Carina Hägg (S):
Utrikesministern! Jag tycker att det är av särskilt värde att kunna få en debatt av detta slag när vi har en sådan allvarlig situation i Syrien, men också en konflikt och en situation som allaredan har påverkat regionen, inte minst grannländerna.
Vi märker också ett engagemang och att Sverige har och tar ett allt större ansvar, både för den humanitära situationen när det gäller att ta emot flyktingar som söker skydd och genom att regeringen har ett ansvar att ta initiativ utifrån att situationen, inte minst som regeringen själv beskriver det genom utrikesministern, blir allt allvarligare.
Det som var bakgrunden till min interpellation var att jag såg att människor fredligt gått ut på gatorna för att protestera och att det har utvecklats till ett grymt krig, ett krig där konstruktiva krafter riskerar att marginaliseras så att problem också byggs in i det nya Syrien som måste komma. Sedan jag skrev interpellationen har vi sett att oppositionen har bildat en ny koalition.
EU har i praktiken erkänt koalitionen. Sveriges regerings förhållande till den nya koalitionen är lite mer diffus. Som medlem i EU måste ändå Sverige ha gett sitt stöd. Jag är inte lika övertygad om att alla är demokratiska krafter. Jag vet att kvinnor har protesterat, att de inte har en berättigad del i det hela, att de inte är representerade, att deras frågor inte tas upp. Vad är Sveriges politik här? Vad har vi drivit för frågor?
Jag anser att utrikesministerns svar var generellt beskrivande. Jag kan instämma i vissa element i denna beskrivning. Jag kan också instämma i kritiken mot FN:s säkerhetsråd och i andra delar, men jag ser inte vad som är Sveriges politik. Vad vill regeringen? Vad har Sveriges regering och utrikesministern drivit i dessa frågor? På vilket sätt beaktar vi möjligheten att ta fram underlag så att ICC kan driva rättegångar framöver?
Hur arbetar vi för att ett post-konflikt-Syrien ska etableras? Vi kan ta många initiativ och börja jobba med dessa frågor redan nu. Jag lärde mig nyligen att det finns borgensbrudar. Det är ett helt nytt begrepp för mig. Familjer pressas ekonomiskt att ge bort sina döttrar till män som borgen för att få ekonomiska medel att överleva i flyktingsituationen.
Här utvecklas kriminalitet, aktiviteter, som är helt oacceptabla. Människor utnyttjar flyende människor i nya former. Här måste omvärlden visa beredskap och hjälpa till att stoppa den formen av kriminalitet. Här finns mycket att beakta. Vad är regeringens syn på den nya koalitionen? Vilka krav har Sverige ställt?
Lyfter vi fram resolutionerna 1325 och 1820 om kvinnors medverkan? Driver vi krav på att kvinnokonventionen ska vara ett bärande element? Vi vet att man i Jordanien förra veckan demonstrerade på Ammans gator mot kvinnokonventionen. Det här är ingen okomplicerad fråga, men det handlar om universella överenskommelser som vi har anledning att driva på. Jag ser mycket lite av de konkreta delarna i regeringens politik.
Även om Sverige ger ett bidrag måste vi också försäkra oss om vad medlen går till. Vi ska bidra, och vi ska göra detta via huvudsakligen FN-organisationerna. Men vi ska också vara klara över om det handlar om träningsläger, humanitär hjälp, avhoppade eller desertörer. Ibland går det inte att klara ut eftersom lägren, till exempel i Turkiet, har varit stängda. Turkiet har ett stort ansvar och påverkas inrikespolitiskt starkt av läget.
Vi måste också kunna uppmana dem till att följa Genèvekonventionen. Öppna lägren för insyn. Låt de turkiska parlamentarikerna komma in i lägren och se situationen. Vi gör detta i bästa välmening. Vi vill hjälpa till. Då måste vi vara förvissade om förhållandena.