Magdalena Andersson (S):
Tänk vad svårt det hade varit för mig att stå här om den här åtgärden hade haft effekt! Nu lägger vi över 15-20 miljarder varje år på den nedsatta ungdomsarbetsgivaravgiften, men det har inte löst ungdomsarbetslösheten. Tvärtom biter den sig fast, och långtidsarbetslösheten bland ungdomar har stigit kraftigt. Den har inte sjunkit tack vare den här åtgärden.
Jag är övertygad om att den tidigare regeringen hade goda ambitioner när man införde detta, men det har uppenbarligen inte haft den effekt som man hade hoppats på. När något man prövar inte funkar, vad gör man då? Jo, då kanske man ska tänka om och pröva något annat. Därför föreslår vi att man tar bort den här åtgärden.
Det skulle vara väldigt svårt att argumentera för det om vi inte hade haft en fortsatt hög ungdomsarbetslöshet trots att man varje år lägger så många miljarder på att få ned den. Men som läget ser ut är jag trygg och bekväm med beslutet. I stället för att lägga resurser på ungdomar som hade haft jobb ändå vill vi lägga resurser på dem som har svårt att komma in på arbetsmarknaden.
Vi har lärt oss av tidigare arbetsmarknadspolitiska satsningar för att stötta ungdomar att komma i jobb. Vi försöker dra slutsatser av de misstag som har gjorts tidigare. Därför utformar vi nu en 90-dagarsgaranti som drar lärdom av tidigare misstag och därför är utformad på ett annorlunda sätt. Två delar i 90-dagarsgarantin är helt centrala. Det första är utbildningskontraktet. Det har att göra med att vi ser en strukturell förändring i ungdomsarbetslösheten.
Ungdomar och vuxna som inte har gymnasieutbildning har mycket högre arbetslöshet än personer som har en gymnasieutbildning. Därför är det viktigt att gå klart skolan. En strukturell förändring som har pågått en tid men som har accentuerats efter krisen 2008-2009 är att jobb som inte kräver gymnasieutbildning tycks ha trängts ut från arbetsmarknaden. Allt fler jobb kräver gymnasieutbildning. Därför måste vi rusta ungdomar med gymnasieutbildning.
Ungdomsarbetslösheten bland personer som inte har gymnasieutbildning är skyhög - över 30 procent. Därför är utbildningskontraktet så centralt. Det handlar om att möta ungdomar där de befinner sig, så att man kan motivera dem att gå tillbaka till utbildning, via folkhögskola eller via en kombination av utbildning och arbete. Den andra delen är traineejobben, som är något helt nytt. Vi använder de kollektivavtal som finns i YA-jobben, som var den borgerliga regeringens flaggskepp, som man trodde skulle lösa ungdomsarbetslösheten.
Vi använder samma avtal, men för att få fart på det hela är vi beredda att skjuta till pengar från statens sida, så att det faktiskt kommer ut ungdomar enligt YA-avtalen, yrkesintroduktionsavtalen. Det är det som är poängen. Vi använder avtal som finns och ser till att ungdomar kommer ut i arbete. Man får ett anställningskontrakt och, Hanif, man utför riktiga arbetsuppgifter. Det är det som är poängen. Man utför riktiga arbetsuppgifter, får en riktig lön och kombinerar det med en yrkesutbildning.
Det är klart att ungdomar står bättre rustade efter ett sådant år än om de har suttit fast i långtidsarbetslöshet som i dag. Det är betydligt effektivare. Jag ska ta upp ytterligare några saker. Finns det något direktiv till SCB om att man inte ska följa sysselsättning? Självklart ska SCB fortsätta följa sysselsättning. Något annat vore naturligtvis helt befängt. SCB ska fortsätta att följa statistik om sysselsättningsgrad och utvecklingen av sysselsättningen, precis som man har gjort tidigare.
Däremot hade man tidigare ett särskilt uppdrag att ta fram statistik utifrån den förra regeringens specifika sysselsättningsmål. Det är inte lika relevant som tidigare. Men alla grunduppgifter SCB har haft sedan tidigare har vi naturligtvis inte ändrat på. Statsskulden har minskat. Den tidigare regeringen sålde ut Nordea, Vin & Sprit och andra företag. Hade man inte gjort det hade statsskulden inte minskat. Det är det som är förklaringen till den minskade statsskulden.