KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Persson (S):
Jag tycker att finansmarknadsministern verkligen bekräftade det som var poängen med min interpellation, nämligen att regeringen bedriver plakatpolitik och försöker ställa sig där opinionen finns.
År 2009, någon dag före bolagsstämman, vaknade regeringen och sade: Vi har synpunkter på bonusarna. Före det fanns det inte en synpunkt på de excesser som hade funnits i en bankverksamhet där också staten hade ett ägande.
Den 16 november frågade Dagens Nyheter Peter Norman om just det upplägg som Nordea hade med riskkapitalbolaget Tritons lån för att köpa Carema, vilken uppfattning han hade om detta avancerade men än så länge lagliga skatteplanerande.
Då sade Norman att han inte ville kommentera frågan. Det var den 16 november. Nu har det förflutit några dagar, opinionen växer, och det blir förflyttning i regeringen. Dra inte på er kritik! är frågeställningen. Det är ett mönster.
Inom nästan alla politiska områden försöker man avväpna opinionen genom att skenbart ställa sig vid den. Men man använder inte instrumenten i övrigt. Det är märkligt när Norman argumenterar mot sig själv. Å ena sidan: Vi ska inte äga banker principiellt från statens sida.
Å andra sidan: Vi äger bara 13 procent, så vi kan inte påverka på allvar. Men man kan inte äga båda dessa ståndpunkter. Man kan säga: Vi struntar i det. Vi ska inte ha något ägande. Det får bli som det blir, vilka bonusar, vinster och räntemarginaler det är. Det sköter marknaden rakt av. Det kan man säga och hävda.
Men då kan man inte å andra sidan beklaga sig, om man frånhänder sig de instrument som finns.
Jag kan tycka att det finns något märkligt i att denna verksamhet, som anses vara så samhällsviktig, från statens sida måste garanteras med insättargaranti och annat och att staten ska ta tillbaka den om det behövs, driva och restaurera den och sedan sälja tillbaka den, möjligen till tidigare ägare.
Det är ett mycket vänligt sätt att bete sig mot någon som missköter sig. Det finns inga andra samhällsföreteelser och förhållanden i detta land som den moderatledda regeringen visar en sådan vänlighet. Jag tycker att Peter Norman måste utveckla: Vad är den egentliga ståndpunkten? Vad är problemet?
Vill ni inte ha något inflytande alls, eller är det för lite att ha ett 13-procentigt inflytande? Då kan du rimligen också använda dig av ett annat instrument, nämligen era partivänner som faktiskt styr i Finland och förfogar över det instrumentet, med ett inflytande i banken.
Om ni är upprörda, låt då upprördheten övergå i faktisk handling och inte bara försök till opinionsbildning!
Peter Persson (S):
Det är alldeles utmärkt om finansmarknadsministern ryter till mot banker som handlar ohemult. Men det är bättre om han använder instrument som delägandet i en bank där många upprörts över bonusar och excesser i andra sammanhang jag har nämnt.
Det riktigt intressanta med Normans hållning, som jag sagt var svajig och anpassad till opinion, är ett svar den 16 november detta år, för några dagar sedan, på en fråga från Gustav Fridolin som har rubriken Ersättningar inom Nordea .
Efter problem med lönebildningar, bonus och annat svarar Norman så här: Men det problem Gustav Fridolin pekar på är dock inte en fråga som bara berör Nordea, och det är inte som aktieägare i Nordea vi löser det.
Statens uppgifter på finansmarknaden är att utforma effektiva regelverk som omfattar samtliga aktörer etcetera. Här är svart på vitt. Norman vill inte agera mot det han kritiserar, utan han låter bonusarna fortgå.
Om det skulle vara så att du har en annan uppfattning än att man ska stå med plakat utanför bolagsstämman undrar jag: Är du beredd att verka för att svenska staten ska få en styrelserepresentant i Nordea?
Peter Persson (S):
Jag vill tacka socialministern för svaret på min interpellation som ursprungligen var ställd till Nyamko Sabuni, ansvarig för jämställdhetsfrågor. Men man får ha respekt för regeringens inbördes fördelning av interpellationer. Min interpellation hade en annan inriktning och utgångspunkt när det gäller vårdnadsbidraget än det Göran Hägglund svarat om.
Efter fem år med en moderatdominerad regering konstaterar jag att arbetslösheten i dag är högre och att det så kallade utanförskapet fortfarande är lika stort. Med intresse har jag läst en redovisning som avlämnats av ESO och som rör sysselsättning för invandrare - en rapport om arbetsmarknadsintegration.
Där pekar man på att möjligheterna för invandrade, för dem som lever i så kallade utsatta områden, att ta sig in på arbetsmarknaden inte har ökat. I stället har det blivit svårare.
Man pekar särskilt på att den grupp som mer och mer stängs ute är de kvinnor som kommer till vårt land och som har barn eller som strax är i barnafödande. Du har ännu inte erövrat någon utbildning.
Du har inte kommit in i det svenska samhället på det sätt som du skulle vilja och som skulle kunna göra dig mycket mer anställningsbar och kunna ge dig förutsättningar att bland oss andra leva ett liv i självförsörjning.
Utestängningseffekten är dubbel därför att vårdnadsbidraget - som jag länge skulle kunna argumentera om utifrån att det inte leder till jämlikhet utan till separation mellan könen - förvärrar för invandrade kvinnor. Deras barn förvägras möjligheten att komma till förskolan och att där knyta språkliga och sociala kontakter med andra barn.
Den utestängningen förstärker kvinnornas utestängning när de är hemma med barnen och förvägras tillträde till utbildning och arbetsmarknad. Jag vill därför be dig, Göran Hägglund, att svara på det som frågeställningen i min interpellation gäller.
Har du läst rapporten om sysselsättning för invandrare? Har du tagit intryck av forskarnas resonemang särskilt när det gäller kvinnors utestängning? Väldigt tydligt tar man upp aspekten på vårdnadsbidraget som försvårande. Vilken är din kommentar till detta?
Peter Persson (S):
Egentligen har min interpellation tre poänger, och Göran Hägglund har i sitt inlägg nu bekräftat dessa. De löften och den lockelse den tillträdande alliansregeringen sade sig ha för Sveriges befolkning - man skulle skapa de nya jobben och bryta massarbetslöshet och utanförskap - har grusats. Det har inte blivit så.
Arbetslösheten är högre, och utanförskapet har inte minskat - till priset av stora skattesänkningar och nya, djupa klyftor. Regeringen hävdar arbetslinjen nästan varje gång den talar.
Med detta försvarar man att man har klippt till sjuka i vårt land så att de anses vara friska efter 365 dagar och att det bara är 20 procent av de arbetslösa som har en a-kassa som motsvarar förlusten. Då gäller arbetslinjen.
När man ideologiskt vill driva en annan politik är det dock okej att ha ett vårdnadsbidrag, trots att det låser inne den del av befolkningen - invandrade kvinnor - som har svårast att hävda sig på arbetsmarknaden.
All forskning och all erfarenhet visar att insatser för att i stället få dessa kvinnor i utbildning och arbete samt barnen i förskola kraftigt skulle förstärka integrationens möjligheter. Tidigare i debatten nämndes socialdemokraters ingenjörskonst.
Det är ett vackert ord, men vi är sannolikt inte ensamma om att stå för sociala reformer som förändrar samhället på ett önskvärt sätt. Vad jag vet är inte Nyamko Sabuni socialdemokrat utan regeringskamrat med Göran Hägglund.
Hon skrev, upplysningsvis, "Stoppa den statliga invandrarkvinnofällan" tillsammans med Nina Larsson den 27 september i tidningen Expressen. De skrev att en "annan del av familjepolitiken som hämmar utlandsföddas deltagande på arbetsmarknaden är vårdnadsbidraget. Drygt 100 kommuner har infört det kommunala vårdnadsbidraget.
9 av 10 beviljade ansökningar om vårdnadsbidrag kommer från kvinnor och kvinnor söker också för längre perioder än män." Sedan fortsätter det väldigt nära den argumentationslinje jag har.
De som bäst behöver stöd för att komma i åtnjutande av att erövra arbetsmarknad och egenförsörjning låses in i en familjepolitisk dogm av KD, därför att den väl harmonierar med ert partiprogram. Då struntar ni i den sociala verkligheten och förutsättningarna för kvinnor att ta sig tillbaka.
För mig blir socialministerns debatt naturligtvis förklarande till varför han övertog interpellationen från Nyamko Sabuni, som jag ursprungligen ställde den till.
Peter Persson (S):
Mina slutsatser av den här debatten är två. Återigen får vi i riksdagens kammare bekräftat att det som var det stora löftet vid regeringsskiftet för fem år sedan - en ny jobbpolitik, att bryta det som man kallade för massarbetslöshet och att minska utanförskapet - har misslyckats. Det är högre arbetslöshet och lika stort utanförskap.
Man låter dogmer och principer som det ålderdomliga vårdnadsbidraget styra, som ratas av alla kvinnor som har skaffat sig utbildning och möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. I stället är det den sista lilla strimma för dem som inte klarat att komma in i egen försörjning.
Och vi vet att den får stor inlåsningseffekt för kvinnor som inte har förvärvat utbildningsmöjligheter och därmed en förstärkt social ställning.
Det tycker Göran Hägglund är okej, därför att KD har fått genomföra sitt ideologiskt motiverade vårdnadsbidrag som har starkt ojämställda aspekter och utelåser den grupp som ni lovade tillträde till arbetsmarknaden.
Jag konstaterar utifrån de skilda påståenden som har gjorts här om socialdemokratisk tvångsmässighet i familjepolitiken att i den här frågan är regeringen djupt splittrad.
Det finns också progressiva strimmor i delområden i denna regering som ser precis det som jag ser, och jag hoppas att Göran Hägglund någon dag tar intryck av detta.
Peter Persson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret men konstaterar att han inte är särskilt bekant med min frågeställning.
År 2002, när Sverige inte hade samma rikedom som i dag, var 25 procent av svenskarna tveksamma till om det offentliga skulle ge en trygghet vid sjukdom.
Förra året, då vår nationalinkomst stigit på ett väsentligt sätt, hade siffran för dem som känner oro för om de kommer att få trygghet vid sjukdom ökat till 35 procent. Det är givetvis ingen slump.
Det är en effekt av regeringens medvetna politik för att försämra socialförsäkringssystemen. År 2006 fick 1,7 miljoner löntagare en försämrad sjukförsäkring.
Det sattes i gång något som kallades ett reformpaket som innebär att sjuka förutsätts vara friska efter ett år och kastas ut ur sjukförsäkringen.
Detta har lett till att tusentals och åter tusentals har fått gå från trygghet till osäkerhet och ovisshet i kommunernas försörjningsstöd.
Jag tror att regeringen mycket medvetet och strategiskt håller på att genomföra en politik i vårt land som bygger på att de mest omfördelande reformerna ska utplånas och i förlängningen ersättas av privata försäkringssystem. Det blir effekten.
När osäkerheten breder ut sig och allt färre känner trygghet kompletterar man med privata försäkringar. Så småningom går det vidare i ett system som smälts ned.
Detta gör regeringen för att ha utrymme att genomföra gigantiska skattesänkningar, och mest till dem som redan hade och kände sin trygghet. Men också de erhöll trygghet vid sjukdom och andra skeenden i livet som man inte kan påverka.
Svallfors undersökning visar att viljan att betala skatt för att ha ett solidariskt välfärdssystem inte är sjunkande. Tvärtom ökar den. Det finns en stark vilja hos svenska folket till solidaritet, och då måste det fungera och omfatta oss alla.
Detta solidaritetskontrakt har Moderaterna, det parti ministern företräder, aldrig tyckt om. Ni vill klippa av solidaritetsbandet genom att trasa sönder försäkringssystemen och göra dem omöjliga att använda. Då växer det nya automatiskt fram. Det är er strategi.
Tror inte ministern att det finns ett förhållande mellan en tilltagande misstro mot systemet och de försämringar ni har genomfört?
Peter Persson (S):
Ingen socialdemokrat har någonsin försvarat fusk. För en socialdemokrat är det fusk om man fuskar med sjukförsäkringen, och det är fusk om man fuskar med skatten. För dig är det fusk i sjukförsäkringen, och fel i skatten. Det ena svarar för 20 miljarder, det andra för 130. Moderaterna har ett oerhört behov av att skriva ny historia och ändra den gamla historien.
Kristersson driver nu inom departementets ram ett historiebeskrivningsprojekt, Svensk välfärdspolitik 100 år , där man försöker beskriva att den svenska välfärdsmodellen utvecklades i samsyn mellan höger och vänster enligt en intervju med dig i Axess i mars. Så var det ju inte alls.
Det var en oerhörd strid när reform efter reform mödosamt togs fram för att skapa ett välfärdsbygge. Jag vet ju vad du sade så sent som 1990: Som moderater och förkämpar för individuell frihet och marknadsekonomi har vi ett uppdrag att bekämpa och avveckla välfärdsstaten.
Målet är att den kollektiva välfärdspolitiken i alla dess former och skepnader måste göra andra förlegade och felaktiga socialistiska system sällskap på historiens skräphög. Nu försöker du skriva en annan historia. Det är väl snart så att det var ni som tog upp kampen för socialförsäkringarna precis som ni försöker inbilla folk att ni tog täten i kampen för rösträtt.
På område efter område försöker ni skriva om historien, och sedan gör ni något annat. Just med socialförsäkringarna har ni försämrat människors villkor. Ni skyller på att några fuskar. Därför var det nödvändigt att skicka ut alla från sjukförsäkringen. De blev friska efter ett år. Nu hamnar de i kommunernas försörjningsstöd.
Löntagare tvingas att teckna kompletterande försäkringar bland annat vid sjukdom. Det handlar naturligtvis om att driva fram företagsverksamhet vid sidan om. Det är väl ingen tillfällighet att Skandia har skapat en sjukförsäkring och en sjukvårdsförsäkring och nu också driver ett eget sjukhus.
Det är effekter, produkter, av en medveten politik då ni kraftigt sänker skatterna och tar bort resurser från försäkringssystemen och säger: Vi har inte råd. Ni garnerar med: Detta gör vi för att stoppa fusket. Ingen socialdemokrat har någonsin försvarat fusk.
Ni använder det som ett argument för att klämma åt alla som är sjuka. Ni ger er på socialförsäkringssystemen eftersom ni vet att det är den bästa omfördelningsfaktor som finns i ekonomin. Ni har aldrig tyckt om omfördelning. Klyftor är målet med er politik, men det vill ni inte säga.
De nya moderaterna förklär sig och låtsas att de har tagit täten i kampen för trygghet i det svenska samhället. Med dina citat belägger jag att det är falsk historieskrivning, Ulf Kristersson.
Peter Persson (S):
Jag tillåter mig att citera vad Ulf Kristersson inte bara sade utan skrev 1990: "Som moderater och förkämpar för individuell frihet och marknadsekonomi har vi ett uppdrag att bekämpa och avveckla välfärdsstaten." Det säger Ulf Kristersson inte är seriöst. Var du inte seriös i din politiska gärning för 20 år sedan, Ulf Kristersson?
Varför vill ni moderater aldrig tala om era verkliga avsikter? Jag tycker att det är en stor brist i svensk politik i dag. Det hade blivit mycket tydligare. Ni sänker inte skatterna för att det är tvångsmässigt nödvändigt och för att folk ropar efter det. Ni säger att ni gör det för att skapa fler jobb. Men arbetslösheten minskar inte.
Ni har gjort det för att genomföra stora omfördelningar i det svenska samhället och öka klyftorna. Och någon måste betala. Det är bland andra de sjuka som har fått betala genom kraftiga försämringar i försäkringen och alla som är friska och som har en minskande tilltro till försäkringen i framtiden.
Det är väl ärligare att ni säger att er politik syftar till det som ni sade förr men som ni i dag försöker garnera, nämligen att människor ska klara sig själva och ta egna försäkringar?
LO:s välfärdsutredare Kjell Rautio har skrivit att Gustav Möller skulle rotera i sin grav om han hörde en högerman i Sveriges riksdag försöka ta honom till sitt bröst. Sluta upp med dessa dumheter, Kristersson!
Peter Persson (S):
Fredrik Schulte inledde faktiskt på ett rätt intressant sätt. I fyra minuter och 50 sekunder talade han om marknadsmisslyckandet i USA. Han talade om den felaktiga politiken i Europa som föder och reproducerar fattigdom. Det var riktigt intressant i fyra minuter och 50 sekunder.
Sedan for han hem hit och började med kapitel ett i Schlingmanns grundcirkel: Vi är utan skuld. Sverige är unikt tack vare oss moderater. Sedan talade han i sju minuter om skattesänkning, skattesänkning och skattesänkning.
Under tolv minuter nämnde han inte barn, äldre, skola, sjukvård och allt det som politiken handlar om och som vi tar in skatter för att kunna göra. För Schulte är varje skatt den ledes bidrag till ofärd.
Varje skatt som finns kan bara användas till en enda sak - sänkas eller förgöras.
Därmed är han också i verkligheten mycket nära sin stora förebild Anders Borg som 1992 formulerade sig på följande sätt: Politikens viktigaste uppgift under de närmaste tre fyra decennierna är att på ett rationellt och humant sätt nedmontera den generella välfärdspolitiken.
Schulte, du och Borg är tyvärr på god väg att lyckas.
Peter Persson (S):
Du är okunnig och ohistorisk, Schulte. För hundra år sedan sjöng Socialdemokraterna "båd' stat och lagar oss förtrycka, vi under skatter digna ner". Det var innan vi använde skatteresurserna till att skapa ett bättre samhälle, ett välfärdssamhälle.
Skatten gick då till Högerns bastioner kyrkan, militären, polisen, men när resurserna användes annorlunda var de naturligtvis till befrämjande av mänsklighetens utveckling. Sedan gällde det jobbskatteavdraget, denna lysande sak som skulle skapa så mycket lycka.
När Fredrik Schulte och jag debatterade inkomstskatterna 2011 hade vi 7 1⁄2 procents arbetslöshet. 2012 var 365 000 arbetslösa, vi var på väg mot 8-procentsnivån. I dag är 420 000 arbetslösa. För varje år som gått har arbetslösheten stigit med 60 000, detta med fyra jobbskatteavdrag.
Hur många fler kommer att bli arbetslösa med det femte, sjätte, sjunde? Det finns naturligtvis ett samband mellan hur mycket resurser samhället har och möjligheten till investeringar i verksamheter som är gemensamma. Där finns faktiskt ett samband vad gäller de samhälleliga orättvisor som skapas. Det som Alliansen kallar bidrag kallar vi rättighet.
Den som jobbat och slitit ska ha rätt till en försäkring när man är sjuk eller arbetslös. Jag vill säga att det är orättfärdigt att de 10 procent som har det sämst ställt i vårt land samlat fått se sina resurser sjunka med 5 procent under senare år. Det är orättfärdigt. Ni skapar nya och bestående klyftor i vårt land, Fredrik Schulte.
Peter Persson (S):
När Gunnar Andrén hörde mig i talarstolen sade han sig tänka på Fröding. Jag uppfattade det som en vänlighet. När jag hörde Gunnar Andrén i talarstolen tänkte jag på Konjunkturinstitutet.
Jag har nämligen svårt att förstå hur Gunnar Andrén kan få ihop versen, att han delar all min syn på välfärd och all högerns syn på skattesänkningens välsignade dynamik.
Det är någonting som haltar i rimmet och förtar det mesta av skönheten. Det har talats mycket om statsmannakonst här i dag i tidigare inlägg.
Jag som bor i Jönköpings län kunde också ta del av övningarna i Maramö med flagghissning, korvgrillning och fototillfällen. Där bortom och denna kammare finns politiken.
Nyss hörde vi Schulte, som ett tjog bålgetingar, attackera alla som lever på bidrag i vårt land - dessa arbetslösa som överutnyttjar och sänker samhället. Är det också Gunnar Andréns uppfattning att arbetslöshetsförsäkringen är väl omfattande och inte kan höjas?
Är det också Gunnar Andréns uppfattning att a-kassan ska ligga där den ligger?
Peter Persson (S):
Konjunkturinstitutet är en hedervärd myndighet, och viktig.
När jag raljerar om Maramö säger Gunnar Andrén: När ska ni göra motsvarande? När ska ni träffas? Då vill jag meddela: Två veckor efter påsk ska vi träffas. Vi tänker inte grilla korv. Vi ska inte hissa flaggor.
Vi träffas i Mittpoolen rätt över gatan och diskuterar, oss skattepolitiker emellan, finansiell transaktionsskatt, dricker en mugg kaffe, medan ni sitter i den vackra salen med departement. Det kommer vi att göra nästa mandatperiod, Gunnar Andrén.
Peter Persson (S):
Jag har i många debatter här i kammaren sagt att vi har en moderatledd regering som har en retorik, en vältalighet, och en annan praktisk politik. Till skillnad från Bo Lundgrens moderater talar Reinfeldts moderater om välfärd, men de gör mer dramatiska skattesänkningar än man gjorde då.
Nu gör man på ett annorlunda sätt. Jag ska berätta hur Kommunsverige i dag utvecklas och varför kommunerna börjar digna under bördor som gör att nedskärningar faller ut och människor köper alternativ.
Det stora systemskiftet i regeringens politik var när man sade: Jobbskatteavdragen ska skapa nya jobb. Tillsammans med en annan hållning i socialförsäkringsfrågorna har arbetslöshetsförsäkringens demontering, kraftiga försämring, lett till att försörjningsstödet exploderar i landets kommuner.
Genom den misslyckade jobbpolitiken och överförandet av ansvar till kommunsektorn exploderar försörjningsstödet. I Värnamo i mitt hemlän hade man budgeterat 13 miljoner och får ett utfall, beräknat innevarande år, på 21 miljoner kronor, vilket är nästan en fördubbling av försörjningsstödet.
I min gamla hemkommun Jönköping får man en lika stor budgetavvikelse som Värnamo, 21 miljoner kronor. Det handlar om att påföra kommunerna ett medfinansieringsansvar för infrastruktur. Ställer man inte upp med egna resurser blir det inget. Det är en utpressningssituation från statens sida.
Det handlar om de stora neddragningarna i arbetsmarknadsåtgärder, vilket har gjort att kommunerna har fått starta egen arbetsmarknadsenhet av stor omfattning. Det handlar om de dramatiska neddragningarna i arbetsmarknadsutbildning. Anders Borg står i kammaren och säger: Vår politik ligger fast.
Ett femte jobbskatteavdrag är vår inriktning. Det gör han i en situation då 8 av 21 landsting och 46 av de 290 primärkommunerna höjer skatten innevarande år.
Kommer du, Anders Borg, trots denna omfördelning från stat till kommun att hålla fast vid en politik där ett femte jobbskatteavdrag anses vara allas lycka? Vi ser ett dramatiskt fall i kommunernas resultat.
Sveriges Kommuner och Landsting säger att en tredjedel av kommunerna kommer att visa negativa resultat nästkommande år på grund av minskade statsbidrag och ökade kostnader för det jag har beskrivit. Kommer du trots det inte att se till att kommunsektorn får mer resurser, Anders Borg?
Tänker du låta nedskärningarna slå igenom i kommunsektorn så att du slipper ta dem?