KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gustav Fridolin (MP):
Jag delar beskrivningen av att vi nu måste gå vidare utifrån det som har gjorts med ny skollag, ny lärarutbildning och flera andra reformer som Christer Nylander nämnde. I närtid behöver vi gå vidare med nationella skolutvecklingsprogram. Vi måste också gå vidare med samverkan mellan stat och kommun genom att Skolverket på ett tydligare sätt kan erbjuda utvecklingsinsatser och se till att de hamnar just i de kommuner och på de skolor som behöver det mest samt genom fortbildning.
Jag beklagar och är lite förvånad över att just dessa två saker saknades i den budget som de borgerliga lade fram till riksdagen. Fortbildningen för lärare skar man faktiskt ned mest på inom skolområdet. Och nationella skolutvecklingsprogram saknades. Men decemberöverenskommelsen kommer att ge möjlighet att fullfölja också dessa löften som jag också nämnde i interpellationssvaret. Vidare behövs myndighetsuppdrag i samverkan för bästa skola.
Det innebär en förändrad myndighetsstruktur på så sätt att staten kan göra enskilda insatser med huvudmän på enskilda skolor. Och det behövs nationell samling för läraryrket där staten tar sin del av ansvaret för att lärares löner har halkat efter under lång tid och för de resultat det har fått för läraryrkets attraktivitet.
Dessutom behövs, precis som jag har nämnt, en skolkommission som har ett öppet mandat för att titta på strukturen, som Skolinspektionen i sin rapport benämner styrkedjan. Min företrädare i just den här kammaren använde begreppet statligt huvudmannaskap och statlig skola i många debatter.
Men under de åtta år som Alliansen satt i regeringen och min företrädare var ansvarig för skolan tillsattes faktiskt ingen utredning som hade mandat eller möjlighet att komma med förslag på ändringar i den grundläggande styrkedjan för svensk skola, alltså precis det som Christer Nylander efterlyser. Vi ger en skolkommission den möjligheten.
I en skolkommission kommer företrädare för professionen och företrädare för forskningen i samverkan med riksdagens partier att titta också på styrkedjan, utifrån Skolinspektionens rapport och OECD:s kritik. Vilka behöver mindre ansvar för svensk skola, vilka har getts för mycket ansvar utan att kunna ta det och hur ska statens ökade ansvar se ut? Precis de möjligheterna kommer en skolkommission att ha.
Det innebär att den här debatten som har pågått ganska länge, ungefär sedan besluten om kommunalisering togs, kan tas ett steg framåt. Vi kan få konkreta förslag på bordet om hur vi nu ändrar i ansvarsfördelningen i styrkedjan på ett sådant sätt att den stärks för svensk skola. Förslagen kommer att vara förankrade hos professionen och i den pedagogiska forskningen i samverkan med riksdagens partier. Det går inte att få fram den typen av förslag om man inte tillsätter någon kommission.
Vi har haft skolkommissioner i svensk historia. De har varit ganska viktiga för förändringen och utvecklingen av svenskt skolsystem. Och om man tittar på de utmaningar som vi har i dag är det ganska lätt att argumentera för varför vi behöver en igen. Regeringen kommer att tillkalla en sådan skolkommission under början av det här året.
Gustav Fridolin (MP):
Jag vill tacka Christer Nylander för interpellationen och debatten. Du behöver inte leta speciellt länge, Christer Nylander, och kamerorna behöver inte stängas av för att jag ska kunna tydliggöra att jag är kritisk till många av de beslut som fattades under det sena 80-talet och tidiga 90-talet när det gäller svensk skola. Det är ingenting som jag kan dölja. Jag tror att min bok Blåsta! Nedskärningsåren som formade en generation som är en genomgång av flera av de besluten och djup kritik mot vad de besluten ledde till för oss som växte upp i 90-talets skola fortfarande finns på de flesta bibliotek.
Där klargör jag just denna kritik. Och den vidhåller jag starkt. Den är också en av anledningarna till att vi som regering lägger fram de förslag som jag har nämnt i debatten. Därifrån får du mig inte till ett läge där någonting av det som jag säger ska kunna uppfattas som att jag lägger över det ansvar som jag har på kommunerna.
Någonting som kommunaliseringen har inneburit och som kanske har varit det allra mest destruktiva - det nämns också i Leif Lewins utredning som den tidigare regeringen beställde - är att vi i varje läge i den svenska skoldebatten har haft representanter och aktörer som har lagt över ansvaret för problemen på någon annan och ansvaret för det som går bra på sig själv. Jag är utbildningsminister. Det innebär att jag har ansvar för svensk skola.
Jag kommer inte att skylla skolans problem på Sveriges kommuner, utan jag kommer att vilja jobba tillsammans med Sveriges kommuner inom den ansvarsram man har i dag och inom en ansvarsram som kan förändras mot bakgrund av en skolkommission. Det är så man gör genomtänkta skolförändringar. Man ska inte glömma att kommunaliseringsbeslutet innebar en brytning mot tidigare skolpolitiska beslut i Sverige på ytterligare ett sätt.
Det var det första av de stora skolpolitiska besluten i Sverige som togs med en mycket liten majoritet i den här kammaren. Sedan blev det många fler sådana. Jag skulle önska att vi kan lämna tiden då skolans framtid avgörs på det sättet bakom oss. Det har nämligen inte tjänat skolan väl. Det gäller också i andra frågor, Christer Nylander.
Gustav Fridolin (MP):
Daniel Riazat har frågat mig om vilka åtgärder jag avser att vidta för att se till att alla elever kan känna sig trygga när de går till skolan - detta mot bakgrund av debatten om vilka politiska organisationer och partier som ska ges tillträde till Sveriges skolor. Antisemitism, antiziganism, islamofobi och afrofobi ska inte ha någon plats i Sverige eller i svenska skolor. Rasismen och fördomarna i vårt samhälle begränsar människors liv.
Det är en självklarhet att varje elev ska känna sig trygg i skolan. Det är en okränkbar rättighet för varje elev. Därför ska grund- och gymnasieskolor motverka rasism i sitt värdegrundsarbete. Elevernas tid i skolan är viktig, och det är upp till lärare och rektor att utifrån skolans styrdokument och i dialog med eleverna bestämma hur den ska användas.
Att elever inom ramen för sin utbildning får möjlighet att ta del av politisk opinionsbildning som en del av skolans uppdrag att förbereda eleverna för ett aktivt deltagande i samhällslivet är bra. Men skolan är ingen allmän plats, och det är rektor som bestämmer vem som får vistas i skolan.
I september 2014 tillsattes, precis som Daniel Riazat påpekar i sin interpellation, en utredning som bland annat har till uppgift att analysera de bestämmelser som reglerar hur skolor ska förhålla sig när det gäller att bjuda in politiska partier i skolorna . Utredningen ska överväga om skolan ska kunna begränsa det antal politiska partier som skolan bjuder in, till exempel till sådana partier som för tillfället är representerade i riksdagen.
En utgångspunkt för utredningen är att det är önskvärt att elever ges möjlighet att ta del av politisk opinionsbildning som en del i skolans uppdrag för att förbereda elever för att delta i demokratiska beslutsprocesser. Utredningen ska redovisa sina slutsatser senast den 1 oktober 2015. Jag och regeringen kommer att noga följa utredningens arbete och ser med stort intresse fram mot utredningens redovisning.
Frågan om att alla elever ska känna sig trygga är dock bredare än politiska partiers närvaro i skolan. Regeringen kommer att redovisa ytterligare förslag för att öka elevers trygghet i skolan i kommande budgetproposition för 2015.
Gustav Fridolin (MP):
Jag vill ge ett stort tack till Daniel Riazat för interpellationen och möjligheten till detta meningsutbyte i riksdagen.
Jag tror att vi alla kan konstatera att om vi skulle få ett nazistiskt parti i denna kammare, eller i den mån vi har partier med en sådan bakgrund och historia, är det ett större problem och ett större misslyckande för samhället och skolan än det som gäller frågan om hur rektorer ska agera när man förbereder elever för möjligheter till deltagande i demokratin.
Visst har vi större problem, men grunden och anledningen till att vi tillsatte utredningen är att detta är en liten del i det arbete vi måste göra för att varje elev ska känna sig trygg i skolan och för att svensk skola ska vara en fristad från rasism i alla dess former och från homofobi. Därför är utredningen viktig, och därför inväntar vi den.
Jag kan redan nu klargöra att utredningen kommer att beredas i samspel, samarbete och samtal med de partier som varit med i initierandet av utredningen. För mig är det en självklarhet. I den mån utredningen lägger fram nya lagförslag kan vi då bereda dem i breda samtal. Än en gång, fru talman, ett stort tack för samtalet! Låt mig åter påpeka att det här bara är en del.
Det finns mer som behöver göras för att vi ska bekämpa normaliseringen av rasismen som Daniel Riazat beskrivit den. Därför har jag försökt använda en del av min talartid till att tala om hur vi prioriterar upp hatbrott som en brottskategori för polisen, vilket ingick i statsministerns regeringsförklaring, och hur vi ämnar sprida verkningsfulla modeller i skolan för hur man kan bekämpa rasism.
Gustav Fridolin (MP):
Så som jag hör Aron Modig beskriva signalen uppfattar jag att den har gått fram. Om det är så att läromedel inte underlättar för att skapa jämställda lärsituationer har vi ett problem, och då är det bra att läromedelsbranschen är intresserad av att arbeta med det problemet och granska sin produktion också utifrån jämställdhetsaspekter. Jag delar analysen att det finns särskilda skäl till varför staten ska hålla armlängds avstånd till historieskrivningen.
Men det finns en anledning till att vi skriver en kursplan i historia. Vi anser att för historieämnet i skolan finns det vissa delar som är viktiga att alla får med sig. I årskurs 7-9 ska man till exempel få med sig hur vi i Sverige hade en rösträttskamp, hur vi lyckades få rösträtt för män och kvinnor och om hur uppfattningar om kön har förändrats över tid och hur det ofta har byggt på folkliga rörelser och folklig mobilisering.
Detta är en del av det som vi kräver av lärarna att de ska kunna lära ut, och det är klart att det underlättar om det då också finns med i historieböckerna. Då är det såklart en indikation på att det problem som tidigare har konstaterats i kvalitativa studier av läromedel som en helhet kvarstår, nämligen att andelen kvinnor i historieböckerna är så låg.
Som jag sa i mitt interpellationssvar är det tydligt att vi har levt i en värld och ett Sverige där män haft mer makt än kvinnor - det brukar kallas för en patriarkal ordning - och det patriarkatet har bestått. Men historien och historieundervisningen ska inte enbart utgå från de mäktigas historia utan ska just problematisera maktordningar och visa på hur maktrelationer har sett ut. Alltså har också kvinnor en plats i historien. Det har trots allt levt ungefär lika många kvinnor som män även i den svenska historien.
Med andra ord: Även om vi har haft en patriarkal historia ska inte en patriarkal historieskrivning reproduceras i historieämnet. Om detta var vi också överens med läromedelsbranschen.
Gustav Fridolin (MP):
Daniel Riazat har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta gällande frågan om statligt huvudmannaskap för skolan. Likvärdigheten har minskat i den svenska skolan samtidigt som också elevernas kunskapsresultat har sjunkit. Skillnader i resultat mellan flickor och pojkar har ökat. PISA-undersökningen från 2012 visar att pojkar har försämrat sina resultat i större utsträckning än flickor i såväl matematik som läsförståelse och naturvetenskap.
Regeringen ser högst allvarligt på situationen och har för avsikt att öka likvärdigheten i utbildningssystemet, höja kunskapsnivån i den svenska skolan och stärka kvaliteten i undervisningen. Enligt regeringens uppfattning behöver staten ta större ansvar för svensk skola. Vi kommer att ta större statligt ansvar för skolan genom statliga investeringar i skolan.
I den budgetproposition för 2015 som vi lade fram, och som möjliggörs med den decemberöverenskommelse som regeringen och Alliansen har enats om, har vi föreslagit en rad insatser och reformer som innebär ett ökat statligt ansvarstagande för skolan. Regeringen har i budgetpropositionen för 2015 aviserat att nationella skolutvecklingsprogram ska införas. Där innefattas just breda, systematiska och långsiktiga insatser som riktar sig till hela styrsystemet för skolan.
Regeringen tar även ett ökat statligt ansvar för läraryrket genom den nationella samling för läraryrket som vi initierat. Vi vill bidra till en positiv utveckling av läraryrkets status och attraktivitet så att lärarförsörjningen kan tryggas och så att alla elever får sin undervisning av behöriga lärare. Den nationella samlingen innefattar bland annat statliga insatser för en höjning av lärares löner.
Regeringen kommer även att ge Skolverket i uppdrag att sluta en ny sorts utvecklingsavtal med huvudmän för skolor med låga studieresultat och tuffa förutsättningar. I dessa utvecklingsavtal kommer skolorna att ges bättre möjligheter att förbättra sina studieresultat. Dessutom tydliggörs statens och skolhuvudmännens insatser. På detta sätt kan staten, genom Skolverket, samverka med enskilda huvudmän om skolutveckling på enskilda skolor.
Utöver detta kommer regeringen att tillsätta en skolkommission som har i uppgift att lämna förslag som syftar till att höja kunskapsresultaten, förbättra kvaliteten i undervisningen och öka likvärdigheten i skolan. Förslagen ska bland annat utgå från OECD:s granskning av den svenska skolan. Sammantaget bedömer regeringen att våra samlade insatser kommer att ge förutsättningar för en ökad likvärdighet och ökade kunskapsresultat i den svenska skolan.
Gustav Fridolin (MP):
Vi ska akta oss lite för att tycka att vi i förväg ska orkestrera vad en skolkommission ska komma fram till och vad den ska samla sig i. Nu gör vi ett tungt och viktigt jobb med att granska bristerna i den svenska skolan. Det finns flera saker på bordet. Jag har nämnt Leif Lewins utredning samt Skolinspektionens och Riksrevisionens granskningar. Just nu slutförs OECD:s djupgranskning av svensk skola, som också utbildningsutskottet har fått djup information om.
Dessa frågor kommer vi att lämna över till en svensk skolkommission där forskning, profession och politik möts. Det är viktigt att dessa representanter får möjlighet att titta på vilka de viktigaste frågorna är som lyfts fram och vad som kan vara vägen framåt, snarare än att vi i förväg säger att dessa saker är viktiga och att detta är vad de ska komma fram till. Det görs en del sådana utredningar där man redan från början har bestämt vad som ska komma fram, men kvaliteten i de utredningarna blir inte alltid den bästa. Med dessa stora problem behöver kommissionen få denna möjlighet.
Det betyder inte att vi är passiva, utan jag har pekat på tre saker som kraftigt ökar vårt ansvarstagande för skolan. Det är fråga om investeringarna, nationella samlingen för läraryrket och det förändrade uppdraget till Statens skolverk att sluta utvecklingsavtal med enskilda huvudmän om utvecklingen på skolor med svaga resultat eller tuffa förutsättningar.
Därutöver vill jag avsluta med att säga att för att detta ska fungera är det viktigt att alla ansvariga drar åt samma håll. Där kommer staten och kommunen att fortsätta att ha olika typer av ansvar för skolor. Det finns en McKinseyrapport där man talar om att vända ett skolsystem på sex år, men själva förutsättningen för att göra det är att alla drar åt samma håll. Jag kommer därför under året att träffa ledningarna för de svenska kommunerna och diskutera de investeringar vi vill göra och hur de kan knytas samman med de investeringar som kommunerna vill göra.
Jag tänker lämna traditionen av utbildningsministrar som skyller skolans problem på kommunerna för att i stället söka samsyn.
Gustav Fridolin (MP):
Maria Stockhaus har frågat mig om jag tycker att det är en rimlig ordning att skolor och kommuner kräver diagnos för att extra stöd ska sättas in och, om jag inte tycker att det är rimligt, vilka åtgärder jag avser att vidta för att fler elever ska få rätt stöd snabbare. Nej, det är inte en rimlig ordning. Elever har rätt till stöd, oavsett om de har en medicinsk diagnos eller inte. Diagnos ska inte krävas för att stöd ska sättas in för en elev som är i behov av det.
Det är den pedagogiska bedömningen av elevens behov som ska avgöra vilken pedagogisk insats som görs. Regeringens målsättning är att alla elever ska få en ärlig chans att lyckas i skolan. För att alla elever ska ha möjlighet att nå kunskapskraven krävs att alla elever får den tid de behöver med sina lärare, att undervisningen anpassas till elevens förutsättningar och behov samt att stöd sätts in så snart det behövs.
Regeringen vill att såväl stöd i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen som särskilt stöd sätts in tidigt för att förebygga problem som kan växa och under lång tid försvåra för den enskilda eleven. Den 1 juli 2014 ändrades skollagen just i syfte att förtydliga reglerna om stöd och särskilt stöd samt för att förenkla arbetet med åtgärdsprogram och annan dokumentation.
I förarbetena till den ändringen förtydligas bland annat att en elev kan vara i behov av särskilt stöd, oavsett om eleven har en medicinsk diagnos eller inte. Regeringen initierar nu en rad åtgärder som syftar till att förbättra den tidiga uppföljningen av elevernas kunskaper och därmed stärka rätten till stöd och särskilt stöd. Exempelvis kommer en så kallad läsa-skriva-räkna-garanti att utredas under 2015.
Syftet med utredningen är att utarbeta ett system som ser till att alla elever får det stöd eller särskilda stöd de behöver för att få förutsättningar att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås i svenska eller svenska som andraspråk samt matematik i årskurs 3 i grundskolan och motsvarande skolformer. Målsättningen är att nya regler ska träda i kraft under 2017.
Regeringen ställer sig därför också positiv till obligatoriska bedömningsstöd i läs- och skrivutveckling och matematik samt kunskapskrav i läsförståelse för årskurs 1 i grundskolan. De obligatoriska bedömningsstöden och dito kunskapskraven ger lärare ett forskningsbaserat stöd i arbetet med att följa upp elevernas kunskapsutveckling och kan falla in som en del av läsa-skriva-räkna-garantin.
En annan viktig del i arbetet med tidiga insatser är att öka tillgången till lärare med specialpedagogisk kompetens i lågstadiet. I regeringens budgetproposition för 2015 fanns särskilda medel avsatta för att anställa fler speciallärare och specialpedagoger i lågstadiet. Dessa medel återfanns däremot inte i de borgerliga partiernas budgetförslag och därmed inte i den budget som riksdagen biföll. Jag avser att återkomma med ytterligare förslag för tidiga insatser i skolan.
Gustav Fridolin (MP):
Jag vill också tacka för debatten och en bra diskussion. Jag konstaterar att i det sista inlägget finns ingenting där jag har någon annan åsikt eller gör en annan analys än interpellanten. OECD:s granskning är en hård vidräkning med den skolpolitik som har förts i Sverige under lång tid av regeringar av skiftande färg. De har inte lyckats ta tag i de problem som finns.
Därför har man hamnat i en situation där olika politiska nivåer skyller på varandra snarare än att försöka ta något gemensamt ansvar. Vi har diskuterat hur snabbt en negativ skolutveckling kan vändas. Det finns en intressant rapport från McKinsey där det framgår att det går att vända en skolutveckling på sex år om - det finns ett tydligt rekvisit i undersökningen - alla drar åt samma håll. Dit har vi inte nått i svensk skola.
Det finns en situation där lärare och elever hamnar i mitten, medan det finns konflikter inte minst mellan den statliga och kommunala nivån. Det är viktigt att vi ser till att OECD:s undersökning av Sverige tas emot i Sverige. Vi kommer att tillsätta en skolkommission just för att den ska kunna ta emot OECD:s undersökning och bära den vidare till svenska slutsatser om vilka reformer och system som behöver förändras här.
Interpellanten nämner också lärarutbildningen. Jag var inne på vilka förändringar vi behöver se i lärarutbildningen. Man ska också ha med sig att för att verkligen få kvalitet på lärarutbildningen måste vi öka söktrycket. Det är klart att det är skillnad på att bedriva lärarutbildning i ett land som Finland, med tio sökande per plats, och ett land som Sverige där vi ibland inte fyller de platser som vi erbjuder. Då handlar det mycket om attraktiviteten i yrket.
Jag tror att det vi talar om här är minst lika viktigt för attraktiviteten i yrket som lönen, nämligen att man som lärare känner att man har verktyg som matchar ens ansvar. Saknar man det blir det väldigt svårt att skapa attraktivitet i ett yrke.
Gustav Fridolin (MP):
På frågan om karriärtjänster har vi varit överens om en utbyggnad under 2016 och 2017 med statliga anslag motsvarande 17 000 förstelärare. Det motsvarar ungefär en förstelärare per lärarlag. Vi tycker att det är en ganska bra dimensionering av detta system. I valrörelsen föreslog de borgerliga att det skulle läggas till ytterligare 3 procent av lärarkåren, och jag förstod det som att det upprepades i den budgetmotionen man väckte i riksdagen.
Där vill vi i stället göra en stor satsning på lärarkåren generellt och se hur vi kan komplettera karriärtjänstsystemet med en satsning för kontinuiteten i yrket. Den är på 3 miljarder, vilket är ungefär dubbelt så mycket som hela karriärtjänstsystemet kostar. Det är alltså en ganska rejäl satsning som parterna nu tittar på hur man kan använda på ett bra sätt. Ja, vi är överens om den utbyggnad av karriärtjänstsystemet som vi hela tiden har varit överens om.
Därutöver vill vi göra denna satsning generellt, och vi tycker att staten bör vara med och ta ett sådant ansvar. Det tycker vi av två skäl. Det ena skälet är att lärarnas löner började halka efter på den tiden när staten var arbetsgivare för lärarna. Vi kan inte titta åt andra hållet och hoppas att det ansvaret ska ligga på någon annan, utan vi var faktiskt som arbetsgivare till lärarna då delansvariga för att läraryrkets status började falla.
Det andra skälet är att vi inte stillatigande kan se på när lärarrekryteringen brister, när allt färre under så lång tid har valt att bli lärare och när vi ser att så många lärare har valt att lämna yrket. Då måste vi ta ansvar tillsammans med lärarnas arbetsgivare och arbetsmarknadens parter för att höja lärarnas löner. Läraryrket kan inte bara ha hög status i högtidstalen; det måste också kunna ha det i lönekuverten.
Det är anledningen till att vi gör denna särskilda och viktiga satsning. När det gäller mattelärare har jag redovisat att vi till exempel vill förbättra systemet för ersättning för den som läser in mattebehörighet som KPU-lärare.