Jan Ericson (M):
Kommunerna och landstingen står för huvuddelen av den välfärd som människor efterfrågar, och de har det praktiska ansvaret för att genomföra viktiga delar av den politik som beslutas i denna kammare. Ofta framförs i samhällsdebatten att det saknas resurser i välfärden. Det kan handla om ekonomiska resurser eller brist på personal. Det påstås ofta även att välfärden blir allt sämre. Det är därför viktigt att vi debatterar dessa frågor och försöker ge en rättvisande bild.
Faktum är att välfärden efter åtta år med alliansregeringens politik aldrig haft så stora resurser som i dag. Även om det finns uppenbara brister i vissa kommuner eller landsting och även om skolresultaten sjunkit stadigt i 20 år sticker Sverige totalt sett positivt ut i internationella jämförelser när det gäller välfärden. Social progress index, SPI, heter ett mått framtaget vid Harvarduniversitetet i USA.
Det omfattar 52 välfärdsindikatorer och ska utgöra ett komplement till det mer traditionella bnp-måttet. Den senaste rankningen omfattar 133 länder. Sverige ligger i topp tillsammans med Norge. På FN:s internationella äldredag den 1 oktober förra året presenterades en annan rankning från den globala organisationen Help Age International. Den rangordnade 96 utvecklade länder.
Rankningen omfattar fyra olika huvudgrupper av parametrar: ekonomi, hälsa, arbete och utbildning samt så kallad äldrevänlig miljö. Liksom föregående år är det Sverige och Norge som toppar rankningen. Förra året kom Sverige först, tätt följt av Norge. I år är det tvärtom: Norge vinner strax före Sverige. Vad tycker då svenska folket om välfärden? Om man ska tro insändarsidorna i våra tidningar är missnöjet kompakt.
Men i en vitbok från Sveriges Kommuner och Landsting 2014 framkommer det att den absoluta merparten av svenskarna är nöjda med servicen från kommuner, landsting och regioner. Vitboken bygger på en sammanställning av utvärderingar och brukarundersökningar som görs löpande inom verksamheterna.
Anders Knape, dåvarande ordförande för Sveriges Kommuner och Landsting, sammanfattar rapporten med: "Vi har alltför länge levt med myterna om tillståndet i den svenska välfärden, Här kan vi tydligt visa att svensk välfärd är bland de bästa i världen; vi satsar mer resurser än någonsin, vi använder dem effektivt och har mycket nöjda medborgare." Herr talman! En förutsättning för att välfärden ska hålla en hög kvalitet är givetvis att de ekonomiska resurserna räcker till.
Av den skrivelse som vi nu debatterar kan man konstatera att kommunsektorn gick med 13 miljarder i överskott 2014. Det är ungefär detsamma som året före. Skatteintäkterna ökade 2014 med 17 miljarder, alltså med 2,9 procent jämfört med året innan. Lika mycket ökade statsbidragen, 2,9 procent eller med 4 miljarder. Även de specialdestinerade statsbidragen ökade. Skillnaden är dock väldigt stor mellan olika kommuner och landsting, som Niklas sa här innan.
Endast 231 av 290 kommuner och 13 av 20 landsting gick med överskott. Detta är ett allvarligt problem, som Alliansen försökt hantera genom förbättrade statsbidrag och ett reformerat skatteutjämningssystem samt inte minst genom arbetslinjen, som fått fler i arbete. Enligt en rapport från Sveriges Kommuner och Landsting väntas skatteintäkterna öka med 4,5 procent i år och 5,2 procent 2016. Det är alltså betydligt mer än inflationen och väntade löneökningar.
Samtidigt får kommunsektorn i år ytterligare över 5 miljarder i återbetalning från Afa Försäkring till följd av sjunkande sjuktal. Det är många miljarder som gått tillbaka till kommunerna sedan Alliansens sjukförsäkringsreform fick ned sjuktalen. Detta är pengar som kan investeras direkt i välfärden i stället för att gå till sjukförsäkringsavgifter.
I skrivelsen framkommer det också att antalet kommunanställda fortsatte att öka under 2014 och att kommuner och landsting i dag sysselsätter 26 procent av dem som arbetar i Sverige. Under åren 2008-2014 ökade sysselsättningen i kommunerna med 2,8 procent. Samtidigt ökade sysselsättningen i kommunfinansierade välfärdstjänster som utfördes av näringslivet med hela 35 procent. Med andra ord: Sysselsättningen inom välfärdssektorn har ökat kraftigt de senaste sex sju åren under Alliansens regeringstid.
Kommunerna står alltså starka ekonomiskt, trots att Sverige i likhet med omvärlden har gått igenom flera djupa globala kriser. Detta är ingen slump. Kommunernas starka ekonomi och fler anställda är tvärtom en direkt följd av Alliansens politik. Tack vare att det fortfarande är Alliansens budget som gäller är det Alliansens reformer som påverkar arbetsmarknaden och sjuktalen även i år. Hur det blir med den aviserade S-MP-V-politiken kan man ju fundera över.
Man kan befara ökande arbetslöshet i takt med att skatterna på arbete och företagande ökar, och man kan befara stigande sjuktal i takt med att sjukförsäkringsreformen urholkas. Det finns en uppenbar risk för att detta leder till både sänkt skattekraft och stigande kostnader för kommunerna under kommande år. Det duger inte heller att riksdag och regering vältrar över kostnader på kommunerna.
Det är populärt, inte minst på vänstersidan, att ständigt kräva nya rättigheter och nya förmåner som någon annan, det vill säga skattebetalarna, ska betala. Jag tycker att Alliansen på det stora hela hanterade kommunerna och landstingen på ett bra sätt, inte minst under krisåren, när vi tillförde extra pengar för att skydda välfärden. De reformer vi infört inom exempelvis skola, sjukvård och omsorg har vi också finansierat med extra statliga pengar.
När det gäller migrationen tar staten kostnaderna de första två åren - det är en förbättring - men åren därefter har kommunerna kostnaderna. Det finns absolut anledning att titta på detta. Att kommunerna tvingas ta av skattepengar avseende kommunal verksamhet för att medfinansiera statliga väg- och järnvägsbyggen känns i grunden helt fel. Herr talman! Efter denna ganska positiva bild av tillståndet i kommunsektorn är det dags att också vara lite kritisk.
Som jag nämnde tidigare finns det brister, ibland stora sådana. Alla är inte nöjda med sjukvården. Köerna i vissa landsting och vid vissa diagnoser är helt orimliga. Alla äldreboenden håller inte den kvalitet man har rätt att kräva, och skolresultaten måste höjas. Samtidigt ska kommunerna hantera en kraftigt växande mängd nyanlända. Det är då viktigt att kommun- och landstingspolitikerna lär sig prioritera och värna om skattepengarna. Tyvärr är det lite si och så med detta.
Det finns så mycket som kommunpolitiker vill satsa medborgarnas pengar på. Ibland är det helt tokiga saker som ingen ens efterfrågar eller sådana som är ekonomiskt oansvariga. Skattebetalarnas slöseriombudsman har gjort ett antal avslöjanden de senaste åren, och det kommer ständigt nya exempel. Senast häromdagen rapporterade medierna om ett cykelställ på torget i Härnösand som kostade 431 000 kronor.
Det var ett enkelt skärmtak med tolv cykelplatser, men då ingick förstås en cykelpump i priset. Oxelösunds kommun fick nyligen en present av SSAB: två stora stålsoffor. De tyckte inte att de hade någon bra plats att ställa dem på, så de lät ett företag iordningställa ett markområde för sofforna för en budgeterad kostnad av 200 000 kronor. När notan kom var den på 410 000 kronor. Det blev en dyr gåva.
Tierps kommun köpte konstverket Vägvisaren för 700 000 kronor. Tanken var att metallkoner skulle visa vägen till Tierp för dem som åkte på E4:an genom att lysa upp i en formation på natten. Nu tas konstverket bort. Det har nämligen kostat 150 000 kronor i reparationer för att få metallkonerna att fungera, men det gör de ändå inte. Att åtgärda problemet skulle kosta 130 000 kronor till.
Tidigare har vi hört om flera kommuner som gjort vansinniga satsningar på äventyrsland. Vi har hört om Smedjebackens kommun, en av Sveriges fattigaste kommuner, som lade 9 miljoner på att värma upp en vik i en sjö. Vi har också hört om Landskrona, som satsade 200 000 på en dimmaskin i en rondell för att skapa ett "trolskt landskap". Effekten blev i stället att det blev trafikfarligt med dålig sikt och dessutom så halt att bilarna körde av vägen.
Västra Götalandsregionen upphandlade ett specialbyggt e-handelssystem, som skulle spara 74 procent av tiden vid varje beställning. Det blev 130 miljoner dyrare än en standardiserad lösning. Tyvärr lägger 85 procent av användarna nu mer tid på beställningar än innan systemet infördes. När vi nämner Västra Götalandsregionen måste vi påminna om det fantastiska biljettsystemet hos Västtrafik, som nu ska ändras igen.
Totalkostnaden för biljettsystemet lär nu ha passerat 1 miljard kronor i konsultarvoden, studieresor och inköp. Ändå fungerar det inte. Exemplen är många på misslyckade, onödiga eller rent av olagliga satsningar med medborgarnas skattepengar. När jag var kommunpolitiskt aktiv upptäckte jag till exempel att min egen kommun hade skänkt bort flera brandbilar till en vänort i Polen, helt i strid med kommunallagen. Fordon som byts ut måste säljas.
Kommuner får inte skänka bort egendom. Allt kommunen gör ska vara till kommuninvånarnas fördel. Andra problem som skadar kommunekonomin är korruption och svågerpolitik. Flera kommuner har avslöjats i dessa sammanhang de senaste åren. Göteborg är kanske det mest skrämmande exemplet. Där har stora pengar försvunnit i samband med oegentligheter samtidigt som exempelvis skolan är en av de sämst skötta i landet.
Det är ett intressant sammanträffande att mycket av det slöseri som rapporteras inträffar i kommuner som redan tidigare har en svag ekonomisk situation. Kommunpolitikernas ansvar för den ekonomiska situationen i en kommun kan inte nog understrykas. Inga statsbidrag eller skattehöjningar i världen kan rädda en kommun vars politiker inte tar ansvar. Det finns inte heller något som är gratis, inte gratis kollektivtrafik eller kostnadsfria bad på badhuset.
När kommunpolitikerna tar sådana beslut är det någon annan som får betala i form av höjd kommunalskatt eller mindre resurser till något annat. Jag blir rent ut sagt beklämd när jag ser oansvariga kommun- och landstingspolitiker, oavsett partifärg, som slösar bort skattebetalarnas pengar och säger att det saknas resurser till välfärden. Bästa sättet att trygga välfärden är att hushålla med skattepengarna och lära sig prioritera. Herr talman! Avslutningsvis ska jag kommentera ytterligare en sak.
Innan jag blev invald i riksdagen satt jag i kommunledningen för Marks kommun i Västra Götaland. Frustrationen var stor bland politikerna över det fyrkantiga och tvingande balanskravet för kommunerna, som tvingade fram akuta nedskärningar vissa år, varefter verksamheter skulle ta igen detta när årsskiftet passerats. Det medförde både kapitalförstöring, onödiga uppsägningar, meningslösa inköpsstopp och ryckighet i verksamheterna.
En av mina viktigaste personliga valfrågor vid valet 2006 var därför att införa kommunala resultatutjämningsfonder där man kunde spara överskott från ett år och utnyttja ett annat år. Jag väckte motioner om det i riksdagen både min första och min andra mandatperiod. Till slut blev jag bönhörd. Riksdagen beslutade om kommunala resultatutjämningsfonder från och med 2013. De ackumulerade resultatutjämningsreserverna uppgick vid senaste årsskiftet till 7 miljarder.
114 kommuner och sex landsting har använt den möjligheten. Det betyder att dessa kommuner och landsting nu har 7 miljarder undanlagda, som de kan ta fram i bistrare tider, i stället för att tvingas skära ned i välfärden. Jag är mycket glad över denna reform, som alliansregeringen genomförde. Den är inte så välkänd bland allmänheten och kanske lite svår att förstå rent tekniskt, men den kommer att betyda mycket för välfärdens kvalitet och kontinuitet, kanske mer än vad de flesta inser.
Anförandet blev lite längre än tänkt, men det här är en oerhört viktig fråga. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.