KBLab/rixvox huggingface dataset:
Christer Nylander (L):
Jag uppfattar statsrådets svar som att det verkligen behövs ett strategiskt grepp för att lyfta lärarutbildningen - för att öka ansökningarna, se till att fler vill gå utbildningarna, få högre antagningspoäng och få fler människor att genomföra utbildningarna. Jag uppfattade dock inte att det finns något strategiskt tänk eller någon strategisk plan för detta, och jag skulle vilja upprepa frågan vad regeringen har för strategisk idé när det gäller att stärka utbildningen.
På lång sikt finns det nämligen rätt kraftiga behov inte bara av att stärka lärarutbildningen utan också av att se till att vi har de skickligaste lärarna på plats i skolan. Nej, Liberalerna har rätt många förslag till hur vi ska stärka lärarutbildningen. Vi har förslag om antagningskrav, och det tror jag att även regeringen hade innan den blev regering. När regeringen var i opposition hade man också idéer om till exempel krav på en viss lägstapoäng på högskoleprovet för att få komma in på lärarutbildningen. Det står vi fortfarande för.
Vi tycker att det ska finnas fler vägar in, och vi har en hel del konkreta förslag där. Vi har också satsningar på detta i vårt budgetförslag. Vi fortsätter att utveckla vår skolpolitik och vår syn på lärarutbildningen, hela tiden, för vi tror att detta är en central fråga. Den är central för skolan i sig och för lärarutbildningen i sig, men framför allt är den central för samhället som helhet. Jag noterade att statsrådet sa att högskolor och universitet jobbar med ett breddat deltagande.
Ska man tolka det som att det förslag statsrådet lade fram för några månader sedan egentligen inte behövdes? Var det ett slag i luften, var det en markering eller var det någonting i sak som statsrådet ville förändra?
Christer Nylander (L):
Det här med forskning är svårt. Det finns sannolikt inte jättemycket internationell forskning som säger att den läsa-skriva-räkna-garanti som nu föreslås är någonting som verkligen ger effekt. Däremot finns det rätt mycket forskning som tyder på att särskilt stöd ger effekt och att tidigt stöd är bra - kanske till och med bättre än sent stöd. På det sättet finns det forskningsstöd för förslaget utan att det finns någon direkt forskning kring just den proposition som vi nu tar ställning till.
Så är det rätt ofta. Man får läsa forskningsrapporter utifrån den kontext där de finns. En del forskning sker i andra länder. Ibland är det beprövad erfarenhet man utgår från. Ibland är det forskning som finns i en viss kontext - i en viss tid, i ett visst land och så vidare. Man får läsa forskningen på det sättet och ta del av den forskning som finns. Tittar man på beprövad erfarenhet ser man att rätt mycket tyder på att betyg är någonting som ofta används i länder runt omkring oss.
När det gäller administration, herr talman, skulle jag vilja säga att det finns en stor skillnad mellan onödig administration och kunskapsuppföljning. I de reformer vi genomförde under de åtta år som alliansregeringen satt vid regeringsmakten hade vi fokus på kunskapsuppföljning, och kunskapsuppföljning, betygsättning och prov är inte onödig administration.
Christer Nylander (L):
På frågan om jag kan göra det på ett ärligt sätt är svaret ja. Självkritisk kan jag vara, och det tror jag att Alliansen har varit. Vi har dessutom varit rätt öppna med att när vi gör reformer är vi beredda att ompröva de reformerna om de inte funkar exakt så som vi tänkt oss i praktiken. Det har vi också gjort - vi har ändrat i de förslag och de propositioner vi lagt fram under vår tid vid regeringsmakten. Det innebär dock inte att man inte kan kritisera andra.
Om man inte har förmåga att se sig i spegeln och fundera på vad man själv gjort fel, ja, då är man kanske inte rätt människa att säga att någon annan gjort fel. Eftersom jag och Alliansen är rätt öppna med att vi gjorde en del misstag när vi satt vid regeringsmakten tycker jag att vi har rätt att säga till när andra gör misstag. Det är ju lite grann så politik måste föras. Det kanske till och med är därför vi har politik och demokrati - därför att vi inte är helt överens om vilka fel som gjorts och inte gjorts.
Det innebär inte, herr talman, att jag inte ska få lov att säga att jag tycker att den här regeringen saknar politik för ökad likvärdighet. Daniel Riazat använder ofta stora ord. Jag noterade att han sa att jag är för en skola som segregerar. Det är precis tvärtom, herr talman. Jag vill ha en skola som inkluderar människor, som ger alla samma chans.
Den som kommer från ett hem där föräldrarna inte har så mycket böcker i bokhyllorna, ett hem där föräldrarna inte har pluggat, vill jag ge samma chans som alla andra. Jag vill inte att föräldrarnas erfarenheter och bakgrund ska slå igenom på elevernas resultat. Daniel Riazat har en annan ståndpunkt. Men det är just därför jag vill ha mer kunskapsfokus i svensk skola. Det är just därför jag vill ha en tioårig grundskola, där vi satsar mycket redan i början. Det är just därför jag vill ha särskilt stöd i skolan så tidigt som möjligt.
Jag vill inte att föräldrarnas bakgrund ska slå igenom. Det är också därför, herr talman, som jag välkomnar att det finns friskolor som satsar mycket på kunskap. Jag tycker inte om friskolor som missköter sig, men jag tycker att det är bra med friskolor som sköter sig. Vi behöver den mångfalden också i det svenska skolsystemet.
Christer Nylander (L):
Forskning visar också att när det väl finns en kille på plats i förskolan kommer han att syssla mer med att bygga saker än att leka med andra grejer. När det väl finns en manlig förskollärare har han ofta en manlig roll i förskolan, vilket gör att det inte får den effekt man skulle önska. Jag blir lite nyfiken på varför Stefan Jakobsson tycker så här.
Man kan tycka mycket om genusforskningen och ha olika åsikter om de svenska genusforskarnas resultat, aktiviteter och så vidare. Men det är inte det som Sverigedemokraterna attackerar egentligen. Utan det handlar om tron att det finns en naturlig utveckling för varje människa. Jag tror att det är precis tvärtom, att det inte finns någon naturlig utveckling.
Den kan utmanas, och det beror på vilka sammanhang man befinner sig i och vilka människor man möter. Just därför är förskolan viktig. Där hamnar man nämligen i nya sammanhang som inte skulle vara i annars. Tycker Stefan Jakobsson att det är bra? Eller tycker han att det finns en färdig roman skriven för varje barn, som barnet sedan bara ska följa naturligt?
Christer Nylander (L):
Jag hoppas att det kom med i protokollet att en sverigedemokrat sa att Sverige är ett öppet land, och det är bra. Det var det vackraste Stefan Jakobsson har sagt. Jag önskar också att Sverigedemokraternas politik skulle stå för öppenhet. Det har jag sällan sett i praktiken. Att vara feminist innebär för mig att man ser att det finns strukturer i samhället som innebär att vissa människor, nämligen kvinnor, har sämre förutsättningar än män.
Om man driver en feministisk politik försöker man påvisa att det är på det sättet, och man försöker göra något åt det. För mig är feministisk politik för förskolan att visa att det finns förväntningar på att vissa människor ska ha vissa roller och att andra människor ska ha andra roller. Det tycker jag att man kan visa, och genom lekande lärande kan man visa att det också finns andra sätt att vara på. Det var svaret på frågan.
Christer Nylander (L):
Jag uppfattade ingen fråga från Håkan Bergman. Men jag kan ställa en fråga till honom. Det var väl så att yrkeshögskolan inrättades 2009 och att vi då hade en alliansregering? Jag tycker att det är jättebra att vi hade en bred enighet om att införa yrkeshögskolan. Jag tycker också att det vore intressant om vi nu kunde ha en bred enighet om att lära av de erfarenheterna och fundera på om detta också kan användas på gymnasial nivå, inte bara på högskolemotsvarande nivå.
Finessen med yrkeshögskolan är ju att den är nära knuten till arbetsmarknaden och just av det skälet ger väldigt bra resultat. Jag skulle kunna tänka mig att man gjorde likadant på gymnasial nivå. Jag tror att man kan få ett väldigt bra resultat där också, och jag tror att vi verkligen behöver det.
Christer Nylander (L):
Det håller jag med om. Det är väl bra att det finns regional dimensionering av vuxenutbildning. Jag ska ta alla frågorna på en gång. Arbetsmarknadsinsatser måste variera med konjunkturer. Det är inte något konstigt. Vi ska ha en hög lägstanivå. Men om det händer någonting i svensk ekonomi, europeisk ekonomi eller världsekonomin måste vi anpassa och biffa upp insatser som möter detta.
Komvux ska inte vara för alla men för alla som vill och behöver det. Vi har också infört de möjligheterna. Yrkeshögskolan ska ha höga ambitioner, och vi ska fortsätta att bygga ut den. Samtidigt ska det ske i en takt om innebär att vi behåller kvaliteten. Finessen med yrkeshögskolan är att den matchar och därmed har väldigt bra resultat. Yrkespaketen är intressanta. De liknar rätt mycket det som Liberalerna och andra partier har föreslagit om att vi ska ha kortare yrkesutbildningar på gymnasial nivå.
Dimensioneringen måste som sagt anpassas. Jag skulle ändå vilja tipsa Håkan Bergman om ett retoriskt knep som Socialdemokraterna brukar använda mot Alliansen när det gäller skattesänkningar. Ni plussar ihop alla skatteförslag som Moderaterna har, som Centern har, som Liberalerna har och alla som KD har. Sedan räknar ni ihop det och säger: Detta vill Alliansen sänka skatten med.
Jag skulle föreslå att Håkan Bergman och Socialdemokraterna gör samma sak när det gäller dimensionering av vuxenutbildning. Lägg ihop de förslag som Moderaterna har, som Centerpartiet har, som Liberalerna har och som Kristdemokraterna har. Då kan du säga: Detta är vad Alliansen vill satsa på högre utbildning för vuxna människor.
Christer Nylander (L):
Jag kan börja med att ställa en motfråga. Hur kommer det sig att Daniel Riazat efter alla rapporter, alla fakta och all mediegranskning av kommunala verksamheter som inte fungerar och inte levererar ändå försvarar att kommunala verksamheter ska få vara kvar? Jo, därför att han tror att det är viktigt att de finns. Jag tror att det är viktigt att de finns. Men jag vill att de finns kompletterade. Andra aktörer kan tillföra någonting som inte de kommunala kan. Det handlar om en flexibilitet, en öppenhet eller till exempel en nära knytning till branschen.
Det är möjligt att det finns de som jagar vinst. De jag möter, oavsett om de jobbar i kommunal verksamhet eller i fristående verksamhet, jagar kunskap och success stories för de människor som går hos dem. Den bild som Daniel Riazat så gärna ritar upp kan finnas i något enskilt fall. Då ska vi bekämpa det genom att ha väldigt höga kvalitetskrav, väldigt tydlig inspektion och väldigt tydliga sanktioner mot dem som missköter sig.
Låt oss ändå ta vara på kraften bland alla de människor som letar efter att hitta möjligheter och förmågor hos människor som vill skola om sig. Låt oss jobba för att hitta det i stället för att i alla inlägg fokusera på att det finns några som du tycker inte sköter sig.
Christer Nylander (L):
Jag har två ganska enkla frågor till Socialdemokraterna och regeringen. Varken i år eller förra året bedömer regeringen studiemedelssystemets effekt på jämställdheten. Jag vill veta varför det är så. Min andra fråga gäller ett stort och avgörande samhällsproblem i Sverige. Vi har för få lärare och för få som söker sig till läraryrket. Söktrycket till läraryrket sjunker.
Bedömer regeringen och Socialdemokraterna att om man ökar antalet platser kommer fler att söka? Eller riskerar förkunskaperna snarare att sjunka och avhoppen öka?
Christer Nylander (L):
Jag lyfte fram detta med läraryrkets status därför att en av skillnaderna mellan regeringens budget och vår budget består i att vi inte bygger ut lärarutbildningen så kraftigt. Därför återkommer jag till frågan.
Om man har lågt söktryck på lärarutbildningarna och ökar antalet platser, är det då så att det är fler som söker lärarutbildningarna bara för att det finns fler platser, eller riskerar man snarare att det blir precis tvärtom - att attraktiviteten minskar på grund av de tomma platserna, att avhoppen ökar och att vi får större problem med att öka läraryrkets attraktivitet på lång sikt? Jag skulle vilja höra Socialdemokraterna bedöma och reda ut den frågan ytterligare.
Christer Nylander (L):
Daniel Riazat har en hög svansföring och en högtravande retorik inte minst när det gäller rättvisa och orättvisa. Nu fick vi reda på att gränsen mellan orättvis råkapitalism och ett rättvist socialistiskt samhälle är 296 kronor i månaden. Det gamla systemet var orättvist, men nu återställs rättvisan. Jag skulle ändå vilja ställa frågor om studielån och studielön.
Vänsterpartiet vill att rättviseskäl införa studielön i stället för studielån. Var ligger rättvisan i att den som utbildar sig till läkare och får väldigt hög lön får studielön för att genomföra detta och inte tar några lån medan den som väljer att gå direkt till arbetet och bli vårdbiträde inte får vare sig studielån eller studielön?
Christer Nylander (L):
Rättvisa är väldigt svårt. Det förslag som regeringen nu lägger fram tillsammans med Vänsterpartiet innebär att man ger ökat bidrag till den som pluggar till läkare och får en ganska hög lön efter att ha gjort den insatsen. Det är väldigt bra att människor vill göra det. Däremot blir det inget ökat bidrag till den som väljer att inte plugga vidare utan i stället blir vårdbiträde direkt. Man måste ändå fundera på det. Den som väljer att plugga vidare på högskolan och gör den insatsen ska få lön för mödan.
Men man måste också se att det är en viss egen investering. Det blir inte mycket rättvisare om den som utbildar sig till lärare, läkare eller advokat får sina studier helt betalda genom en studielön i stället för att ta lån medan den som inte gör det inte får del av det bidrag som Vänsterpartiet vill ge till dem som pluggar till höglöneyrken. Vari ligger rättvisan i detta?
Christer Nylander (L):
Det ingår inte riktigt i dagens ärende, men beskedet från mig och Liberalerna och från Alliansen är att vi gärna ser kortare yrkesutbildningar på gymnasial nivå i nära samverkan med arbetsmarknadens parter. För några av dem som snabbt vill gå ut i arbetslivet och försörja sig själva är det ett effektivt sätt. Det är också, tror jag, ett sätt att få fler att känna att de lyckas.
Få saker är så hämmande för en individ som att upptäcka att gymnasieskolan, som sägs vara för alla, inte är för mig.
Christer Nylander (L):
Apropå konsekvens har ni konsekvent stöttat regeringens budgetförslag, Daniel Riazat. Det är budgetförslag som har inneburit att man har slutat bygga ut förstelärartjänsterna i utanförskapsområdena, vilket är en reform jag tycker är extremt viktig. Det gäller inte bara förstelärartjänsterna i sig, som höjer löneutvecklingen för lärare men även innebär att det finns karriärmöjligheter, utan också specialdestineringen till de skolor som har särskilt stora utmaningar. Jag tycker att vi borde fortsätta utveckla detta och se till att vi har fler förstelärare i de skolor där de behövs allra mest.
Det är sant att det svenska skolsystemet med valfrihet är mycket speciellt internationellt. Det innebär inte att det inte finns valfrihet i andra länder; skillnaden är bara att man i andra länder får betala själv om man väljer något annat än den offentliga skolan. Den stora fördelen med det svenska systemet är ju att alla kan välja skola. Här har vi fristående skolor och dessutom gemensam finansiering av dessa skolor.
Vill du gå på en privatskola i ett annat land får du själv pröjsa, och då slår föräldrarnas ekonomi helt och hållet igenom när det gäller vilka som har valfrihetsmöjligheter och inte. Vi vill ta ett ytterligare steg genom att ha ett aktivt skolval, vilket innebär att informationen blir bättre, att fler får chans att välja, att fler uppmanas och uppmuntras att välja - och att fler faktiskt också väljer. Det innebär en utveckling av valfrihetssystemet, inte en avveckling av valfrihetssystemet. Sedan vet jag om, fru talman, att vi har en stor bostadssegregation i Sverige.
Jag tror att vi alla är jobbigt medvetna om det. Den slår igenom i hur skolorna ser ut, men svaret på den frågan är ju inte att återinföra närhetsprincipen. Om vi har en väldigt stor bostadssegregation i Sverige, vad innebär då närhetsprincipen? Jo, den innebär att du går i den skola som ligger i ditt bostadsområde. Det blir alltså ännu mer segregation. Du stannar där i stället för att få chansen att välja någonting annat. Vår lösning och vårt svar är i stället: Ge alla chans att välja en skola som de tror passar deras barn.
Lås inte in dem i det segregerade bostadsområdet!
Christer Nylander (L):
Det är sannolikt ganska svårt att mäta exakt vad som avgör vem som går var. Det kan vara så att bostadssegregationen kan matchas av fritt skolval, men det kan också vara så att den förstärks av fritt skolval. Olika forskning visar på olika saker. Men själva huvudfrågan är egentligen denna: Om man tror att det finns bostadssegregation, vilket jag tror att Vänstern och Liberalerna är överens om, är då svaret på denna bostadssegregation att vi inte ska ha fritt skolval?
Är svaret att elever ska gå i skolan i det bostadsområde där de bor? Det blir ju följden om man avskaffar det aktiva skolvalet och i stället inför närhetsprincipen. Då kommer eleverna, oavsett om vi talar om Djursholm eller Rosengård, att placeras i den skola som ligger i deras bostadsområde. Detta kan inte vara svaret om man vill bryta segregationen. Vårt svar är i stället att man bör se till att skolvalet funkar och att vi får ett aktivt skolval - att fler får information och att fler får möjlighet att välja.
Men man bör också se till att fler skolor - ja, alla skolor - blir riktigt bra. På den senaste punkten, herr talman, får man väl ändå säga att Daniel Riazat är en av de få som säger att alliansregeringen inte gjorde några skolreformer. Det var ju rätt många skolreformer som gjordes under dessa åtta år.
Det handlade om att införa en ny skollag, om kompensatoriska åtgärder, om en lärarutbildning, om att ge lärarna fortbildning, om betyg och om en hel del andra saker för att se till att lägstanivån på alla skolor höjs. I grunden handlar det om att alla skolor inte kommer att bli likadana, och alla kommer kanske inte att bli exakt lika bra. Men det viktigaste på kort sikt är att höja lägstanivån på alla skolor. Alla skolor ska vara så bra som det bara är möjligt.
Men vi måste också ha en kompensatorisk kraft. Det finns två huvudsakliga kompensatoriska krafter gentemot bostadssegregationen. Den ena är att tillåta fritt skolval, den andra är att vi avsätter resurser till de skolor som behöver dem allra mest.
Christer Nylander (L):
Tack till Elisabet Knutsson för anförandet. Jag skulle vilja be henne att använda tiden till förtydligande. Vi fick tidigare höra att de som var emot förslaget om att skriva in att det ska finnas en allsidig social sammansättning är emot likvärdighet och att det nu kommer att saknas ett skarpt verktyg för att genomföra det som regeringen vill. Jag skulle vilja få några förklaringar kring hur skarpt det här verktyget egentligen är.
Elisabet Knutsson är representant för statsrådets parti, så jag vill ställa ett antal frågor till henne. Hur skarpt är verktyget? Vad kan man göra med det verktyg som ni nu anser att vi röstar bort? Vad betyder ordet "allsidig"? Vad innebär "social"? Vilka faktorer ska vägas in? Är det föräldrars bakgrund eller ursprung? Är det ideologisk bakgrund?
Hur ska man se till att man i kommunen och på skolnivå har reda på alla elevers sociala förutsättningar? Ska vi ha någon form av register över elevernas sociala sammansättning? Vilka åtgärder ska rektorer och andra använda sig av för att nå detta mål? Vilka verktyg har man till hands? Hur vet man att man har nått målet med en allsidig social sammansättning? Hur definieras detta mål? Hur vet man att man inte har nått det?
Vad händer om man lyckas? Vad händer om man inte lyckas med detta flummiga mål?
Christer Nylander (L):
Om man säger att de som röstar nej till det här förslaget motsätter sig likvärdighet i svensk skola och tar bort ett viktigt verktyg för att nå likvärdighet i svensk skola, då måste man ha lite mer på fötterna och en lite tydligare definition av vad det här förslaget egentligen innebär.
Från Alliansens och Liberalernas sida har vi en lång rad konkreta, skarpa förslag som ökar likvärdigheten i svensk skola. Det handlar om att rikta resurser till dem som behöver det allra mest, och det handlar om att ge chansen till den som behöver eller vill byta skola att välja en annan skola som passar dem bättre. Det handlar om att höja lägstanivån på alla skolor genom att satsa på lärarutbildning och fortbildning. Det handlar om att ha ett tydligt kunskapsfokus, eftersom vi vet att höga förväntningar på varje elev är det som bryter den sociala snedrekryteringen.
Det handlar om en lång rad åtgärder för att höja kvaliteten i varje skola och att också kunna lägga ned skolor som inte höjer kvaliteten. När man påstår att vi motsätter oss likvärdighet i svensk skola när vi har en lång rad skarpa förslag som ökar likvärdigheten men röstar nej till någonting som inte ens regeringens egna företrädare kan beskriva, då tycker jag att man tar sig lite väl mycket vatten över huvudet.
Christer Nylander (L):
Jag ska svara mycket ärligt på det. Jag tror att skillnaden mellan mig och de organisationer som Elisabet Knutsson nämner är att jag har ett mycket tydligare outsiderperspektiv. Det allra bästa hade kanske varit att alla hade lyckats med alla kurser i gymnasiet. Då hade man kunnat proppa i dem väldigt mycket. Men det förutsätter att alla lyckas. Om effekten i stället blir att fler hoppar av och inte lyckas tror jag inte att det är bra för arbetsmarknaden.
Det är inte bra för arbetsmarknadens parter. Men det är framför allt inte bra för vare sig samhället eller individen. Om man teoretiserar yrkesprogrammen, som redan i dag är alldeles för teoretiska för många, finns det risk att färre lyckas och att fler hamnar utanför både samhället och arbetsmarknaden. Det vill jag inte riskera. Jag vill att fler ska lyckas.
Christer Nylander (L):
Jag har väldigt höga tankar om Elisabet Knutsson. Jag tror henne om gott. Därför blir jag väldigt besviken när hon väljer att misstolka mig på det sättet. Man kan verkligen bestämma sig för att göra det i en politisk debatt. Men jag tror inte att Elisabet Knutsson tror att jag har den synen på människan. Elisabet Knutsson vet egentligen att jag har en liberal syn på människan och en ganska humanistisk inställning.
Att jag i dag landar i att inte vilja proppa in mer teoretisk kunskap i alla beror på att man på vissa av programmen ska förbereda sig för högskolestudier, och på andra program är tanken att man ska gå vidare till ett yrke. Men om ganska många hoppar av programmen i dag och om några inte ens kommer in på de nationella programmen måste jag fråga mig hur vi ska se till att fler människor, totalt sett, ska lyckas i gymnasiet.
Min slutsats är att det kanske är bättre att göra som Alliansen har föreslagit: att se till att man åtminstone lyckas med någon utbildning och kan ta sig vidare på arbetsmarknaden. Man får en utbildning som ligger nära det arbetsmarknadens parter efterfrågar. Vi har till exempel föreslagit yrkesskolor, i stället för att alla gymnasieprogram och nationella program ska vara likadana. Vi vet nämligen att det är ganska många människor som inte klarar grundskolan och att det är ganska många som inte klarar de nationella programmen.
Om man varken klarar yrkesprogrammen eller de högskoleförberedande programmen är det dessutom jättesvårt att ta sig in på arbetsmarknaden. Jag är rädd för ett samhälle där många unga män och en del kvinnor känner sig misslyckade och utanför. Jag vill inte ha det samhället. Därför funderar jag på hur fler ska lyckas. Och därför tror jag att gymnasiet måste bli mer diversifierat än i dag.