KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Ministern ägnar en del kraft åt att beskriva regeringens politik och dess effekter när det gäller statistiken kring det så kallade utanförskapet. Problemet med de beräkningarna är att de skiljer sig åt från tid till annan. Man kan nästan fundera på om de formuleras och komponeras så att de passar syftet för dagen.
I valrörelsen beskrev man, bland annat i tidningen Ekonomisk Debatt, utanförskapet i termer av så kallad bred arbetslöshet. Den skulle då uppgå till 17 procent. Då ingick öppet arbetslösa, sjuka, heltidsstuderande, pensionerade, hemarbetande, arbetssökande, värnpliktiga med flera.
Räknar man enligt den modellen var det 922 100 personer i så kallad bred arbetslöshet i oktober 2006. I april 2008 var det 927 100 personer. Det är alltså en ökning med 5 000 personer, om man ska använda valrörelsemodellen från alliansen.
Förutom att jag tycker att detta beräkningsunderlag var oseriöst redan från början kan jag konstatera att allianspolitiken inte håller vad den lovat. Nu har man ändrat beräkningsmodellerna. Först kom Schlingmann, Moderaternas partisekreterare, med en beräkning där man slog ihop siffror från SCB, Försäkringskassan och Ams.
Då påstod man att utanförskapet hade minskat med 164 000 personer under det första regeringsåret. Sedan kom Borg med Finansdepartementets modell, som bygger på helårsekvivalenter, som är det ord man använder. Enligt den modellen var minskningen 145 000 första året. Man kan fråga sig vad det är som stämmer av allt detta.
Nu har äldre- och folkhälsoministern en analys på att det handlar om 125 000 personer på två år. Jag tror att man behöver gå hem och se över beräkningarna och fundera över vad som egentligen är sanningen i statistiken. Mitt intryck är att man blandar och ger och hoppar på statistiska tuvor.
Sedan kommer man till realfakta som man aldrig kommer undan oavsett hur man dribblar med statistiken. Det är sådant som socialbidragsutgifter. Det kommer med automatik i kommunerna och är siffror som man aldrig kommer runt. Jag vill första veta: När tänker ni reda ut statistiken så att vi vet vad som egentligen gäller?
Är det valrörelsemodellen, Schlingmanns och Borgs modell eller är det Maria Larssons beräkningsmodeller som gäller i sammanhanget? Jag har tagit del av en utredning som kom från Dalarnas forskningsråd här i veckan. Den visar mycket tydligt socialbidragsutvecklingen. Det är en jämförelse av sex av 15 kommuner i länet.
Man har tittat på kvartal ett år 2007 respektive kvartal ett år 2008. Där ser man att socialbidragen ökar i gruppen arbetssökande med a-kassa och arbetssökande utan a-kassa. Sedan ökar det också tydligt när det gäller människor i olika former av rehabilitering.
Att socialbidragen ökar i gruppen arbetssökande med och utan a-kassa är väldigt intressant med tanke på att man har försämrat regelverken för arbetslöshetsersättningen. Resultatet av det är bland annat att många har lämnat arbetslöshetskassan.
Regeringens politik som var en så kallad arbetslinje i propagandan uppfattar jag i praktiken som en socialbidragslinje för många människor.
Peter Hultqvist (S):
Sanningen är den att budgeten gjordes innan finanskrisen. Effekten av finanskrisen ligger inte med i budgetarbetet över huvud taget, skulle jag kunna tänka mig.
När ministern säger att budgeten kan leda till att socialbidragen skulle kunna tänkas minska konstaterar jag att det i regeringens egen prognos i budgeten indikerar en ökning på över 10 procent. De åtgärder man beräknas vidta för att påverka socialbidragen är alltså redan inräknade i underlaget för budgeten. På den punkten har nog ministern ett felaktigt argument.
Ministern säger att man har vidtagit förbättringar när det gäller a-kassan och att det i någon mening skulle påverka. Det är en uppfattning jag över huvud taget inte delar. Man lägger dit 50 kronor för att minska avgiftsnivån till a-kassan. Det är alltså en sjättedels återställare det handlar om. Det är ett alldeles för litet belopp för att det ska påverka i någon nämnvärd mening. Jag pekade i mitt förra anförande på rapporten från Dalarnas forskningsråd.
Jag tror inte alls att den är särskilt unik. Det gäller första kvartalet år 2007 och första kvartalet år 2008. De grupper vi ser i de sex undersökta kommunerna är arbetssökande med a-kassa och arbetssökande utan a-kassa. Det är där vi ser ökningen av socialbidragen. Det gäller också gruppen människor som är i rehabåtgärder.
Det är grundläggande fakta som mycket tydligt visar att det man har gjort med a-kassan har haft praktiskt effekt på socialbidragen. Jag vidhåller att arbetslinjen i praktiken blev socialbidragslinjen. Jag vill också understryka att det skedde en markant nedgång i antalet socialbidragstagare under den förra regeringsperioden.
Peter Hultqvist (S):
Maud Olofsson använder ord som "ratta situationen". Som tidigare har framgått är jag inte särskilt nöjd med sättet att ratta energi- och elpolitiken. Jag tycker inte att det räcker med näringsministerns kommentar och hänvisning till energi- och klimatöverenskommelse på EU-nivå, när hon i sitt första svar skriver om sina fasta spelregler och de oerhörda initiativ som ska ha tagits. Åke Sandström säger att det har hänt mycket.
Då är det märkligt att man inom den tunga industrin tycker att det inte har hänt i stort sett någonting på den här punkten. Verklighetsuppfattningarna är tydligen olika. Jag vill hålla fast vid frågan om Energimyndighetens chef. Har han fel när han bedömer att de åtgärder som ni har vidtagit inte kommer att påverka elpriserna i någon positiv mening?
Har han fel när han gör detta utlåtande? Det visar kanske lite grann att substansen i näringsministerns yttrande när det gäller just energifrågorna är lite svag. Sedan blir det en liten diskussion om skogsproduktionen och större uttag. Man ska nog rätt så noga granska vad regeringen håller på med på den punkten.
Jag ska återkomma till det i ett annat sammanhang, för jag har förstått att ni nu även vill se över hur mycket av fjällskogen man skulle kunna ta ut i skogsråvara. Är ni inne på det närmar man sig någonstans ett läge där jag tycker att det börjar gå lite väl långt. Lite mer och bättre fantasi bör ni ha. Slutligen: Blocktänkande, konfrontation och dåligt klimat bygger ingen bra framtid.
Lös upp detta nu, och bjud in till diskussioner med opposition, näringsliv och fack! Oavsett om ministern hänvisar till energi- och klimatöverenskommelse i EU eller hur hon nu gör - visa lite ledarskap! Det är det som är problemet; det finns inget ledarskap.
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret! Det är kris i kommuner och landsting. SKL, Sveriges Kommuner och Landsting, gör bedömningen att sysselsättningen kommer att minska med 4 800 anställda i kommunerna och 3 000 i landstingen under 2009. År 2010 handlar det om 6 100 respektive 1 300 anställda. Totalt handlar det om 15 200 personer på två år.
Efter den här bedömningen har det presenterats nya bedömningar om att det handlar om upp till 20 000 personer. Det handlar alltså om jobb som lärare, sjuksköterskor, äldreomsorgspersonal, undersköterskor och annan personal inom olika, viktiga sektorer i den offentliga sektorn som bär upp välfärden i vardagen. Det handlar alltså om människor som skapar vardagens kvalitet inom vård, skola och omsorg.
Det är så här det ser ut. I borgerlighetens Sverige rustas välfärden i kommuner och landsting ned. Så här långt tycker jag att regeringen bara tittat på. När åtstramningarna i den offentliga sektorn successivt kommer späds också arbetslöshet och samhällsekonomisk kris på. Läget förvärras. Det är alltså situationen. I kommunerna står man inför två val.
Antingen genomför man stora nedskärningar i verksamheten eller också måste skatten höjas. Regeringen skulle kunna lösa upp den här situationen genom att gå in med rejält höjda statsbidrag. Dels bör den generella nivån höjas, dels bör riktade medel användas mot exempelvis skolan. Det skulle behövas ca 15 miljarder kronor i en rejäl satsning.
Om regeringen inte gör något tvingar man fram antingen nedskärningar eller skattehöjningar. Regeringen tvingar fram den här situationen i kommunerna genom att man inte orkar handla. Är det inte bättre att värna kvaliteten i undervisningen än att sänka skatten för de mest välavlönade? Är det inte bättre med fler händer i vården än avskaffad förmögenhetsskatt?
Är det inte stötande när barnens utbildning och de sjukas vård riskerar att försämras samtidigt som högerregeringen driver fram nya bonusprogram för cheferna i statens företag? Att kommunsektorns skatteintäkter viker med 5 miljarder i år och 11 miljarder nästa år i förhållande till SKL:s prognoser före jul borde vara en stark signal om att ingripa.
Dessutom gör ledande ekonomer, bland annat regeringens egen rådgivare Lars Calmfors, analysen att vi ännu ej har sett botten på krisen. Han menar att krisen späds på genom de varsel och nedskärningar som nu tvingas fram i kommunerna. Det är regeringens egen rådgivare som gör denna analys. Mats Odell! Du är ansvarig minister för kommuner och landsting.
Och som det ser ut i dag kommer mer än en tredjedel av landets kommuner, alltså över 100 kommuner, inte att klara balanskravet nästa år. Är det inte ett tecken starkt som något på att man måste vidta åtgärder? Jag tycker det.
Om ni i alliansen kan sänka skatten i storleksordningen 70 miljarder - och mest för de mest välbeställda - borde ni också kunna klara välfärden i vård, skola och omsorg. Vad tänker ni göra åt situationen i kommuner och landsting? Ge oss nu besked!
Peter Hultqvist (S):
Regeringen är ansvarig för det som är positivt, men det är den internationella konjunkturen som är ansvarig för det som är negativt. Så enkelt tycks det fungera i Mats Odells värld. Mats Odell! Folk går inte på sådant tomprat. Är man i regeringsställning så är man ansvarig. Så är livet - punkt slut. Genom att inte gå in med ökade statsbidrag tvingar man fram nedskärningar eller höjda skatter i kommunerna.
Så fungerar det. Så enkelt är det. Det här vet Mats Odell. Då får vi se vad som händer den 15 april. Jag säger det igen: Med en s-regering hade det blivit ökade statsbidrag. Det här är finansierat i vår alternativa budget. Vi har röstat mot jobbskatteavdrag. Det är pengar som bland annat hade kunnat användas i det sammanhanget. Det finns en helt klar, fungerande och seriös finansiering.
Det finns en diskussion om rehab. Det är lite diffust och allmänt om att ta till vara så kallad restarbetsförmåga. Sedan sätts det tryck på att dessa människor ska prövas mot arbetsmarknaden i helhet och andra jobb i företagen. Men var finns halvtidsjobben, 25-procentsjobben och 10-procentsjobben i dag? Arbetslösheten ökar. Man slimmar organisationerna.
Så ser verkligheten ut i dagens Sverige. Man ska inte springa omkring med illusioner om något som inte finns. Ökad arbetslöshet. Ökade socialbidrag. Från rejält överskott till rejält underskott. Havererad arbetslinje. Det är läget, Mats Odell.
Nu ska du se till att använda den eventuella pondus och kraft du har inför den 15 april och ordna fram rejält med statsbidrag till kommuner och landsting. Det är ditt uppdrag.
Peter Hultqvist (S):
Västbanken tillhör inte Israel. Västbanken är ockuperat område. I mitt första inlägg berörde jag enbart förhållanden på ockuperat område och kommenterade över huvud taget ingenting om de interna förhållandena och strukturerna i staten Israel. Desmond Tutu konstaterade efter ett besök på Västbanken att hans upplevelse var densamma när det gäller vägnätet.
På ena vägen till bosättningarna, stor, bred och fyrfältig, får bosättarna åka. På den smala grusvägen som går alldeles bredvid får palestinierna åka. Vad är det här? Han gav det benämningen "apartheid". Om någon skulle vara expert i den frågan är det väl han. Däremot har jag icke berört de interna förhållandena i staten Israel. Vilket perspektiv ska vi utgå från?
Vilka är nyanserna? För mig är perspektivet folkrätten. Jag tror att folkrätten är det internationella regelverk som kan lägga grunden för fungerande fred. Det är det enda regelverk vi har att förhålla oss till internationellt.
Om det då blir onyanserat att utifrån folkrättens principer konstatera att det är illegalt att bygga bosättningar, om det blir onyanserat att konstatera att det är fel att konfiskera palestinskt land, om det också blir fel att konstatera att det är fel att bygga muren på ockuperad mark, vad är det då som är nyanserat?
Jag tycker att man ska se saker för vad de är. Detta är brott mot folkrätten som försvårar freden, dialogen och möjligheten att komma överens. Detta måste man klart och tydligt kunna säga också till Israel. Någon sorts ryggrad måste det faktiskt finnas även i en sådan här diskussion.
Diskussionen om nyanseringar i sådana här sammanhang kan ofta bli diskussioner för att komma ifrån många kärnfrågor, många otrevligheter som man inte vill se för vad de är. Man vill inte se förtrycket på ockuperat område. Man vill dölja de här bitarna. Det tycker jag är allvarligt. Man ska utgå från folkrättens principer, försöka lägga dem som grund för en dialog mellan parterna och vara entydig och klar i budskapet.
Ska vi kunna komma överens här, ska vi kunna bygga broar av förtroende mellan palestinier och israeler måste det internationella regelverket respekteras. Jag tror inte att det finns någon annan väg. Man har provat våldets väg. Man har provat krigets väg. Det ger ingenting. Det skapar ingenting som bygger stabilitet och fred för framtiden.
Folkrätten och det internationella regelverket är det som måste gälla. Glöm inte att Israel en gång i tiden kom till genom just ett folkrättsligt beslut. Det är grunden för staten Israels existens i dag. Därför menar jag att det är rimligt att man försöker lösa fortsättningen på konflikten enligt de principerna.
Den bästa av nyanseringar vore att samtliga i kammaren i sina resonemang strikt hävdade folkrätten och hade detta som entydigt budskap till samtliga parter i konflikten. Jag tycker också att Carl Bildt försöker ha det grundläggande perspektivet.
Sedan kan jag kanske tycka att man skulle vara lite offensivare i hur man involverar den palestinska ledningen, myndigheten och dem som är valda i processen. På vilket sätt försöker ministern verka i den andan?
Peter Hultqvist (S):
Det kan vara så att vissa ledamöter i kammaren tycker att det är okej att man har ett system på den av Israel ockuperade Västbanken där man har en dålig grusväg för palestinier och en bred fyrfältsväg bara för bosättare. Det kan vara på det sättet. Stå då för det och tala om att det är er uppfattning! Jag tycker att det här är någonting som inte hör hemma 2010. Det är någonting som bygger på åtskillnad.
Precis som Desmond Tutu konstaterade att han tyckte att det här var apartheid har Jimmy Carter, före detta president i USA, gjort liknande konstateranden. Jag har också gjort ett sådant konstaterande. Det är alltså många som har sett det här. Man behöver inte vara blind. För det andra: Det görs uttalanden och resolutioner. Respekteras de? Så är icke fallet. Bosättningspolitiken fortsätter.
Konfiskering av land fortsätter. Man bygger en mur. Allt det här fortsätter, trots uttalanden och trots resolutioner. Jag ska inte säga exakt hur man hanterar en sådan här situation. Men jag tycker att Carl Bildt och EU kanske borde fundera igenom hur man gör i en situation när uttalanden och resolutioner tydligen inte betyder särskilt mycket, framför allt i Israel.
USA kanske borde fundera på om deras strategi hittills håller. Kanske vi får se att en ny president i USA skulle kunna åstadkomma någonting mer än det som hittills har gjorts. När det sedan gäller muren kan jag bara konstatera att det finns ett uttalande från Internationella domstolen i Haag från den 9 juli 2004 som tydligt klarar ut att det här är olagligt, att Israel bryter mot internationell rätt och bör riva muren.
Vad gör utrikesministern för att stödja utslaget i Internationella domstolen i Haag? Bildt har inte kommenterat det här med bosättningarna och hur man jobbar med den frågan. Jag skulle vilja att du utvecklar ett resonemang kring båda de här punkterna.
Peter Hultqvist (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Den 3 oktober 2008 förlängdes Ann-Christin Taubermans förordnande som generaldirektör för Tandvårds- och läkemedelsförmånsverket. Den 5 februari 2009 entledigades hon. Vad hade hänt? "Det här handlar om att TLV har fått nya uppdrag i och med omregleringen och i och med tandvårdsbiten.
I samband med det tycker regeringen att det är lämpligt att se över kompetensen på myndigheten och se till att den är bemannad med rätt kompetens", säger Martin Kits, pressekreterare hos Göran Hägglund. Sakläget är följande: 1. Omregleringen av apoteksmarknaden var väl känd redan den 3 oktober när Taubermans förordnande förlängdes. 2.
Det nya uppdrag som har ett samband med tandvården och som pressekreteraren kallar för tandvårdsbiten var också väl känt. 3. Generaldirektörens kompetens eller förmåga att leda myndigheten hade över huvud taget inte förändrats mellan den 3 oktober 2008 och den 5 februari 2009. Det som sedan framkommit är att generaldirektören och regeringen var oeniga om Apotekets så kallade handelsmarginal.
Apotekskedjorna gynnades inte tillräckligt mycket. Nu befaras en utveckling där de internationella apoteksaktörerna får ett större svängrum. Det finns en risk för att vår nya chef blir en marionett i den här frågan, säger en TLV-tjänsteman till tidningen Dagens Apotek. "Omoraliskt och förkastligt", säger ledamoten i TLV:s läkemedelsnämnd om avsättningen och efterfrågar de egentliga skälen till avsättningen.
Ann-Christin Tauberman och hennes myndighet, TLV, har mycket stort förtroende i Sverige och internationellt. Jag är förvånad över att regeringen lyssnar mer på utländska apoteksgrossister än på alla andra aktörer, säger Rune Bergström, vd i branschföreningen för de forskande läkemedelsföretagen. Så här ser historien kring Ann-Christin Tauberman ut. Den 3 april 2008 kom ett pressmeddelande där Arbetsförmedlingens chef Bo Bylund avsattes.
Samma dag hade det förts ett samtal mellan honom och arbetsmarknadsministern. Hans förordnande hade förlängts i december 2007. I december 2007 förlängdes det, och den 3 april avsattes han. När det här läckte ut fanns det heller inget regeringsbeslut. Den 10 april fattade man det beslutet.
I båda de här fallen skedde avsättningarna kort efter det att dessa förordnanden hade förlängts. Några begripliga motiveringar har aldrig presenterats. Intrycket blir tyvärr att generaldirektörer som inte helt går i regeringens ledband eller som av någon anledning inte passar in riskerar att under en snabb process bli avsatta. Det är självfallet orimligt. Så sköter man inte en modern statsförvaltning.
Inför valet sade högeralliansen: Politiskt tillsatta chefer sparkas efter maktskiftet. Det var en rubrik. En annan rubrik var: En borgerlig regering gör rent hus i myndighetstoppen. Är avsättningen av Ann-Christin Tauberman och Bo Bylund ett uttryck för denna nya anda? I båda fallen handlar det om kompetenta och dugliga tjänstemän.
Peter Hultqvist (S):
Jag tyckte att den sista saken som Mats Odell var inne på, att det är viktigt att det sköts på ett bra sätt, att det kommuniceras, att man också har de fackliga organisationerna delaktiga och att han har tagit upp det med sina kolleger, var ett intressant svar. Jag tolkar det som en signal om att man kanske inte är helt nöjd från Odells sida med sakernas tillstånd i alla stycken.
Är den tolkningen den riktiga tycker jag att det är bra att den signalen ändå finns. Jag kan ändå inte släppa ärendet Tauberman och Bylund. Man får ett förordnande förlängt, och bara några månader senare på vaga grunder och utan någon sorts rimliga förklaringar får man gå.
Då är frågan, även om Odell kanske inte tycker om ordet i sammanhanget, om det är så att chefer som är för självständiga får gå. Är det rimligt att få ett förordnande förlängt och bara några månader senare på vaga grunder bli avsatt? Är det här rimligt över huvud taget? Är det här andan i rubrikerna som var före valet om att politiskt tillsatta chefer sparkas efter maktskiftet?
De två exempel jag har nämnt anser jag vara två kompetenta och dugliga tjänstemän. Jag ser en viss självkritik i formuleringen att det ska skötas på ett bra sätt och kommuniceras och att de fackliga organisationerna ska vara med. Men jag skulle vilja ha det förtydligat.
Är det så nu att ministern kommer att ta ett rejält tag i det här med att man får förlängt förordnande och sedan kort därefter på vaga grunder får gå? Kommer det att bli slut på den typen av hantering?
Peter Hultqvist (S):
Tack för svaret, statsrådet! Inom Banverket och Vägverket finns starka indikationer och även farhågor om att regeringen vill slå samman de båda verken. Dessutom skulle enligt dessa uppgifter delar av Luftfartsverket också kopplas till detta nya jätteverk som totalt sett skulle få 6 000 anställda.
Om detta är framtiden, vilket en hel del talar för, kommer under de närmaste åren mycket kraft att gå till internt omorganiserande inom tidigare Vägverket och Banverket. Två i dag mycket väl fungerande verk riskerar att snabbt förvandlas till ett organisatoriskt kaos. Kraft skulle i hög grad gå till interna frågor i stället för till sådant som innebär något positivt för vägarnas och järnvägens standard. Vad skulle syftet då vara?
Vad jag förstår skulle en sammanslagning av verken i huvudsak syfta till att på ett bättre sätt hitta transportslagsövergripande lösningar. På det teoretiska planet är detta självklart riktigt. Men det måste då vägas mot att det även i en ny myndighet kommer att finnas så kallade revirgränser. Dessutom kommer ett nytt stort verk att bli svårtstyrt och svåröverblickat. Det finns inte några som helst garantier för att en ledning i en stor verksamhet blir effektiv i sina beslut.
Det kommer att ta lång tid innan beslutsstrukturer satt sig och ett nytt verk fungerar effektivt. Därför går det att starkt ifrågasätta om detta verkligen är den rimliga och rätta vägen att gå. Vore det inte klokare och bättre att rusta upp Regeringskansliets roll? Genom att där skapa en starkare enhet med större kompetens, förmåga till uppföljning och att hävda sig i förhållande till verk och verksledningar skulle den politiska viljan få en bättre genomslagskraft.
Det skulle dessutom skona verken från en tidsödande, kostnadskrävande och från kompetenssynpunkt negativ sammanslagningsprocess. I stället skulle man relativt snart kunna nå resultat genom att Regeringskansliet skulle förmå att hävda sina ståndpunkter på ett tydligare och mer kompetent sätt.
Ministern bör också betänka att skapandet av ett nytt, stort jätteverk på trafikområdet förutom styrproblem i själva myndigheten också kan bli svårt för Regeringskansliet att matcha. Jag har svårt att se vare sig ekonomiska skäl, effektivitetsskäl eller verksamhetsskäl som motiverar en sammanslagning. Att nu göra en bedömning av de ekonomiska vinsterna av en sammanslagning är i stort sett omöjligt. Det ekonomiska utfallet är något som kommer att visa sig först när processen är klar.
Slutresultatet kan till och med visa sig vara att alltihop lett till ökade kostnader. Nu har ministern i sitt svar till mig hänvisat till att utredning pågår och att slutförslaget ännu inte är framlagt. Men jag tror ändå att jag för min del kan ta fasta på väldigt många indikationer om att det lutar åt ett förslag om sammanslagning och att det är det som ändå uppfattas vara huvudstrategin från regeringens sida.
Förutom att jag vill höra ministerns kommentarer till det resonemang jag för skulle jag också vilja fråga ministern om det finns planer på att stärka Regeringskansliets egen organisation och kompetens när det gäller transport- och kommunikationsfrågor.