KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annelie Karlsson (S):
Även om Hanif Bali höjer rösten och med stort engagemang berättar om vad vi borde ha gjort mildrar inte det vad ni gjorde under era åtta år vid makten. Det är inte så att ni har någon anledning att luta er tillbaka och vara nöjda över den arbetsmarknadspolitik som ni genomförde. Det är verkligen inte så att ni kan luta er tillbaka och säga: Vi fixade integrationen. Men nu går det an att höja rösten och säga: Det borde ni ha fixat med hjälp av en borgerlig budget under våren. Vi kommer att ta oss an problemen.
Men vi har inte Moderaternas lösning. Det är jag stolt över. Det är vad som gör att jag är socialdemokrat och inte tillhör något borgerligt parti. Vi socialdemokrater står upp för att det ska vara en ordning på arbetsmarknaden som omfattar alla. Hanif Bali säger att han ska summera och säger att vi inte vill att Sverige ska vara ett invandringsland. Det är helt sant om din uppfattning är att ett invandringsland är att man har ett B-lag på arbetsmarknaden där människor konkurrerar med låga löner.
Vi ska låta människor komma till vårt land, få en relevant utbildning, vara gångbara på svensk arbetsmarknad och konkurrera på exakt samma villkor som alla andra. Det är den svenska arbetsmarknadspolitiken enligt mitt partis sätt att se det.
Annelie Karlsson (S):
Jag gläder mig över Désirée Pethrus ingång. Vi kan säkert hitta många frågor där vi kan bli överens. Detta är ett gemensamt uppdrag, som jag pekade på i mitt inlägg. Det är ett ansvar som vi gemensamt måste ta i Sverige för att lösa problemen. Frågorna om lotsarna är relevanta. Vi har inte varit jättetydliga. Det är verkligen så att det inte ska vara någon rättighet med en lots. Det är väl alla klara över. Det har inte fungerat.
Där lutar vi oss väldigt tydligt mot Riksrevisionens kritik som var svidande. Jag har aldrig läst en riksrevisionsrapport som har haft en tydligare kritik mot ett system. Däremot vill vi ge Arbetsförmedlingen uppdraget att upphandla de tjänster som krävs. Det finns de som är i större behov av en lots och de som är i mindre behov av det. För dem som har ett behov av det ska man kunna upphandla den tjänsten, om vi sedan ska kalla det lotsar eller någonting annat får jag låta vara osagt.
Hjälpen åt den enskilda personen vid behov tycker jag är jätteviktigt. Det handlar om att man sorterar och ger människor förutsättningar utifrån de behov de har och inte gör det till något slags allmän rättighet som inte har fungerat. Det har bara kostat staten en väldig massa pengar. När det gäller sfi tror vi socialdemokrater att vi måste bli mycket bättre på att sortera människor. Det är inte så vi brukar uttrycka oss. Men när människor hamnar i sfi:n tror vi att det är väldigt viktigt att man tar vara på de kunskaper och erfarenheter som människor har med sig.
Har människor en sjukvårdsutbildning, är undersköterska, sjuksköterska eller läkare kanske de ska ha en gemensam sfi som också är kopplad till praktik som matchar den kunskap de hade med sig för att de ska få ett kortare steg in på arbetsmarknaden. Om man däremot kommer till vårt land som analfabet ska man sättas i sfi utifrån de förutsättningarna. Man ska alltså sortera utifrån människors förutsättningar.
Vi tror inte att det är lyckade sammansättningar i alla sfi-grupper i dag. För att få effektiv sfi måste man sortera människor lite mer utifrån vad de har för baskunskap.
Annelie Karlsson (S):
Jag ska förtydliga det jag sa om lotsarna om det uppfattades som att vi ska ha dem kvar. Det ska vara prövat. Den som behöver stöd och hjälp ska få det. Det kommer inte att vara någon rättighet för var och en. Även om vi inte använde hela den avsatta budgeten till lotsverksamheten var varje krona som slösades bort statens pengar, och vi har ingen rätt att slösa bort dem. Det var just detta som Riksrevisionen pekade på som anledningen till att man skrotade systemet sådant det var.
Sedan måste vi naturligtvis erbjuda människor relevant hjälp för att komma ut i samhället. Validering handlar i huvudsak om att vi gör den sorteringen mycket snabbare. I dag genomgår man först sin sfi innan man börjar med valideringen. Då kan det bli ett glapp på ganska lång tid eftersom valideringsprocessen är olika lång beroende på vilken erfarenhet man har med sig, om man har ett legitimationsyrke eller en yrkesutbildning.
Ju fortare vi kan komma i gång med att sortera ut vilka kunskaper och vilken kompetens man bär med sig när man kommer till vårt land, desto fortare kan vi starta valideringen och översätta de kunskaper man har så att de blir gångbara på den svenska arbetsmarknaden. Vi tror att vi kan vinna väldigt mycket tid på en snabbare och effektivare valideringsprocess.
Annelie Karlsson (S):
Det stora problemet med bosättningsansvaret är också att vi inte har några bostäder. Att vi i dag saknar bostäder är naturligtvis roten till mycket av det onda. Fredrik Malm nämnde i sitt anförande att 9 000-10 000 bor kvar på Migrationsverkets boenden eller på asylboenden för att man inte kan hitta bostäder i kommunerna. De får ingen kommunplacering.
Det är roten till det onda. Vi måste börja bygga bostäder. Där har vi en misslyckad politik. Det har faktiskt inte byggts särskilt mycket hyresrätter under de åtta år som ni har regerat. Detta är något som Socialdemokraterna och Miljöpartiet tar på stort allvar, och det är den första grunden för att diskutera bosättning.
Sedan är det ingen hemlighet att vi ser att vi måste lösa problemet. Naturligtvis ser vi problemet. Vi har inte lösningen på alla problemen, men det som är akut är att vi bygger nya bostäder. Det gäller inte bara dem som är nyanlända. Det gäller också bostäder så att våra unga kan flytta hemifrån och vi kan få en rörlighet på bostadsmarknaden. Boendefrågan är mer komplex än bara vem som har ansvar.
Det saknas bostäder av stora mått, och det är på sina håll ett jätteproblem. Det är uselt boende för många familjer i dag.
Annelie Karlsson (S):
Jag uppfattar det som att Fredrik Malm och jag är ganska överens. Det gläder mig, för vi behöver en större samsyn i den här kammaren i komplexa frågor som dessa. Vem som har ansvaret för boendefrågan har vi ännu inte tagit definitiv ställning till, men detta faller ändå tillbaka på det jag sa inledningsvis, nämligen att där det inte finns bostäder är det detta som är det akuta problemet.
Vi saknar bostäder, och därför bor många familjer i dag väldigt illa. Dessutom ser man en marknad växa fram som inte är okej i vårt välfärdsland. Bostadsfrågan är alltså central, och jag hoppas att vi kan ha många diskussioner om den. Jag sträcker gärna ut handen till liberalerna i den frågan. Jag hoppas att vi kan återkomma till diskussionerna.
Annelie Karlsson (S):
Vi socialdemokrater tar ansvar för mycket. Dock har vi svårt att ta ansvar för att Europa nu har klivit av den överenskommelse som vi har gjort. Vi har svårt för att ta ansvar för att övriga Europa inte tar sin del av ansvaret när det gäller flyktingpolitiken. Vi kan inte vara hela Europas företrädare. Det är det som är orsaken till att vi har hamnat i den situation där vi är.
När det gäller integrationen i det svenska samhället är inte snabbspår, bostadsbyggande eller gemensamma ansträngningar i utbildning och jobb några småsaker. Då är det det som är traditionell socialdemokratisk politik. Vi rustar dem som kommer till oss med samma möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden med kunskap, med erfarenheter och med praktikplatser. Det är inte småsaker att utbilda tekniker i Oskarshamn.
Det är inte småsaker att skapa snabbspår för att få ut undersköterskor i vården. Vi behöver dem. Det är inte småsaker att vi ser till att använda dem som kommer till oss på svensk arbetsmarknad. Det är en väldigt märklig retorik när man säger om flyktingpolitiken att vi nu inte längre ska ha någon integration. Det är integration vi talar om.
Annelie Karlsson (S):
Vi har inte fattat de här besluten de senaste veckorna för att vi tycker att det är kul, Johanna Jönsson. Vi har fattat besluten för att det är nödvändigt för att vi ska ta ansvar för dem som kommer till oss. Vi ska se till att det finns en säng att sova i, och vi ska se till att det finns förutsättningar för att få socialt stöd, för att få sjukvård och för att komma i arbete. Vi är inte ett dugg intresserade av sänkta trösklar på arbetsmarknaden utifrån att vi vill ge människor rätten till ett jobb där man kan försörja sig.
Det handlar om rätten till ett jobb där man kan få möjlighet att skriva ett hyresavtal, få rätt att gå till banken och kanske låna pengar till sin första bil eller vad människor nu drömmer om att göra. Vi vill inte ha några andra klassens arbetare, utan vi vill att människor som kommer till oss ska få förutsättningar på svensk arbetsmarknad precis som alla andra. Då måste vi ha en ordning som ger oss förutsättningar att klara det. Människor måste ha någonstans att bo, och människor måste få förutsättningar att få ett jobb.
Det är precis det vi har talat om här i dag. Jag har varit i kammaren hela dagen; Johanna Jönsson behöver inte vara orolig för det. Jag har lyssnat på debatten. Den har också handlat om hur vi ser till att skapa förutsättningar för bostadsbyggandet och hur vi ser till att människor kommer in på arbetsmarknaden. Det finns en tydlig skiljelinje mellan borgerligheten och oss socialdemokrater. Det handlar om hur det ska vara ordnat på arbetsmarknaden. Ni säger: Sänkta trösklar! Det betyder lägre löner och sämre anställningsförhållanden.
Vi säger att vi ska rusta människor med kunskap så att vi kan konkurrera på samma villkor. Det är socialdemokratisk traditionell arbetsmarknadspolitik, och den omfattar alla i vårt samhälle.
Annelie Karlsson (S):
Nu är det dags att skapa ett gemensamt mottagande för nyanlända. Sverige är det land i Europa som tar emot flest ensamkommande barn och asylsökande i förhållande till sin storlek. Det ställer krav på regeringen, myndigheter och kommuner. Det civila samhället har gjort en jätteinsats och ska verkligen ha beröm.
Outtröttligt varje dag med stort hjärta och glödande engagemang gör människor insatser i alla delar av landet. Jag vill passa på att lyfta fram idrottsrörelsen, som har en otroligt viktig roll. Jag blev varm i hjärtat i måndags när man på Idrottsgalan uppmärksammade en av alla dem som gör stora insatser.
Den insatsen och alla andra fantastiska insatser, goda idéer och många timmars engagemang ger mig hopp om att vi i Sverige kan ha mer gemenskap, glädje och tillit mellan människor. Jag lyssnade också på ett par små killar för ett tag sedan. De pratade om integration. De uttryckte sig lite annorlunda än hur vi uttrycker oss i politiken och här i kammaren.
För killarna var det viktigast att de hade fått nya fotbollskompisar. Jo, vi spelar boll tillsammans med dem efter skolan, förklarade de. Men förstår ni varandra? Jadå, det går ganska bra, sa de. Vi pekar och så, och fotboll är typ detsamma överallt. Herr talman! Ibland är det inte svårare än så. Idrotten, kulturen och maten förenar och bygger broar mellan människor.
Det kan låta som klyschor, men det är faktiskt helt sant. Ett solidariskt mottagande är avgörande för hur det går med etableringen av nyanlända. För oss socialdemokrater handlar det inte bara om att människor ska ha en säng, de ska också ha en bostad. Det handlar om att ungarna ska ha en bra skola och möjligheten att komma in på arbetsmarknaden, att ha ett jobb och få behålla ett jobb.
Om Sverige ska klara att ge människor rätt förutsättningar att bli en del av vårt land på riktigt måste vi gemensamt i hela landet ta ansvar för det. Behovet av lagstiftning är tydligt. Jag vill ge en jämförelse från mina hemtrakter i Skåne. Kommunen Östra Göinge som ligger i nordöstra Skåne har drygt 14 000 invånare. Arbetslösheten är hög. Den är betydligt högre än i riket.
Där finns i dag 454 inskrivna i etableringen. Vellinge är en annan skånsk kommun. Den ligger ungefär två mil från Malmö. I Vellinge bor nästan 35 000 personer. Arbetslösheten är låg. Den är betydligt lägre än i riket. I etableringen finns det i dag fyra personer inskrivna. Herr talman! I Sverige har vi höga intentioner och högt ställda ambitioner med integrationsarbetet.
Det har vi därför att vi har möjlighet till det. Det har vi därför att vi bryr oss. Samtidigt har vi en samhällsmodell som bygger på ordning och reda och en väl utvecklad välfärd. Vi kommer att klara utmaningarna, men det krävs att alla svenska kommuner hjälps åt. Därför är det glädjande att vi här i dag har en bred majoritet för uppfattningen att Sverige ska ta sig an utmaningarna tillsammans. Vi ska hjälpas åt. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.
Annelie Karlsson (S):
Jag tycker att detta är en ganska intressant fråga. Jag kan igen hänvisa till den jämförelse som jag gjorde i mitt anförande. Östra Göinge kommun är en skånsk kommun som har tagit ett stort ansvar för mottagandet och som har 454 personer inskrivna i etableringen. Jag besökte kommunen i fredags och diskuterade just bostadsproblematiken, som är ett problem där också.
Nu har man bostadsbrist, efter många år med överskott på bostäder, och är jättenöjd med sitt beslut att äntligen planera att bygga bostäder i det kommunala bostadsbolaget. Jag funderar över hur Paula Bieler ser på detta. Varför skulle det inte vara möjligt för Vellinge att bygga bostäder i det kommunala bostadsbolaget och se till att skapa förutsättningar?
Har inte kommunpolitiker samma förutsättningar att skapa bostäder i alla kommuner? Varför skulle det vara föranlett Östra Göinge att klara den uppgiften när det för Vellinge är helt omöjligt? Jag tror att kommunpolitiker är dugliga och kan klara bosättningsproblematiken överallt. Jag tror dessutom att det är större förutsättningar att klara det om vi hjälps åt att fördela uppdraget på alla kommuner.
Jag förstår inte varför vissa kommuner skulle klara uppdraget och andra inte.
Annelie Karlsson (S):
Det är en intressant jämförelse. Vellinge tar emot 4 nyanlända, och om de hade tagit emot snittet hade de tagit emot 154. Med Sverigedemokraternas matematik spelar inte den siffran så stor roll. Jag tror att det spelar ganska stor roll om varje kommun som inte tar emot någon tar emot 150 till. Det hade spelat roll för Malmö, till exempel, som har haft ganska svårt att se till att placera alla som de har tagit emot.
När vi talar om rättvisa, solidaritet och förutsättningar för att skapa ett bra liv för människor förstår jag att det inte är argument och diskussioner som förs så tydligt inom Sverigedemokraterna. När vi talar om att vi ska ha ett värdigt mottagande och att människor ska ha en arbetsmarknad med sjysta villkor och en lön att leva på är inte det frågor som ligger så högt upp på dagordningen hos Sverigedemokraterna. Sverigedemokraternas resonemang går alltid ut på detta: De borde inte vara här.
De är för många. De kommer att stjäla vår välfärd, och de kommer att ta våra bostäder. Det resonemanget kan man fortsätta att föra i ert parti, men vi andra som sitter här i kammaren har ett intresse av att solidariskt ta emot människor som behöver hjälp och stöd. Vi vill se till att de får en bostad, och vi vill se till att de kommer in på arbetsmarknaden så att de kan försörja sig och vara en del av vårt svenska samhälle. Det är till och med så att vi behöver dem i svensk välfärd.
Det kommer att rekryteras en halv miljon välfärdsarbetare de närmaste tio åren. Vi har en hel del av dem i etableringen i dag. Vi välkomnar dem, och vi ska se till att de blir en del av det svenska samhället. Det är den resan vi börjar nu när alla kommuner tar sitt ansvar.
Annelie Karlsson (S):
Jag var kanske otydlig i mitt inledningsanförande. Hanif Bali! Om du hörde mig säga att jag tyckte att alternativet var bidrag ber jag om ursäkt för att jag var otydlig. Det som jag talade om var att när människor kliver in på arbetsmarknaden och gör ett jobb ska de ha en lön som motsvarar lönerna på den övriga arbetsmarknaden.
Vi socialdemokrater tänker inte skapa en egen fil för utlandsfödda, utan vi vill att de omfattas av svenska kollektivavtal på precis samma villkor som alla andra på svensk arbetsmarknad. Däremot ser vi, precis som alla andra i den här kammaren, problemet när människor saknar erfarenhet och kanske behöver utveckla sitt språk mer. Det är då vi går in med statliga subventioner.
Det är då vi gemensamt betalar en del av lönen för att arbetsgivaren inte kan bära hela kostnaden. Vi tycker att det är en bättre modell att vi gemensamt delar på den kostnaden i samhället än att vi låter dem som redan har en låg inkomst - eller låg ersättning, ska jag säga, för de har ingen inkomst - gå in och ha en låg lön. Lönen ska vara till för att människor ska kunna leva på den.
När det gäller att leva på sin lön talar Hanif Bali om de extremt höga lönerna i dag, och då funderar jag på vilka det är som har dem. Är det undersköterskor, vårdbiträden, hotell- och restauranganställda eller anställda inom min bransch, alltså handelsanställda? Använd gärna någon måndag då och då till att besöka dem och kolla deras höga löneläge! Jag tror att de gärna berättar om det.
Människor ska gå in på arbetsmarknaden med en lön att leva på, så att de kan börja sitt eget liv och försörja sig. Det är en rimlig ingång på svensk arbetsmarknad.
Annelie Karlsson (S):
Det är intressant när Hanif Bali talar om vad vi och facket vill. Vi socialdemokrater försöker hålla oss väldigt långt ifrån arbetsmarknadens parters uppdrag. Det Hanif Bali och hans allianskamrater nu gör är dock att kliva rakt in och sidsteppa parternas jobb.
Ingångslöner sätts av parterna; de sätts inte av oss i riksdagen. Det är den ordning vi har, och det är den ordning vi ska fortsätta ha. Jag förstår inte varför en arbetsgivare skulle vilja anställa fler om lönen var låg än om lönen är enligt kollektivavtal och staten betalar en del av den. Subventionen innebär ju för arbetsgivaren att han ändå har en lägre kostnad.
Varför skulle arbetsgivaren vilja anställa fler om det var så att det var en lägre ingångslön än om han betalar samma lön som till alla andra han har anställda och får en del tillbaka via subvention från staten? Vad är det som gör att arbetsgivaren skulle lockas att anställa fler om vi sänkte löneläget? Det är någonting jag inte kan förstå även om jag har ägnat timmar åt att lyssna på er och era argument, Hanif Bali.
Jag har ändå träffat ganska många arbetsgivare, i synnerhet innan jag kom till riksdagen eftersom jag då jobbade som förhandlare. När jag har träffat arbetsgivare har jag aldrig någonsin mött en enda som sagt "Ja, nu är det så billigt, så nu anställer vi några till!". Man har bara anställt när man har haft ett anställningsbehov, och det anställningsbehovet skulle inte bli ett enda dugg större för att lönerna sänktes.
Anställningsbehov bygger vi i stället på helt andra grunder än att dumpa löner. Det gör vi genom att människor har en lön att leva på och kan bidra till att vi sätter hjulen i rullning. Det kan vi göra när människor kan efterfråga och vara köpstarka.
Annelie Karlsson (S):
Inledningsvis tänkte jag att Désirée Pethrus och jag nog kan bli överens. Sedan vidareutvecklade hon sitt resonemang, och då tänkte jag: Nej, det är nog som vanligt.
Jag blir lite förvånad över att Désirée Pethrus säger att regelverket för Arbetsförmedlingen är för krångligt, för när vi tog över regeringsmakten frågade Arbetsförmedlingen oss: Kan ni på något sätt hjälpa till så att vi kan komma ifrån allt regelkrångel? Åtgärderna är för många, och de är för krångliga. Vi kan inte hantera det, och arbetsgivarna kan det än mindre.
Det är precis det den nuvarande regeringen har börjat med, nämligen att försöka göra det enklare för Arbetsförmedlingen att göra sitt uppdrag genom att ta bort en del av de krångligheter den borgerliga regeringen faktiskt var med och införde. Den var med och såg till att det blev de förutsättningarna. I den delen tror jag alltså att vi skulle kunna vara överens. Arbetsförmedlingen önskar inget högre än att vi ska se till att subventionerna blir mer renodlade och enklare att använda.
Vi socialdemokrater har ingen ambition att människor ska rulla från åtgärd till åtgärd och från praktik till praktik, utan vi tror att vi kan göra det mycket effektivare genom att se till att människor får kunskaper och får pröva på arbetsmarknaden. Sedan ska det naturligtvis leda till ett jobb. På något vis försöker borgerligheten smeta på oss att vi tycker att bidragsmodellen är så bra.
Hade vi tyckt att bidragsmodellen var bra hade vi inte gjort så stora satsningar på utbildning. Vi vill rusta människor med kunskaper för att de ska kliva ut på arbetsmarknaden och stå starka och redo att göra sin del. Det handlar om att människor ska kunna försörja sig. Smeta alltså inte på oss rollen att vi vill att människor ska leva på bidrag! Det är precis det vi vill motverka med vår arbetsmarknadspolitik. Vi rustar människor för arbetsmarknaden, och de ska ha en lön att leva på.
Annelie Karlsson (S):
Kritiken mot Socialdemokraterna är att det är för långa processer. Ja, men vi har ju ingen annan uppfattning än att människor ska komma i jobb tidigare. Den delen är vi helt överens om. Det är därför som vi jobbar med regelverket så som vi gör nu. Det som är Désirée Pethrus lösning är att man ska låta arbetsgivare och arbetstagare själva göra upp och helt ställa samhället åt sidan. Det kan man inte göra därför att man inte har jämbördiga parter.
För att göra upp och ingå överenskommelser krävs det att det är två parter som är jämbördiga. Inte ens Kristdemokraterna kan väl påstå att en arbetsgivare och en nyanländ är jämbördiga parter - en nyanländ med dåliga språkkunskaper, dålig, kort eller fel arbetslivserfarenhet för det som arbetet kräver. Ska man då säga att den nyanlände får göra upp med arbetsgivaren?
Det krävs naturligtvis att man går in och hjälper till för att se till att arbetslivets villkor blir sjysta även för de nyanlända. Nyanlända omfattas av svenska kollektivavtal med den ordning, reda och lönesättning som de innebär. Då vill man i stället gå in med statliga subventioner. Det måste väl vara en modell som säkrar att det blir ordning och reda på svensk arbetsmarknad även för den gruppen. Varför skulle vi i Sverige lämna en grupp därhän?
Det ska vara sjysta villkor och vår modell som vi är stolta över och som hela världen tittar på. Men nu kommer det nya människor till oss. Ska de lämnas därhän och inte omfattas av detta? Det är inte en politik som Socialdemokraterna någonsin kommer att stå för. De som kommer till oss ska ha samma förutsättningar som alla andra. Något annat kommer vi aldrig att bli överens om, Désirée Pethrus.
Annelie Karlsson (S):
Jag ska börja med att citera en annan skåning, Peps Persson. Han sjunger: Ett och ett är två. Två och två är fyra. Lönerna är låga och hyrorna är dyra. Ska det vara så svårt att fatta att det är falsk matematik? Människor ska kunna leva på sin lön. Det är ganska enkelt. Det är därför som era lönesänkningsförslag inte är bra för människor. Vi socialdemokrater säger nej.
Det människor framför allt inte behöver är sänkta löner. De behöver högre lön för att kunna skaffa sig ett boende, köpa mat och se till att ungarna får kläder på kroppen. Lönen behövs. Vi har inte skapat löner därför att vi har den samhällsmodellen. Det är för att människor behöver sin lön. Det är det som är grunden till att vi har de löner som vi har.
Ingångslönerna i våra avtal är ganska låga, enligt mitt sätt att se det. Enligt Centerpartiets sätt att se det är de tydligen höga, åtminstone för höga. Vi har ju alltid svårt med kommunikationerna när det gäller den svenska modellen, kollektivavtal och hur vi ska utveckla dessa. Vi uppfattar det nog inte på samma sätt. Kollektivavtal ryms inte i en bok.
Poängen med svenska kollektivavtal är att de är väldigt flexibla och anpassade till olika branscher. Ingångslönen för en undersköterska är helt annorlunda än ingångslönen för en byggnadsarbetare eller för en läkare. Det skiljer sig väldigt mycket mellan olika branscher. Det är det som parterna har byggt upp, och det är det som är modellen med lägre ingångslöner för vissa jobb och högre för andra jobb. Det vill ni slå sönder.
Ni vill fördärva den modellen som har fungerat under så lång tid. Jag förstår inte hur ni kan tro att det skulle innebära någon framgång för Sverige.