Hillevi Larsson (S):
Egentligen är det ganska grundläggande att kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Om man bara kunde vara överens om det skulle många problem vara lösta. Men vi har inte kommit dit än. Det finns brister i jämställdheten i alla länder i hela världen - mer eller mindre - och det är rent kvinnoförtryck på många håll och på många områden. Män har också mycket att vinna på att man får bättre jämställdhet.
Den machokultur som finns är förödande inte bara för kvinnor och barn utan även för männen själva. Det är en våldskultur som de själva dukar under för också. Hela mänskligheten har därför väldigt mycket att vinna på jämställdhet och feminism och att vi bekämpar machokulturen och de patriarkala strukturerna. Jag tror att det är viktigt att man är ett gott föredöme i den internationella politiken.
Vi kan inte säga att andra ska göra någonting om vi inte själva agerar. Där har vi verkligen flyttat fram positionerna i Sverige med en feministisk politik på alla områden. Vi har det som man kallar jämställdhetsintegrering, där jämställdheten tas upp på alla områden så att man ser att det inte blir en försämring för kvinnor och jämställdhet överlag när man genomför politik inom olika områden. Det kan ibland vara så att man inte ens har tänkt på frågan.
Jag tror att det är just det som är det allra största problemet. Det är ett stort dilemma att man osynliggör kvinnor och jämställdhetsfrågorna. Det är inte så många som säger rent ut att de tycker att det är bra att kvinnor förtrycks och att kvinnor inte har samma rättigheter som män.
I stället osynliggör man kvinnorna så att de inte är med i beslutande funktioner och inte kan vara förebilder för andra kvinnor och dessutom inte kan föra kvinnors talan. Man osynliggör också många av de problem som är kvinnors. Då blir det plötsligt någonting privat, och då är det en fråga för familjen när det handlar om kvinnors rättigheter.
Margot Wallström har varit mycket tydlig med att kvinnors mänskliga rättigheter också innefattar sexuella och reproduktiva rättigheter. Det är sådana frågor som man ofta säger är familjefrågor, privata frågor eller frågor som är för känsliga att debattera offentligt. Det blir ofta så när det handlar inte minst om sexualitet. Därför har det faktiskt varit banbrytande när utrikesministern har lyft fram till exempel frågan om sexuellt våld i konflikter.
Tidigare har det på många sätt osynliggjorts eller till och med setts som någonting normalt. Men det kan aldrig någonsin vara normalt att man ger sig på kvinnor och barn på det sättet. Det viktiga här är alltså att man tar bort osynliggörandet av detta och tvärtom synliggör det. Sanningen är inte så vacker. Det ser mycket illa ut.
Man kan även i den svenska politiken se att det inte var jättemånga år sedan som man såg till exempel våldtäkt inom äktenskapet som okej, eftersom det var någonting privat inom familjen. Men vi har kommit mycket långt. Därmed reagerar vi också mer. Jag tror också att vi måste jobba med att få resten av världen att reagera, eftersom kvinnoförtrycket har normaliserats till den grad att man inte ens reagerar över det.
Jag är helt övertygad om att det går att komma framåt i Sverige och i alla andra länder. Det är egentligen det naturliga att röra sig framåt mot ett modernt samhälle. Då handlar det om att synliggöra det förtryck som finns. Det kan såklart leda till konflikter. Detsamma gäller naturligtvis hbtq-rättigheter. När man ser tillbaka ångrar man inte att man har kämpat för det, eftersom det leder till resultat i slutänden.