KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Om man ska leka en gissningslek kan man tänka sig att ekologisk odling är den enda metod för odling som finns kvar i Sverige utan glyfosat och andra växtskydd. Jag har full förståelse för att en regering där Miljöpartiet ingår vill främja ekologisk produktion. Jag vill också öka den ekologiska produktionen, men inte på bekostnad av den konventionella odlingen. Sverige behöver ge båda näringarna möjlighet att växa. Det handlar inte om den ena eller den andra, utan om båda.
Jag har också läst vad många gröna debattörer skriver om vad de tror att ett förbud mot glyfosat skulle innebära för en omställning till ekologisk produktion här i Sverige. Men jag är mycket tveksam till om det har något som helst stöd i verkligheten. Det är kundernas efterfrågan som styr produktionen. Det gäller i övriga sektorer, och det gäller här.
Om Sverige då på politisk väg försvårar eller omöjliggör konventionell odling och efterfrågan på konventionellt odlad mat hålls konstant kommer det gapet alltså att fyllas med importerad mat. Jag vet, och jag tror att ministern vet, att svensk mat är ansvarsfullt producerad mat - oavsett om den är ekologisk eller konventionell. Det vore oerhört tråkigt om den förda politiken styrde mot något annat.
Det är helt och fullt landsbygdsministerns ansvar att se till att så inte sker. Med det vill jag tacka för mitt deltagande i den här debatten.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Detta är en väldigt intressant interpellation som pekar på många små frågor som hör ihop i ett större sammanhang. Jag skulle vilja fokusera på två delfrågor som Jonas Jacobsson Gjörtler nämner i sin interpellation. Det första rör nyckelbiotoper. Under år 2016 ökade antalet reservatsbildningar i Norrbotten och Västerbotten mest i hela landet. Över 15 000 hektar avsattes. Det kan låta mycket.
Men då ska man veta att över 170 000 hektar är inventerade nyckelbiotoper. Det är stora ingrepp. Men Skogsstyrelsen menar att det finns lika mycket till som är skyddsvärt. Självklart ska Sverige ha ett ändamålsenligt naturskydd. Men att peka ut något som en nyckelbiotop ger inte någon formell skyddsstatus. Däremot gör det avverkning omöjlig eftersom virket i princip blir osäljbart. Marknaden vill inte ha sådant trä.
Varför blir då någonting en nyckelbiotop? Ofta är det resultatet av aktivt skogsbruk och ett långsiktigt ägande, ofta över flera generationer. Det är just ägandet och förvaltarskapet som skapar det som är skyddsvärt. Lägg därtill att en skog som ligger i träda eller bara står inte gör mycket samhällsnytta.
Om vi däremot brukar skogen i Sverige binder den över 80 procent av våra nationella koldioxidutsläpp. Det borde staten inte bara bejaka utan också uppmuntra. Herr talman! Med en utökad talerätt för organisationer har det blivit enklare för små grupper att lägga sig i avverkningsplaner på andras fastigheter.
I vissa fall har det handlat om grupper som inte ens har en stadga eller något medlemsregister utan enbart konstituerat sig genom grupper på sociala medier. En sådan utveckling, där alla har möjlighet att säga till om allt och därigenom dra ärenden i långbänk även där marken ligger långt borta från en själv, är inte önskvärd. Rättssäkerheten för ägare av jord- och skogsbruksmark är av stor betydelse.
Det är den i par med äganderätten som möjliggjort att långsiktiga verksamheter fått utvecklas och frodas under de senaste århundradena. Om äganderätten för dem inte säkerställs saknas incitament att investera i anläggningar och insatsvaror för att utveckla företagen. Ingen vågar ta risker om man inte vet att man kan få skörda frukten av sitt arbete. Herr talman! Äganderätten är fundamental.
Vetskapen om att man kan förfoga över det man äger, bruka och nyttja det, är grunden för samhällsutveckling i vårt land och i världen. Det är det effektivaste sättet att skapa nytta och värde. Med en stark äganderätt skapas viljan och tryggheten att investera. Vetskapen att det arbete och kapital man satsar kommer en själv till gagn i slutändan är någonting som motiverar.
Här ska man vara tydlig med att man inte ska måla med den svartaste av färger. Sverige är fortfarande ett demokratiskt land. Men vi behöver värna den äganderätt som säkerställer att människor kan utveckla och förvalta sina tillgångar till nytta för dem själva, för deras familjer och för bygden som de bor i. Om vi lyckas värna äganderätten, rättsstaten och näringsfriheten kan framtiden bli lika framgångsrik som den tid vi lägger bakom oss.
Det finns inget som tyder på någonting annat.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Vi har just nu tillväxt i Sverige, och det är bra. Det beror, lite förenklat, på tre saker. Det första är att exporten till andra länder är stark, det andra är att vi har en stark offentlig konsumtion och det tredje är att vi har en stark privat konsumtion. Men det finns också risker, till exempel med exporten. Vi vet när det gäller exporten till många ekonomier att dessa ekonomier är ganska lånedopade. Där finns risker.
Offentlig konsumtion har varit stor till följd av ett stort flyktingmottagande och ett ökat bostadsbyggande. Men vi vet att mottagandet minskar och att det råder stor osäkerhet på bomarknaden. Den privata konsumtionen har i sin tur möjliggjorts av att fler har haft ett jobb att gå till och av att man har haft mer pengar i plånboken till följd av jobbskatteavdragen. Och det är regeringen emot. Herr talman!
Jag tycker att det finns skäl att uppehålla sig lite vid äganderätten, så som Jonas Jacobsson Gjörtler också gör i sin interpellation, och fundera på varifrån tillväxten egentligen ska komma om vi inte värnar äganderätten. När det gäller till exempel cementindustrin på norra Gotland, där Europas grönaste cementfabrik står, hotas hela verksamheten av regeringens förslag på nya, stora Natura 2000-områden.
När det gäller skogen i Norrland, som vi har debatterat här, och våra 330 000 privata skogsägare, har regeringen satt av i racerfart för att utlysa så många nyckelbiotoper som möjligt. Det sätter käppar i hjulet för den biobaserade ekonomin. När det gäller stora företag som SSAB och LKAB är det klart att de påverkas av de skattehöjningar som regeringen har genomfört med 40 miljarder sedan 2014.
Frågan blir på sätt och vis självklar: Varifrån ska egentligen tillväxten komma när äganderätten sätts ur spel? För övrigt vill jag önska en god jul och hoppas att ministern får njuta av mycket svenskt på julbordet.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Det ministern nämner om bioackumulation, det vill säga att små fisklarver äter mikroplast varpå de blir uppätna av större arter, är väldigt skrämmande. Jag personligen äter inte fisk, men det är oroande att plastmängden är så stor. Vi ser i Östersjön just nu hur fiskarter är så magra att de ser ut som andra arter.
Plast innehåller ju ingen näring, så det kan vara bidragande till att de inte växer till sig. Fru talman! Arbetet i riksdagen är slut för i år, och jag får inte sista ordet, men det här är ändå sista interpellationsdebatten före julledigheten. Jag är glad att miljöministern kom hit och debatterade även om det bara är någon enstaka dag kvar till julafton.
Det har varit ett turbulent år för politiken i världen, politiken i Sverige och säkerligen också för oss valda företrädare som sitter i den här kammaren och fattar beslut. Vi är väl värda lite julledighet. Jag vill tacka för den här sista debatten för i år. Det blir kanske fler nästa år, men först ska vi vara lediga.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, statsrådet, för svaret! Interpellationer är ett viktigt verktyg för riksdagens folkvalda för att ställa regeringen till svars och för att lyfta olika politiska frågor här i kammaren. Det kan tyckas lite märkligt att jag har ställt en fråga som är så väldigt specifik.
Hur kan en enskild art som inte är akut utrotningshotad föranleda att landsbygdsministern i Sverige ska stå här och orda med mig klockan nio en tisdagskväll? Ja, det är för att torsken är en särdeles viktig fisk för den biologiska balansen i vårt nära innanhav Östersjön. Herr ålderspresident! Torsk är en av de allra vanligaste matfiskarna i Sverige, och den har därför ett stort ekonomiskt värde.
De flesta svenskar har någon gång i sitt liv haft torsk från Östersjön på sin tallrik. Det är bra, för torsk är smal, proteinrik mat som inte har behövt resa så långt för att hamna i köket. Men en obalans i torskbeståndet gör inte bara att det är svårare för svenska fiskare att få upp sin tilldelade kvot utan leder också just nu till att torsken inte växer som den ska.
I det mest utsatta beståndet kan forskare inte få upp några fiskar som är längre än 50 centimeter. Det är alarmerande. Och de äldsta Östersjötorskarna i dag väger inte ens hälften så mycket som torskarna gjorde för tio år sedan. Vuxna fiskar ser ut som unga, och de unga ser ut som sill. Herr ålderspresident!
Som statsrådet Bucht nämner i sitt interpellationssvar har Sverige att rätta sig efter den gemensamma fiskeripolitiken i Europeiska unionen. Jag vill understryka att Moderaterna är ett av de sex partier i Sveriges riksdag som står bakom och står upp för den linjen. Och vetenskaplig rådgivning ska leda vägen för fiskeripolitiken. Torsken är som sagt särskild.
Det ledde bland annat till att landsbygdsministern i fjol gavs stöd i EU-nämnden för att förhandla i EU för att reglera även fritidsfiske. Jag som är ledamot i EU-nämnden var initialt tveksam till det men har gett stöd åt den linjen eftersom situationen är just alarmerande. Nu finns det skäl att fråga landsbygdsministern om man ser några nya vägar framåt för att rädda särskilt det östra beståndet.
Man skulle exempelvis kunna fundera på att sträcka ut en hand till Danmark. De får ändå genom sin ganska enorma kvot för rödspätta ta upp ganska mycket torsk. 10 procent får nämligen vara fisk som inte är den specifika fisk som man tilldelats en kvot för och den specifika fisk som man fiskar på just nu.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag vill tacka statsrådet Bucht för det svaret. Statsrådet Bucht nämner i sitt interpellationssvar att det inte bara är fisket som påverkar Östersjötorskens vara eller icke vara. Det är jag den första att skriva under på. Östersjön blir nu brunare, sötare och varmare. Det är klart att vi märker det. Sverige har ju en av Europas längsta kustlinjer.
Och jag som är ledamot från Gotland märker det definitivt. Nästan varje sommar omges vi av en aggressiv algblomning, som påverkar möjligheterna till bad och i förlängningen turismen som många av oss lever av. Under resten av året ser vi dock inte riktigt vad som händer.
Men under vattenytan finns ärren från tidigare synder kvar, i form av döda och syrefria bottnar. Herr ålderspresident! Sverige har under lång tid, inte minst under alliansregeringen, drivit på genom Ospar och Helcom för en bättre havsmiljö. Under den förra regeringen påbörjades ett Sidaprojekt som finansierade en upprustning av reningsverket i Kaliningrad.
Nu är det invigt, och med ett nytt reningsverk kan man plocka bort motsvarande nästan ett helt Sverige i utsläppta näringsämnen. Jag har personligen lovat miljöministern att bjuda på tårta för att fira det. Men allt det är en separat debatt som förtjänar ett helt batteri av interpellationer till just miljöministern. Herr ålderspresident! Fiske på rovfiskar leder till ganska starka kedjereaktioner i näringskedjan.
Just nu har vi en situation där det verkar som att fiskarna i beståndet inte bara är små; de är dessutom alla av samma storlek. Och om alla letar efter kräftdjur att äta och inte äter små bytesfiskar blir det obalans i närliggande arter. Det är just obalansen som jag är osäker på om Ices rådgivning fångar upp.
Det kan nämligen vara på det sättet att vi har en hel del fiskar. Men om alla är i så dåligt skick - vissa kallas för slipstorskar, eftersom de är så smala - känns det som att Ices missar någonting. Jag vet inte om det beror på att man inte får upp en enda fisk, eller om man har fel mätmetod.
Jag vill fråga landsbygdsministern: Om vi i dagsläget inte kan vidta nya åtgärder själva finns det då möjlighet att be Ices revidera de mätmetoder de använder? Likt landsbygdsministern är jag övertygad om att svensk expertis skulle vara till stor hjälp i ett sådant eventuellt arbete.
Havs- och vattenmyndigheten, som inrättades av alliansregeringen, har mycket bra folk som jobbar aktivt med den här frågan och med andra frågor som ligger nära.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Politik handlar om att prioritera. Vi kan inte säga att alla frågor är viktigast. Då blir det ordet snabbt urvattnat. I den här debatten får man fråga sig: Är det här den viktigaste frågan för Östersjön? Rimligtvis inte, den största frågan för vårt sjuka innanhav är ju övergödningen som leder till enormt stora följdeffekter för alla arter som lever där.
När det gäller hotade arter är Östersjötorskens situation kanske den som är mest alarmerande. I dag betraktas torsken som sårbar snarare än akut hotad. Men gör vi ingenting vet vi att torskens utplånande kan få stora följdeffekter i näringskedjan eller näringsväven, om man så vill. Jag hoppas att vi hinner agera innan det händer.
Jag försäkrar att om regeringen lägger fram evidensbaserade åtgärder som kan rädda torsken ställer sig Moderaterna bakom dem. Med det tackar jag för ordet. Tack för i kväll!
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, ministern, för svaret! Under förra året var två av de vanligaste begreppen i svensk och internationell debatt alternativa fakta och fake news - två olika saker. I klartext innebär det att saker presenteras som fakta i strid med vad som framgår av tillgängliga källor och att nyheter utformas för att påverka snarare än för att förmedla en verklig bild. Det handlar bland annat om desinformation och politisk påverkan.
Det här kan man se som indikatorer på olika saker. Vissa kallar det för postmodernism, alltså idén att det inte finns några objektiva sanningar och att alla uppfattningar om världen är lika giltiga samtidigt. Mer korrekt kan man kanske säga att vi i debatten närmar oss en postfaktisk tid, alltså en tid när den offentliga debatten i högre grad är bortkopplad från fakta och i stället fokuserar på att tilltala människors känslor.
Det kan man såklart tycka är nedslående, och det tycker även jag. Fru talman! Jag tycker också att GMO är något som låter farligt. Jag förstår att många människor tycker det. Det är en förkortning som man reagerar på. Jag tycker också att ämnet glyfosat låter farligt, men jag vet också att GMO eller avancerad växtförädling har ett kompakt stöd hos forskningsvärlden.
Att forskare vill forska mer ser jag snarare som självklart än något som man ska dra stora slutsatser av. Det är lite på samma sätt med glyfosat, som är det mest använda växtskyddsmedlet i modern tid. EU:s båda expertmyndigheter har noga utvärderat det och kommit fram till att det inte är farligt för människor. Det har varit en del debatter om de här frågorna med ministrar, och man återkommer ofta med att man vill ta människors oro på allvar.
Jag kan förstå den inställningen på ett känslomässigt plan, men som regering har man ett ansvar att stå upp inte bara för det man tycker utan också för det som är sant. Om regeringen skulle sätta känslor framför fakta skulle man hamna på ett sluttande plan med en slutdestination som nog ingen vill resa till. Under förra året var det många svenska ministrar som deltog i March for Science.
Man har också haft en ganska hög ton när man talat om att stå upp för fakta med hänvisning till USA:s nya president. Men när det väl gäller och vi ska ta beslut om att fortsätta godkänna glyfosat är man tillbaka till det här med att man vill känna oro och vill att känslorna ska ha något slags påverkan på politiken.
Därför blir jag lite orolig när man säger att det är okej att ha en märkning som backas av staten men som inte tar hänsyn till det som är den kompakta majoritetens uppfattning gällande växtförädling hos oberoende forskningsorganisationer.
Försiktighetsprincipen kan vara viktig i vissa fall, men låter man den vara alltför vägledande och ensamt styrande är det svårt att ha ett samhälle som utvecklas. Om regeringen ser att det finns vissa problem men inte vill detaljstyra är frågan hur mycket staten kan backa en märkning som man inte har någon inverkan på.
Om Nordiska ministerrådet sätter upp kriterierna, är inte det här då en fråga som man borde lyfta fram i det sammanhanget och i alla fall diskutera?
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag har bara två kommentarer till det som ministern anför. Det första är att jag tror att man lurar sig själv om man tror att PFAS är ett ämne. Det är snarare 3 000 olika ämnen. Många av dem är absolut farliga, men vissa är avgörande för att våra kläder över huvud taget ska fungera. Det andra gäller försiktighetsprincipen. Jag tror också att man ska ha en viss försiktighetsprincip. Men det är farligt om den blir det enda som är vägledande.
När det gäller godkännandeprocesser för läkemedel är det ofta på det sättet att under den tid som det tar bara för att godkänna läkemedlen har man egentligen haft möjlighet att rädda hundratals, ibland tusentals, liv. Det är klart att det finns en sådan aspekt också. Fru talman! Jag vill avsluta med att vara lite aktuell.
En ledamot i Svenska Akademien har skrivit väldigt insiktsfullt i en bok om kärlek och makt att vissa beslut ska man fatta med känslan och inte med förnuftet. Jag skulle vilja säga att det fungerar bra när man pratar om saker som rör känsloliv. Men när det gäller politik och sådant som vi fattar beslut om i det här rummet ska det handla mer om förnuft än om känsla.
Man behöver ha en ganska lång och viktig diskussion kring det, när man tänker på den här miljömärkningen. Även om man ska upprätthålla ett stort förtroende hos människor har man utöver ett ansvar att ta människors oro på allvar också ett ansvar för att stå upp för det som är sant - även om det inte intuitivt känns sant i människors magar.
Om man ändå har empiri ska man stå upp för den. Med det tackar jag för en ganska intressant debatt. Jag har inte debatterat med ministern förut. Men det borde vi göra igen.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. Vanligtvis när vi debatterar fiske i kammaren talar vi om yrkesfisket, den gemensamma fiskeripolitiken inom EU och de så kallade tredjelandsavtalen. Det är bra, men det är alldeles för sällan vi debatterar det fiske som de allra flesta människor har närmast - fisket längs kust och i skärgården.
För att måla en väldigt tydlig bild av detta: De flesta människor har nog ett minne av att ha metat abborre eller kastat efter gädda, men betydligt färre har ett minne av att vittja en trål. Tyvärr kan det dock bli svårare att skapa dessa minnen i framtiden. Vi ser hur bestånden av säl och skarv har ökat närmast lavinartat och nu är en farlig konkurrent för alla dem som fiskar i skärgården.
Vi ser hur öar helt har förlorat växtligheten efter att stora skarvflockar har tagit över dem, och sälar har carte blanche att äta gädda också långt inomskärs - och även under lekperioden. Bara häromveckan såg jag rubriker om att man på vissa platser i landet talar om att helt sluta fiska gädda, vilket borde vara en stark varningssignal. Fru talman!
Tidigare satsningar på lekvägar och gäddfabriker har i mångt och mycket blivit en ganska dyr utfodring av säl snarare än ett bidrag till en levande skärgård, vilket var tanken från början. Vi ser hur fiskeguider tvingas ta upp båten och flytta till insjöar där konkurrensen från de här rovdjuren inte är lika stor. Det kan vara bra för den enskilda fiskeguiden, men det är dåligt för skärgården i stort.
Det blir färre gästnätter när fisketurismen flyttar, färre lagade måltider när antalet besökare minskar och egentligen en minskad framtidstro i en viktig del av vår landsbygd. Fru talman! Statsrådet nämner i sitt svar att regeringen har gjort satsningar på selektiva redskap, och det tycker jag är väldigt bra.
Det är bra att regeringen har fortsatt Alliansens satsningar på att få till ett mer hållbart fiske snarare än att gå Miljöpartiet till mötes och föreslå långtgående och ganska ensidiga förbud. Men jag vill också vara tydlig med att detta inte riktigt räcker. Den nuvarande situationen - det nuvarande tillståndet - är sämre än vad vi kan anta är en normal nivå. Där vi är nu får inte vara det nya normala.
Vi behöver mer fisk i våra vatten, fler fiskare i våra skärgårdar och en ökad framtidstro både i branschen och hos dem som hobbyfiskar. En oväntad sak i vårpropositionen var den nya elmotorpremien. Jag tror att denna premie kan bli ett ganska härligt tillskott till en frontmonterad elmotor för dem som fiskar gös.
Sett till hur säl och skarv tillåts härja fritt är det dock tydligt att det behövs mer än bara valfläsk för att komma till rätta med problemen. Därför vore det välkommet om regeringen kunde säga något mer än det man sa i interpellationssvaret, det vill säga att man följer skarvpopulationens utveckling och att man funderar över hur man ska gå vidare med diskussionsunderlag och så vidare.
Frågan är vilken fiskepolitik som regeringen driver för att vi ska få tillbaka framtidstron i skärgården.
Jesper Skalberg Karlsson (M):
Tack, statsrådet, för utläggningen! Jag håller med om att det finns mycket vi kan göra för vår nära havsmiljö. Vi moderater har också i vår budget pengar för läkemedelsrening. Vår regering inrättade Havs- och vattenmyndigheten. Jag tror att man behöver jobba mycket mer med internationella samarbeten som Helcom och Ospar för att komma fram med en verkningsfull politik.
Jag tror också att regeringen borde nämna att man med svenskt stöd nu har fått ett nytt reningsverk i Kaliningrad, vilket har minskat utsläppen av kväve och fosfor med ungefär ett helt Sverige. Det är en stor vinst för Östersjön, även om klimatfrågan såklart tar längre tid och är svårare.
Däremot går det inte att komma ifrån att även om man gör alla dessa saker som leder till en bättre miljö är det två stora predatorer som behöver adresseras. Och man kan inte göra ingenting, utan här behöver man komma fram med någonting. Frågan är om det handlar om hur vi kan uppfylla kvoten på säl eller om det handlar om nya former för jakt på allmänt vatten. Jag vet inte det, ska ärligt erkännas. Fru talman!
Jag vill dock säga att det är svårt att göra ett bokslut över vad den här regeringen har åstadkommit på fiskeområdet. Jag är lite kluven kring om jag ska vara oerhört besviken på att Socialdemokraterna inte har kommit fram med en mer verkningsfull politik eller om jag ska vara oerhört nöjd med hur mycket Socialdemokraterna ändå har lyckats blockera av Miljöpartiets ganska märkliga inställning till svenskt yrkes- och hobbyfiske.