KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Andersson (SD):
I interpellationssvaret lyfter Anna Ekström fram Demokrativillkorsutredningens betänkande, som bereds hos Regeringskansliet. Jag tycker att det är bra att regeringen ser närmare på detta, och är det så att Folkbildningsrådet självt vidtar olika åtgärder för att komma åt problemet som vi ser är det bra. Sverigedemokraterna välkomnar fler och skarpare förslag för att sätta stopp för att islamister och andra extremister ska kunna få statsbidrag, som i dag.
Regeringen har dessvärre varit mycket seg med att agera mot islamisterna, som har lyckats cementera sig som stora bidragstagare i det svenska civilsamhället. Detta inte bara genom staten utan också genom kommuner och regioner. Fru talman! Precis som jag nämner i interpellationen har en rad olika kommuner nu börjat agera mot Ibn Rushd på grund av islamistkopplingarna som jag påtalar. Göteborgs stad är en sådan kommun.
Nu i september har man valt att dra in de lokala bidragen till Ibn Rushd. Skälen till det tycker jag är så pass anmärkningsvärda att de är värda att lyfta upp här i kammaren. Ibn Rushd har bland annat valt att samarbeta med den saudiskfinansierade Bellevuemoskén, som sedan länge är ett känt centrum för islamism av värsta tänkbara sort. Det är IS. Det är al-Shabab.
Även den medialt kände IS-terroristen Michael Skråmo har predikat i den moskén. Att Bellevuemoskén är sådan framgår av rapporter från Försvarshögskolan som bland annat terrorforskaren Magnus Ranstorp ligger bakom. Några månader innan Göteborgs stad beslutade att dra in bidragen gjorde Eskilstuna kommun det, även där på grund av ideologiska tveksamheter.
Även andra kommuner runt om i Sverige har agerat, till exempel Hässleholm och Skurup, och jag tror att fler kommer att följa. Fru talman!
Apropå Demokrativillkorsutredningens betänkande som nämnts här i debatten skulle jag vilja citera ur Säkerhetspolisens remissvar på detta, som jag finner mycket intressant och viktigt: "Säkerhetspolisen bedömer att ett relativt stort antal organisationer med kopplingar till extremistmiljöer mottar offentliga medel genom såväl statliga som kommunala bidrag.
Sådana organisationer kan bidra till en ökad radikalisering i Sverige och bidra till våldsbejakande miljöers tillväxt. Det är därför av stor vikt att skapa effektiva och rättssäkra verktyg för att säkerställa att sådana organisationer inte erhåller offentliga medel och att bidragsgivande myndigheter har förutsättningar att neka eller återkräva bidrag om det visar sig att kraven inte är uppfyllda. Offentlig verksamhet ska inte finansiera antidemokratiska krafter och därigenom bidra till extremistmiljöernas fortlevnad eller tillväxt."
Med anledning av detta vill jag fråga: Delar Anna Ekström Säpos problembeskrivning att ett relativt stort antal organisationer med kopplingar till extremistmiljöer mottar offentliga medel genom statliga bidrag och att detta kan bidra till radikalisering och våldsbejakande miljöers tillväxt? Om hon gör det, varför agerar regeringen så segt gällande folkbildningspolitiken när fallet Ibn Rushd mycket väl stämmer in på det som Säpo beskriver?
Jonas Andersson (SD):
Jag tror inte att någon kan betvivla att Sverigedemokraterna tar hotet från islamismen på allvar. Vad Säpo säger är självklart mycket viktigt för oss. Det är också därför jag när det gäller folkbildningspolitiken påpekade att jag inte tycker att regeringen alls har tagit denna fråga på allvar, exempelvis när det gäller Ibn Rushd. Men nu är det dags att stänga av bidragskranen till islamisterna. Islamister ska inte ha en enda skattekrona till. Det finns hur mycket fakta som helst på bordet när det gäller Ibn Rushds kopplingar till islamism och till Muslimska brödraskapet.
Trots detta går det mycket sakta för regeringen att sätta stopp för bidragsregnet i mångmiljonklassen över Ibn Rushd. Om Folkbildningsrådet inte klarar av att fatta de beslut som krävs måste ju regeringen och Anna Ekström agera. Annars fortsätter miljonregnet över islamisterna till stor skada för det svenska samhället. Fru talman!
Jag vill hävda att problemen med islamism inte hade varit i närheten av så utbredda som de är i Sverige i dag om det inte vore för denna regering och tidigare regeringar. De har via myndigheterna pumpat in enorma summor i olika organisationer i civilsamhället, som Ibn Rushd. Dessa organisationer lever därmed närmast uteslutande på skattemedel, så detta är i väldigt hög grad ett politiskt skapat problem.
Vi hade alltså varit utan en rad olika islamistorganisationer och organisationer med kopplingar till islamister om inte så hade skett. Jag menar att regeringens folkbildningspolitik har havererat. Sverigedemokraternas linje är däremot att islamister inte ska ha en enda krona till, och det finns inga undantag från detta.
Jag vill fråga, generellt sett: När så många islamistkopplingar kommer fram hos en organisation som får tiotals miljoner kronor i statsbidrag om året och ansvarig myndighet börjar granska detta närmare, är det inte då dags att frysa utbetalningarna tills man förstår vad det är som händer och vad man håller på med? Ser inte Anna Ekström en risk för att islamister annars tillskansar sig ytterligare miljoner av skattebetalarnas pengar?
Jonas Andersson (SD):
Jag noterar hur Amanda Linds och regeringens hållning börjar skilja sig åt väldigt mycket när det till exempel gäller kommunernas rätt att förhålla sig till migrationspolitiken och säga nej till den på olika sätt. Men det verkar väldigt svårt att sätta stopp för bidrag till islamister och liknande. Regeringen har de senaste veckorna kommit med förslag för att liberalisera den svenska migrationspolitiken ytterligare. Det handlar bland annat om den ökända gymnasielagen. Där är ju regeringen mycket snabb och handlingskraftig.
Man går fram med snabbremisser och driver skyndsamt igenom förslag som går allt närmare amnesti för vuxna män utan skyddsbehov som redan nu har försörjts i åratal av skattebetalarna. Varför är detta relevant i en debatt om civilsamhället? Jo, för att det visar hur resolut regeringen agerar i vissa fall och hur impotent man är i andra fall. När det gäller att sätta stopp för bidrag till islamister och liknande går det extremt trögt.
Jag tror inte att vi kommer att få se någon ny lagstiftning om demokrativillkor förrän 2022, och då är vi nästan framme vid nästa val och regeringen Löfven har suttit i snart två mandatperioder. För att få perspektiv på det kan vi komma ihåg att när regeringen tillträdde efter valet 2014 var Barack Obama fortfarande president i USA, och migrationskrisen 2015 hade vi ännu inte upplevt.
Hur kommer det sig, Amanda Lind, att regeringen kan vara så otroligt snabb och till och med skräddarsy lagar och förordningar som gymnasielagen för afghaner utan skyddsskäl medan det tar många många år för regeringen att lägga fram förslag för att sätta stopp för statsbidrag till islamister?
Jonas Andersson (SD):
Tack, Amanda Lind, för svaret på interpellationen! Sverigedemokraterna har om och om igen i denna kammare tagit upp frågan om statliga aktörer som regeringen styr över och hur de bidrar till att legitimera organisationer med koppling till islamism i Sverige. Studieförbundet Ibn Rushd, som omnämns i denna interpellation, är en sådan organisation.
Den har kopplingar till det islamistiska Muslimska brödraskapet, kopplingar som bland annat framgår av studieförbundets stadgar och av var dess tillgångar ska hamna vid en eventuell upplösning. Dessutom har Ibn Rushd återkommande bjudit in olika islamistiska hatpredikanter och skapat en plattform för dem på olika sätt. Man har också på andra sätt samverkat med aktörer som ingår i Muslimska brödraskapets nätverk.
Det borde vara tydligt för regeringen, tycker jag, vad det är man håller på med från Ibn Rushds sida. Sverige har inte råd med en regering som är så trögstartad och naiv att den inte tar krafttag mot detta i tid. Fru talman! Trots alla Ibn Rushds kopplingar till islamism - och med regeringens goda minne - delar Folkbildningsrådet ut tiotals miljoner kronor om året i statsbidrag till denna islamistkopplade organisation.
För detta ifrågasätts Folkbildningsrådet och regeringen kraftigt, inte bara här i Sveriges riksdag utan också av etablerade forskare såsom Magnus Ranstorp, Aje Carlbom med flera. Även en rad kommuner har förstått problemet med Ibn Rushds kopplingar till islamism. I år har bland annat Göteborgs stad och Eskilstuna kommun stoppat bidragen på kommunal nivå av det här skälet.
Regeringen försöker nu, med mycket begränsad trovärdighet, signalera en skärpning av vilka organisationer som ska få statsbidrag avsedda för folkbildning. I sitt svar på min interpellation lyfter Amanda Lind fram att Folkbildningsrådet i år har fattat beslut om att skärpa statsbidragsvillkoren och att Folkbildningsrådets kansli ska förstärkas med särskilt fokus på att utveckla kontroll och uppföljning. Det handlar om den typen av åtgärder. Detta är bra.
Men det är inte säkert att det kommer att leda till någon reell förändring när det gäller samverkan med och stödet till islamistkopplade organisationer. Fru talman! Om regeringen menar allvar med att extremister inte ska få statsbidrag borde det rimligen följas av ett konsekvent och trovärdigt agerande. När allt fler kommuner drar in bidragen till Ibn Rushd och etablerade forskare återkommande larmar om studieförbundets islamism, vad gör myndigheter som regeringen ansvarar för då?
Jo, som jag lyfter fram i interpellationen fördjupar man i år i stället samarbetet med Ibn Rushd genom Statens medieråd, en myndighet som Amanda Lind är ansvarig för. Jag undrar därför: Varför fördjupar Statens medieråd, en myndighet som Amanda Lind är ansvarig för, sitt samarbete med en islamistkopplad organisation i stället för att stanna upp och kolla vad det är man egentligen sysslar med?
Jonas Andersson (SD):
Vi kan konstatera att en myndighet som Amanda Lind ansvarar för, Statens medieråd, i år har inlett ett samarbete med det islamistkopplade studieförbundet Ibn Rushd, som jag sa i föregående inlägg. Det här gör man inom ramen för ett nätverk som arbetar med medie- och informationskunnighet, MIK.
Eftersom Statens medieråd genomfört denna samverkan inom ramen för ett regeringsuppdrag som ska bidra till att genomföra regeringens demokratistrategi är detta särskilt värt att uppmärksamma här i kammaren, tycker jag. Regeringens demokratistrategi ska alltså genomföras med hjälp av islamistkopplade organisationer. Det är ju galenskap, Amanda Lind. Fru talman! År 2018 framkom det att Ibn Rushd inlett ett samarbete med mediehuset al-Jazira, som är baserat i Qatar.
Bland annat erbjöds deltagare under den Ibn Rushd-stödda konferensen Muslimska familjedagarna ett slags journalistisk utbildning i samverkan med mediehuset. al-Jazira är i sin tur en plattform för Muslimska brödraskapets idéer och för dess andlige ledare, Yusuf al-Qaradawi, personligen. al-Qaradawi har haft ett eget programformat på al-Jaziras arabiskspråkiga del, fullt med olika islamistiska utspel.
Det är väldigt anmärkningsvärt att regeringen nu genom Statens medieråd på sätt och vis tar hjälp av de här islamisterna för att genomföra sin demokratistrategi. Fru talman! Jag och min partikollega Björn Söder har i skriftliga frågor till Amanda Lind tagit upp Statens medieråds samverkan med Ibn Rushd.
Det har lett till att Statens medieråd i ett nyhetsbrev kring MIK påstått att det är falskt att Ibn Rushd har kopplingar till Muslimska brödraskapet, trots att kopplingarna är väldokumenterade och har påvisats om och om igen av etablerade forskare.
Än mer allvarligt med nyhetsbrevet är att myndigheten problematiserar att det ställs kritiska skriftliga frågor i riksdagen om Statens medieråd och Ibn Rushd från riksdagsledamöter som mig och Björn Söder. Därför har jag två frågor.
Hur ser Amanda Lind på att regeringens demokratistrategi via Statens medieråd genomförs med hjälp av en organisation som har klarlagda kopplingar till islamism? Ser Amanda Lind hur allvarligt det är att en statlig myndighet som hon ansvarar för problematiserar riksdagsledamöters fullgörande av sina demokratiska uppdrag?
Jonas Andersson (SD):
Det var inte tydligt för mig att Amanda Lind ställde en fråga till mig i förra inlägget. Det var därför jag inte svarade på det. Nu är problemet att det är islamism som vi har att göra med här. Det är inte något slags moderat version av islam. Den här regeringen är med och finansierar en organisation som har väl belagda kopplingar till islamism och islamistiska Muslimska brödraskapet. Det är problemet.
I en interpellationsdebatt i september med Amanda Linds regeringskollega Anna Ekström frågade jag hur regeringen ser på det islamistiska Muslimska brödraskapet. Svaret uteblev då. Jag fick inget svar på min fråga. Frågan blev helt ignorerad av regeringen. Jag tycker inte att vi kan ha det så att regeringen duckar för sådana viktiga frågor när myndigheter som regeringen ansvarar för samarbetar med organisationer i Muslimska brödraskapets nätverk. Svar på interpellationer Fru talman!
Jag vill ge regeringen ännu en chans att svara på frågan. Hur ser regeringen på Muslimska brödraskapet? Är det en rimlig samarbetspartner för svenska myndigheter?
Jonas Andersson (SD):
Tack, Morgan Johansson, för ytterligare ett fantasifullt svar! Jag tänker lämna alla de osakliga påhoppen därhän. Jag förstår att det är jobbigt när det kommer människor från verkligheten in i den här politikerbubblan där det trängs människor som aldrig haft ett riktigt jobb utanför politiken. Under den tid som Morgan Johansson har suttit i regering, därefter i opposition och sedan i regering igen jobbade jag med flyktingar och migranter i 15 år, på golvet. Det är där man lär sig hur lagar och förordningar fungerar i verkligheten och hur samhället ser ut på riktigt.
Det är där man i praktiken får se konsekvenserna av den politik som förs. Jag förstår varför ministern helst undviker att tala om sakfrågan. Det kan inte vara lätt att försöka försvara en omöjlig position: dels vara stolt och nöjd över minskade nivåer, dels lägga fram förslag som utan tvekan kommer att öka nivåerna. Jag vet inte om ministern känner till begreppet "dubbeltänk" från en bok som heter 1984 av George Orwell. Om inte annat kan det vara ett bra boktips.
Jag trodde tidigare att det var en fiktiv roman, men jag har mer och mer börjat förstå att det är någon typ av dokumentär om Socialdemokraterna. Ministern har ju för vana att använda sitt sista inlägg till det som i boken kallas tvåminutershat. Vi får väl se hur det går i dag. Faktum är i alla fall att Morgan Johansson är den migrationsminister som har släppt in flest asylsökande och invandrare över huvud taget i Sveriges historia. Under de första åren i sin ministerroll lyfte han inte ett finger för att minska invandringen.
Han var stolt över den och vägrade diskutera eventuella konsekvenser - de konsekvenser som sedan gjorde att regeringen i ren panik under hotet om en systemkollaps gråtande tvingades vidta åtgärder för att minska söktrycket. Nu vill Morgan Johansson öppna upp igen. Han är stolt över invandringen och vägrar att diskutera konsekvenserna. Cirkeln är kanske sluten.
Att lära sig av sina misstag verkar tyvärr inte finnas i denna regerings vokabulär.
Jonas Andersson (SD):
Jag kan börja med att säga att det inte är någon som ifrågasätter föreningsfriheten. Jag hoppas att statsrådet förstår skillnaden mellan att ge statliga bidrag till en förening och föreningsfrihet. Det är två helt skilda saker. Det hoppas jag att vi båda förstår. Statsrådet hävdar i interpellationssvaret att statsbidraget till etniska organisationer inte bidrar till segregation. Det kan man förstås hävda, men jag skulle vilja vända på frågan.
Har statsrådet något belägg - förutom allmänt tyckande, önsketänkande och olika subjektiva bedömningar från dem som mottar bidraget - för att bidraget har några positiva effekter för det svenska samhället? Det är inte Sverigedemokraterna som står bakom bidraget - det har jag tydliggjort - utan det är regeringen. Rimligen bör man kunna påvisa något slags konkret nytta med den politik man för. Bidraget kostar de svenska skattebetalarna tiotals miljoner kronor om året.
Jag menar att det är viktigt att vi i den här kammaren ser till att ta ansvar för att sådana stora summor av skattebetalarnas pengar går till samhällsnyttiga ändamål med positiva resultat. Av det skälet ifrågasätter jag det här bidraget. I MUCF:s återrapportering från 2020 om organisationsbidragens användning och effekter, vilket inkluderar statsbidraget till etniska organisationer, finner man en del intressant läsning, menar jag.
I återrapporteringen kan man läsa att statsvetare konstaterar att utvärderingar om effekter förutsätter att det finns preciserade och mätbara mål, vilket saknas för statsbidrag likt det för etniska organisationer. MUCF menar förvisso att bidragets resultat och effekter är i linje med dess syfte, men man kommer också med en rad brasklappar som skapar grund för ett ifrågasättande.
Om tillförlitligheten kring bedömningen av bidragets resultat och effekter skriver MUCF att "vi vill understryka att vår redogörelse enbart bygger på rapporteringar och uppskattningar från organisationerna själva. Organisationernas subjektivitet bör problematiseras, framför allt när det gäller svaren på de frågor som handlar om vilka resultat och effekter deras projekt har gett."
Specifikt om statsbidraget till etniska organisationer skriver man så här: "Syftet med bidraget till etniska organisationer skiljer sig från de andra organisationsbidragen genom att det inte explicit anger någon förväntad effekt på samhälls- eller individnivå för målgruppens ställning. Detta faktum har MUCF påpekat sedan myndigheten först skrev om bidragets användning och effekter."
Det beskrivs också i återrapporteringen hur statsbidraget till etniska organisationer helt håller igång flera av de här organisationerna. Det är alltså staten som med ett slags konstgjord andning håller igång organisationer på etnisk grund i ett Sverige som redan är väldigt splittrat och segregerat.
Jonas Andersson (SD):
Jag vill börja med att konstatera att visst finns det mycket medel som bör fortsätta att gå till delar av civilsamhället, men det finns också problem. Vi har till exempel sett att det har fuskats bort väldigt mycket pengar som ska gå till civilsamhället när det gäller studieförbunden. Vi har sett att pengar går till islamister och liknande, och jag hoppas att jag och statsrådet är överens om att den typen av civilsamhälleliga aktörer inte ska ha några bidrag över huvud taget. Det är i varje fall min åsikt. Många aspekter av statsbidraget till etniska organisationer är problematiska.
I förordningen om statsbidrag till organisationer bildade på etnisk grund framkommer, som jag var inne på tidigare, att det endast får beviljas organisationer som "till övervägande del har medlemmar med utländsk bakgrund". Något bidrag finns i omvänd ordning inte till personer med svensk bakgrund. Ser statsrådet ett problem med en förordning som i praktiken endast ger rätt till bidrag när medlemmarna har en viss etnicitet?
Har föreningar i civilsamhället för många medlemmar med svensk bakgrund är de med den här absurda politiken stoppade från att få bidrag. Ser inte statsrådet att det här är galet? Jag utgår ju från att statsrådet hade sett problem med förordningar som gör att organisationer stoppas från bidrag om de har för många medlemmar med utländsk bakgrund. Hur ligger det egentligen till, statsrådet?
Jonas Andersson (SD):
Jag vet inte om Morgan Johansson är rätt person att prata om anständighet i någon debatt över huvud taget. Men vi kan väl släppa den biten så att Morgan Johansson i stället kan förklara sin politik. Jag vill höra regeringens syn på saken: Ligger vi på en miniminivå, ska vi ned på en miniminivå eller bryr sig regeringen inte alls i frågan? Vad menar Morgan Johansson när han pratar om miniminivåer och volymer? Det kan inte vara så svårt att förklara.
Till skillnad från regeringspartierna är Sverigedemokraterna raka och tydliga med vad vi vill: Vi ska ha Europas lägsta nivåer, både vad gäller anpassning till EU-rätten och vad gäller själva mottagandet. Jag kan ge Morgan Johansson några tips på vad han skulle kunna göra för att på riktigt anpassa migrationslagen till den miniminivå som gäller enligt EU-rätten. Asylinvandringen ska ned till så nära noll som möjligt. Dörren måste stängas för alla som vill asylshoppa.
Sverige måste helt enkelt bli oattraktivt som slutdestination för människor som har passerat tiotals säkra länder. Försörjningskraven på anhöriginvandring måste skärpas över hela linjen. Ingen ska invandra på skattebetalarnas bekostnad för att landa i fattigdom och utanförskap. Arbetskraftsinvandringen måste reformeras. Vi kan inte längre dela ut arbetstillstånd till pizzabagare och servitriser som jobbar för 13 000 kronor i månaden. Medborgarskapet måste uppvärderas.
Det måste finnas ordentliga språkkrav och samhällskunskapskrav men också vandelskrav, försörjningskrav och krav på lång hemvist i Sverige. Återvändandet måste prioriteras. Alla som får avslag ska utvisas så fort det bara är möjligt enligt internationella konventioner. Fler förvarsplatser, mer elektronisk övervakning och sanktioner mot trilskande tredjeländer som inte vill ta emot sina egna medborgare måste till. Återvandringen måste uppmuntras, som i Danmark.
Det är bra att Morgan Johansson också vill prata om Danmark, för där har vi jättegoda exempel att hämta. Det är den politiken som måste till för att vi ska kunna prata om europeiska miniminivåer på riktigt.