KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bengt Eliasson (L):
Jag upprepar mitt tidigare svar: Hur en sådan här ny lagstiftning ska införas och i vilka steg det behöver ske kan jag inte svara på i dag. Det ska vi inte heller svara på i dag. Beslutet i dag är att tillkännage för regeringen att genomföra en utredning och titta på möjligheterna - att se möjligheterna.
Vi värnar detaljmonopolet, vi värnar Systembolaget och vi värnar den mycket restriktiva alkoholpolitiken för folkhälsans skull och för alla dem som Hans Hoff i sitt inledningsanförande så väl beskrev. Det handlar om de konsekvenser som bland annat alkoholmissbruk leder till. Skillnaden mellan oss är att vi också ser möjligheterna med en småskalig försäljning.
Det handlar om att gynna entreprenörskap, gynna landsbygdsutveckling och gynna de producenter i Halland som vill utveckla besöksnäringen tillsammans med andra intressenter som gör andra saker. De behöver hjälpas åt med att dra till sig folk, intresse och så vidare. Det gör man via upplevelser: att kunna äta tillsammans, att kunna provsmaka vin och att också kunna ta med sig produkterna hem därifrån.
Din oro för vår del, Jan Lindholm, är ganska obefogad när det gäller sättet att göra detta. Våra duktiga utredare och sedan den här kammaren kommer att få besluta om exakt hur ett försök eller ett införande av en ny lagstiftning ska komma att ske.
Bengt Eliasson (L):
Tack, Karin Rågsjö, för frågorna! Jag kan bara konstatera att om vi hade lämnat över allt i offentlig regi hade den tekniska utvecklingen och, vad ska vi säga, tillgänglighetsutvecklingen i svensk hälso- och sjukvård nästan i princip uteblivit eftersom incitamenten inte finns där.
Det är entreprenörerna som driver utvecklingen framåt. Det är entreprenörerna som står för de tekniska frågorna men också för de arbetsmiljömässiga frågorna och tillgänglighetsfrågorna inom hälso- och sjukvården och som på det sättet driver utvecklingen framåt. Jag kan konstatera att mitt eget landsting, Region Halland, nu håller på att starta egna nätdoktorsmottagningar. Det är jättebra.
Det hade aldrig skett utan doktor Kry. Det hade aldrig skett om det inte funnits entreprenörer som varit villiga att ta risken och se möjligheten att erbjuda människor vård. Jag ser det som en symbios. Det är en samverkan i fråga om att utveckla tillgänglighet och svensk hälso- och sjukvård.
Jag är jättelycklig över att landstingen utvecklar sina mottagningar i Norrlands inland, Hallands kustland och Stockholms innerstad. Men utan piskan och moroten från kraftfulla entreprenörer hade det inte skett. Därför hyllar jag båda.
Bengt Eliasson (L):
Jag kan bara konstatera att allt det du, Karin Rågsjö, står här och hyllar och vill se att landstingen gör inte skulle ha blivit gjort - och det blir definitivt inte gjort i framtiden heller - om det inte funnits kraftfulla entreprenörer som faktiskt driver på. Jag kan bara konstatera det. Jag är den första att hålla med om att det har funnits avarter i startblocken. Visst är det så!
Det sker misstag i alla branscher när saker och ting startar upp. Men jag var och hälsade på Kry häromdagen. Det är ett av nätdoktorsbolagen, som du kallar dem. Jag träffade samma dag några av de ledande personerna inom Strama, de som arbetar med att få ned antibiotikaanvändandet till rimliga och rättvisa nivåer i landet.
Båda konstaterade att det inte finns någon i Sverige som har så mycket kontakt med Strama som nätdoktorerna i dag. Det finns ingen inom svensk hälso- och sjukvård som har en sådan följsamhet som nätdoktorerna i dag har när det gäller antibiotikaförskrivning. Man rättar alltså in sig, och man gör sitt yttersta för att ge patienter det absolut bästa.
Detta skapar luft i systemet och plats på vårdcentralen och inom den specialiserade vårdens akutmottagningar för de patienter som verkligen behöver vara där. Det här är någonting vi ska hylla och lyfta fram. Nu visar det sig att ersättningssystemen, som Karin Rågsjö tog upp, utvecklas så att de passar det här nya. Det hade inte skett om inte någon varit där och puttat på.
Visst behöver vi journalsystem i landet där alla passar in så att alla kan se, och den här utvecklingen kommer därför att det finns entreprenörer som driver utvecklingen åt det hållet.
Bengt Eliasson (L):
Tack, statsrådet, för svaret! Innehållet i interpellationen är i vissa delar ganska tekniskt, eftersom bilstödet är en teknisk konstruktion. Men utfallet och användandet av bilstödet är ett stöd i människors liv och vardag som är oerhört viktigt.
Jag uppfattar svaret som att statsrådet är införstådd med problematiken och inser att det finns potential för förbättringar i systemet. Självklart har det gått mycket kort tid sedan de nya reglerna började gälla. Inledningsvis vill jag betona att vi var helt överens här i kammaren när vi klubbade den nya lagen och den nya förordningen.
Vi är också helt överens om att utformningen av målet är helt rätt, men tillämpningen och utfallet under det år som har gått är inte riktigt det som var förväntat. Tiden som har förflutit är kort och genomförandetiden har varit lite för lång. Men för varje icke fattat beslut ökar problemen och tiden blir lång, och det kan vara förödande.
Jag vill inleda den här debatten med att citera min socialdemokratiske kollega och ledamoten Mikael Dahlqvist. I samband med propositionens behandling sa han följande: "Jag vill vara tydlig med att regeringen kommer att följa upp frågan noggrant och göra utvärderingar. Om reformen får felaktiga effekter kommer det givetvis att ske korrigeringar.
Här handlar det inte i första hand om en besparing i statsbudgeten utan om ett effektivare och mer rättvist system." Jag hoppas verkligen att statsrådet å regeringens vägnar står bakom det här uttalandet och att vi gemensamt kan finna lösningar på den uppkomna problematiken.
Enligt vår mening var hela propositionen en ansats till att det skulle bli bättre, enklare och mer hållbart för den enskilde, transparent och långsiktigt - ett förutsägbart system helt enkelt, till skillnad från det gamla, fria bilvalet som i stora delar var ganska tveksamt. Men den gångna tiden har utvisat att det har blivit tvärtom.
Ett normalår har det beviljats ungefär 1 800 ansökningar om bilstöd. Förra året beviljades det mindre än 60 ansökningar. Stödet som är tänkt att stödja de resurssvaga, som statsrådet säger i sitt svar, har i verkligenheten tyvärr blivit en fälla för dem och stöd för de resursstarka. Stödet uppgår till 280-300 miljoner kronor.
Visst är det mycket pengar, men i sammanhanget är det en ganska liten peng i motsats till vad alternativkostnaderna skulle uppgå till. Då kommer jag till mina följdfrågor. Genom åren har pengarna varit slut i augusti, och efter det har man fått vänta till nästa år. Nu finns det mycket pengar över.
Kommer Försäkringskassan att kunna föra över de överblivna pengarna och fylla på året med för att fatta ännu fler beslut, om de kommer till stånd? Om man inte får behålla pengarna för 2017 under 2018, kommer det då att bli som vanligt, höll jag på att säga - att pengarna är slut i augusti och så får man börja om från början?
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar statsrådet för detta. Vi kommer säkert att återkomma till varandra i denna fråga. Problemet med dessa så kallade listor, alltså med Trafikverkets sammanställningar, är att när man tar in tjänstebilarna höjer man prisnivån till en premiumnivå av bilstandard i stället för att ha en standardnivå.
Då petar man också bort en lång rad - jag struntar fullständigt i bilmärken och försäljare - möjligheter för enskilda och familjer att faktiskt köpa bilarna. Det är det som är grundtesen i problematiken. Det är därför som jag ber ministern att hålla ett särskilt öga på just detta. Jag säger detta för att förtydliga för dem som lyssnar. Sedan finns det också några övriga stödsystem som vi inte har diskuterat och som egentligen inte rör interpellationen men som är viktiga att nämna, eftersom de är kommunicerande kärl till bilstödet.
Det gäller det nu nästan obefintliga mobilitetsstödet, som verkligen behöver ses som en möjlighet för ett fritt och rörligt liv för många människor. Det gäller parkeringstillståndens utformning och tilldelning, som hänger ihop med hur man som funktionsnedsatt kan använda sin bil på olika sätt. Det gäller naturligtvis även färdtjänsten.
Alla dessa tre har dessutom bäring på personer över 65 år, där gränsen för bilstödet går, och blir därför viktiga för dessa personer. Herr ålderspresident! Bilstödet räddar möjligheterna till ett fungerande liv, precis som ministern har varit inne på. Det räddar också familjer och många gånger karriärer. Låt oss nu gemensamt, statsrådet, se till att det fortsätter att göra det.
Konsekvenserna av att fortsätta på den inslagna vägen tror jag är mycket allvarliga. Vi behöver snabbt räta upp detta till den intention som vi är helt överens om, inte minst för samhällsekonomin. Jag tackar statsrådet för en givande debatt och önskar både kansliet och statsrådet en god natt.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga riktar sig till kulturminister Alice Bah Kuhnke. Regeringen lägger mycket pengar i årets kulturbudget. Det är lite som vädret i dessa dagar. Det är väldigt spridda skurar, och det är koncentrerat till några stråk i storstadsområdena. Regional kulturpolitik och kultursamverkansmodellen saknas i det närmaste helt i budgeten. Vi liberaler välkomnar naturligtvis den regionala satsningen på läs och litteraturfrämjande.
Men de statliga anslagen till landets kulturskapare inom modellen och till kulturinstitutioner urholkas. När det gäller kultursamverkansmodellen fortsätter den statliga finansieringen att minska. Vad säger kulturministern till kulturskaparna runt om i landet när de ser att det bara är statlig finansiering på nationell nivå som nu gäller?
Bengt Eliasson (L):
Den regionala kulturen måste premieras bättre om kultursamverkansmodellen ska leva vidare. Jag har läst tabellerna. Urholkningen innebär att kulturinstitutioner på det lokala planet inte kan betala ersättning till professionella kulturskapare och fortsätta att utvecklas. Är det verkligen kulturministerns mening att de spridda skurarna ska fortsätta att vara koncentrerade till några områden?
Bengt Eliasson (L):
Jag vill ställa min fråga till idrottsminister Annika Strandhäll. I våras beslutade Riksidrottsförbundet att inkludering av parasport är något som man ska göra om ekonomin så tillåter. Vi har lyft fram denna fråga tidigare med statsrådet och fick då intrycket att vi är helt överens om att detta inte är acceptabelt.
Att det ska finnas idrott för personer med funktionsnedsättning är ett uttryckligt mål från denna kammare och från regeringen, särskilt när det handlar om barn och unga. Det är något som RF inte bara kan bortse från. Jag vet att det har varit en dialog med RF om frågan, och jag undrar hur den dialogen gick.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér. Statsrådet upprepar ständigt att inga politiska signaler eller beslut ligger bakom de mycket negativa förändringar som har skett i den personliga assistansen inom LSS. Det är enbart Försäkringskassans rättsliga bedömningar utifrån tre domar som har ändrats. Regeringen började skicka signaler till myndigheten under hösten 2015 som stadfästes i skrift i regleringsbrev för 2016, och signalerna har sedan fortsatt.
Effekterna är tydliga. Förra veckan hade statsrådet en presskonferens om tänkta lagförändringar som kan komma. Det tog Försäkringskassan ungefär 24 timmar att ändra sin rättstillämpning och sina rutiner, detta utan att det egentligen har hänt något i sak. Min fråga är: Har statsrådet ändrat uppfattning om signalpolitikens innebörd och betydelse? Vad är statsrådets uppfattning om neddragningarnas egentliga effekter?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Åsa Regnér och gäller förstås den statliga personliga assistansen inom LSS. Ministerns särskilda utredare Stig Svensson raljerade i går på bästa debattplats i Dagens Nyheter med assistansberättigade på ett ganska ironiskt sätt, som om de vore simulanter och som om de kräver lyxsemestrar. Det kan upplevas som ganska kränkande mot de föräldrar som nu vakar dygnet runt för att deras barn ska kunna äta och andas.
Det märker jag också på alla kommentarer som jag har fått sedan i går. Min enkla fråga till statsrådet är: Står ministern bakom den debattartikel som Svensson skrev i DN i går i sin roll som utredare?
Bengt Eliasson (L):
Tack för svaret, statsrådet! Vi lever i en tid när det planeras för och faktiskt byggs barnhem i vårt land och när det planeras och byggs gruppboenden i ett antal som inte har skådats sedan psykädelreformen. Kommuner som ser människors behov gör nu varje dag sitt bästa för att uppfylla dessa behov när människor kommer från Försäkringskassan. Min fråga gäller detta fokus på fusk och oegentligheter.
Står statsrådet även i fortsättningen bakom det?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till utbildningsminister Gustav Fridolin. Myndigheten för delaktighet har kommit med en rapport som handlar om barn med särskilda behov. Den visar att elever i behov av stöd inte får det. Skolverket har gjort analyser av betygen hos elever som avslutade årskurs 9 och deras betyg i årskurs 6. Av dem som inte uppnått godkända betyg vare sig i årskurs 6 eller 9 hade mer än hälften inte heller fått särskilt stöd.
Av MFD:s rapport framgår att förändringen i skollagen 2014 bär en del av skulden för detta. Effekten av uteblivet stöd är smärtsamt tydlig, och så här kan det inte få fortsätta. Jag undrar därför vad utbildningsministern lämnar för besked till de elever och barn som inte får sitt stöd i dag.
Bengt Eliasson (L):
Det är ju så att det är byråkratiskt krångel och revirtänkande som hindrar att de här eleverna får det stöd och den hjälp som de behöver. Granskningen visar att det som bär skulden för detta är skollagens förändring 2014 som tydliggör särskilt stöd till skillnad från, som det var förr, stöd i extra anpassningar. Vad är beskedet till de här eleverna?
Nu har vi satsningar på skolan, men hur är det med investeringen i barnen?
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går också till statsrådet Isabella Lövin. LSS i allmänhet och den personliga assistansen i synnerhet är satta under stark press av vice statsministerns egen regering. Det beror inte minst på direktiven till den pågående LSS-utredningen, som är starkt kritiserade av oss liberaler men även fler i denna kammare och alla organisationer.
Utredningen är bunden till att spara, spara och spara på den personliga assistansen. Enligt uppgifter i Sveriges Radios Ekot i går lyfter statsrådets eget parti nu upp frågan om nya riktlinjer och nya rimliga direktiv i regeringskretsen. Miljöpartiet har suttit tyst i frågan under hela utredningstiden. Jag är glad att omvändningen nu har kommit även om det enbart är fem månaders utredningstid kvar.
Kan vi ingjuta hopp i de tusentals mycket oroliga assistansberättigade?
Bengt Eliasson (L):
Tack för svaret, statsrådet! Faktum är att utredningen inte har möjlighet att komma med allt det goda som statsrådet just nämnde. Alla nya reformer och alla utvecklingsinsatser som ska komma, enligt direktiven, ska betalas av just den personliga assistansen.
Och det är den som vi menar är kärnan i hela LSS.
Bengt Eliasson (L):
Först måste jag bara förtydliga vad som är regeringens ansvar. Självklart ska regeringen inte vare sig tolka juridiska domar eller sätta sig över fristående myndigheter. Men det är varje regerings ansvar att ha en tillsyn över att lagen följer lagstiftarens intentioner och att rättsmedvetandet i samhället upprätthålls.
Det är varje regerings skyldighet att ta ett tillsynsansvar, och det är det som sviks. Lena Hallengren har regeringskollegor som i stort sett varje vecka står i nyhetsmedier och påpekar att lagar och domar är på väg att gå åt fel håll och att översyner behöver göras. Man sjösätter också dessa i strid ström.
Det är bara att titta på den propositionslista som riksdagen just nu har att behandla. Undantaget är området funktionsnedsättning. Det finns inte en enda kringlag runt LSS som regeringen har gjort någonting åt. Vi kan titta på bilstödet. Vi kan titta på de olika delarna inom LSS och den statliga personliga assistansen.
Vi kan titta på färdtjänsttillståndsprövningar. Vi kan titta på område efter område där tillsynsansvaret sviks. Detta är ytterst allvarligt, för det är riktat mot en enda grupp i samhället. Vi ser nu också hur myndigheter ställs mot varandra.
Det sker dagligen en kostnadsövervältring från den statliga assistansen till kommunerna - de kommuner som Lena Hallengren hyllade i sitt inledningsanförande och som sköter sig. Javisst, de sköter sig, för de ser människors behov, fru talman. Men i dag fattas kommunala beslut om att man får ett positivt assistansbeslut från sin kommun under förutsättning att man överklagar Försäkringskassans beslut.
Det här är ett sätt att både koagulera igen det juridiska systemet med överklagningar och ställa myndigheter mot myndigheter med medborgaren som vapen. Det är fullständigt otillständigt. Vi ser inlåsningar i kommuner.
Ett exempel som Lena Hallengren tog upp i sitt inledningsanförande är att en person har tvingats sluta sitt arbete och flytta hem till sina föräldrar därför att kommunen där arbetet ligger inte beviljar personlig assistans. Det blir ju en inlåsningseffekt och en kraftig beskärning av friheten att kunna leva sitt liv och göra sitt arbete.
Fru talman! Detta har beskrivits på många sätt i dag. Men det måste ändå lyftas fram vad som egentligen är skillnaden i tilläggsdirektiven jämfört med de gamla direktiven till LSS-utredningen. Man ska följa ramen. Uppemot 7 miljarder kronor är redan sparade. Utredningens förslag till ny lagstiftning får inte gå ut över ramen.
Försäkringskassans prognoser pekar mot ytterligare 3-4 miljarder fram till 2020. Vad är skillnaden, Lena Hallengren, i de nya direktiven jämfört med de gamla? Fru talman! För mig är det ganska uppenbart att tiden för vackert tal från partierna är över. Det måste till skarpa politiska förslag och budgetförslag.
Bengt Eliasson (L):
För Liberalernas räkning kan jag bara konstatera att det krävs korta, snabba beslut och förändringar i dagsläget, för läget är akut för så många människor. Men det krävs också en kraftfull parlamentarisk överenskommelse med en utredning i botten där vi kan komma överens om en långsiktigt hållbar lösning för alla dem som behöver det.
Lena Hallengren efterlyste förslag på hur man ska göra. Från vår sida har Liberalernas högsta beslutande organ lagt fram ett helt program för att täcka upp grunderna till en helt ny lagstiftning. Det är en modernisering av LSS som så väl behövs. Lagstiftningen kommer fler till del, den är bättre individuellt utformad och den innehåller fler insatser och ökad flexibilitet mellan insatserna.
Detta är stora, viktiga delar som vi behöver komma överens om. Jag kan bara konstatera att vi liberaler varken i eller utanför en ny regering i höst kommer att medverka till fortsatta neddragningar av assistansen av det slag som vi nu har sett MP och S genomföra. Det handlar, fru talman, om mänskliga rättigheter. Det handlar om att skapa ett samhälle där alla får chansen att vara sitt allra bästa jag.
Det är ett samhälle där man får leva sitt liv i frihet och forma sin framtid som man själv vill efter sina alldeles egna förutsättningar i det sammanhang man själv lever. Fru talman! Avslutningsvis vill jag tacka Kristdemokraterna för initiativet till denna debatt och alla debattörer för en bra debatt som har varit klargörande på många sätt.
Bengt Eliasson (L):
Min fråga går till statsrådet Lena Hallengren. Regeringen berättar gärna hur bra det går för Sverige och vilket reformutrymme som finns. Men det är uppenbart att det inte gäller alla. Människor med funktionsnedsättning och deras familjer får uppleva in på bara skinnet vad det innebär att inte kunna leva som andra.
I dag får åtta av tio personer som ansöker om personlig assistans avslag från Försäkringskassan, och ungefär 1 400 personer har förlorat rätten till personlig assistans. De som har förlorat sin assistans de senaste åren behöver verkligen få sina rättigheter tillbaka. Jag frågar å deras vägnar inte om utan när statsrådet tänker göra något åt detta.
Bengt Eliasson (L):
Jag tackar statsrådet för svaret. Larmen fortsätter att dugga tätt om människor som plötsligt förlorar sitt livsviktiga stöd. Dagligen hör vi om det. Statsrådets kollegor går ofta ut i medierna med förvarning om att ändra lagar som håller på att glida iväg inom en rad olika områden väldigt snabbt. Samtidigt sitter regeringen ganska still och inväntar en utredning som nyligen fått nya direktiv.
Frågan kvarstår: När kommer man att göra något åt detta?
Bengt Eliasson (L):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 17 under punkt 20. Fru talman! Detta är ett väldigt brett motionsbetänkande som behandlar diverse ting. Det blir också en ganska märklig debatt när vi debatterar så extremt olika saker. Fru talman!
Jag skulle precis som föregående talare vilja lyfta fram tryggheten eftersom trygghetsfrågor är frihetsfrågor. Tillvaron krymper för dem som inte känner trygghet. Att veta till exempel att polisen kommer när den verkligen behövs och när man ringer efter den är att känna sig trygg i sitt bostadsområde.
Att inte känna sig tvungen att avstå från den där kvällspromenaden - allt sådant handlar om frihet i vardagen. Jämfört med många andra länder är Sverige ett tryggt land. Men det gäller inte alla som bor här.
Allmänhetens upplevda trygghet i samhället har minskat, något som visas av utvecklingen i den nationella trygghetsundersökningen, som sedan 2006 utförs årligen av Brå, Brottsförebyggande rådet. Efter många år av ökande trygghet vände kurvorna åt fel håll 2016, och den negativa trenden fortsatte tyvärr 2017.
Otryggheten är nu tillbaka på ungefär de nivåer som rådde vid mätningarnas start. Andelen som anser att otryggheten påverkar deras egen livskvalitet ligger på ännu högre nivåer än vid tidigare mätningar. Det är ganska frapperande. Fru talman! Det brottsförebyggande arbetet behöver långsiktighet och förankring i den lokala miljö där arbetet bedrivs.
Det är i lokalsamhället som trygghet skapas. Därför har kommuner och andra lokala aktörer en nyckelroll i det brottsförebyggande arbetet. Det finns också ett tillkännagivande från riksdagen till regeringen på detta tema.
Vi liberaler anser dock att lagen behöver förtydligas ännu mer så att kommunerna får en uttalad uppgift att arbeta brottsförebyggande inom ramen för sina ansvarsområden. I dag finns det bestämmelser i socialtjänstlagen som belyser ansvaret för stöd till brottsoffer, och kommunerna har också ett särskilt ansvar för de unga.
Däremot finns det skilda uppfattningar inom kommunsektorn om hur långt detta kommunala ansvar sträcker sig när det gäller de brottsförebyggande insatserna i stort - precis det som belystes av föregående talare. För att skapa och upprätthålla tryggheten lokalt måste det finnas en samverkan där kommun, polis och andra instanser deltar.
Polismyndighetens arbete med lokala samverkansöverenskommelser, medborgarlöften och andra viktiga insatser bör kompletteras med att kommunernas roll i det brottsförebyggande arbetet får en tydligare reglering i lag, så att det blir likadant överallt i landet. Fru talman!
Med detta sagt anser vi att frågan är så viktig att det på nytt behöver riktas ett tillkännagivande till regeringen på detta tema. Därmed yrkar jag bifall till reservation 12.