Göran Hägglund (KD):
Jag ska för sista gången säga någonting om det inledande. Jag tycker att Monica Green uttrycker sig väldigt oförskämt om en här icke närvarande person. Det tycker jag är på sin plats att reagera mot, och jag tycker att det finns skäl för Monica Green att läsa protokollet i morgon när det kommer ut och i bästa fall skämmas en smula.
När det gäller frågorna om barnrättsarbetet inom kommissionen är det precis som i den svenska regeringen så att barnfrågor hanteras av många olika ministrar. Vi har sagt att det är en minister som har ett särskilt barnansvar, och det råkar vara undertecknad. På motsvarande sätt är det i kommissionens arbete.
Där ligger ansvaret på många olika kommissionärer. Men det särskilda ansvaret har kommissionären och italienaren Franco Frattini. Han är också vice ordförande i kommissionen. Det fungerar alltså ungefär som i den svenska regeringen.
Jag är tveksam till att det skulle föra arbetet framåt om man säger att någon är barnkommissionär och att han eller hon ska hantera allting som har med barn att göra. Då får vi ett bekymmer i och med att de andra kommissionärerna inte kommer att kunna föra ett arbete som är en helhet på sina respektive områden och ta ansvar för det fullt ut. Jag tror i alla fall i dag att den ordning som man har nu är bättre.
Det är alltså precis på samma sätt som den svenska regeringen historiskt har organiserat sig. Monica Green säger att det är lätt att det blir många ord i de här internationella sammanhangen. Och det är kanske EU:s bästa gren att formulera ord. Det är det som är själva poängen, höll jag på att säga.
Vi samtalar med varandra, vi utbyter erfarenheter och i bästa fall lär vi av varandra på ett sätt som förändrar om inte världen så åtminstone Europa. Det har det faktiskt gjort. På samma sätt är det klart att ett idogt arbete för barnens rättigheter också ger oss en möjlighet att påverka hur andra ser på barnens rättigheter.
Det finns fortfarande länder där barn står lågt på dagordningen och på ett slags värdeskala. Där tror jag att vi i Sverige har kommit längre, och där har vi en viktig uppgift att utföra. Vi kommer, som jag nämnde i mitt inledande svar, att under det svenska ordförandeskapet bjuda in medlemsländerna till ett nytt möte för den informella arbetsgruppen.
Vi undersöker också möjligheterna att mötet under det svenska ordförandeskapet skulle kunna kopplas till och markera även de 20 åren med barnkonventionen. Det är ett jubileum som skulle kunna firas i sammanhanget. Då skulle man ytterligare kunna markera betydelsen av de här frågorna.
Det kommer kanske inte att förändra det håll åt vilket jorden snurrar, men det kan kanske ändå spela en liten roll när det gäller att få uppmärksamhet på frågorna. Som jag nämnde tidigare har Sverige också ordförandeskapet i Unicef. Det ger oss goda möjligheter att påverka i de sammanhangen. Vi har ordförandeskapet i Europarådet, som också ger oss möjligheter att använda den positionen för barnfrågorna. Det avser vi också att göra.
På samma sätt är det med ordförandeskapet i Nordiska rådet. Där finns barnfrågorna högt på dagordningen. Det kommer inte att saknas arenor, utan nu handlar det om att använda de arenor som plötsligt sammanfaller här på ganska kort tid och se till att de olika delarna stärker varandra så att barnens frågor kommer högre upp på dagordningen.