Kent Persson (V):
Jag vill instämma med föregående talare. Jag tyckte att det var ett mycket bra inlägg. I en globaliserad värld där kontakterna mellan världens länder ökar kan frihandeln vara en stark välståndsskapande kraft för världens fattiga länder. Men om man vill nå upp till det målet och få en sådan utveckling måste också handelsavtalen utformas utifrån detta faktum.
Handeln är en viktig och självklar del i en ekonomi. Det gäller såväl handeln inom ett land som handeln mellan länder. Därför är det viktigt att handeln också omgärdas av regler och avtal för hur den ska fungera och att internationella överenskommelser också respekteras. Den internationella handeln styrs i dag av gemensamma avtal i WTO och en rad regionala och bilaterala handelsavtal.
Ett prioriterat mål för Sveriges sittande regering då det gäller utrikeshandeln är enligt Utrikesdepartementet att uppnå högsta möjliga frihandel. Jag återkommer till det sedan.
När Sveriges regering ensidigt upprepar sitt mantra om hur frihandeln och investeringar ger tillväxt och välstånd menar Vänsterpartiet att frihandel utan rättvisa eller tillväxt utan solidarisk fördelningspolitik inte gör någon större skillnad för världens fattigaste. Vi menar att frihandeln kräver likvärdiga förutsättningar mellan olika parter. Så ser faktiskt inte världen ut i dag.
Det är de frågorna som Vänsterpartiet tar upp i detta betänkande: handel och jämställdhet, handel och arbetsvillkor, handel och immateriella frågor, framför allt TRIPS och läkemedelsfrågan. Det handlar om att göra handelspolitiska prioriteringar.
För att få till stånd en väl fungerande världshandel mellan länder utan att mänskliga rättigheter kränks, utan att arbetsvillkor åsidosätts och utan att miljön föröds är det viktigt att det finns regler och avtal för den internationella handeln mellan länder.
Men avtal kan också utformas på olika sätt och därmed i olika grad fungera som verktyg för rättvis och hållbar utveckling. Delar av dagens handelsavtal är omdiskuterade och kritiserade av många folkrörelser för att inte gynna fattigdomsbekämpning och utveckling. Det handlar om uppfyllande av FN:s millenniemål, bland annat ILO:s deklaration om grundläggande rättigheter i arbetslivet.
FN:s millenniemål slår fast att global utveckling kräver en helhetssyn och insatser för fattigdomsbekämpning, utbildning, hälsa, fred, miljö och mänskliga rättigheter. De delarna hör ihop och ingår i en helhet. Sveriges hållning i dessa frågor borde ställas mot den av riksdagen beslutade politiken för global utveckling.
Tyvärr ser vi att det inte är ofta som det sker. Det gäller för Sveriges ställningstagande i just förhandlingar om de så kallade EPA-avtalen med vissa afrikanska länder.
I regeringens skrivelse 2007/08:89 Sveriges politik för global utveckling , som jag hittade på regeringens hemsida, står följande: "En hållbar global utveckling innebär att resurser ska användas på ett sätt som är långsiktigt effektivt och därigenom säkerställer att nuvarande generationers behov tillgodoses utan att kommande generationers förmåga att uppfylla sina behov äventyras.
I det ligger en framsynt och uthållig hantering av gemensamma resurser, globala såväl som regionala, nationella och lokala, och en utvecklingsprocess som är socialt, ekonomiskt och miljömässigt hållbar."
Nu kommer jag till poängen: "För att uppnå målet krävs att alla politikområden, inom ramen för egna områdesspecifika målsättningar, söker vägar för att stärka det svenska bidraget till en rättvis och hållbar global utveckling." Det här gäller alltså handelspolitiken.
I näringsutskottets betänkande står följande: "Utskottet anser att EU bör visa största möjliga öppenhet gentemot fattiga länder, särskilt beträffande varor och tjänster som fattiga människor producerar. Dessa länder drabbas av att många industriländer, inklusive EU-kretsen, fortfarande har betydande hinder för import av varor som är betydelsefulla för utvecklingsländernas export.
Utvecklingsperspektivet måste därför vara fortsatt centralt i handelspolitiken." Utskottets majoritet delar också Vänsterpartiets uppfattning att uppfyllande av FN:s millenniemål är en avgörande fråga. Likadant uttrycker man sig när det gäller jämställdhetsmålen. Därefter avstyrks samtliga Vänsterpartiets yrkanden. Herr talman!
För att ytterligare belysa att det är långt från högtidliga deklarationer till politik som lever upp till vad Sverige har som mål vill jag ta upp några exempel. Sverige vill ytterligare liberalisera handelspolitiken.
Sverige säger sig driva en konsekvent linje för att de rika ländernas tullar ska sänkas, vilket ligger helt i linje med politik för global utveckling. För drygt ett år sedan röstade Sverige för EU-kommissionens förslag att återinföra exportsubventioner för vissa mejeriprodukter. Det handlar om mjölk och smör.
Det innebär att europeiska smör- och mjölkproducenter får betalt för att dumpa sitt överskott i andra länder, många gånger i fattiga länder. Den borgerliga regeringen har vid flera tillfällen sagt sig vara emot exportsubventioner. Har ni nu bytt politik? Ligger det i linje med det av riksdagen fattade beslutet om politik för global utveckling? Men, herr talman, det räcker inte med detta.
Regeringen har också sagt att handelspolitiken ska underlätta för andra länder att få tillträde till EU:s marknad, bland annat genom att ta bort tullar och tariffer på till exempel jordbruksprodukter. Det ska bland annat vara för att underlätta för fattiga länder att exportera till EU. Då är min fundering hur det kan komma sig att Sverige har röstat för införande av strafftullar på fjäderfä och kött från Chile med flera länder.
När det gäller tjänstehandeln driver Sverige att samtliga länder bör göra mer långtgående åtaganden i WTO och att inga sektorer ska undantas från liberalisering, inte ens grundläggande servicesektorer som el och vatten eller sådant som är relaterat till försäljning och marknadsföring av alkohol. Hur tänker ni då?
Ska det också appliceras på svenska förhållanden och öppna marknaden för el och vatten? Sverige har också, till skillnad från flera andra länder inom EU, bland annat Storbritannien, drivit på för att avtal om bland annat investeringar och offentlig upphandling ska ingå i EPA-avtalen, trots att många afrikanska länder konstaterar att de inte är intresserade av sådana avtal.
Detta, herr talman, konstaterar jag är den svenska tolkningen av politik för global utveckling, av uppfyllande av FN:s millenniemål inom handelspolitiken. Vänsterpartiet har en helt annan uppfattning, som vi också skriver i våra motioner och i olika yrkanden som berör handelspolitiken.
Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 3, 6 och 7, men jag står givetvis bakom samtliga övriga reservationer.