Fredrik Reinfeldt (M):
Jag fick en liknande interpellation förra året av Berit Andnor som den Patrik Björck har framställt i år. Jag svarade vid det tillfället och jag svarar i år. Därmed skiljer jag mig också från en tredje gång då vi i arkivet kan finna att en liknande fråga har framställts, nämligen av moderaten Per Bill till Göran Persson under hans tid som statsminister. Det var en interpellation som då besvarades av Pär Nuder.
Det svar som Pär Nuder då gav får väl sägas vara urmodern till hur man ska se på statsministerns närvaro och hur han eller hon ska ta interpellationsdebatter. Det är där formuleringen kommer om att regeringen gemensamt står bakom interpellationssvar och att det därför inte är att betrakta som särdeles viktigt vilket statsråd som ger svaret respektive inte.
Det faktum att det inte heller var Göran Persson som gav det svaret gör naturligtvis att vi måste ställa oss frågan: Är det någonting som har hänt som är kraftigt avvikande mot hur tidigare statsministrar har agerat i riksdagen när det gäller interpellationssvar? Det är en rätt tydlig förändring i den ökade närvaron i interpellationsdebatter under min statsministertid jämfört med hur det var under Göran Perssons tid som statsminister.
Under perioden 1998-2002 framställdes 61 interpellationer till Göran Persson, och han besvarade 0. Under mandatperioden 2002-2006 framställdes 62 interpellationer, och han besvarade 6 - alla i princip som en följd av bland annat interpellationsdebatten mellan Pär Nuder och Per Bill.
Det innebär att jag efter 18 månader som statsminister har klarat av halva det beting Göran Persson tillryggalade under tio och ett halvt år som statsminister. Patrik Björck har alltså inte riktigt fakta på sin sida när det gäller hur det här har behandlats tidigare.
Det grundar sig i just detta att det inte behöver vara ett enskilt statsråd som är avgörande för huruvida det är kvalitet i svaret eller inte. Här nämns statsministerns frågestund. Låt mig i det sammanhanget säga att det i Pär Nuders svar också gjordes klart att statsministerns frågestund tillkom just som en utökad möjlighet att ställa frågor till statsministern. Jag minns den diskussionen - jag var själv gruppledare och satt med i de diskussionerna.
Det krav som Socialdemokraterna ställde var att det skulle vara mycket hög partinivå på dem som ställde frågorna till Göran Persson; det skulle i princip vara partiledare. Det skulle ses som just ett underlag för att kunna få den typ av direkt kommunikation som Patrik Björck efterfrågar. Jag har sedan jag tillträdde som statsminister varit med vid statministerns frågestund 14 gånger och besvarat 254 frågor - en av dem från Patrik Björck.
Det har inte saknats möjligheter att framställa frågor eller att ta debatten med mig under dessa tillfällen, eller för övrigt under de omfattande utfrågningar som jag varit med om i EU-nämnden inför Europeiska rådets möten och naturligtvis inför den granskning som jag är underställd i konstitutionsutskottet. Jag tror helt enkelt att det inte finns någon substans bakom påståendet att det inte skulle finnas möjligheter eller närvaro från min sida när det gäller riksdagens arbetsformer.
Det för naturligtvis över frågan till den andra delen av Patrik Björcks frågor. Där lovade Patrik Björck att återkomma, så jag ska lyssna på vad han har att säga innan jag svarar.