KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Hultqvist (S):
Det är inte rimligt att stå här och skönmåla tillvaron som om allt går åt rätt håll och det inte är några större problem när vi hade en dramatisk dödsolycka i Smedjebacken för några dagar sedan och två arbetare fick sätta livet till i Luleå för en tid sedan. Det här är mycket allvarliga situationer.
När vi ser en ökande trend i antalet arbetsplatsolyckor som leder till sjukfrånvaro måste vi ta situationen på djupt allvar och inse att det som sker på Arbetsmiljöverket har betydelse. Då säger man att det är så mycket annat än inspektioner som betyder något.
Ja, tanken var ju att Arbetsmiljöverket skulle ha möjlighet och tid att ägna sig åt förebyggande arbete, information, att "hjälpa arbetsgivare" - citat från ministern - och att stödja fackliga organisationer och skyddsombud. Det var tanken med det förebyggande arbetet.
Men på grund av neddragningarna av antalet inspektörer och den tajta personalstab som man nu har på Arbetsmiljöverket får detta arbete stå åt sidan. Man väljer att göra de snabba och de akuta insatserna och det som är nödvändigt för att klara vardagen medan det här får stå åt sidan.
Ni ger inte en korrekt bild av hur realiteterna och verkligheten ser ut utan försöker med några snabba politiska pamfletter ta er ur en besvärlig debatt. Sedan blandas det siffror och sägs att det görs väldigt mycket. Jag har i dag tagit fram inspektionsstatistiken från Arbetsmiljöverket.
Så ser det ut, och det beror på att man har mindre personal. Det är klart att det får effekter. Det här är alltså kärnan i hela verksamheten, och så ser utvecklingen ut. Sedan kan man diskutera om man ska titta på uppföljningsbesök, informationsinsatser, förrättningsprotokoll, hur en utredning går till och så vidare, och man kan blanda och bläddra i statistiken.
Men det här är den grundläggande realian, och den tycker jag talar sitt eget tydliga språk. Ministern försöker komma undan genom att lite halvskojigt fråga om politiker ska avgöra var kontoren ska ligga.
Problemet är bara den nya organisationen, vars problem bland annat beror på besparingarna och det ekonomiska trångmål den är i. För vår del ska det bli fem län inom samma organisation i stället för två som hittills. Det är tveksamt om det kommer att leda till ett bättre arbete.
Man lägger alltså ned filialkontoret i Gävle, gör en filial i Falun som man avlövar en hel del resurser, och sedan har man huvudkontoret i Örebro. Om man nu inte riktigt tror på det här, om man tycker att det är en del i trenden att försämra verksamheten på ett sådant sätt att avståndet ökar och man inte kommer att klara uppföljningen, då måste man kunna väcka den frågan. Det kanske är så att ministern ska ta sig en funderare på det.
Jag upprepar min fråga: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att den nu föreslagna omorganisationen inte ska resultera i försämrade möjligheter att driva ett framgångsrikt arbetsmiljöarbete och bekämpa den stegrande trenden mot ett ökat antal arbetsolyckor som leder till sjukfrånvaro? Jag har ännu inte fått ett substantiellt svar.
Peter Hultqvist (S):
Min fråga var: Vilka åtgärder avser ministern att vidta för att den nu föreslagna omorganisationen inte ska resultera i försämrade möjligheter att driva ett framgångsrikt arbetsmiljöarbete och bekämpa den stegrande trenden mot ett ökat antal arbetsolyckor som leder till sjukfrånvaro?
Jag tycker inte att jag har fått ett svar som är konkret, innehåller någon substans eller ger en bild av att någonting positivt skulle kunna hända från regeringens sida som bidrar till att vända den här trenden.
Det här har blivit en diskussion där man rör sig i ett ytskikt och inte vill ta till sig exempelvis ett så grundläggande faktaförhållande som att det förebyggande arbetsmiljöarbetet har tonats ned eftersom resurserna har minskat. Ni pratar här i kammaren om att man ska hjälpa till att förebygga, men det är ju det som man har fått spola. Sedan försöker man ge en bild av att antalet olyckor inte har ökat.
Om 29 071 är mindre än 28 386 har antalet olyckor minskat. Men så är det ju inte. Enligt normal matematik är 29 071 mer än 28 386. Det här är fakta från Arbetsmiljöverket, och så har trenden sett ut de senaste tre åren.
Olyckorna minskade konsekvent från 2000 fram till 2005 genom en mycket målmedveten satsning som då gjordes på att angripa problemen och skapa bättre arbetsmiljöer. Jag får hoppas att den här debatten, om den inte har lett till något annat, leder till någon form av eftertanke och så småningom möjligen en insikt som kan vända utvecklingen. Tack för debatten och tack för intresset!
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar ministern för svaret. I likhet med Torbjörn Björlund och Monica Green tycker jag att det är viktigt att markera processen mot tvåstatslösning trots att vi ser många hinder på den vägen.
Mycket vi trodde skulle ha hänt har inte hänt, och ockupationspolitiken på bland annat Västbanken expanderar med nya bosättningar, olika övergrepp och handlingar som strider mot FN:s konventioner och internationell folkrätt.
I min interpellation konstaterar jag att den bosättningspolitik som förs på Västbanken, i östra Jerusalem och på Golanhöjderna strider mot internationell lag och folkrätt. EU-kommissionen utfärdade riktlinjer under sommaren 2103 där man säger att inga EU-medel får användas till projekt på ockuperad mark.
Dessa riktlinjer träder i kraft den 1 januari 2014. Det är ett steg framåt och ett sätt att markera att det som sker är orimligt. Jag förstår svårigheten i denna typ av processer, men det är ändå ett steg framåt att markeringen görs.
Samtidigt ser vi att Israel har getts medlemskap i FN-gruppen Western European and other states och dess MR-grupp, som är baserad i Genève. Det innebär att Israel får tillträde till en grupp som bland annat hanterar mänskliga rättigheter på de områden som landet självt ockuperar. Det är frågor som återkommande diskuteras i denna grupp. Jag tycker att utvecklingen går lite isär.
I EU-sammanhang stramar man upp förhållandet till Israel, och bakgrunden är landets beteende på ockuperat område och bristen på att följa de olika beslut som har fattats och internationell folkrätt. Processen i EU är alltså motsatt mot den som sker i FN.
I sitt svar markerar Carl Bildt att alla har rätt att tillhöra en geografisk enhet inom FN-systemet. Så är det säkert. Men här handlar det inte om en valgrupp - det är gruppen i New York som har den funktionen - utan om en grupp som behandlar frågor med reell substans, bland annat MR-frågor.
Israel har länge velat vara med här men har nekats detta, bland annat på grund av sin roll på ockuperat område. Bakgrunden till att man nu kommit med i gruppen är att Israel beslutade sig för att bojkotta Universal Periodic Review, UPR.
Det är ett organ där alla länder ställer upp och svarar på frågor om sin politik och redogör för sin politik, och där man ur ett MR-perspektiv ställer sig till förfogande och får stå till svars för vad som händer. Till och med Nordkorea deltar i denna process. Det blev förhandlingar, och Israel beslutade att vara med i UPR.
Man skulle dock ha kompensation för att delta. Det lades då ned mycket diplomati på att Israel skulle komma med i MR-gruppen i Genève, och det var framför allt USA, Storbritannien och Frankrike som gick i bräschen för detta accepterande.
Är det rimligt att medlemskap i MR-gruppen i Genève ska bygga på ett kompensatoriskt förhandlingsförfarande efter att Israel först har bojkottat UPR? Är det över huvud taget rimligt? Processerna i EU går åt rätt håll medan de går i motsatt riktning i FN, och det som sker känns inte rimligt.
Peter Hultqvist (S):
Först vill jag bara konstatera att Fredrik Malm har svårt att hålla sig till sakfrågan. Vi har konstaterat att Israels bosättningspolitik på Västbanken, i östra Jerusalem och på Golanhöjderna strider mot internationell lag och folkrätt. Det är ett konstaterande som egentligen är rätt glasklart om man sätter det i relation till vad som gäller enligt internationell lag och folkrätt.
Det är alltså olagligt att bygga bosättningar på ockuperad mark. Man måste med enkelhet kunna konstatera att man inte gör så om man vill vara konstruktiv och lösa en konflikt. Bosättningspolitiken är ett av de mest grundläggande problemen i allt detta; det tror jag att de flesta har innerligt klart för sig. Det är bra att Israel är med i Universal Periodic Review.
Jag tycker att problemet var att de gick ur och bojkottade det. Då är det väl i och för sig bra att de har kommit tillbaka och att de utsätter sig för och blir föremål för samma granskning som andra. Det jag vänder mig emot är på något vis att man går ur och slamrar och att man sedan med någon diplomatisk strategi försöker skapa sig en position där man ska ha någon sorts kompensation och vara med i en gruppering i Genève.
Jag gör en lite annorlunda värdering av det här än utrikesministern. Det är något mer än bara ett administrativt arrangemang. Det finns en dagordning även på dessa möten, och på denna dagordning hanteras också från tid till annan just det som sker på ockuperat område på Västbanken. Jag får tacka för debatten. Jag tycker att den har varit givande och intressant, och jag önskar alla som har deltagit god jul och gott nytt år.
Peter Hultqvist (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. År 2009 skrev Banverket avtal med elva kommuner i Dalarna, en kommun i Västmanland, en kommun i Uppland, Regionförbundet i Uppland, Länsstyrelsen i Västmanland samt Region Dalarna. Avtalet handlade om finansiering av investeringar på hela banan Mora-Stockholm.
Avtalet har visat sig vara olagligt, enligt Trafikverket, trots att gamla Banverket medverkade i avtalsskrivningen och granskade det hela juridiskt och trots att det också var förankrat på departementet. Avtalet omfattade 810 miljoner kronor.
Nu presenterar Trafikverket ett förslag om en investeringsnivå på 239 miljoner kronor. Det tycker vi självfallet är otillfredsställande. Av de 239 miljoner kronorna samt de medel som redan har förts in i det här projektet återstår 380 miljoner kronor för att nå avtalad nivå.
Vi tycker att regeringen skulle kunna lösa detta, så att man kommer upp till den avtalade nivån och satsningarna kan genomföras. Under punkt 12 i avtalet står det att för det fall att något eller några av villkoren inte är uppfyllda ska en omförhandling av projektets finansiering och omfattning ske.
I ministerns svar står det att Trafikverket bedömer att förutsättningarna för att EU-bidrag till projektet ska beviljas är små men att EU-bidrag kan sökas under kommande period förutsatt att en sådan lösning finns med i ett eventuellt nytt omförhandlat avtal. Trafikverket har alltså hävdat att avtalet är olagligt. Man har inte begärt omförhandling.
Trots detta hänvisar man till att det ska se någon sorts omförhandling, men det är inget som har meddelats de avtalsslutande parterna på vår sida. Avtalet är heller inte uppsagt av staten. Hävdar man att detta är olagligt kan jag lika gärna hävda att avtalet gäller eftersom det inte är uppsagt.
Oavsett hur det är med juridiken står nog staten och regeringen i skuld till Dalarna. Gör staten denna typ av uppgörelser är staten också skyldig att se till att det är ordning på juridiken i sammanhanget.
Att Banverket med sin generaldirektör och sina chefsjurister och det statliga organet Länsstyrelsen i Västmanlands län har varit med och skrivit under detta förpliktar. Det gör att jag förväntar mig att detta avtal kommer att lösas ut även i praktiken när den översyn som ministern säger ska göras är genomförd.
Jag förväntar mig att man fullföljer innehållet i avtalet och att det är ett första steg mot det som presenteras i svaret. Här står: "I denna översyn ingår också Dalabanan. Genomgången kommer att beaktas i hanteringen av den nationella plan som regeringen avser att ta ställning till under våren 2014."
Jag hoppas att detta är första steget mot att lösa ut detta och att vi kan få en investeringsvolym i slutändan på 810 miljoner kronor.
Peter Hultqvist (S):
Jag säger inget om översynen; det är ett helt okej agerande.
Oavsett hur man tar upp EU-medel, strukturfonder och det ena efter det andra som skulle kunna göras återstår när vi borrar ned till kärnan ett faktaförhållande som måste konstateras: Ett avtal skrevs, Banverket var inblandat i det som avtalsslutande part och det var förankrat på departementet.
När kommuner och län sluter avtal med staten och både regeringen och det statliga verket är inblandade och det också görs juridiska analyser utgår man från att staten klarar av att följa den lagstiftning som gäller för statens verksamhet. Det är grundläggande.
Regeringen och staten har därför ett stort ansvar för att reda ut detta. När staten inte ens tar initiativ till den omförhandling som enligt avtalet ska ske om det inte fungerar blir situationen ytterst märklig.
Då är det inte konstigt att alla inblandade kommuner med flera håller fast vid sina ståndpunkter. I den stora trafikbudget som nu ska hanteras är detta inte särskilt stora pengar. De satsningar som staten har gjort på Dalabanan har varit minst sagt måttliga under åren som gått.
Inga stora pengar har plöjts ned i banan.
Dalabanan är viktig för oss för arbetspendling, turism och godstrafik. Det handlar om att transportera miljoner ton gods och tusentals turister. Det handlar om att hantera en växande arbetsmarknad med ökad turism och ett näringsliv i tillväxt. Det är viktigt med pålitliga tabeller och ökad turtäthet.
I dag tar det mellan två och två och en halv timme att ta sig mellan Borlänge och Stockholm. Vårt mål är Borlänge-Stockholm på 1.40, Mora-Stockholm på 2.55, Falun-Arlanda på 1.35 och Sala-Stockholm på 1.05.
Det handlar om åtgärder som ska göra det möjligt att ha smidigare tågmöten, om fler mötesplatser, rakare spår, fler bommar och planskilda korsningar och dubbelspår på vissa sträckor. Totalkostnaden för hela projektet, när man räknar ihop allt som är önskvärt, är ungefär 2 1⁄2-3 miljarder.
Avtalet handlar dock om 810 miljoner, och det var 380 miljoner som skulle dit utöver de 239 miljonerna. Vi rör oss alltså på en nivå där vi fortfarande är väldigt modesta i vår kravbild om man jämför med vad som skulle behövas för att klara detta.
Peter Hultqvist (S):
Jag noterar särskilt att ministern säger att detta inte borde vara ogörligt. Jag tar det som en signal om att det finns en konstruktiv vilja att försöka lösa detta på något sätt. Jag tycker definitivt inte att det är ogörligt, för det handlar i slutändan inte om några enorma belopp för att reda ut det hela upp till nivån 810 miljoner.
Då kan man säga att man har levt upp till avtalets innehåll, och då har man tagit ett steg framåt. Ur det perspektivet är den genomlysning som nämns ett positivt steg. När jag får beskrivningen att jag skulle göra mig till tolk för att ingenting görs är det dock något jag aldrig har sagt.
Men det har gjorts alldeles för lite, och det är ett brett näringsliv, resenärerna, kommunerna och länen utefter Dalabanan överens om i grunden. Att det skulle finnas någon tillfredsställelse med nuvarande investeringsnivå stämmer inte. Det finns en oerhörd besvikelse över att man inte har fullgjort avtalet. Jag är medveten om att ministern inte var med när det skrevs.
Det var dock regeringen Reinfeldt som regerade på den tiden, och det var en minister som tillhörde den regeringen. Jag vet att avtalet var förankrat på departementet. Det gör att det finns ett moraliskt ansvar på politisk nivå för att klara ut detta. Jag ser inte detta enbart som något Trafikverket får hantera. Det är små belopp som behöver skjutas till.
När jag sätter det i relation till vad man har satsat på andra trafikleder på järnvägssidan genom åren tycker jag att våra krav fortfarande är relativt modesta. Det är bara en liten del av vad som behövs för att komma upp till den nödvändiga tremiljardersnivån.
Peter Hultqvist (S):
Jag tror inte att ministern är ett dugg oroad över de sakerna som räknades upp, inte ett spår. Ministern vet att vi är beredda att upp i Försvarsberedningen, och vi är också beredda att diskutera konsekvenserna av det ekonomiskt. Först måste vi dock se till att komma överens och komma någonvart. Jag blev lite besviken på det sista inlägget. Jag försökte nämligen föra en debatt om Gotlands framtid och om hur vi ska se på det strategiskt. Jag förde fram frågan om hur man ska göra i ett givet läge.
Är det bättre att vara positionerad på Gotland innan - med luftvärn och med kustmålsrobot och med något högre militär nivå - än att försöka att flytta dit det hela i ett givet läge? Då kontrollerar vi inte situationen. Vi är inte helt herrar i huset, utan det är andra omvärldsfaktorer som gäller. Jag försökte få svar på det, men då fick jag någon sorts historisk exposé över en massa nedläggningar som har skett.
Men om jag ska vara i samma härad kan jag fråga: Varför återupprättar ni inte alltihop det här och investerar i alla gamla staber och byggnader? Lös det då! Det är enkelt. Den typen av pajkastning tycker jag inte ger så särskilt mycket. Sedan tycker jag att man ska akta sig för att gå för djupt in på skönmålning av tillståndet inom svensk försvarsmakt. Jag skulle kunna ta upp många exempel om både det ena och det andra som behöver åtgärdas.
När det gäller att syndaren ska vakna känner jag mig varken som det ena eller det andra. Jag försöker att se framåt och beskriva den verklighet som vi lever i och som utvecklas. Rysk militär förmågeökning påverkar vår säkerhetsmiljö, och det har vi sagt i Försvarsberedningens rapport. Det används samma ordval i den finska vitboken.
Där gör Finland och Sverige en gemensam analys. Om omvärlden förändras måste man militärstrategiskt kanske göra vissa förändringar i synen på hur det här hanteras. Då kvarstår min fråga som jag hoppas att ministern kan utveckla: Är man beredd att ta några initiativ över huvud taget när det gäller Gotland?
Peter Hultqvist (S):
Det är en viktig och intressant fråga som tas upp. Monica Green har redogjort för en del av vad verksamheten innebär. Men innan jag går in på det skulle jag vilja beröra inledningen i svaret. Ministern ger en bild av satsningar på 500 miljoner.
Då glömmer hon besparingsbetinget på 500 miljoner som nu bearbetas inom Försvarsmakten och glömmer beskedet som finansminister Anders Borg presenterade i förra veckan om att spara ytterligare 100 miljoner.
Åtgärdsförslagen, i negativ mening, på överlevnadsskolan har sin grund i besparingsarbetet på 500 miljoner. Det innebär att man ska gå ned från 16 till 6 tjänster, reducera verksamheten med 60 procent, minska antalet kurser från 21 till 6 och avbryta det internationella samarbetet.
Det handlar om att kunna hantera situationer i hotfull miljö, att kunna hantera dold flykt och att kunna hantera situationer som fångenskap och gisslan. Man utbildar personal som ska i internationell tjänst, högriskpersonal i särskild missionsanpassad utbildning, och man har överlevnadskurser för 90 procent av Flygvapnets piloter.
Det är en liten verksamhet med 16 tjänster som har stor betydelse för Försvarsmakten, men också för andra myndigheter. Man samarbetar med en lång rad andra myndigheter, bland annat i den statliga förvaltningen. Man har också en lång rad internationella samarbeten.
Hade ni tänkt er när ni lade besparingsbetinget på 500 miljoner att en sådan verksamhet som överlevnadsskolan i Karlsborg skulle reduceras på det här drastiska sättet och begränsas så pass tydligt i sin verksamhet? Jag tycker inte att det är ett rimligt utfall av det som ni försöker genomföra.
Frågan är hur genomtänkt besparingsbetinget på 500 miljoner var från första början. Är det verkligen rimligt att gå ned från 16 till 6 tjänster? Är det regeringens yttersta vilja att det ska bli så?
Hade ni tänkt er det när ni lade ut besparingsbetinget på 500 miljoner, eller lade ni ut något som ni inte visste effekterna av i praktiken?
Peter Hultqvist (S):
Ibland blir jag lite besviken. Jag tycker att det är trams när försvarsministern gång på gång ställer de här frågorna om Vänstern och MP. De står för sin politik. Jag har sagt jag vet inte hur många gånger att vi är beredda att göra upp brett i Försvarsberedningen. Vi är också beredda att stå för den finansiering vi kommer överens om. Det är dags, tycker jag, för ministern och Moderaterna att lyssna på det.
Jag tror att svenska folket begriper detta och tycker att det är dags för en bred uppgörelse om försvars- och säkerhetspolitiken, särskilt med tanke på det som sker nu i Ukraina. Den här tramsdiskussionen kan vi lätt komma över genom att göra upp brett och försöka göra något bra för Sverige tillsammans. Det erbjudandet har jag levererat hur många gånger som helst, men det enda ni klarar av är att ha någon diskussion om vad Vänstern och MP tycker. Och förresten, hur överens är ni i regeringen?
När det gäller de pengar som ni storstilat säger att ni satsar är det oavsett hur det vrids och vänds på formuleringarna ett faktum att 500 miljoner ska ur organisationen. När det ska ske tittar man bland annat på den befintliga verksamheten, och då kommer det fram sådant som detta med överlevnadsskolan. Jag tror inte att ministern tycker att det är särskilt bra att göra de här neddragningarna på överlevnadsskolan.
Jag tror inte att det var så ni hade tänkt er det. Men det riskerar att bli utfallet på område efter område. Det finns säkert många fler sådana exempel. Det här kan också vara en tankeställare om att ni var lite för fyrkantiga, lite för enkla i analysen, att det här besparingsbetinget på 500 miljoner inte var genomtänkt. Sedan ska ni inte försöka med tricket att göra oss skyldiga till det här med de 500 miljonerna.
Detta var någonting som ni inte ens tog upp med oss till diskussion över huvud taget. Det är någonting som jag tycker att ni får ta ansvar för, när ni inte ens en gång diskuterar ärendet med oss.