Jakob Forssmed (KD):
Ärendet gäller extra ändringsbudget nummer 8, och finansutskottets betänkande nummer 52. Vi kristdemokrater ställer oss bakom dem. Detta betänkande och detta beslut tillför viktiga medel för att vi ska kunna fortsätta att bekämpa pandemin och dess skadeverkningar i vårt samhälle.
Det handlar om medel till vaccin, smittspårning och testning och till att förlänga de stöd till företag och jobb som nu krävs för att vi inte ska dra upp ytterligare revor i vårt gemensamma samhälle.
Det är väldigt viktigt att de sakerna nu sker och att stöden förlängs till inte minst många hårt kämpande företagare och anställda som varje dag, just nu, inte vet om de orkar driva sin verksamhet vidare lite till, en dag ytterligare, en vecka till, i hopp om att det ska vända. Det kommer att vända någon gång.
Vi har slitits mellan hopp och förtvivlan under lång tid. Båda de känslorna måste vi nog fortsätta att härbärgera ett tag till, även om hoppet alltmer förhoppningsvis tar överhanden. Vi ställer oss bakom betänkandet bland annat för att finansutskottet har gjort det som finansutskottet har gjort så många gånger under pandemin.
Det har uppmärksammat de brister som finns i företagsstöden och som regeringen inte sett och krävt förändringar på en rad punkter. När vi fick förslaget var inriktningen att stödet till företag skulle förlängas mellan juli till september men att ansökningarna om detta stöd skulle kunna ske först i november månad.
I november månad skulle man kunna lämna in en ansökan om stöden. Det säger sig självt att när vi har levt med pandemin så länge är många företag i väsentligt sämre skick än vad de var när den startade. Likviditeten är sämre, orken är sämre. Man har levt och tyngts av pandemin, administration och allt vad det nu kan vara under lång tid.
Därför är jag glad över att finansutskottet nu är mycket tydligt med att detta måste gå snabbare. Finansutskottet, pådrivet av bland annat mitt parti och andra partier, säger detta och säger också andra saker. Det måste bli lättare att kunna kombinera stöd.
Bara för att man har fått ett litet stöd i ett stödsystem ska man inte vara exkluderad från stöd som har kommit på plats senare och som skulle kunna betyda skillnaden mellan liv och död för ett företag och mellan jobb och arbetslöshet för anställda. Det måste också lösas.
Utskottet är också mycket tydligt med att vi måste göra mer för de enskilda näringsidkare som var föräldralediga före pandemin och inte minst att vi måste se till att stöden fungerar för alla företag, även för dem som har mycket säsongsvariationer i sina branscher. Här har inte stödet varit tillräckligt bra. De förändringar som regeringen föreslår är inte tillräckliga.
Utskottet kräver nu att regeringen ska göra mer. Allt detta är bra. Allt detta är nödvändigt för att vi ska kunna få bättre fungerande krisstöd i det här läget, herr talman. Det finns också annat som regeringen inte gör och som den borde göra, och det borde ske skyndsamt.
Här tänker jag framför allt på att man fortfarande inte har gjort det som utskottet krävde i februari, nämligen att återkomma med ett brett stöd som når fram till det breda civilsamhället. Man ger lite grann till vissa organisationer i budgeten. Men det breda stödet som når fram har man fortfarande inte lyckats att tillskapa.
Det har varit lite grann som att det som sker vid sidan av kulturen och idrotten i civilsamhället inte har fått regeringens uppmärksamhet. Det har krävts att utskottet har krävt detta. Men inte ens när vi gör det kan regeringen återkomma på ett bra sätt. Man har hänvisat ideella organisationer till de befintliga krisstöden. Men de har inte varit anpassade för dessa föreningars verklighet.
De inkomster de hade haft har inte räknats med när man beräknar omsättningen. Många föreningar är fristående även om de finns i en stor riksorganisation. Då når varje självständig förening inte upp till omsättningsgränserna, eftersom mycket av verksamheten bygger på idealitet och inte på affärsverksamhet. Därmed har de heller inte kunnat få del av stödet.
Detta måste ändras. Regeringen måste återkomma med det stödet. Det är bra att mer satsas på kulturen och inte minst på idrotten. Vi vet att i pandemins spår har barn och ungdomar tappat många av sina kontaktytor med föreningslivet. De rör sig mindre än vad de gjorde tidigare. Det kan få långsiktiga hälsokonsekvenser. De har tappat sammanhang med närvarande vuxna.
Det är skyddsfaktorer för barn som finns i hem där det inte fungerar på det sätt man skulle önska utan där barnen finns i riskmiljöer.
Här är det otroligt viktigt att vi nu ser till att föreningslivet, idrottsrörelsen och alla som kan erbjuda dessa platser för barnen inte går under utan att de finns där och kan göra ytterligare insatser när pandemin väl släpper sitt grepp och saker kan återgå till det normala. Herr talman!
Vi har en lång rad utmaningar och problem som vi står inför också efter att pandemin släpper sitt grepp. Det gäller förstås brottsligheten. Och det gäller sjukvården, där en stor vårdskuld har byggts upp under lång tid och där människor har köställts under pandemin. Det gäller också problem som har sin utgångspunkt i pandemin men som kan riskera att dröja sig kvar.
Jag tänker framför allt på långtidsarbetslösheten, som riskerar att bita sig fast på mycket, mycket höga nivåer. Det krävs nu nya, stora och kraftfulla grepp för att detta inte ska bli en lågintensiv kris som påverkar Sverige under mycket lång tid. Det finns också andra viktiga aspekter på arbetslösheten som kanske inte har uppmärksammats så ofta.
Den leder till en ensamhet och isolering som påverkar också den egna hälsan och det egna måendet på djupet. SCB gjorde en ny undersökning i vintras om hur människor har haft det under 2020 när det gäller sociala relationer.
Den visar att det är äldre över 80 år och arbetslösa som är de grupper där allra flest - och det är många - uppger att de har varit ensamma alltid eller nästan hela tiden. Många har naturligtvis självisolerat sig under pandemin på grund av smittspridningen.
Men det kan vara svårt att bryta mönstret när pandemin är över, och här behöver vi så många utsträckta armar som möjligt för att hjälpas åt att bryta den ensamhet och isolering som kan vara så förödande för människors liv. Då är civilsamhället viktigt.
Men det är också viktigt att vi tar in den här dimensionen när vi utformar politiken, när vi bekämpar arbetslösheten och när vi ser till att äldre inte blir som fångar i sina egna hem. Det ska i stället kunna finnas bostäder med gemenskapsmöjligheter. Vi ska se till att kommunerna kan slå en signal till alla över en viss ålder för att kolla läget, se hur de mår, se vilka behov de har och visa att det faktiskt finns någon som bryr sig om dem.
Herr talman! Emil Källström nämnde att det finns ett samarbete i riksdagen kring viktiga reformer. När det är kris kommer vi samman och löser problem. Jag tycker att han i mycket har rätt; det var inte minst så i krisens början. Men det har tyvärr avtagit något, och utskottet har fått ta i lite mer för att tvinga regeringen att göra det som krävs i företagsstödet.
Men i de breda dragen håller jag med Emil Källström. Han redovisade att han har en grundmurad tro på att det kommer att fortsätta att vara på det sättet. Det hoppas jag också. Emil Källström har också meddelat att han lämnar riksdagens arbete. Jag tror att det finns risker med det i just detta perspektiv.
Emil Källström har varit en brobyggare, en klok person och en person som har kunnat lägga prestigen åt sidan för att bidra till Sveriges bästa. Vi är många, herr talman, som kommer att sakna honom.