KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulf Kristersson (M):
Vi är helt överens om att handläggningen på myndigheter ska vara rättssäker och korrekt. De ska också ta till sig av kritik, besvara kritik och göra ändringar efter sådan kritik som är motiverad. Vi är också överens om att det är viktigt med legitimitet och förtroende när det gäller något så stort, svårt och viktigt som socialförsäkringar.
Jag är möjligen lite oroad för att jag egentligen hör något delvis annat, att legitimitet och förtroende får man om fler är oftare och längre sjukskrivna. Jag har sällan hört synpunkten att allting var väldigt välmotiverat och väldokumenterat och att det var bra att jag på denna välmotiverade och väldokumenterade grund fick ett avslag. Den synpunkten hör jag väldigt sällan.
Det är en resa som har gått ut på att gå från väldigt höga sjukskrivningstal och långa sjukskrivningstider till en mer normal svensk tradition, nämligen att vara sjukskriven under den tid då man på grund av sjukdom inte kan arbeta och att förmågan sedan prövas när man kommer tillbaka igen. Den kommer då och då att landa i olika ståndpunkter om huruvida jag kan arbeta eller inte.
Jag hoppas att det inte är det som ifrågasättandena från interpellanten handlar om. Jag blev lite osäker. Att öppna upp för mer lokalt beslutsfattande och mer politisering av beslut tycker jag snarare talar för mer av rättsosäkerhet, mer av lokal variation och mindre av likabehandling. Det tror jag att vi ska akta oss noga för.
Tidsramarna kan man säkert diskutera. Utredningen har fått tid på sig till den 1 april 2014. Det här är stora och svåra saker.
Jag är alldeles övertygad om att de kommer att lägga fram förslag som handlar om hur enskilda människors röst gentemot Försäkringskassan ska bli stark och korrekt men att man också kommer att hantera en annan fråga: Hur kan vi utan att gå igenom hela den förvaltningsrättsliga traditionen se till den enskildes möjlighet att få rätt i svåra frågor där man dessutom själv inte alltid är bäst att företräda sig själv?
Det här är stora och svåra frågor, men jag är övertygad om att utredningen kommer att lägga fram förslag som ger skäl till både en politisk diskussion och så småningom nya och förändrade regler.
Ulf Kristersson (M):
Shadiye Heydari har frågat mig vilka åtgärder jag har för avsikt att vidta för att säkerställa att de utförsäkrade kommer tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen bröt en utveckling i Sverige med ökande sjukfrånvaro och utanförskap. Sedan oktober 2006 har antalet personer som har varit sjukskrivna i mer än ett år minskat med cirka 42 000. Antalet personer med sjuk- eller aktivitetsersättning har minskat med närmare 180 000.
Tidsgränserna för prövning av arbetsförmåga och rätt till ersättning är helt avgörande för den kraftigt minskade sjukfrånvaron. I dag avslutas sjukskrivningar i mycket större utsträckning än tidigare med återgång i arbete, bland annat eftersom berörda aktörer mer aktivt bidrar till att tillvarata sjukskrivnas arbetsförmåga. Personer som varit sjuka länge och inte kan återfå arbetsförmågan genom någon medicinsk behandling eller rehabilitering kan i stället få sjukersättning.
Men så länge det finns hopp om att det ska bli möjligt att arbeta ger vi inte upp. Utöver de insatser som bör vidtas i sjukförsäkringen är det rimligt att även Arbetsförmedlingen åtminstone med 2 1⁄2 års mellanrum prövar om de kan göra något för personen, om det inte finns särskilda medicinska skäl.
Av totalt 62 000 personer som lämnat sjukförsäkringen från årsskiftet 2009/10 och fram till juni 2012 på grund av uppnådd maxtid har över hälften, 35 000 personer, helt och hållet lämnat sjukförsäkringen. De har påbörjat den mödosamma resan tillbaka till arbetslivet. Det finns ingen helhetsbild av vad alla dessa 35 000 personer gör i dag, men regeringen följer löpande hur till exempel deras inkomster utvecklas.
Den samlade bilden är att den bortre tidsgränsen lett till att fler arbetar mer även om det också finns exempel på personer som efter att ha lämnat sjukförsäkringen är beroende av ekonomiskt bistånd. Med de gamla reglerna hade alla dessa personer fortsatt att vara sjukskrivna med alla de risker för hälsa, välbefinnande och delaktighet i samhället som långtidssjukskrivning tyvärr ofta kan innebära.
Ulf Kristersson (M):
Vi har vid flera tillfällen, både i formella sammanhang i utskottet och i andra sammanhang, beskrivit hur vi ser på situationen, vilka insatser som görs och hur vi följer upp vad som händer i sjukförsäkringen. Det gäller både sådant som går väldigt bra och nya problemområden som vi ser tydligare i dag men som vi inte såg förut. Jag är mycket öppen med att jag återkommande diskuterar dessa saker.
Det är viktigt att hålla fokus nu på att det här är för Sverige helt avgörande frågor. Det äventyrar inte detaljer utan äventyrar basen för svensk välfärdspolitik om man tappar greppet om de svenska socialförsäkringarna. Jag kan känna mig lite ensam i kampen för att ge den svenska modellen ett bättre öde än att slarvas bort i lite ovarsam oppositionspolitik.
Jag är helt medveten om att när ni i oppositionen samlar er, från socialdemokrater till sverigedemokrater, är ni fler. Då får ni ta ansvar för det. Vi står upp för den politik som vi har genomfört.
Ulf Kristersson (M):
Hillevi Larsson har frågat mig om jag gjort ställningstagandet att det är rimligt att människor tvingas teckna privata tilläggsförsäkringar för att de offentliga försäkringarna inte är tillräckliga. Vidare frågar hon om jag avser att ta några initiativ med anledning av det anförda. Det är min uppfattning att vi ska slå vakt om en allmän sjukförsäkring som ger ett gott skydd vid inkomstbortfall till följd av sjukdom.
Det har också sedan länge ingått i den svenska modellen att arbetsmarknadens parter kan avtala om kompletterande försäkringsskydd. Jag tycker att detta är bra. Det är också så att den som önskar ett skydd utöver de allmänna och kollektiva försäkringarna har möjlighet att på egen hand teckna sådana försäkringar mot inkomstbortfall. Det är också bra.
Ulf Kristersson (M):
Jag tycker att det i grund och botten är en ohederlig beskrivning. Jag förstår själva syftet: att antyda att det nu sker någon mystisk krypvägsförändring av sjukförsäkringen bort från den vanliga svenska modellen och att Socialdemokraterna står för någonting annat. Det kanske funkar på ett torgmöte. Jag tycker inte att det är riktigt värdigt i denna diskussion, för jag tror inte att interpellanten tror att det är på detta sätt. Vi har gjort två väsentliga förändringar.
Den ena förändringen handlar om att vi inte längre har närmast oändliga sjukskrivningstider. Vi har i dag en ganska normaleuropeisk sjukfallslängd på vanliga diagnoser. Den andra stora förändringen är att man inte väldigt lätt och väldigt gärna förtidspensionerar bort människor från arbetsmarknaden. Det är kärnan i sjukförsäkringsreformen. Om ni är emot det tycker jag att det vore hederligare att säga: Vi vill ha tillbaka det gamla! Det vore enklare, det vore begripligare och det vore ärligare.
Vi gillar inte att det är kortare sjukfall, och vi gillar inte att det är färre förtidspensioneringar. Vi vill tillbaka till det gamla! Så borde ni säga. Detta är sjukförsäkringsförändringen. Den andra skillnaden är att vi i dag har sju och ett halvt basbelopp som tak i sjukförsäkringen. Socialdemokraterna vill hellre ha åtta basbelopp. För nio av tio löntagare har det ingen betydelse eftersom de ändå har avtalsförsäkringar som täcker upp.
Skillnaden är att man lägger ett större betalningsansvar på det offentliga och ett något mindre betalningsansvar på arbetsmarknadens parter. Det är, som sagt, en legitim ståndpunkt. Jag delar den inte. Men låtsas inte att det är här avgrunden går i svensk välfärdspolitik och att detta skulle landa i privata försäkringsbolag som står och hälsokontrollerar människor! Det är inte alls det som frågan handlar om.
Jag känner inte till ett enda kollektivavtal som har individuell hälsoprövning innan rätten att få tillägg till sin sjukförsäkring, som vi har haft i decennier i Sverige. Jag tycker att detta är på gränsen till skrämselpropaganda, och jag hoppas att du säger det mot bättre vetande.
Ulf Kristersson (M):
Hillevi Larsson har frågat mig om jag avser att gå vidare med förslaget om omvänd bevisbörda vid omprövningar av arbetsskador så att det ligger på Försäkringskassan att bevisa att det finns "icke arbetsrelaterade orsaker" till skadan för att den inte längre ska klassas som en arbetsskada. En arbetsskadelivränta beviljas antingen tills vidare eller, om det inte är styrkt att nedsättningen på grund av arbetsskada är varaktig, för viss tid.
Arbetsskadekommissionen har, som ett av många förslag, ansett att då en person som haft livränta under en tid ansöker för en ytterligare period med arbetsskadelivränta bör en annan bevisbörda gälla än då arbetsskadelivränta först beslutades. Arbetsskadekommissionen har lämnat sin slutrapport med ett antal förslag till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen. Denna slutrapport ingår således i det underlag som den parlamentariska kommittén har att överväga.
Först sedan denna kommitté lämnat sitt betänkande är jag beredd att ta ställning till vilka förändringar som jag anser bör göras i arbetsskadeförsäkringen.
Ulf Kristersson (M):
Låt mig först säga att jag håller helt med om att det här är en viktig fråga som rymmer ganska många komplicerade aspekter. Jag har också respekt för det enskilda fall som Hillevi Larsson känner till och engagerar sig i. Jag tror att Hillevi Larsson vet att varken hon eller jag, allra minst jag, kan försöka agera domare när det gäller vad som har hänt i ett enskilt fall. Det var det första jag ville säga.
Det andra jag vill säga är att det finns ett antal bekymmer i dagens arbetsskadeförsäkring som är orsaken till att den parlamentariska kommittén, enligt direktiven, ska titta på den och göra överväganden. Jag ska bara nämna några som är rätt uppenbara. En sak gäller sjukdomsbegreppen. Olika länder har valt olika system för detta. En del har ganska distinkta listor som beskriver vilka sjukdomar och skador som kan komma i fråga.
Andra har, som i den svenska varianten, en mer öppen prövning. Det upplevs, tror jag, rätt ofta som att det leder till ett mått av orättvisa och godtycklighet. Det är ett problem. Ett annat problem är att väsentligt fler män beviljas arbetsskadelivränta än kvinnor. Det kan finnas en del naturliga förklaringar som har med yrkestillhörigheten att göra. Men det kan också upplevas som att det är betydande jämställdhetsbrister i själva försäkringen. Det är också ett problem som man tittar på.
Sedan finns det naturligtvis något som alltid har varit inbyggt i detta. Hur starka ska incitamenten för arbetsplatsen, arbetsgivaren och organisationen vara att förebygga arbetsskador? Att vi har lagstiftning är en sak, men det handlar också om att se till att det finns ett levande förebyggande arbete. I dagens försäkring är det ganska svaga sådana incitament, eftersom det inte påverkar avgiften.
Det är en tredje sak jag vill säga, herr talman. Den parlamentariska kommittén ska komma tillbaka med förslag. Vi kan kanske i bästa fall dra nytta av deras analyser och andra analyser, till exempel från Arbetsskadekommissionen, och landa i väsentliga förändringar av denna över 100 år gamla försäkring.
Jag tror ändå att vi ska vara ödmjuka och inse att det alltid kommer att finnas olika meningar i enskilda avgöranden, där en enskild person anser att en skada är, ska klassas och erkännas som en arbetsskada men där försäkringen inte tycker att det är klarlagt. Jag vill bara säga det för att vi ska vara medvetna om att det kommer att uppstå sådana konflikter även fortsättningsvis.
Inte ens det bästa regelverk och den bästa välvilja i världen kommer att undanta behovet av en sådan prövning, som ytterst kan fastställas av domstol. Utan att lägga sordin på stämningen vill jag säga att behovet av att pröva saker rättsligt och utrymmet att tycka olika kommer att finnas även i fortsättningen.
Ulf Kristersson (M):
Jag håller med om att det är bra att en kommission som Arbetsskadekommissionen, som gör detta arbete i en frivillig icke-offentlig form, tar ett sådant initiativ, bidrar till diskussionen och visar att det finns flera intressenter, inte enbart vi i politiken, som känner ansvar och vill bidra. Det är bra. Det skulle vi behöva mer av än mindre av.
Att det dessutom råkar sammanfalla med en pågående stor parlamentarisk översyn av frågan gör saken bara än mer aktuell. Det är bra. Jag har inte direktiven framför mig just nu. Jag har inte läst dem precis nyligen, och därför är jag lite osäker på deras exakta formulering. Men jag minns att det är fråga om ett mycket brett uppdrag att se på hela arbetsskadeförsäkringen.
Jag är inte säker på att just den problemställning som Hillevi Larsson tar upp är exakt formulerad så, men jag tycker att det är väl värt att diskutera en sådan fråga. Hur tuffa ska beviskraven vara vid en andra prövning - det är inte en formell omprövning - efter utgången av en tidsbegränsad arbetsskadelivränta? Det är en rimlig fråga att ta ställning till. Den parlamentariska kommittén ska vara färdig redan i början av 2015. Vi behöver inte vänta alltför länge.
Ulf Kristersson (M):
Det blir lite meningslöst att diskutera en sådan viktig fråga om du systematiskt bara försöker vantolka det jag säger, Patrik Björck. Varför kan du inte ta mig på orden? Jag tycker att detta är viktigt. Vi gör förändringar för att vi tycker att det inte har fungerat bra nog. Vi gör förändringar med den goda ambitionen att göra det bättre. Säg som det är i stället, att vi tycker olika. Att låtsas som vi inte bryr oss om frågan är inte seriöst. Det jag har försökt säga några gånger är att det gamla stödet, som vi själva bär ansvaret för att ha infört och som vi trodde skulle fungera, inte har fungerat bra nog.
Jag säger det gärna igen: Det har inte fungerat bra nog. De resurser vi trodde skulle efterfrågas i ett brett stöd till branschen har inte kommit enskilda patienter till godo. Då finns det goda skäl att vara självkritisk och säga: Låt oss göra detta bättre.
Låt oss öka resurserna till det som verkligen går åt till enskilda insatser i enskilda patientfall där det finns en genuin efterfrågan på företagshälsovårdens insatser kopplat till det speciella företaget. På tre år lägger vi drygt 200 miljoner på den sortens insatser.
Lyckas vi få detta att fungera och få arbetsgivare att uppleva genuint stöd i sin svåra uppgift att göra anpassningar och ta sitt arbetsgivaransvar är det en dramatisk ökning av de resurser vi lägger ned. Som jag sade användes förra året 12 miljoner av de 159 miljoner som var avsatta för detta ändamål på ett sätt som inte har fungerat bra nog. Att vi kan tycka helt olika om detta är jag helt öppen för. Jag är också öppen för att vi ännu inte har facit i hand.
Jag är inte bergsäker på att detta är den slutgiltiga lösningen på ett svårt och komplext problem, men sluta antyd att vi göra detta för att försämra för någon när det är precis tvärtom. Interpellanten tar upp den viktiga frågan om långsiktig rekrytering av läkare till företagshälsovården. Det brutala svaret är att det inte finns någon genväg.
Vi måste se till att det är en levande medicinsk disciplin som efterfrågas och används, som företagen har genuin nytta av, som hjälper människor tillbaka till arbetslivet snabbare än annars och som uppfattas som ett viktigt stöd för patienter som är anställda och som behöver detta. Då kommer också lockelsen att bli företagsläkare och ha den specialistkompetensen vara stor.
Om vi inte lyckas med detta i Sverige kommer vi aldrig att kunna övertyga seriösa läkare att ta denna svåra utmaning på allvar.
Ulf Kristersson (M):
Interpellantens grälsjuka kan jag inte göra något åt; jag tänker inte ens försöka. Jag upprepar vad jag har sagt många gånger tidigare: Vi satsar väsentligt mycket mer pengar än vad som tidigare har gjorts på detta. Vi gör ett seriöst försök att flytta pengar från ett diffust branschstöd där 60-70 miljoner var ett uttalat stöd för att få i gång denna bransch, men det har inte fungerat bra nog. Vi flyttar pengar från ett sådant stöd, som inte har efterfrågats, till ett mer operativt stöd nära enskilda individer, som vi tror ska fungera bättre.
Misstror du mig, Patrik Björck, är det helt okej. Lägg i så fall fram ett bättre förslag själv. Min ärliga intention är att få detta att fungera bättre. Jag kan inte göra mer än så.
Ulf Kristersson (M):
Eva-Lena Jansson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att långtidssjukskrivna ska kunna erbjudas förrehabilitering på folkhögskola. Jag delar Eva-Lena Janssons uppfattning att det är viktigt med individuellt anpassade rehabiliteringsinsatser. Regeringen har därför gett Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen i uppdrag att erbjuda tidiga och aktiva rehabiliteringsinsatser. Dessa erbjuds efter det att myndigheterna tillsammans med individen kartlagt dennes behov av rehabilitering.
Förrehabilitering är en åtgärd som kan erbjudas den som för närvarande står långt från arbetsmarknaden. Sjukförsäkringens regelverk utgör inget hinder för den typ av förrehabilitering som Eva-Lena Jansson nämner. Det är även möjligt för Arbetsförmedlingen att upphandla sådana tjänster, och i den mån folkhögskolor anses som bäst lämpade för att erbjuda insatserna finns inget hinder mot att anta erbjudanden från dem.
Utöver myndighetssamverkan finns det också möjlighet att inom ramen för den finansiella samordningen mellan staten, landstingen och kommunerna erbjuda just förrehabilitering.
Ulf Kristersson (M):
Det är klart att det är bra med utvärdering. Jag lägger inte så mycket synpunkter, allvarligt talat, på de exakta regelverken inom ramen för Arbetsförmedlingens upphandling. Den diskussionen vet jag att interpellanten har haft med min kollega arbetsmarknadsministern, och den får nog stanna där. Jag lägger vikt vid att det finns ett utrymme för speciella rehabiliteringsinsatser för människor som behöver det vi kallar förrehabilitering.
Min bild är att den sortens utrymme finns. Sedan kan man säkert diskutera vad som är den lämpligaste organisatoriska formen för detta. Upphandling är ett naturligt sätt att göra detta inom ramen för framför allt Arbetsförmedlingens arbete, och det kan säkert diskuteras. Jag har inte så mycket synpunkter på detta heller. När externa aktörer ska leverera tjänster till Arbetsförmedlingen är många sådana tjänster just upphandlade.
En annan diskussion som tas upp här gäller frågan om kostnader vid finansiell samordning. Även där har det framförts synpunkter på att Försäkringskassan inte får ha egna kostnader för att hantera detta. Jag tror att jag har besvarat sådana frågor tidigare också. Där planerar regeringen inga förändringar just nu. Jag tar fullt ansvar för det vi gör inom ramen för sjukförsäkringen. Samarbetet mellan Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen är viktigt.
Det fungerar väldigt bra på många ställen, både den direkta samverkan inom stora ekonomiska resurser och den samverkan som sker inom ramen för finansiell samordning. Jag träffar dem regelbundet och diskuterar vad som funkar bra och mindre bra.
Frågan om Arbetsförmedlingens regelverk och regleringsbrev, exakt var de upphandlar och exakt var de får finansiering på annat sätt, får interpellanten ta med Arbetsmarknadsdepartementet.
Ulf Kristersson (M):
Jag har läst rätt många utvärderingar, men inte just denna utvärdering. Jag har däremot följt den diskussion som interpellanten har haft med arbetsmarknadsministern tidigare, och jag noterar naturligtvis att jag inte har någon annan uppfattning än den hon har levererat i kammaren. Jag uppfattar dessutom att huvuddelen av denna fråga ligger under hennes ansvarsområde. Det var väl det enkla skälet till att jag sade att diskussionen lämpligast tas med det statsråd som är ansvarigt. Det är också svaret om regleringsbreven.
Vi har inga planer på att ändra några regleringsbrev just nu - allra minst har jag planer på att ändra några regleringsbrev på ett område som inte faller under mitt ansvarsområde. Den viktiga sakfrågan är dock att det finns både ett behov av och ett stort utrymme för förrehabilitering. Jag tycker att den frågan har besvarats tidigare, och den besvaras även i interpellationssvaret. Detta utrymme finns. Sådan verksamhet pågår. Folkhögskolor är inte på något sätt undantagna från detta.
Om det dessutom ligger inom ramen för Arbetsmarknadsdepartementets och Arbetsförmedlingens funktioner kommer jag inte att ge några andra svar än de jag har givit hittills. Därutöver finns det en pågående diskussion om hur vi ständigt kan förbättra den finansiella samordningens olika funktioner och resultat. Där pratar man inte minst om vad det finns för utvärderingsbar verksamhet.
Den diskussionen tar jag del av, och jag träffar ofta de olika samordningsförbunden i olika delar av Sverige och diskuterar vad som fungerar bra och fungerar mindre bra. Så fort det faller inom ramen för de delar som jag ansvarar för tar jag stort ansvar för just detta.
Ulf Kristersson (M):
Jag har försökt säga några gånger nu att det bedrivs omfattande förrehabilitering och att den är viktig. Det finns flera olika former för detta. Allt detta kan säkert utvecklas på många olika sätt. Vi pratar ofta om människor som har mycket stort avstånd till arbetsmarknaden men där det antagligen finns förutsättningar att förbättra förutsättningarna.
Jag har träffat unga människor som ofta ligger nära det som kallas aktivitetsersättning, alltså i praktiken förtidspension för unga människor, som har ett mått av förmåga som man vill använda men som kanske inte har erfarenhet från någon arbetsplats över huvud taget. Det krävs mycket handfast stöd för att över huvud taget kunna komma i fråga för någonting som kan leda fram till en anställning. Jag har stor respekt för själva grundfrågan.
Däremot kan jag inte ge något annat svar än det svar som interpellanten redan har fått av arbetsmarknadsministern. Det som efterfrågas är uttryckligen en specifik form av förrehabilitering inom ramen för Arbetsförmedlingens arbete. Då har jag inget annat svar än det som har givits tidigare.
Det finns former för detta, och jag avser inte att ta initiativ till några förändringar som ändrar på dagens upphandlingsregler inom ramen för en myndighet som jag inte ens bär ansvar för. Däremot är jag alltid intresserad av att diskutera vilka förbättringar det finns för samarbete mellan olika myndigheter och hur regelverken kan förbättras. Jag tänker naturligtvis inte ge något annat svar än det som arbetsmarknadsministern har givit på i praktiken samma interpellation en gång tidigare.
Ulf Kristersson (M):
Tomas Eneroth har frågat mig om jag avser att ta några initiativ för att förhindra ytterligare utförsäkringar. En av de viktigaste frågorna för regeringen när den tillträdde i oktober 2006 var att minska det omfattande utanförskapet från arbetsmarknaden, som till stor del bestod av sjukfrånvaro. Regeringen genomförde under föregående mandatperiod en rad åtgärder som syftar till återgång i arbete.
Åtgärderna har stor bredd och omfattar såväl ändringar som rör regelverket för sjukskrivningsprocessen, exempelvis tidsgränser för bedömning av arbetsförmåga, som nya samverkans- och stödåtgärder för att underlätta för sjukskrivna att komma tillbaka i arbete. Sjukförsäkringsreformen har givit resultat. I november uppbar 220 000 färre personer sjukpenning eller sjuk- och aktivitetsersättning - det vi normalt kallar förtidspension - jämfört med september 2006.
Sjukfrånvaron har gått ned till en genomsnittlig europeisk nivå från att varit bland de allra högsta i hela Europa. Regeringen anser att begränsningen av hur länge en sjukskrivning ska kunna pågå är en central del av reformen. Tidsgränserna har effekt och har kortat sjukskrivningarna.
I en tid där sjukfrånvaron ökar på nytt - från rekordlåga nivåer, visserligen - är tidsgränser med regelbunden avstämning av arbetsförmåga en förutsättning för att inte återkomma till det tidiga 2000-talets nivåer där alldeles för många fanns i passiva, långvariga sjukskrivningar. Samtidigt som sjukförsäkringen ska ge drivkrafter och stöd för återgång i arbete behöver reglerna vara utformade så att de personer som är svårt sjuka kan känna sig trygga i försäkringen.
Vi har under denna mandatperiod genomfört ett antal justeringar för att förbättra skyddet för dem som är svårt sjuka.