KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Ek (C):
Jag skulle vilja tacka för en mycket bra och sansad diskussion. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi tar frågorna på stort allvar och verkligen lyssnar på olika förslag som kan komma in. Det är viktigt att vi har en bra hantering av tillstånd i miljöärenden. Den ska vara snabb och effektiv.
Men det ska också finnas utrymme för olika samhällsintressen att diskutera i så stora tillståndsprövningsprocesser, och det är oerhört viktigt med människors hälsa och med miljöfrågor. I debatten har det nämnts några ärenden som är pågående. Jag kan över huvud taget inte uttala mig om dem, för om jag gör det blir nästa gång vi möts i konstitutionsutskottet, och då är det kanske också fel fråga.
Jag kan alltså inte kommentera dem. Men jag kan säga att det inte var mer än ett par veckor sedan jag var nere i gruvan, och jag ska åka upp till Kiruna om bara två veckor igen, just för att se vad vi kan lära och vad vi kan göra när det gäller de här väldigt stora frågorna och väldigt stora miljöärendena.
Jag är glad att vi har en samsyn om att den sammanhållna miljöregleringen inom miljöbalken är att föredra framför hur det ser ut i många andra länder i Europa där det är splittrat och man måste prova varje del av en verksamhet i olika tillståndsprocesser - det är inte bra. När det däremot gäller just det första samrådsförfarandet tror även jag att det finns möjlighet att effektivisera. Vi tittar också just nu på frågan om miljökonsekvensbeskrivningar. Det är andra steget.
När det gäller B-ärenden har jag nämnt att vi har satt tidsgränser för länsstyrelserna. Personal- och resursfördelningen till domstolarna ligger inte på mitt departement. Men jag kan säga - innan min talartid är slut - att jag faktiskt var på den första personaldagen med domstolarna för att gå igenom deras arbetssituation. Vi är naturligtvis också angelägna om att det ska fungera bra för dem som jobbar med de här svåra frågorna. Det gynnar oss alla.
Lena Ek (C):
Jag vill tacka Anita Brodén som lyfter upp de här frågorna. Det är otroligt viktigt att vi diskuterar hur friluftslivet ska kunna utvecklas. Det är en ovärderlig resurs för människors livskvalitet att kunna röra sig i gröna områden. Anita Brodén nämner allemansrätten.
Vi har nyss diskuterat skotertrafiken i riksdagens kammare. Det är viktigt att man har en tät dialog här, precis som på andra områden. Det är viktigt att den här, som jag ser det, individuellt grundade allemansrätten respekteras. Vi får ganska många rapporter om informationsproblem och om att kunskapen inte alltid finns.
När människor har tillgång till, vistas i och njuter av naturreservat och njuter av skogspromenader eller svampplockning är det oerhört viktigt att de visar respekt och inte skräpar ned eller förstör känsliga områden. Mycket av detta handlar om information och diskussion, inte minst i skolorna.
Jag tycker också att tankesmedjan för friluftsliv har en otroligt värdefull funktion. Där samlas alla intressen. Vi ser redan resultat av deras arbete med den här samordningen där man försöker hantera konflikter mellan olika intressen. Man försöker också hitta en balans mellan tillgänglighet och skydd av känsliga områden.
Jag skulle vilja lyfta fram nationalstadsparker. När vi pratar om friluftsliv handlar det inte alltid om att man ska vara längst bort i fjällområdena. Det är en diskussion, men den dagliga tillgången till grönområden och friluftsliv är mycket viktig för hälsa och välbefinnande.
Det var Görel Thurdin, som var minister i en borgerlig regering, som tog initiativ till Nationalstadsparken i Stockholm. Vi kan se vad Nationalstadsparken betyder för medborgarna och människorna i Stockholm och för tillresande. Det är en unik skapelse vi har i Sverige där de här naturområdena och de här naturvärdena är tillgängliga för alla.
Oavsett om man har en hög eller låg inkomst och oavsett hur länge man har bott i Stockholm finns Nationalstadsparken till nytta och glädje för alla medborgare. Jag skulle gärna se att vi hade flera nationalstadsparker. Vi har värdefulla naturområden runt om i Sverige som ligger tätt intill, och till och med ibland i, städer. Det är någonting unikt för Sverige.
Jag skulle gärna vilja att vi diskuterade hur vi får fler nationalstadsparker i Sverige.
Lena Ek (C):
Vi är väl många i Sverige som har haft våra barn i Mulleskolan och tyckt att det varit fantastiskt roligt. Det är ett imponerande engagemang som finns i Föreningssverige för friluftslivet. Det är också kanske där en av de viktigaste kanalerna för kunskap och information finns, och det är naturligtvis oerhört viktigt. Fru talman!
Anita Brodén lyfte upp frågan om tillgänglighet, och jag skulle vilja bygga vidare lite grann på den delen av diskussionen.
Vi har tittat på sådana saker som skyltningsfrågan, vilket ju också handlar om information, och hur man ska kunna se till att olika turistföretag kan skylta om sin verksamhet så att genomresande och bofasta ser vad som finns och hittar fram till aktiviteterna. Det tycker jag är viktigt.
Vi ser över föreskrifterna för skyddade områden, naturreservat, för att kunna informera både om tillgängligheten och om vikten av att man följer reglerna inom allemansrätten och att man lär sig vad som gäller.
Ordningsföreskrifterna har länsstyrelserna fått i uppdrag att se över, och det är också en del i arbetet med att öka tillgängligheten och samtidigt se till att områden skyddas och att allemansrätten och markägarens rättigheter inte kränks. Föreskrifterna för landets nationalparker är en annan sådan sak.
Naturguidning och naturvägledning är en viktig del av friluftsturismen, och det är klart att när vi har regler som i vissa sammanhang gör det svårt för naturguider att hjälpa människor att hitta de värden som finns i naturreservat och nationalparker är det inte bra.
Det är därför som Naturvårdsverket för närvarande gör en översyn av nationalparksföreskrifterna så att de inte ska missgynna naturturismföretag. Nationalstadsparker och tätortsnära områden har jag redan nämnt.
Någonting som jag skulle vilja lyfta upp i det här sammanhanget är att våra myndigheter vid tillsynen och översynen av olika former av ordningsföreskrifter funderar över tillgängligheten för handikappade i de här områdena. Det gäller såväl skärgårdsområden som fjällområden och skogar.
Ibland är det faktiskt så att ordningsföreskrifter gör det svårt för handikappade att komma in och njuta av de här värdena som är våra gemensamma. Det finns flera syften med naturreservat och nationalparker. Ett är att skydda speciell natur för framtida generationer. Ett annat är att ge människor möjlighet att se de här områdena och uppleva de naturvärden som finns.
Jag själv känner extra stort ansvar för att se till att vi underlättar för handikappade att få tillgång till friluftsliv.
Lena Ek (C):
Här finns i det svenska friluftslivet en väldig potential för att öka människors livskvalitet, också de funktionshindrades, och det återstår mycket att göra när det gäller tillgänglighetsfrågor. Här finns också en väldig potential när det gäller utveckling av olika delar av Sverige.
Det är fantastiskt med fågelskådning i Nationalstadsparken i Stockholm, men det är lika fantastiskt att se ripor i fjällen eller, hoppas jag även i fortsättningen, ejdern i skärgården. Ejderpopulationen går ju tyvärr ned väldigt mycket.
Arbetstillfällen, ekonomi, potential och förädlingsvärde är viktiga saker, och den årliga tankesmedjan för friluftslivet är ett oumbärligt forum för att se vad som kan göras men också lösa upp diskussioner mellan olika intressen. Jag hoppas att den plattformen ska utvecklas.
När man reser i andra länder kan man förundras över hur mycket vi har i Sverige och hur stora möjligheter som finns.
En av dem som jobbar med turistverksamhet i Gryts skärgård, som är en fantastisk skärgård, guidade ett gäng japaner genom övärlden - de åkte båt upp mot Stockholm - och en av turisterna sade: Det här måste vara världens bäst bevarade turisthemlighet. Så är det många gånger i Sverige. Här finns mycket kvar att göra.
Jag ser fram emot att utveckla friluftslivspolitiken med den skrivelse som regeringen avser att lämna till riksdagen i höst och att fortsätta den här diskussionen.
Lena Ek (C):
Jag vill betona några saker.
Först och främst: Av de svenska åtagandena ska två tredjedelar klaras av inom landet och en tredjedel internationellt just för att kunna vara med och bistå de fattiga länder som vill ta del av de olika klimatprojekt som finns i olika internationella system.
När det gäller den del som ska göras i Sverige satsar regeringen oerhört mycket mer pengar - kanske tjugo gånger mer, lågt räknat.
Det blir ganska mycket, och det är ganska tuffa mål som vi satt upp för oss själva genom att vi till år 2020 ska minska växthusgasutsläppen med 40 procent, att vi till år 2030 ska ha en fossiloberoende fordonsflotta och att hela landet år 2050 ska vara klimatneutralt. Det är alltså tuffa mål som vi satt upp för oss själva.
Den här diskussionen handlar om vad vi får över av utsläppsrätter i det globala systemet. Vi har ju klarat våra mål - de mål som är satta i internationella förhandlingar, i vad som brukar kallas för Kyotoprotokollet.
Vi fick, tack och lov, en möjlighet att "brygga vidare" Kyotoprotokollet, i avvaktan på förhandlingar om den nya globala klimatregimen där också Kina, Ryssland, Indien och USA ska kunna finnas med på ett helt annat sätt än de gjort under Kyotoprotokollet och den överenskommelsen och regleringen. Den första Kyotoperioden gäller åren 2008-2012.
Avräkning sker i efterskott, när utsläppen redan skett. Den första Kyotoperioden är alltså inte avslutad ännu. Vi har den här debatten i oerhört god tid. Avräkning ska ske år 2015, så i det avseendet är det ännu mer gott om tid. Man kan väl säga att det inte är fel att vara ute i tid. Vi har alltså gott om tid för att hantera de här frågorna.
Icke desto mindre bereds frågan i Regeringskansliet. Vi kommer med en del svar i höstens budgetproposition. Men framför allt räknar vi med att vara klara med den svenska hållningen, med hur frågan ska hanteras, till nästa års budgetproposition. Varför? Jo, därför att då är den första åtagandeperioden avslutad.
Då har vi kunnat se hur årets klimatförhandlingar går och vilka regler som sätts upp för att kunna fortsätta på vad som kommer att gälla i fortsättningen.
Det ger oss en möjlighet att navigera i ett landskap som vi nu vet ganska lite om men som vi då kommer att veta väldigt mycket mer om.
Lena Ek (C):
Allra först vill jag tacka Åsa Romson för att hon har lyft frågorna och för diskussionen. Det är alltid oerhört bra med sådana här diskussioner. Nu blir det ju otroligt tekniskt för den som inte håller på med de här frågorna. Samtidigt tror jag att vi båda två förmedlar en känsla och ett äkta engagemang när det gäller klimatarbetet både i Sverige och internationellt, och det är naturligtvis otroligt bra.
Den första Kyotoperioden går som sagt ut vid årsskiftet. Sverige har då gjort sin hemläxa. Och, ja, ambitionerna i Kyoto var och är alldeles för låga. Så är det.
Jag har varit igenom ett antal rätt komplicerade internationella förhandlingar om alltifrån kemikalier till havsrätt, energimarknad och klimat, och jag tycker att vi måste vara väldigt noga med miljöintegriteten i hela den här frågan. Jag håller verkligen med om det.
Centerpartiets linje är som sagt klar, och den har Roger Tiefensee klargjort. Om jag är inne i en förhandling som är oerhört komplicerad, och där jag vet att man kommer att behöva ge och ta, är det inte så att jag vill ge bort några av mina förhandlingskort redan innan förhandlingen börjar. Det finns en strategi i detta.
Vi förhandlar nu om att kunna få på plats det tekniska runt den andra åtagandeperioden i Kyotoprotokollet. Där kommer vi att ha väldigt många frågor som berör precis det här problemområdet. Därför tror jag att det är ganska vist att vi gör en riktningsangivning i höstens budgetproposition och att vi återkommer med en totallösning i nästa års budgetproposition. Det ger oss lite mer handlingsutrymme. Det tror jag behövs i den svåra förhandlingen.
Lena Ek (C):
Det här blir en lite rolig debatt med Lena Ek i olika skepnader. Det blir lite Ture Sventon av det: Ständigt denna Vessla! Jag tror att våra två partier faktiskt är väldigt överens om väldigt mycket när det gäller klimatmålen.
Jag och regeringen med mig vill se att EU tar steget till 30 procent. Sverige har mer ambitiösa mål, nämligen 40 procent, vilket när Naturvårdsverket utvärderar motsvarar en tuffare ambition än EU-målet 30 procent. Det är bra. Sedan kan man alltid titta på hur vetenskapen utvecklas. Vi lär oss hela tiden, och jag tror att vi kommer att få anledning att diskutera även de här procentsatserna framöver.
Men det är, fru talman, en avvägning när man skriver interpellationssvar om man ska stanna vid konstaterandet att vi vill att EU ska ta steget till 30 procent. Eftersom jag vet att interpellanterna är väldigt klimatintresserade är det frestande att utvidga svaret med ett resonemang om var vi står någonstans nu. Vad är det som händer i ministerrådet?
Eftersom jag faktiskt har tillbringat två dagar med dessa diskussioner, även om jag bara har suttit som miljöminister i drygt tre veckor, vet jag en del om hur resonemangen går. Jag trodde därför att det var intressant också för Jonas Sjöstedt och Jens Holm att föra en del av den här diskussionen. Vad är taktiken, och vad är strategin för att vi ska få EU att höja sina ambitioner?
När vi har konstaterat att vi till stora delar är mycket överens och att jag inte är schizofren tror jag fortfarande att vi skulle kunna resonera om strategin.
Jag vill också tillägga att jag har varit på pre-COP, det vill säga, 40 regeringar samlades i Sydafrika för att förbereda Durbanförhandlingarna. Det var mer uppmuntrande att diskutera med Bangladesh om vad vi kan göra och vad vi kan hjälpas åt med rent konkret, måste jag säga, än vad det var att lyssna på en del av de inlägg som kom i Kapstaden vid förberedelserna för Durbanförhandlingarna.
Här tror jag att det finns en framväxande allians mellan de mest klimatvänliga länderna i Europa, hela EU för den delen, och särskilt de afrikanska länderna, en relation som vi behöver vårda och bevara och som också känns viktig eftersom det är de länderna som drabbas mest av klimateffekterna.
Mitt sätt att driva förhandlingar är att försöka skapa majoritet och i det här väldigt känsliga skedet undvika låsta lägen. Därför tror jag att det är viktigt att vara klar och tydlig när det gäller våra positioner men också att vara öppen för den medlande rollen. Det är en svår avvägning och jag diskuterar gärna den balansen med interpellanterna, eftersom jag vet att de är intresserade.
Lena Ek (C):
Klimatfrågan är oerhört allvarlig. Vi ser varje dag effekterna i de fattiga länderna. Jag var alldeles nyss i Bangladesh. Ni vet att det är ett oerhört överbefolkat och fattigt land. Isen smälter i Himalaya och påverkar dricksvattnet i floderna som rinner genom Bangladesh. Översvämningar kommer in över den platta kusten.
Man planerar nu hur man ska evakuera 25 miljoner människor inom 24 timmar inför nästa stora översvämning. Matproduktionen påverkas i världen. Hälsotillståndet påverkas i världen. Klimatfrågan är vår tids ödesfråga. Det är därför, fru talman, som jag och regeringen vill se att EU tar steget till 30 procent.
Vi i Sverige har redan fastställt ambitiösa mål för 2020 - vi har 2011 nu, och det är inte lång tid till 2020 - att utsläppen ska minska med 40 procent i den icke handlande sektorn jämfört med 1990. Det här är tuffa mål. Sverige driver på. Sverige går före.
Men det måste bli en bra förhandling vid FN:s klimatförhandlingar i Durban, och står EU för en liten bit. Vi försöker nu få de afrikanska länderna att bli våra allierade. Tillsammans med dem har vi 16 procent av utsläppen. Resten är det stora problemet. Frågan är hur vi då försöker få de andra med oss.
Vi jobbar med klimatfrågor, med teknikfrågor, med finansieringsfrågor och med så mycket kontakter vi kan få fram. Det sista är nu att vi jobbar särskilt med frågor om kortlivade klimatgaser, SLC, short-lived climate forces, i ett projekt. Där tror vi faktiskt att vi möjligen kan arbeta tillsammans med till och med USA för att förbättra situationen. Klimatet kräver stora arbetsinsatser.
Jag hoppas vi kan arbeta tillsammans i frågan.
Lena Ek (C):
Ärade ledamot! Ärade åhörare! Jens Holm har ställt följande fyra frågor till mig: Avser ministern att verka för att de svenska miljöskadliga subventionerna ska avvecklas och i så fall när? Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att på global nivå fasa ut de miljöskadliga subventionerna?
Är ministerns arbete med kartläggningen av miljöskadliga subventioner som ministern hänvisade till i svar på skriftlig fråga 2011/12:166 färdigt? Avser ministern att offentliggöra kartläggningen? Jag och regeringen prioriterar frågan om utfasning av miljöskadliga subventioner och kommer att lägga stor kraft på att möta de åtaganden som beslutats i Nagoya och i andra sammanhang.
En gemensam internationell syn är en förutsättning för framgång. FN-konferensen om hållbar utveckling, Rio + 20, ska äga rum i Rio de Janeiro den 13-22 juni 2012. Jag åker själv dit på fredag. Grön ekonomi inom ramen för fattigdomsbekämpning och hållbar utveckling är ett av två huvudteman för konferensen.
En av regeringens prioriteringar inför Rio + 20 är rätt prissättning inklusive utfasning av miljöskadliga subventioner som är oförenliga med en hållbar utveckling. Regeringen har drivit frågan inom EU. Regeringen lyfter också utfasningen av miljöskadliga subventioner i andra sammanhang inom EU, till exempel under det svenska ordförandeskapet 2009 och i svenskt inspel till Kommissionen om färdplan för resurseffektivitet 2011.
Sverige driver att utfasning av fossilbränslesubventioner är en angelägen och kostnadseffektiv åtgärd mot klimatförändringar. Tillsammans med Nya Zeeland, Costa Rica, Danmark, Etiopien, Finland, Norge och Schweiz ingår Sverige i gruppen Friends of Fossil Fuels Subsidy Reform, FFFSR.
Det är en informell grupp med syfte att främja avvecklingen av fossilbränslesubventioner genom att bland annat mana på och följa upp G20-ländernas åtgärder för att minska subventioner och därav följande utsläpp. Gruppen genomför för närvarande en gemensam démarche, alltså en uppvaktning, i G20-huvudstäder inför G20-mötet i Los Cabos och inför Rio + 20-mötet.
Den kartläggning av miljöskadliga subventioner som jag hänvisar till i mitt skriftliga svar på fråga 2011/12:166 pågår fortfarande, och regeringen avser att presentera en lägesrapport i höstens budgetproposition.
Lena Ek (C):
Jag blir glad över att Jens Holm bejakar att vi gör en kartläggning över subventionerna och att man inte kan ta hela sammanställningen från Naturvårdsverket pang rätt av. Vi måste värdera dem olika. Det finns sociala och ekonomiska aspekter.
Det är anledningen till att det är ganska bra att först göra en kartläggning av hur subventionerna fungerar, vad vi kan göra åt dem och i vilka sammanhang och vilka vi faktiskt inte vill göra någonting åt samt att ha en politisk diskussion om detta. Det är väldigt bra att ha denna kartläggning i höstbudgeten.
En del av de oerhört komplicerade fenomen, höll jag på att säga, som finns på listan är sådana att det tar tid att göra kartläggningen. Det här kom i vintras. Lite drygt sex månader är väl en ganska acceptabel tid ändå. Som sagt är jag inte beredd att avskaffa transportstödet till de fyra Norrlandskommunerna, även om det står på listan.
Jag är inte beredd att avskaffa subventionerna till parkeringsplatser för miljöbilar, även om det står på listan. Jag inser också att vi behöver diesellok på järnvägarna och att det också där finns en anledning till att subventioner finns.
Man kan också göra en livscykelanalys till exempel av om det är bättre att ha svenskodlade tomater än importerade tomater ur ett miljöperspektiv, för på den här listan finns en nedsättning av energiskatten för växthusnäringen. I många sammanhang ser jag i rapporter att närodlad mat har en klimatfördel.
När vi dessutom vet att växthusnäringen går över till att använda överskottsvärme från industrin på ett helt annat sätt än tidigare tycker jag att det är en viktig reform. Men nu är det kanske så att det är andra styrmedel som fungerar i detta sammanhang. De 50 miljarder som nämns tror jag att man ska ta med en nypa salt. Här finns saker som vi absolut ska jobba med.
Men det finns också saker som jag redan här och nu är beredd att säga att jag inte kommer att föreslå en ändring av. Möjligen kan man som sagt titta på regler eller hitta andra styrmedel, men man ska kunna leva i hela landet. Något som jag också tycker att vi ska värdera i den här sammanställningen är vad det är vi påverkar i Sverige och hur vi driver de internationella förhandlingarna. Där är vi överens.
Jag har sagt att vi ska vara tidigare och tydligare i internationella förhandlingar, och jag tycker att vi håller på att visa att vi är det, som i exemplet med kortlivade klimatgaser, där det har gått väldigt bra sedan vi blivit riktigt tydliga på den punkten.
I den jämförelse som Nordiska rådet gjort av olika länders miljöskadliga subventioner är det ändå så att Sverige ligger ganska bra till, vilket jag vill framhålla i detta sammanhang. Det är väl anledningen till att en stor grupp länder verkligen vill ha med oss i den grupp av länder som driver reformer av miljöskadliga subventioner och där vi gemensamt har förberett förhandlingsarbetet inför Riokonferensen.
Jag tycker alltså att vi är på väg åt rätt håll, även om jag också tycker att det finns saker kvar att göra.
Lena Ek (C):
Jag tycker att det är väldigt intressant att diskutera flyget och sjöfarten. Jag måste säga det.
Jag tror att marknadsbaserade system i detta fall är väldigt bra, och jag tycker att handeln med utsläppsrätter ändå levererar och är i linje med den nedåtgående kurva som enligt EU-överenskommelsen ska ge en minskning av utsläppen av växthusgaser, som är oerhört miljöskadliga, med 70 procent fram till 2050.
Flyget och sjöfarten har hittills varit helt oreglerade. I EU-förhandlingarna om handeln med utsläppsrätter var det faktiskt mitt ändringsförslag som innebar att flyget och sjöfarten skulle införas i systemet.
Förhandlingsresultatet under det franska ordförandeskapet och miljöminister Borloo blev att sjöfarten ska införlivas i handeln med utsläppsrätter om det inte är så att den internationella maritima organisationen har klarat ut frågan i närtid. Det har gått ett par år sedan dess. Flyget ska införlivas på samma sätt ett par år därefter.
När det gäller flyget har vi redan nu förhandlingar, och vi diskuterade på miljörådet i går att EU ska stå fast vid att handel med utsläppsrätter ska gälla för flyget samt de avgifter det innebär. Det är en början. Det är alls inte en total lösning, men det är en början. Över tusen flygbolag följer nu reglerna, och tio flygbolag gör det inte. Det tycker jag är ett bra resultat på mycket kort tid.
Här ligger alltså väldigt mycket att hantera, både på EU-sidan och på den svenska sidan. Regeringen avser att återkomma i frågan i höstbudgeten. I exakt vilken form förhandlas under sommaren. Jag tycker att det är viktigt att vi driver på i frågan, och jag hoppas att vi i förhandlingarna i Rio om ett hållbart samhälle på global nivå ska kunna se att vi har en text om just utfasning av miljöskadliga subventioner.
Det skulle kännas väldigt bra, och det är jag övertygad om att Jens Holm också skulle tycka. Tack för en väldigt bra diskussion!