Karin Rågsjö (V):
Jag tänkte tala lite om reformpolitik, för det är precis vad detta handlar om. Från 2016 avsätter vi 120 miljoner kronor per år för att även barn och unga i åldern 8-19 år ska få bidrag till glasögon på motsvarande sätt som de som är noll till sju år får genom landstingen. Det är en generell välfärdsreform.
Några i denna sal tycker att det är en bättre idé att de barn som lever i ekonomiskt utsatta familjer i stället ska knacka på dörren till socialtjänsten, lite med mössan i hand. Var sjätte svensk barnfamilj lever på en ekonomisk nivå som ligger under EU:s fattigdomsgräns.
Utan barnbidraget och underhållsstödet skulle var fjärde familj vara fattig. Jag ber er fundera på det. Det är stor variation mellan landstingen som ger denna typ av bidrag till glasögon. Det borde ni kanske ha tagit tag i de där åtta åren när ni styrde landet och såg att variationerna mellan landstingen ökade.
Det blir orättfärdigt. Mot bakgrund av att samtliga landsting redan i dagsläget ger bidrag till barn noll till sju år föreslår vi detta. Vi tycker att det är en bra reform. Vi förutsätter att bidraget till barn mellan noll och sju år kommer att fortsätta att ges av landstingen.
Målgruppen innebär att även familjer som söker asyl, ensamkommande flyktingbarn och barn som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd får ta del av denna reform. Vi tillämpar barnkonventionen. I denna diskussion har jag hört att Moderaterna närmar sig Sverigedemokraterna i synen på välfärd. Vissa ska ha, vissa ska inte ha. Jag vill poängtera det.
Med denna reform blir det mindre tombola för barn och familjer och mer jämställt i hela Sverige. Socialstyrelsen ska få i uppdrag att följa reformen. Det tycker vi är bra. Alla reformer som sjösätts ska följas och utvärderas, tycker vi. Om man tittar på vilka av den förra regeringens sjösatta reformer som har utvärderats ser man dessvärre inte många man kan pricka av.
Politiker på högerkanten tycker jag har låtit den solidariska generella familjepolitiken förfalla. Den här typen av reformer såg vi inte så många av under de åtta år som de borgerliga partierna styrde. Klyftan mellan de rikaste och fattigaste hushållen har ökat kraftigt. Då pratar vi inte bara om de senaste åtta åren utan om de senaste tjugo åren.
Om man tittar på SCB:s siffror över disponibel inkomst, det vill säga inkomst efter skatt, ser man att den rikaste tiondelen av befolkningen har fått se sina inkomster öka med hela 63 procent sedan 1991 medan de fattigaste 10 procentens inkomster har ökat med 1,7 procent. Då kan man förstå skillnaden och vilka som behöver reformer. Det är inte de rikaste.
De ökade klyftorna i samhället har drabbat barn i Sverige oerhört hårt. Det kan vi se på många områden. Precis som Miljöpartiet sa hänger politiken ihop. Detta är ingen megareform. Trots det sticker den i ögonen på vissa av de borgerliga politikerna.
Jag vill återigen påminna om att 18 procent av alla svenskar under 19 år levde i relativ fattigdom år 2013. Det är en hård siffra. Andelen har ökat med 5 procentenheter sedan 2006. Det är den högsta nivå som SCB har uppmätt. Fundera på det! Det är nytt rekord i barnfattigdom, på grund av den orättfärdiga politik som den förra regeringen förde.
Det är därför vi måste ha fler generella reformer. Det behövs fler reformer som minskar klyftorna, och de måste vi arbeta med på lång sikt. Det är just därför det är bra att även barn till föräldrar med skral ekonomi kan känna sig något uppgraderade av den budget som Vänsterpartiet har varit med och komponerat.
Barn och unga i åldern 8-19 år ska till exempel få bidrag för glasögon på motsvarande sätt som barn åldern 0-7 år. Man ska komma ihåg att det sett till hela utskottet är vansinniga nedskärningar på högerkanten utifrån den liggande budgeten.
Jag vill påminna om att Moderaterna vill ha ungefär 4 miljarder mindre till välfärden, Liberalerna 2,4 miljarder mindre och KD i runda slängar 4 miljarder mindre. Centerpartiet leder listan med 6,1 miljarder mindre till välfärden. Så ser det ut. Vänstern vill se att välfärden byggs upp och utvecklas. Vi hade gärna sett större satsningar och en helt annan fördelningspolitik, för det är precis vad vi behöver.
Jag måste ställa en basal fråga. Under åtta år hade ni i de borgerliga partierna regeringsmakten. Ni såg att landstingen gled isär. Det handlar om var man bor om man ska få olika typer av bidrag och så vidare. Varför gjorde ni så lite? Det är en fråga som jag vill ställa till er. Jag yrkar avslag på samtliga motioner och stöder det liggande förslaget.