KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill också rikta ett tack till miljöministern för att jag fick ett klart och entydigt svar om att vi är överens om att strandnära byggnation är en tillväxtfråga. Även om man inte bor där permanent så påstår jag att det ger ett underlag för fler arbetstillfällen oavsett var de finns.
Det är intressant att höra när miljöministern lyfter fram kommunens viktiga roll. I nästa andetag säger hon: Ja, ja, men det är länsstyrelsen som ska avgöra. Det är ett steg fram och ett steg bak, och så står vi alltså still på samma ställe. Det illusionsnumret får man nog göra i mörkare lokaler än den här för att någon ska gå på. Det har inte hänt någonting, vill jag påstå.
Dessutom torde det vara så att regeringen kommer att avgöra om Naturvårdsverket överklagar. Det innebär att vi är tillbaka till precis den situation som vi har nu; det är regeringen som till syvende och sist ska besluta. Jag förstår hur viktig den generella skyddslagstiftningen är för miljöministern. Hon använder allemansrätten och växt- och djurliv som argument för detta.
Det är precis som att jag inte skulle vilja värna om vare sig allemansrätt eller ett mångfasetterat djur- och växtliv. Självfallet står vi moderater upp för detta. Men det behöver inte stå emot varandra. Det visar den erfarenhet som vi har. Vi har inte exploaterat speciellt mycket av våra strandnära möjligheter i det här landet.
Jag vill bara poängtera att de svenska Kommun- och Landstingsförbunden har kommit med en skrivelse där man är överens om att man vill hantera det här enligt översiktsplaneringen. Jag vet att Småkom har uppvaktat ministern i flera omgångar om att man vill lägga det här på kommunerna. Jag vill påstå att alla kommuner är för detta. Ministern säger att vi har haft den här ordningen sedan 50-talet etcetera.
Att jämföra kommuner från 50-talet med kommuner i dag är inte ens seriöst, påstår jag. Det finns ett helt annat underlag för att fatta komplicerade beslut i en kommun i dag än det gjorde för snart 60 år sedan.
Min fråga till miljöministern är: Vad är det som gör miljöministern mer lämpad att avgöra den här typen av frågor än av folket direktvalda företrädare i lokaldemokratin? Är det väljarna som inte har förstått att välja rätt företrädare, eller vad är det? Fru talman! Jag går tillbaka till trubbigheten.
Miljöministern säger i sitt svar att hon välkomnar ett resonemang om den rumsligt differentierade tillämpningen. Jag vill påstå att förändringen i ord från glesbygdsutveckling till landsbygdsutveckling inte för någonting med sig inom förenkling eller förändring - absolut inte. Sedan säger dessutom ministern att det här ska bli tydligt.
Om det ska bli tydligt så kommer den bestämmelsen att bli fullständigt obegriplig om den ska kunna anpassas för hela landet. Det är just detta som är poängen. Det är omöjligt att med ett begrepp täcka in Sverige. Detta bygger alltså på en fullständigt felaktig utgångspunkt. Varför skulle miljöministern vara bättre skickad än lokalt direktvalda förtroendevalda?
Det är den fråga som jag skulle vilja få svar på.
Bengt-Anders Johansson (M):
Något mer tydligt klarspråk än vi fick här nu för en liten stund sedan är väl svårt att uppbringa. Det framstår tydligt att miljöministern är näst intill paniskt förskräckt för kommunala beslut. Det var mycket tydligt. Dessutom fyllde hon på med att det är vi i riksdagen som skapar reglerna. I demokratisk ordning, lade hon sedan till.
Då sätter hon upp skölden framför sig och menar att hon är väldigt obetydlig i detta. Det är miljöministern som är föredragande i regeringen när det gäller den här typen av lagstiftningsfrågor. När det kommer överklaganden inom samma område är det också miljöministern som är föredragande. Jag har inte varit med på något regeringssammanträde, men det torde vara så att det miljöministern säger också går igenom i regeringen.
Därmed sagt är det miljöministern som är bättre skickad, enligt sitt eget sätt att betrakta det, än de av Sveriges väljare valda kommunala företrädarna. Då har vi fått ett svar på det. Fru talman!
Jag har velat peka på betydelsen av att få en omvänd ordning för att skapa ett mervärde ute i kommunerna och för att skapa en mångfald i stället för en enfald. Jag har pekat på trubbigheten i den centralbyråkratiska anda som miljöministern företräder och som kommer att bli näst intill omöjlig att hantera. Jag påstår det. Det kommer att bli mängder av överklaganden. Ingen vet vad som kommer att gälla.
Jag har också pekat på kommunernas makt över strandskyddet och hur viktigt det är att vi släpper efter och ger dem den möjlighet som de så hett eftertraktar. Sedan måste man ge kommunerna en rimlig chans att arbeta. Det är flagrant, miljöministern, på vilket sätt man hanterade detta precis före jul. Fru talman! Avslutningsvis kan jag bara konstatera att miljöministern inte är beredd att ändra sig och inte lyssnar. Och varför skulle hon göra det? Hon vet ju bäst från början.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag och jordbruksministern har vid ett flertal tillfällen debatterat och diskuterat denna fråga. Och vi har hittills inte lyckats bli riktigt överens. Men jag konstaterar att jordbruksministerns förflyttning ändå går åt det håll där vi möjligen skulle kunna bli överens längre fram i tiden.
Problemet är att jordbruksministerns senfärdighet gör att människor som drabbas och påverkas av bristerna i djurpolitiken blir oerhört bekymrade över att det ska ta så lång tid. Det är inte obekant att det fanns och finns ett redan färdigt förslag när det gäller § 28 som inte är inskränkt till att gälla bara inhägnade djur.
Det lades fram av en rovdjursutredning 1999. Det är alltså sju år sedan. Den här frågan har lyfts fram inte bara av mig utan även av Moderaterna generellt, och vår partiledare gick för någon månad sedan ut i fråga om detta. Då började det uppenbarligen att brännas en aning. Och sedan fick frågan ökad intensitet.
Då kommer det ändå ett förslag. Och jag har sagt många gånger att det inte är så märkvärdigt att ändra § 28. Det kan regeringen faktiskt göra i princip varje torsdag eftersom det är ett regeringsbeslut. Det behövs inget riksdagsbeslut.
När förslaget äntligen kommer är det en halvmesyr, och människor har år efter år upplevt att inte någon i ansvarig ställning i regeringen har lyssnat på dem. Men uppenbarligen har det hettat till ordentligt. För helt plötsligt tillsätter jordbruksministern en utredning.
Och det kan naturligtvis betraktas som en taktisk fint för att lyfta bort frågan och kunna hänvisa till en utredning så att man åtminstone klarar sig över valet. Jag påstår inte att det är så, men det är oerhört lätt att tro att det ligger någonting i vad jag nu säger. Och som om detta inte vore nog kan man i dagens DN läsa att det har bildats ytterligare en grupp när det gäller denna fråga.
Och det är om något ännu mer utstuderat eftersom man då kan hänvisa till olika grupper beroende på vad de kommer fram till och den vägen kanske klara sig ytterligare någon månad från att ställas till ansvar. Jag ber om ursäkt för att jag kom in sent i denna interpellationsdebatt.
Men jag tror att det är oerhört många som i dag undrar: Vilket förhållande är det mellan den i dag aviserade gruppen och den tidigare tillsatte enmansutredaren Hans Jonsson? Det skulle vara otroligt intressant att få veta. Eller litar inte jordbruksministern på sin tidigare tillsatte utredare Hans Jonsson? Någon hund - eller något rovdjur - är begravd i detta. Det är säkert.
Bengt-Anders Johansson (M):
Jordbruksministern lämnade ett antal svar och undanflykter. Hon nämnde bland annat Bernkonventionen. Den går att tolka på olika sätt ska jag bara be att få upplysa jordbruksministern om, och andra länder har förmågan att tolka den på ett för deras nationer mer flexibelt sätt än vad den svenska regeringen har. Bara av det skälet finns det ju anledning att vi byter regering. Vidare säger jordbruksministern att javisst, man får ersättning för hägn.
Det kan ju folk till och med tro är sant, men man får ingalunda full ersättning. Jag hoppas att ministern kan vidimera att så inte är fallet att man får hundra procents ersättning. Ministern säger vidare att det har tagit sju år att ändra § 28. Det är för att hon vill göra sken av att det är en regering som vill skaffa sig ett bra beslutsunderlag.
Det är klart att om det tar sju år att ta fram ett beslutsunderlag och komma fram till att man ska kunna få ingripa mot rovdjur som angriper djur innanför hägn, då blir jag sällsynt bekymrad över regeringens beslutsförmåga över huvud taget, mycket bekymrad.
Sedan noterar jag att vi inte får något riktigt tydligt besked om vad det är för internt förhållande mellan den interna partigruppen, som man gör stort buller och bång av i DN i dag, och Hans Jonsson. Det är fortfarande lite otydligt. Jag har inte riktigt förstått vad skillnaden är, men det kanske är meningen att det ska vara dimridåer.
Jag konstaterar också att lodjur har angripit hjortar innanför hägn. Ministern säger att detta inte är något problem, men det är det ju uppenbarligen. Återigen visar regeringen att den inte är verklighetsanknuten. Vi moderater menar att tamdjur är alla djur som människor har i sin tjänst på ett eller annat sätt. Där drar vi gränsen.
Drar ministern samma gräns?
Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill tacka statsrådet för svaret. Det här är statsrådets sjätte interpellation på rad. Skärpan tycks finnas kvar, vilket gläder mig. Svaret från statsrådet är dock något svävande, tycker jag.
Anledningen till att jag drar den slutsatsen är att statsrådet i sitt svar säger: "Jag är överens med Bengt-Anders Johansson om att skogen har varit en av de viktigaste förutsättningarna för svenskt välstånd och att skogen alltjämt är av stor betydelse."
Jag delar alltså inte den uppfattning som framgår av svaret, nämligen att betydelsen av den svenska skogen skulle ha minskat. Samtidigt säger statsrådet lite senare att "regeringen är medveten om att Sverige kan producera volymmässigt betydligt mer per arealenhet än vad vi gör i dag". Uppenbarligen är regeringen medveten om att det är möjligt, men man tvekar.
När det gäller vilken som helst annan näring kan jag säga att ifall någon är medveten om att han eller hon kan göra ett bättre jobb och inte tar vara på den möjligheten kommer det att betraktas som tjänstefel. Nu kan ju inte regeringen beordra fram tillväxt, men den kan i alla fall medverka till att skapa förutsättningar så att de privata skogsägarna, och andra aktörer på skogsmarknaden, har möjlighet att öka tillväxten.
Statsrådet nämner också att jag ingår i en parlamentarisk referensgrupp, och det är alldeles riktigt. Jag vill dock säga att inflytandet när man sitter som ledamot i en referensgrupp är starkt begränsat. Det är så per definition.
Egentligen lämnar det inga som helst avtryck i en utredning, eftersom det inte finns möjlighet att vare sig reservera sig eller lämna egna förslag. I stället går allt genom den enmansutredning som det här är fråga om - eller i detta fall enkvinnasutredning.
Därför är det viktigt att denna typ av frågeställningar tas upp direkt med statsrådet. Statsrådet avslutar med att säga att hon vill avvakta till hösten och så vidare. Om nu viljan att medverka till detta ändå finns vill jag ställa två konkreta frågor. Om det är så att miljökraven kan tillgodoses, vill statsrådet då medverka till att öka tillväxten med förslagsvis 40 %?
Anser statsrådet att produktions- och miljömålen behandlats lika under den här mandatperioden?
Bengt-Anders Johansson (M):
Den svenska skogen brukar jag ibland säga är det svenska guldet. Jag står fast vid det, därför att den har det värde som den har. Många i landet har inte riktigt förstått dess betydelse. Jag ska trötta er med att göra en liten jämförelse om skogens nettoexportvärde.
Om man lägger ihop Volvo Personvagnar, Volvo Lastvagnar, Saab Scania, lastbilar, Saab Personbilar och Ericssons hårdvarutillverkning kommer man alltså inte upp till hälften av den svenska skogens nettoexportvärde.
Och nettoexportvärdet är väldigt viktigt för vår handelsbalans med utlandet och som ett varaktigt bistånd till vår välfärd. Det som är intressant med skogen är att den finns i hela Sverige. Vi pratar mycket om öppna landskap etcetera. Då ska vi ha klart för oss att varje öppet landskap ursprungligen egentligen är ett lån från skogen, därför att skogen är den som har varit mest förhärskande.
För den skull är jag inte ute efter att vi ska förmörka landet. Det är inte det som det handlar om. Vi har dessutom en väldigt bra kvalitet på den svenska skogen. Problemet är för närvarande att konkurrensen med andra länder hårdnar. Det finns plantageodlingar i olika delar av världen. Det finns pappersmassafabriker som runt sig har fyra kvadranter med eukalyptusträd. Man förser alltså sitt pappersmassebruk med en kvadrant per år.
Man kör runt detta på fyra år. Då ska vi ha klart för oss att vi behöver en omloppstid på åtminstone 70 år, ibland 110 år, beroende på var i landet vi befinner oss. Nu har regeringen lyft fram träbyggnadsstrategin. Man har dessutom tagit fram den här oljekommissionen. Man får en känsla av att det ska räcka till allt.
Det blir lite grann som grisen Särimner, den slaktas på kvällen och står där sedan grön och grann på morgonen igen. Nu är det inte riktigt så. Statsrådet visar insikt i frågan genom att medge att det inte räcker till allt.
När jag ser på hela upplägget från regeringens sida kan jag få en känsla av att det är en socialdemokratiskt historisk strategi att man är mer inriktad på att fördela det andra producerar än att själv bidra till en tillväxt som ger en möjlighet att fördela. Nu har statsrådet möjlighet att ändra på bilden genom att ta chansen och staka ut vägen tydligt och ordentligt markera att man vill satsa.
Men det säger inte statsrådet. Det är fortfarande lite tvekande. Det är naturligtvis skogsägaren som har sista ordet i hur marken ska användas. Men det finns ett regelverk - jag ska inte gå in på detaljer - som kan underlätta en produktion.
Hur många gånger har produktionsmålet, statsrådet, diskuterats i regeringen under mandatperioden i förhållande till miljömålet? Jag förstod på svaret för en stund sedan att det kanske finns skäl att åtminstone lyfta upp produktionsmålet till samma nivå som miljömålet.
Jag delar också uppfattningen att de ska vara jämställda, men för närvarande påstår jag att miljömålet genom sin fräschör, ett nytt mål och så vidare, har fått ta mycket utrymme. Politik är att vilja.
Jag vill att statsrådet talar om på vilket sätt hon är beredd att staka ut vägen för att vi ska kunna öka tillväxten.
Bengt-Anders Johansson (M):
En ökad tillväxt i den svenska skogen påstår jag är bara positiv. Det är en riktig win-win -situation. Vinnarna är skogsägarna, medarbetarna i upparbetningsindustrin, träindustrin över huvud taget, industrin i sig själv, miljön, landet Sverige och den samlade ekonomin.
Därför är det glädjande att höra att ministern åtminstone mellan raderna har, tror jag, även om tydligheten ökar allteftersom resonemanget pågår - detta är mitt sista inlägg - samma uppfattning som jag. Det gläder mig.
Statsrådet säger att det finns skäl att försöka lyfta fram produktionsmålet ytterligare och att det har diskuterats mer i regeringen än miljömålet. Då vill jag vädja till statsrådet att sluta diskutera och handla i stället. Det finns en framförhållning på 40-50 år innan det över huvud taget går att ta ut något. Fullt uttag blir det inte förrän om 70-80 år.
Varje dag som regeringen pratar i stället för att handla skjuts möjligheten fram att tillgodose det svenska folkhemmet med nödvändiga resurser med lika många dagar. Det vill jag be statsrådet att ta med sig och se till att agera snabbt.
Bengt-Anders Johansson (M):
För att justitieministern ska vara medveten om det tänkte jag lägga upp det så att jag först beskriver effekterna av det som just nu pågår och i mitt andra inlägg för ett litet resonemang. Jag kommer från Gnosjöregionen och är van vid att idéer inte bara förblir idéer utan också förverkligas. High Chaparral i sig själv är ett typiskt sådant exempel.
Att bygga ett stort fort mitt ute i en mosse utanför Hillerstorp trodde ingen människa skulle gå, men nu finns det på plats. Samma sak gäller formel 1-banan i Anderstorp, där man trodde att människor var spritt språngande galna, men nu har vi den enda formel 1-godkända banan i Skandinavien just i Anderstorp.
Swedish Bikemeet är ett mötestillfälle för ca 10 000 motorcyklister i åldern 35-70 år från hela Sverige och norra delen av EU. Det man har gemensamt är att man tycker att det är skoj att åka motorcykel och umgås. Nu på fredag, om två dagar, är det en sorgens dag på High Chaparral.
Då är det 10 000 sörjande som inte kan uppleva årets Swedish Bikemeet, som de har varit vana vid. Man försöker kompensera detta genom att erbjuda gratis camping, och vi får se vad det blir av detta. I den lokala tidningen har man bland annat gjort en runsten över detta. Det är lite grann så människor i trakten känner det. Orsaken är alltså att polisbevakningskostnaderna sänkte hela arrangemanget. Fram till 2004 var kostnaden 85 000 kr per år.
Från och med 2005 steg den till 900 000 kr, och det berodde bland annat på att timtaxan för polisen höjdes från 225 kr i timmen till 730 kr - en höjning på 324 %. Det var regeringen som höjde den timkostnaden, inte polisen själv. År 2006, det år vi nu är inne på, skulle det kosta 1,7 miljoner kronor. Det var polismyndighetens förslag.
Länsrätten sänkte det till 600 000, och kammarrätten avgjorde i sin dom beloppet till 1,2 miljoner. Då ska man komma ihåg att utöver detta ska arrangören betala ungefär 500 000 för egna vakter inne på området. Länsrätten uttalade att polismyndigheten har otydliga regler på det här området. Hela arrangemanget riskerar nu att åka i väg till Danmark.
Godtyckligheten, herr justitieminister, är påtaglig. Det är beroende på var i landet man befinner sig och vilken polismyndighet som är ansvarig. Det handlar om ifall det är på detaljplanelagt område eller inte. Det handlar om ifall det är en offentlig tillställning eller en allmän sammankomst. Det är frågan om det är kommersiellt eller ideellt.
Med denna oreda säger alltså justitieministern att han är nöjd och att lagen fungerar bra. Jag ska ställa tre ganska konkreta frågor. Anser justitieministern att bevakningskostnaderna bör vara förutsägbara åtminstone två år före ett större evenemang?
Anser justitieministern att det är rimligt att de som ska vara med och betala också har en möjlighet att påverka bemanningen? Varför pågår det en utredning inom Rikspolisstyrelsen om det nu fungerar så bra som justitieministern påstår?
Bengt-Anders Johansson (M):
De speciella omständigheter som justitieministern pratar om, dolda i dimmor här, utgår jag från är att några namnkunniga motorcykelgäng brukar bevista de här tillställningarna. Om det skulle vara orsaken till en förhöjd kostnad för arrangören är det sällsynt olämpligt att det är en privat arrangör som ska betala för att bevaka speciella grupper i samhället.
Dessutom utgör den här gruppen en sällsynt liten minoritet - det rör sig om 50-60 personer bland 10 000. Jag tror att den bevakningen hade kunnat ordnas utan arrangörens bekostande.
Jag skulle vilja gå in på ett lite mer allmänt resonemang när det gäller den här typen av arrangemang, eftersom justitieministern vidhåller att han är nöjd med den nuvarande lagstiftningen. Därför hoppas jag att vi kan ta ett resonemang ganska förutsättningslöst.
Låt oss slå fast att alla evenemang, oavsett vad det är, som har en knytning till att utveckla, bevara och befästa vår demokrati självklart inte ska belastas med några kostnader, så att det inte råder någon tvekan på den punkten. Det måste naturligtvis finnas en folklig förankring, och det måste vara begripligt. Då kan man börja fundera: Var går gränsen mellan ideellt och kommersiellt? Det är få som har lyckats reda ut det på ett riktigt bra sätt.
Den nuvarande tillämpningen lämnar en hel del i övrigt att önska. Om vi då tar det kommersiella: Är det associationsformen eller handhavandet som bör vara riktmärket? Vi kan säga så här: Så fort man har en inträdesavgift eller en biljettavgift tar man upp det för att täcka en kostnad.
För att man ska vara säker på att täcka en kostnad måste man se till att det finns en plusmarginal. Åtminstone vi som har sysslat med företagande och andra verksamheter där det måste gå ihop har lärt oss det sedan barnsben. Det innebär att det handlar om ett överskott eller en vinst. Det är lite grann beroende på vilket läger man befinner sig i vilket ord man vill använda. Men det handlar om att man får in mer pengar än vad kostnaderna är. Och den vinsten kan vara olika stor.
Jag påstår att så fort man tar inträde är det en kommersiell grund i arrangemanget som sådant. Det innebär att man tar ut en avgift som någon väljer att betala eller avstå från. Det beror på attraktionen och på hur mycket det kostar. Det är en fri marknad. Då påstår jag att det är kommersiellt. Vi kan jämföra det med ishockey, fotboll, tennis eller en popgala.
Det är artister eller spelare och arrangörer som tjänar pengar, och det är mångmiljonbelopp både för enskilda och arrangörer i det här sammanhanget.
Då är min fundering så här: Skulle inte justitieministern kunna vara med på att diskutera att så fort man tar en inträdesavgift skulle det kunna betraktas som kommersiellt och med det som utgångspunkt avföra den här mycket otydliga gräns som nu tillämpas på vad som är ideellt och vad som är kommersiellt? Skulle det inte kunna vara en utgångspunkt? Sedan kommer nästa steg.
Det är naturligtvis polisens bedömning av bevakningsinsatsen. Men det är få som begriper det nuvarande upplägget.
Bengt-Anders Johansson (M):
Det blir naturligtvis en upprepning när inte ministern är beredd att föra ett resonemang utan bara konstaterar helt kort att det är bra som det är, och om det nu inte skulle vara så bra som det är kanske han skulle kunna medverka till en praxisförändring.
Jag tycker nog att jag om den kartbild över landet på hur det här tillämpas kan använda fyra ord som börjar på o. I vissa fall är det oskäligt, i vissa fall är det okänsligt, i vissa fall är det oförskämt, och det är också onyanserat.
Dessvärre kan jag nästan använda samma ord om justitieministerns sätt att hantera den här frågan. Jag står inte här som representant för mig själv. Jag står här som ombud för ett antal väljare som är mycket indignerade över justitieministerns handhavande av sitt område.
Det ingår i justitieministerns område att tillse att det här fungerar på ett bra och riktigt sätt. Där har uppenbarligen justitieministern misslyckats, eftersom vi måste driva det via domstolar för att ta rätt på vad det är som ska fungera bra eller mindre bra. Det är djupt beklagligt.
Dessutom fick jag inte några som helst svar på mina inledande frågor - men det finns ju fortfarande möjlighet - om det ska vara förutsägbart, exempelvis i två år före, för en arrangör som har stora arrangemang så att man kan förutse detta, likaså om det ska vara rimligt att man kan få påverka bemanningen när man är med och betalar. De frågorna tycker jag åtminstone att ministern kunde svara på.