.
Kvinnor drabbas av att de yrken där de arbetar har lägre löner och sämre villkor. Men när det gäller vad detta beror på skulle jag vilja hävda att det egentligen beror på att själva arbetsinsatserna värderas högre.
Kvinnor arbetar, som vi alla vet, framför allt i den offentliga sektorn inom de branscher som vi anser vara så viktiga för samhället att vi har valt att säkra tillgången till dem genom att låta dem ingå i det gemensamma, skattefinansierade systemet inom välfärden. Detta är ofta en del av anledningen till att villkoren är så pass mycket sämre.
När det offentliga har haft monopol på att bedriva verksamheter har man haft en helt annan budget att röra sig med och helt andra möjligheter till konkurrens. Anställda har haft helt andra möjligheter att förhandla och för den delen sämre förutsättningar att strejka och så vidare. Det är nämligen så pass vitala arbetsuppgifter som utförs att de kanske drar sig lite extra för det.
Anledningen till att jag begärde replik och vill ställa en fråga är att man inom Vänsterpartiet är tydlig med att man bland annat vill avskaffa RUT-bidraget, vilket faktiskt har möjliggjort en öppning för fler privata aktörer inom många av dessa branscher. Det har möjliggjort kvinnligt företagande och gjort att arbetstagare har kunnat välja bland fler arbetsgivare och förhandla sig till bättre villkor. Det är en faktisk, praktisk möjlighet att värdera deras arbete högre.
Paula Bieler (SD):
Varför ska alla kvinnor vara en och samma kvinna? Det finns de som utbildar sig akademiskt, och det finns de som arbetar inom andra branscher. Faktum är att många kvinnor har startat företag och fått en helt annan arbetsmarknad att agera på, att välja sin arbetsgivare på, att förhandla på. Låt oss titta på skolan och kommunaliseringen. Ja, absolut! Det har funnits andra tider med andra villkor, och mycket har försämrats.
Vi vill se ett statligt ansvar för skolan. Men detta hindrar inte det faktum att så snart något är kopplat till välfärden och är offentligt finansierat är budgetmöjligheterna helt annorlunda. Däri ligger problemet att därmed öppna för fler privata aktörer och skapa en helt annan marknad där fler möjligheter tillgodoses.
Vänsterpartiet driver på hårt för vinstförbud. Vi ser inte det som en lösning, som bekant, utan snarare som en ökad problembild där en hel bransch riskerar att bryta samman. Det som är viktigt är att säkerställa kvaliteten, att säkerställa att pengar, i de få fall det har hänt, inte går till skatteparadis. De pengar som investeras i välfärd ska användas till välfärd - må det vara till högre löner eller till bättre kvalitet på annat sätt.
När vi ändå talar om vad vi kan göra som arbetsgivare i det offentliga undrar jag exakt hur Vänsterpartiet anser att man ska jobba för mer heltidsarbete. Sverigedemokraterna är det enda parti, mig veterligen, som har tillsatt extra resurser för att kunna stödja de kommunala verksamheter som är arbetsgivare att låta fler personer gå upp till heltidsanställningar - åtminstone under en övergångsperiod. Mig veterligen har man från vänsterkanten bara talat om lagstiftning och liknande.
Hur avser Vänsterpartiet att det ska gå till i praktiken?
Paula Bieler (SD):
Fredrik Malm framhåller att man från Liberalernas sida har haft invändningar mot hur regeringen vill inrätta en jämställdhetsmyndighet. Han fortsätter med att säga att efter förhandlingar med regeringen har man nu räddat åtminstone arbetet i Östergötland mot hedersrelaterat våld och förtryck. Huruvida det är räddat eller inte kan diskuteras - man har getts en respit på ett par år, och därefter får vi se vad som händer.
Jag kan dock konstatera att vi först hade en majoritet i utskottet som redan i dag ville slå fast att uppdraget ska permanentas hos dem som har arbetat med detta i flera års tid. Innan en jämställdhetsmyndighet fullt ut är på plats finns det alla möjligheter att byta regering, vilket Fredrik Malm säkert är medveten om.
Min fråga grundar sig i det faktum att Liberalerna har välkomnat en myndighet för att samordna, utvärdera och ha ett övergripande ansvar. Det kan man ha olika åsikter om. Vi har olika åsikter om huruvida man behöver en myndighet eller inte.
Men den kritik som riktades mot att arbetet mot det hedersrelaterade förtrycket skulle flyttas dit riktades även mot de andra verksamheter som flyttas över till myndigheten som det är tänkt i dagsläget. Man har mig veterligen inte förhandlat om att de ska ligga kvar under längre tid eller att övergången ska ske delvis.
Kritiken baseras på att det ska finnas ett operativt ansvar vid myndigheten. Avsikten är fortfarande att den myndighet man inrättar ska arbeta operativt samtidigt som man arbetar utvärderande, analyserande och samordnande. Jag undrar helt enkelt vad som har hänt med Liberalernas insikt om att detta inte är bra för en myndighet av det här slaget.
Paula Bieler (SD):
Tack för det halva svaret, Fredrik Malm!
Det är fortfarande en flytt av verksamhet som kommer att ske, och det blir en operativ verksamhet vid myndigheten. Det handlar inte om platsen som sådan, men det handlar om expertisen och om vissa anställningar. Av erfarenhet vet vi att kompetens kommer att försvinna även av en lokaliseringsförändring. Man kommer att kastas tillbaka flera år i tiden. Jag undrar än en gång: Hur tänker man kring detta?