Gabriel Wikström (S):
Jag tackar för alla inlägg. Det blandas högt och lågt här. Till att börja med kan jag säga till Lena Asplund att jag inte pratade en enda gång om den specialiserade vården i mitt senaste inlägg. Jag pratade om den nära vården som behöver finnas för multisjuka äldre, för dem som är kroniskt sjuka och behöver besöka vården kanske många gånger i månaden eller till och med veckan.
Det är dem vi måste ha för ögonen när vi nu går in i en storreformering av svensk hälso- och sjukvård. Jag har fått flera frågor om vad större regioner kan bidra med för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Det refereras till Indelningskommitténs betänkande, men det är inte det enda betänkande som har kommit i den här frågan.
Hela debatten om större regioner kom ju igång på allvar när Ansvarskommittén presenterade sitt slutbetänkande 2007. Där har man ett långt och utförligt resonemang om sjukvården och ställer upp ett antal argument för att större regioner skulle kunna bidra till en bättre hälso- och sjukvård.
Det handlar bland annat om att dagens landsting många gånger är för små och inte har den kritiska massa som krävs för effektiva investeringar inom sjukvården - investeringar som kommer att kräva belopp i kanske hundramiljoners- eller till och med miljardklassen.
De har inte heller alla gånger den kritiska massan för att kunna bedriva forskning och vård av hög kvalitet, särskilt inte för att möta framtidens utmaningar. Man bedömer också att landstingen i dag inte är tillräckligt stora för att kunna bära och utveckla spetskompetens och för att kunna svara för kompetensförsörjningen i största allmänhet.
Man menar dessutom att storleken påverkar förmågan att ta emot och omsätta ny kunskap samtidigt som gamla metoder ska kunna mönstras ut. Men det här känner naturligtvis de moderata företrädarna i debatten väl till, för det var moderaten Mats Svegfors som ledde Ansvarskommitténs arbete.
Ibland kan man få intrycket att Moderaterna skulle vara emot allt vad större regioner innebär, men det är inte riktigt sant. Sanningen är att åtminstone några moderater är för större regioner. Man är ganska splittrad inom sitt eget parti.
Men det regionförslag som har lagts fram av Indelningskommittén är inte helt i linje med den typ av regionindelning som Moderaterna vill se. Det är där skon klämmer. Man försöker piska upp en debatt mot regionförstoring som sådan och låtsas att man är helt emot när man i själva verket är för - bara för att dölja att man egentligen är sur över att man inte får igenom sitt eget förslag.
Dessutom försöker man påvisa att det skulle finnas något slags borgerlig enighet i detta. Det gör det inte heller. Man kan titta på de remissvar som har kommit in från landstingen. Inte minst i den tilltänkta Svealandsregionen har bland annat Centerpartiet varit en stark förespråkare för större regioner. Moderaterna står många gånger ensamma eller tillsammans med Sverigedemokraterna.
Jag tycker att det här starkt tyder på att Moderaterna gör detta mer av maktambitioner och för att sätta käppar i hjulet för en regionbildning som kommer att vara helt nödvändig för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Man har dock väldigt låga ambitioner när det gäller att diskutera vad svensk hälso- och sjukvård faktiskt behöver för att utvecklas och moderniseras.