Anders Ygeman (S):
Jag hade tänkt vara artig och svara interpellanterna i ordning, men jag tror tyvärr att Johan Pehrson får vänta en eller två minuter på svar på sina två frågor efter denna tirad av den som har varit ansvarig för den här utvecklingen i åtta år. Jag vet inte om det är spelad upprördhet eller om det är vad det är. Beatrice Ask nämner 55 områden.
Jag har läst rapporten. Jag har besökt områdena. Jag har växt upp i ett par av de områden som finns i rapporten. Vad är då bakgrunden till utvecklingen? Jo, det är åtta år av ökad arbetslöshet. Det är åtta år av ökade skillnader i samhället. Det är åtta år av sjunkande skolresultat och åtta år av lägre brottsuppklaring.
Att då komma, två månader efter att man har flyttat ut från Rosenbad och varit ansvarig för den här utvecklingen, och säga "vad gör regeringen" ger närmast ett parodiskt intryck. Hur ska vi ge människorna i dessa områden deras trygghet och ordning tillbaka? Jo, genom lokal polisiär närvaro. Det är nämligen så, Beatrice Ask, att de människor som bor i de här områdena är otryggare än människor som bor i andra områden.
De är mer utsatta för brott än människor som bor i andra områden. Genom polisreformen ska vi flytta ut polisresurser närmare medborgarna så att polisen löser medborgarnas problem och därmed vinner medborgarnas förtroende och kan lösa ännu fler brott. Det är modellen, och jag trodde att vi var överens om den modellen.
Jag trodde att det var det som var poängen med att vi reformerade polisen, att vi satte igång de 2 000 projekten i Genomförandekommittén för att nå den här utvecklingen. Regeringen kommer inte att vifta med något trollspö mot polisen. Vi tror att det är polisen som är bäst lämpad att klara den här uppgiften.
Vi ska se till att de får de resurser som krävs och det stöd som behövs i den här utvecklingen. Då är det glädjande att polisens förtroende ändå ökar och ökar mest av de statliga myndigheterna, att tryggheten i samhället ökar, dock med de två undantagen att kvinnors trygghet ökar mindre än männens och att det i de socialt utsatta områdena inte sker samma trygghetsökning.
Det är två saker som vi ska vara väldigt uppmärksamma på. Johan Pehrson ställde två frågor, och jag ska inte glömma dem bara för att jag blev upphetsad över det andra. Övergången har börjat. Jag skulle vilja säga att den första månaden har varit positiv. Det har inte skett något stort halabaloo.
Nu börjar ett ganska målmedvetet arbete med att trycka ut de här resurserna, precis som Johan Pehrson ger uttryck för, i lokalpolisområdena så att vi kan få poliser närmare medborgarna som kan ge ökad trygghet. Johan Pehrson ställde även frågan om återkopplingsformen till lokalsamhället.
Visst kan man tänka sig att polischefen kan komma till kommunfullmäktige, och man kan också tänka sig att man har ett bra arbete med lokala trygghetsundersökningar eller att polisen återkopplar direkt till medborgarna. Jag vill inte låsa fast en nationell form för hur återkopplingen ska ske. Däremot vill jag vara väldigt tydlig med att det är viktigt att man har den och att polisen utifrån förutsättningarna i lokalsamhället ska avgöra vilken form som är bäst. Medborgarlöften kan vara ett sätt.
Olika dialoger eller avtal kan vara andra sätt. De här avtalen mellan kommuner och polisen tycker jag har varit positiva, men grunden i den nya polisreformen är att poliserna, utifrån lokala förutsättningar, ska bekämpa brottsligheten som den ser ut där, och det vill jag vara noga med.