Carin Lundberg (S):
Detta är den sista debattdagen före jul. När jag var barn trodde mina kamrater och jag att vi måste vara särskilt snälla de här dagarna, annars skulle inte tomten komma. Det är lite av tomteverkstad här i dag. Vi socialdemokrater knyter ihop den säck som vi kallar för budget tillsammans med Vänsterpartiet och Miljöpartiet.
Det är en stor säck, en stark budget som i likhet med tomtens leksakstillverkning är grundad på behov och inte på egenintressen. Det är en stark budget som kommer att ge tomten möjlighet att ge extra julklappar tack vare snälla barn men också tack vare det höjda barnbidraget. Det är en budget som visar på skiljelinjerna i svensk politik: Å ena sidan ska alla med, å andra sidan måste några offras.
Skiljelinjerna finns där, även om det inte är lika enkelt att se dem som tidigare. "Konservatismen kunde nu frigöra sig från det förgångnas mest svårartade misstag till en ny politisk och ideologisk offensiv. Man anslöt sig i varje fall formellt till kravet på hög sysselsättning. Man lovade viss social trygghet eller minimistandard. Så långt fick samhällets ansvar sträcka sig.
Men därutöver skulle marknaden råda." Man skulle kunna tro att detta handlar om de så kallade nya Moderaterna. Men faktum är att det är ett citat från en artikel av Olof Palme ur tidskriften Tiden från 1960. Det här betänkandet handlar det budgetavsnitt som handlar om utgiftsområde 2, Samhällsekonomi och finansförvaltning. Man skulle kunna säga att det handlar om statliga myndigheter, deras uppgifter och pengar.
När vi debatterar denna del av budgeten varje år så här dagarna före jul brukar alltid de borgerliga partierna tycka att regeringen har alldeles för många myndigheter som gör fel saker. Vi socialdemokrater å andra sidan brukar tycka att förslagen är väl avvägda. Det är inte så lätt att märka, men det är en ideologisk skillnad. Vad bör staten göra?
är en fråga som vi politiker har anledning att ställa oss. Nyliberalismen och de gamla Moderaternas svar, som i dag verkar vara mest Folkpartiets är: Så litet som möjligt. I ett välfärdssamhälle av socialdemokratisk modell behövs någon som verkställer de politiska besluten. I ett borgerligt styrt Sverige skulle inte lika många myndigheter behövas.
När borgerligheten kritiserar byråkratin och slöseriet med skattemedel på onödiga myndigheter handlar det i grund och botten om en ovilja att se att staten och samhället behövs. För att genomföra det riksdag och regering har beslutat behövs myndigheter.
Att de finns och fungerar är så självklart att vi inte tänker på det så ofta, vilka myndigheter och hur många, vem som ska göra vad, kommunen eller staten, ideella föreningar eller föräldrakooperativ är politiska beslut. Finansutskottet hade för en tid sedan besök av Albaniens finansutskott. De ville veta allt om vår budgetprocess. "Men hur vet ni att det blir som ni beslutat?"
var en fråga som för oss var så självklar att den först var svår att förstå. "Hur kommer det sig att ni har en så här effektiv offentlig förvaltning?" Det brukar vara en vanlig fråga som vår minister på området Sven-Erik Österberg får. "Och hur kommer det sig att korruptionen är liten?" frågade senast det franska finansdepartementet.
Varje ineffektivt använd skattekrona är en stöld från skattebetalarna, skriver Folkpartiet i sin reservation och det säger också Roger Tiefensee från Centern i debatten. Jag instämmer i denna lilla travesti på Gustav Möller, folkhemmets grundare som sade: Varje ineffektivt använd krona är en stöld från folket. Jag vågar påstå att Sverige har en effektiv förvaltning. Det är den effektiviteten som andra länder är imponerade av.
Jag vågar också påstå att i en modern välfärdsstat som vår behövs ett stort antal myndigheter. Myndighetsstrukturen avgörs av de behov och de krav som ställs på samhället att ge allmänheten en effektiv service. Trots de ideologiska skillnaderna i synsättet finns det alltid behov av att utvärdera verksamheten och se om förändringar behöver göras.
Ansvarskommittén är ett exempel på sådan översyn. Själva antalet myndigheter kritiseras ofta, att antalet stiger. Påståendet att antalet statliga myndigheter växer kraftigt är inte korrekt. I själva verket är det så att antalet myndigheter sedan början av 90-talet har minskat kraftigt, främst genom sammanslagningar, det ska sägas, till färre och större myndigheter. Men det kan vara en effektivisering i sig.
Mellan 1990 och 1998 har det totala antalet myndigheter mer än halverats från 1 360 till 590 myndigheter. Denna trend nedåt fortsätter. Regeringen har också i budgetpropositionen för 2006 angett att antalet små myndigheter bör minska och att noggranna prövningar ska göras innan en eventuell ny myndighet inrättas.
Jag anser att den statliga myndighetsstrukturen ständigt måste omprövas, och den måste också förändras. Ett exempel på detta är att det i Ansvarskommitténs uppdrag ingår att utarbeta principer för den centrala myndighetsstrukturen och överväga hur samordningen av de statliga myndigheternas verksamhet kan förbättras. Det kan till exempel ske genom en sammanhållen styrning av den verksamhet som berör flera myndigheter eller genom en sammanläggning av flera myndigheter.
Det finns redan praktiska exempel på sådan samordning, Visam i Norsjö kommun i mitt hemlän Västerbotten. Regeringen uppdrar också inom kort åt Ekonomistyrningsverket att fortsätta arbetet med att undersöka myndigheternas administrativa kostnader, så kallade overheadkostnader.
Det uppdraget innebär att lämna ett förslag till hur statliga myndigheters administrativa stöd skulle kunna effektiviseras till exempel genom samordning, share-it- service som man ibland säger, utlägg på entreprenad, outsourcing , och så vidare. Ekonomistyrningsverket ska också ge förslag till hur ett system för beräkning av relevanta nyckeltal just avseende de administrativa kostnaderna skulle konstrueras - allt för att ha en fortlöpande process kring frågan.
Vid årsskiftet upphör en myndighet som ligger under mitt ansvarsområde. Statens kvalitets- och kompetensråd uppgår då i den nya stabsmyndighet som bildas med resurser från både Regeringskansliet, Ekonomistyrningsverket och KKR. Det är viktigt för att effektivisera och få mera fokus på 24-timmarsarbetet. Sammantaget tycker jag att den svenska statsförvaltningen står sig mycket väl.
Det innebär inte att allting är perfekt i Sverige och att vi inte har någonting att lära. Det är klart att vi har. Vi ska alltid vara lyhörda. Vi ska ha både ögon och öron öppna för vad som händer i vår omvärld och se på vilket sätt vi kan förfina vårt system. Fru talman! Jag yrkar bifall till förslagen i betänkandet och avslag på samtliga reservationer.