KBLab/rixvox huggingface dataset:
Andreas Carlson (KD):
Vi har fortfarande bilderna på näthinnan från det fasansfulla dådet i Paris, och terrorhotet mot Sverige är höjt. Statsministern presenterade i förra veckan åtgärder för att bättre bekämpa terrorism, och vi kristdemokrater välkomnar de blocköverskridande samtal som nu pågår för att vi snabbare ska få fram lagstiftning, verktyg och resurser för att på allvar ta krafttag mot terrorism.
För att minska det antal som reser från Sverige för att delta i strid för IS är det förebyggande arbetet väldigt viktigt. I Malmö är detta ett stort problem, för man har varken handlingsplan eller samordnare för arbetet mot islamistisk extremism. Terrorexperten Magnus Ranstorp sa i Sydsvenskan: Man förnekar problemet, och då är det svårt att förhindra radikalisering.
Jag är medveten om att statsministern inte styr just i Malmö, men dina partikamrater i Socialdemokraterna gör det. Vad är ditt budskap till dem?
Andreas Carlson (KD):
Tack, statsministern, för svaret! Jag välkomnar statsministerns självkritik, å alla partiers vägnar, i förra veckans presskonferens. Vi har varit naiva. Nu är det inte tid för politiskt käbbel utan för handling. Det gäller i Malmö, i Sveriges tredje största stad.
Jag blir orolig när vi får rapporter om att det saknas konkreta handlingsplaner och samordnare, samtidigt som vi vet att Malmö är en av de städer där flest har rest från Sverige till dessa krigszoner, där de deltar i fasansfulla dåd i IS' namn. Det är klart att det förebyggande arbetet måste förbättras.
Det är viktigt att också se hur vi kan förlänga den nationella samordnarens uppdrag, som ju Kristdemokraterna i alliansregeringen var med och tillsatte. Det går ut i juni 2016. Jag välkomnar om det blir möjligt att förlänga den insatsen.
Andreas Carlson (KD):
Mycket är sagt hittills i debatten som man skulle vilja hålla med om, återupprepa och diskutera kring vidare. Men låt mig återvända till antisemitismen och den ökade otryggheten för den judiska befolkningen i vårt land och i vår omvärld. Det är nu inte många kvar av dem som överlevde Förintelsen och sedan fann Sverige som sitt nya hem.
Men många av dem har barn och barnbarn som lever här, och nu ser de tendenser och signaler som oroar och förskräcker. Det är något som vi måste ta på stort allvar. Förra året, 2014, anmäldes 270 hatbrott med antisemitiska motiv i Sverige. Det är i förhållande till den judiska minoritetens storlek tämligen många. Det går dessutom att misstänka att brotten är fler än så.
Människor är ju rädda för att anmäla, och andra kanske inte tycker att det är lönt att anmäla och har inställningen att förövarna ändå inte kommer att ställas till svars. Herr talman! Det har gått så långt nu att många judar i såväl Sverige som andra europeiska länder undrar över om de över huvud taget har någon framtid i Europa. För somliga är det ett alternativ att emigrera till Israel.
Men för mig är det inget alternativ att stillatigande acceptera att vår judiska minoritet hotas och känner sig tvingad att ge sig av. Sverige ska vara ett tryggt land för alla, också för judarna. Dessvärre fördöms inte övergreppen, övertrampen och det tysta förminskande av den här gruppen på ett tydligt och önskvärt sätt i dag.
Alltifrån politiker till tv-personligheter undgår kritik när retoriken mer eller mindre anknyter till den gängse antisemitiska. Låt mig ta ett aktuellt exempel, ett i raden av många där judar förminskas eller ignoreras. När det i år arrangerades en manifestation med anledning av kristallnatten bjöds inte judiska församlingen in.
Krafter som säger sig vara emot rasism och antisemitism har ett mycket stort ansvar. Plakaten och marschallerna är en sak - de är viktiga markeringar. Men, herr talman, det verkliga engagemanget är större och viktigare än plakatviftningar.
I en artikel i Dagens Arena formulerar sig Willy Silberstein, som är ordförande i Svenska kommittén mot antisemitism, så här: "En antirasism som exkluderar eller är tyst om vissa former av rasism är ingen antirasism.
Och en antirasism som dessutom accepterar och därmed legitimerar somliga typer av rasism är, oavsett vilken hatlära det rör sig om, endast ett symptom på det problem den påstår sig bekämpa." Herr talman! Det Silberstein här uttrycker är dessvärre högaktuellt.
Vi förtroendevalda i den här kammaren och i andra beslutande församlingar har ett särskilt stort ansvar för att framhäva kampen mot rasism som en kamp mot alla typer av hatläror.
Andreas Carlson (KD):
Jag vill avslutningsvis tacka för den debatt vi har haft i dag. Den har återigen visat betydelsen av ett aktivt arbete mot rasism och hatbrott. För oss kristdemokrater är det helt centralt att lyfta fram människovärdesfrågorna i den politik vi driver, och när vi talar om hatbrott och rasism är människovärdet själva kärnan.
I den här kammaren har vi inte sällan olika uppfattningar om hur man ska lösa samtidens utmaningar, men vi måste stå enade mot rasism, hatbrott och ett samhälle där människor sorteras in i kategorierna "värd att leva" och "inte värd att leva". Jag vägrar lämna över ett sådant samhälle till nästa generation, och vi måste gemensamt stå upp mot de krafter som driver i den riktningen. Herr talman!
Att arbeta mot rasism och alla typer av hatbrott är att stå upp för det unika och okränkbara människovärdet.
Andreas Carlson (KD):
Senast statsministern och jag stod i de här två talarstolarna och diskuterade och debatterade tog jag upp regeringens arbetslöshetsmål: Sverige ska ha EU:s lägsta arbetslöshet 2020. Huvudnumret i regeringens arbetsmarknadspolitik handlar om traineejobben. 32 000 traineejobb utlovades. I november hade det blivit ett enda. Nu har det väl blivit några fler, men regeringens arbetsmarknadspolitik har havererat.
Statsministern tyckte dock att jag skulle glädja mig. Med regeringens politik är vi på g, och målet att Sverige ska ha den lägsta arbetslösheten i Europa 2020 är inga problem. Det var så jag uppfattade den debatten. Om man tittar i Finansdepartementets prognos, som har vägt in regeringens politik och regeringens budget, ser det dystert ut. Finansdepartementets prognos är att arbetslösheten i Sverige 2019 kommer att vara 6,8 procent.
För att vi ska nå EU:s lägsta arbetslöshet året därefter måste vi rimligen ned på 4-4,5 procent. Jag tog upp detta, och statsministern svarade: Ni har redan dömt ut ett arbetslöshetsmål som gäller för 2020. Ni tittar på en prognos och ser en siffra där borta, och så tror ni att det blir så. Ja, det blir så om man inget gör, men inte om man fortsätter ihärdigt, och det tänker jag göra. Det är lovvärt. Vi såg en siffra.
Vi såg den i regeringens eget finansdepartements prognos. Det är ett finansdepartement som hade lagt in hela regeringens politik i sina beräkningar. Det döms ut av statsministern. Min fråga till Stefan Löfven är: Hur kan Finansdepartementet ha så fel i sin prognos?
Andreas Carlson (KD):
I första hand är det inte arbetslöshetsmålet som Kristdemokraterna är kritiska till. Det vi är kritiska till är att ni distinkt chockhöjer skatten på jobb och företagande. Ni ökar trösklar in på arbetsmarknaden, och ni gör det dyrare att anställa. Vi kan titta på olika siffror. Jag lyfte fram en siffra som statsministern verkar döma ut i sitt eget finansdepartements prognos, där man också har tagit in beräkningar med tanke på regeringens politik.
Arbetsförmedlingen har sedan vår senaste debatt gett en prognos för att arbetslösheten i Sverige kommer att vara 7,5 procent. Vi är inte nöjda med det, men regeringens politik kommer att leda till att färre får jobb och fler står utanför. De enda som verkar tro på arbetslöshetsmålet är Stefan Löfven själv och möjligen hans talskrivare och några i regeringen. Alla andra dömer ut det.
Hur ska vi nå upp till målet om Europas lägsta arbetslöshet 2020, Stefan Löfven?
Andreas Carlson (KD):
Nio av tio ungdomar svarar i Ungdomsbarometerns rapport att de tycker att det är mycket viktigt att de själva får välja vilken skola de ska gå i. 315 000 elever i Sverige har gjort ett aktivt val att gå i en skola med en viss inriktning, profil eller pedagogik som passar dem bäst. Fru talman!
Friskoleöverenskommelsen, där sex partier var överens, var tänkt att ge friskolorna långsiktiga besked och förutsättningar. Men vid Socialdemokraternas kongress 2015 beslutades det att kommuner ska få veto och kunna stoppa etableringen av friskolor. Socialdemokraterna har med det här beslutet skapat en stor osäkerhet i friskolebranschen kring hur utvecklingen ska se ut framöver.
Något kommunalt veto fanns inte med i friskoleöverenskommelsen. Osäkerheten i fråga om huruvida man vågar starta en friskola i dag grundar sig i huvudsak på de oklara besked som regeringen har gett om framtiden. Jag tänkte därför fråga, fru talman, om statsministern i dag, i frågestunden här i riksdagen, kan undanröja den osäkerheten.
Eller är tanken att regeringen ska realisera det av Socialdemokraterna fattade kongressbeslutet: att kommunerna ska ha veto i fråga om vilka friskolor som ska få etableras?
Andreas Carlson (KD):
Ska jag tolka statsministern som att han är för ett kommunalt veto i fråga om friskoleetableringar? Är det beskedet till de föräldrar som tillsammans med sina barn ska gå igenom vilka gymnasieskolor de kan välja inför hösten? De sitter kanske nu och funderar på vilken inriktning de ska välja.
Är svaret att statsministern tycker att det är kommunpolitiker som har bäst koll på vad föräldrarna och barnen ska fatta för beslut? Eller vilka besked vill statsministern ge till dem? Vilka besked vill statsministern ge till de aktörer som brinner för att etablera en skola som kan erbjuda elever en annan pedagogik eller profil, som kan tilltala fler och som därmed kan öka valfriheten? Det här är inte i första hand en marknadsfråga, statsministern.
Det här är en valfrihetsfråga. Vilka besked vill statsministern ge till de föräldrar och elever som sitter och funderar på vilken gymnasieskola de ska välja?
Andreas Carlson (KD):
Värderingar har varit uppe i den här debatten i tidigare inlägg. Radikalisering och rekrytering till våldsbejakande extremism och islamism är i dag en stor utmaning, en utmaning där våra värderingar sätts på prov.
Det finns skolor och bostadsområden i Sverige där IS-propaganda får spridas fritt och skolgårdar där en 14-åring kan bli ställd mot väggen med frågan: Är det sant att du inte stöder IS? Det talas om begreppet jihadi cool. Det är stöd till IS. Man snackar om det i kompiskretsen. Det är det coola. Det är inne.
Det är också en del av en väldigt väl genomförd, för att använda det ordet, propaganda från IS. Den är väl genomtänkt och riktad mot unga. I de här miljöerna kan terrorister rekrytera unga killar och tjejer, vilket är oerhört allvarligt. Den svenska skolan kan inte vara tyst. Vi kan inte vara tysta när vi ser hur IS-propaganda sprids.
Vi måste se till att ge kunskap som blir till motargument som tränger tillbaka extremismen. Jag tror, fru talman, att det finns många som kan ha svårt att relatera till begrepp som salafism, kalifat, islamism, sharia och jihadism. Vi måste öka kunskapen om den här totalitära ideologin om vi ska lyckas bekämpa den.
Därför föreslår Kristdemokraterna att man ska ge Forum för levande historia ett utökat uppdrag att vid sidan av att informera om nazismens, Förintelsens och kommunismens brott mot mänskligheten också informera om den våldsbejakande islamismen. Hur ser statsministern på det förslaget?
Det handlar om att informera om islamismen och att ge Forum för levande historia det här uppdraget för att kunna öka kunskapen och tränga tillbaka den våldsbejakande islamismen.
Andreas Carlson (KD):
Jag välkomnar statsministerns svar. Vi ser också det arbete som den nationella samordnaren mot våldsbejakande extremism har gjort och gör. Men vi tror att vi behöver lägga in fler växlar i det arbetet för att tränga tillbaka den våldsbejakande extremismen och den våldsbejakande islamismen. Det behövs avhopparverksamhet, anhörigstöd och samarbete med muslimska församlingar. Det arbete som de kan bidra med är givetvis oerhört viktigt.
Vi ska undvika en situation där troende muslimer misstänkliggörs och där vi får en alltmer polariserad och politiserad debatt. Men det krävs också konkreta handlingsplaner för att motverka radikalisering i varje kommun. Mona Sahlin presenterade i veckan uppgifter om att det här finns på plats i enbart 7 procent av kommunerna. Arbetet går för långsamt.
Det måste bli ett större krav på att kommunerna tar sitt ansvar, och jag undrar hur statsministern vill tillse att det arbetet fortsätter.
Andreas Carlson (KD):
Det behövs en politik för fler jobb och framtidstro, och det behövs en rejäl satsning på fler poliser för att ge trygghet till den tysta majoriteten i utanförskapsområdena. För att de ska kunna verka behövs ordning och reda och poliser som står vid deras sida. Vi har i dag hört många förslag från inte minst Alliansens politiker. Jag noterar också att Maria Ferm från Miljöpartiet välkomnar flera av förslagen.
Det är Socialdemokraterna och Miljöpartiet som sitter i regering, och jag förväntar mig att man från den här debatten tar med sig de goda förslag som har kommit och gör något av dem.
Jag ställde frågan till Vänsterpartiet om hur man kan vara emot att polisen får mindre dödliga vapen i stället för att enbart ha skarpladdade pistoler i de tuffa situationer som uppstår med exempelvis stenkastande människor i utanförskapsområdena. Jag tog upp ett exempel här i debatten med en polis som för andra gången hade blivit utsatt för molotovcocktailar. Vänsterpartiets representant i debatten svarade inte på min fråga. Herr talman!
Vi får inte låta hopplösheten gro eller otryggheten bita sig fast. Vi måste föra en politik som uppmuntrar goda värden och bottnar i det som gör Sverige starkt - värden som frihet, jämställdhet, eget ansvar och medmänsklighet. Det är sådant som bygger Sverige starkt, inte regeringens passiva politik.
Precis som med alla byggnationer, som jag sa i mitt inledningsanförande, byggs Sverige starkt med en stadig och stabil värdegrund. Jag hade hoppats på mer i dagens debatt, men vi får hoppas att regeringen återkommer med konkreta förslag så att vi tillsammans kan se till att få ordning på de problem och utmaningar som vi ser så att vi kan vända utvecklingen. Tack för dagens debatt och tack till alla er som jobbar med detta: polis, ambulans och räddningstjänst.
Andreas Carlson (KD):
Jag vill återknyta till en fråga jag ställde i mitt anförande. I integritets- och straffskyddsutredningen finns det en rad förslag som tar sikte på näthat och nätkränkningar. Utredningen kom i februari. Den har remissbehandlats. I juli sa Morgan Johansson: Vi kommer så fort som möjligt att gå vidare till riksdagen för att få lagändringar på plats. I dag är det den 7 december.
Det besked vi har fått från Justitiedepartementet är att detta beräknas till september 2017. Jag vill fråga Morgan Johansson om det stämmer och om det verkligen är så fort som möjligt. Vi talar om september 2017 samtidigt som vi ser de stora problem som finns i dag. Framför allt unga människor möter näthat, nättrakasserier och mobbning.
Detta finns tillgängligt dygnet runt, veckans alla dagar, i mobiltelefoner eller i annan form på internet. Mina frågor är: När kommer lagförslagen? Är det i september 2017? Varför inte snabbare, Morgan Johansson?
Andreas Carlson (KD):
Det stämmer att vi delar uppfattning om inriktningen. Det är en utredning som tillsattes av Alliansen. Detta är ett mycket angeläget område. Det är ett stort problem som väldigt många möter inte bara dagligen - de är utsatta för detta hela tiden.
Jag hade önskat att Morgan Johansson hade kunnat säga att man kan jobba ännu snabbare, att man kan fokusera på detta och att man kanske kan avdela resurser för att Regeringskansliet ska kunna komma med ett lagförslag tidigare än i september 2017. Utredningen kom i februari. Det har snart gått ett år sedan förslagen lades på regeringens bord i form av denna utredning.
Jag vill bara vädja till Morgan Johansson att lägga på ett kol extra. Jag förstår och har stor respekt för att det är komplicerad materia. Men jag tycker att det borde kunna tidigareläggas något. Jag undrar hur Morgan Johansson ser på det.
Andreas Carlson (KD):
Jag kan inledningsvis konstatera att Roger Haddad inte fick mycket till svar på frågan om det är fler eller färre poliser. Men det var inte det jag tänkte fråga om. När vi besöker poliser runt om i landet ser vi hur områdespoliser får fajtas för att få fortsätta arbeta med det brottsförebyggande arbetet. De dras till andra saker. De dras till ingripandeverksamhet.
De kan behöva ta av sig uniformen och jobba civilt som spanare för att täcka de hål som uppstår med tanke på de stora problem som finns i Sverige men också i polisorganisationen. Samtidigt vet vi att utredningar prioriteras ned. Grova brott prioriteras ned i utredningar. På en polisstation som jag besökte sa man: Vi kan bara prioritera utredningar och utredningsverksamhet där vi har häktade personer just nu. Allt annat får ligga på vänt.
Mot bakgrund av hur det ser ut inom polisen skulle jag vilja be Annika Hirvonen Falk ge mig ett exempel på mindre angelägna arbetsuppgifter som kan prioriteras ned, som inte redan är nedprioriterade. Annika Hirvonen Falk sa i sitt anförande att man kan ägna sig mindre åt mindre angelägna arbetsuppgifter. Jag skulle vilja ha ett exempel på en sådan arbetsuppgift som inte redan är nedprioriterad, när grova brott prioriteras ned och när områdespoliser tvingas göra annat än just det brottsförebyggande arbetet.
Andreas Carlson (KD):
Skillnaden är 2,4 miljarder. Det är skillnaden mellan regeringens budget till polisen och Kristdemokraternas budget. Jag bad om ett exempel - om vi går tillbaka till frågan - på en mindre angelägen arbetsuppgift. Jag kanske ska tolka svaret så här: Även om det är behjärtansvärt med områdespoliser som kan jobba förebyggande är det mindre angeläget än att arbeta i utanförskapsområdena. Kristdemokraterna tycker inte det. Vi tycker att vi ska ha en uthållighet. Vi ska arbeta förebyggande.
Vi ska vara på plats med polisen i utanförskapsområdena, men vi har också en kraftfull satsning på att polisen ska kunna fortsätta arbeta i mindre kommuner och vara på skolorna. En områdespolis som jag träffade i en kommun i mitt hemlän, Jönköpings län, sa: Om vi inte får jobba kontinuerligt med det brottsförebyggande arbetet kommer vi snart att ha små Malmö över hela landet. Det är ett citat från en polis som jag träffade.
Jag tycker inte att det är mindre angeläget att fortsätta arbeta brottsförebyggande och att ha poliser knutna till skolorna. De kan samverka med skolan, socialen, civilsamhället, familjer och lokalsamhället. Det är därför som vi så kraftfullt satsar på polisen från Kristdemokraternas sida. Jag kan förstå att regeringen behöver säga att detta är mindre angeläget, med tanke på att man har mycket mindre pengar. Ni säger att ni satsar på polisen. Ni säger att det ska bli fler poliser och att det har blivit fler poliser.
Ni svarar inte på Roger Haddads fråga om det faktiskt har blivit fler eller om det har blivit färre. Men när vi ser dessa behov behöver vi se till att få fram civila administratörer som kan avlasta personer som kan gå ut i yttre tjänst igen. Vi har sagt att vi kan samarbeta mer med ordningsvakter. Man kan också se över hur man kan samarbeta med försvaret, som Polismyndigheten efterfrågade i veckan.
Det finns en mängd olika saker man kan göra i stället för att dra ned och kalla förebyggande arbete för mindre angeläget.
Andreas Carlson (KD):
Vi blir inte mer överens ju fler gånger man säger något i riksdagens kammare. Det är inte så att något som sägs och sägs innebär att vi kommer överens. Det handlar om innehållet i politiken, i förslagen och i våra budgetalternativ. Den som har följt debatten har sett att vi inte är riktigt överens.
Kristdemokraterna tycker att det behövs satsningar här och nu, och regeringens satsningar på polisen kommer först om några år, efter valet. Inrikesminister Anders Ygeman säger, herr talman, att vi glömmer anslagssparandet. Men det var ju det jag försökte fråga om i mitt inlägg. Om man tar av anslagssparandet nästa år finns det ju inte pengar i anslaget från regeringen i budgeten året efter.
Det kommer att innebära att polisen kommer att behöva göra nedskärningar. Detta är inte den långsiktighet som behövs för de poliser som jag har pratat med, som säger att de inte vet om de orkar längre, som har varit i tjänst i fyra fem sex år och kanske fortfarande ligger kvar på ingångslönen.
De upplever stor frustration i sitt arbete och får inte den långsiktiga signal som är så viktig att ge: att vi satsar på polisen, på fler poliser, och tar de utmaningar, de problem och den oro som finns på allra största allvar. Vi glömmer att det tar två och ett halvt år att utbilda nya poliser, sägs det här. Det gör vi inte alls; det har jag sagt här i kammaren att det gör.
Vi behöver därför satsningar på fler civilanställda tidigt för att kunna avlasta polisen och få ut utbildade poliser i yttre tjänst. Kristdemokraterna har tidigare föreslagit en rad andra åtgärder för att snabbt kunna avlasta polisens verksamhet och få ut fler i yttre tjänst. Vi är inte överens om hur mycket pengar vi vill satsa på polisen. Där efterlyser jag bättre ledarskap och större tydlighet för att ge polisen de långsiktiga spelregler som behövs. Tack för den här debatten!
Tack till er som deltog och tack, Centerpartiet, som tog initiativ till den!
Andreas Carlson (KD):
Oron hos de personer som är beroende av assistans enligt LSS är påtaglig. Den växer, och jag tror att den har vuxit ytterligare efter de fyra chanser som Stefan Löfven har haft på sig att svara på frågor från Jonas Sjöstedt och Jan Björklund men svävat på svaret. Han säger att det handlar om att se över kostnadsutvecklingen.
Man kan då bläddra i det regleringsbrev som regeringen har gett till Försäkringskassan med en instruktion. Där finns inte orden "se över" med. Där handlar det om att Försäkringskassan ska bidra till att bryta utvecklingen av antalet timmar med assistansersättning. Det är ganska stor skillnad, Stefan Löfven, på att se över och att bryta utvecklingen.
Jag är helt övertygad om att de rättigheter som är fastställda i lag kan man inte smyga igenom förändringar av i regleringsbrevet till Försäkringskassan. Vi behöver ha en öppen debatt, en folkligt förankrad debatt. Det är bra med utredningar. Men ni har smugit in en ändring i regleringsbrevet till Försäkringskassan. Där står inte de ord som du har använt hittills i den här debatten, Stefan Löfven, att "se över", utan det handlar om att "bryta". Jag tycker att det här är oerhört allvarligt.
Bara farhågan att någon skulle riskera att dö på grund av indragen assistans borde göra att statsministern gör allt som står i hans makt för att vidta åtgärder och ge ett annat direktiv till Försäkringskassan. Är du beredd att göra det, Stefan Löfven?
Andreas Carlson (KD):
Det stämmer inte, Stefan Löfven. Det handlar inte bara om timmar utan om antalet personer. År 2015 var det färre personer som beviljades assistans enligt LSS än 2014. Då fanns regleringsbrevet och direktiven från regeringen till Försäkringskassan. Meningen om att bryta utvecklingen får konsekvenser för dem som är beroende av assistans. Det stämmer inte att det bara handlar om timmar.
Det handlar om personer. Dessa personer behöver vi ge de lagstadgade rättigheter som de har. Vi får inte dribbla bort det genom att göra ändringar i regleringsbrevet till Försäkringskassan innan vi har sett resultaten av utredningarna. Du börjar i fel ände, Stefan Löfven. Är du beredd att göra om och göra rätt?
Andreas Carlson (KD):
Också jag vill ta upp det som Kalla fakta belyste i veckan, och jag vill ställa en fråga till Ibrahim Baylan. Reportaget avslutades med Zeliha Daglis ord: Vi har förlorat marken i förorten. Regeringen utsåg Ibrahim Baylan till samordningsminister för utanförskapsområdena för snart ett år sedan. Ett halvår efter utnämningen, i november, hade den statsrådsgrupp som Baylan ska leda sitt första möte.
I Almedalen i somras presenterades ett program. En samordnare skulle leda arbetet i en delegation för att bryta segregationen. Det dröjde nio månader innan utredaren presenterades. Det har nu gått nästan ett år sedan statsministern sa att de socioekonomiskt utsatta områdena är en av regeringens viktigaste uppgifter. Det har gått ett år sedan Ibrahim Baylan fick ansvar för frågorna i regeringen. Varför går det så långsamt?