KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mikael Oscarsson (KD):
Landets skogsägare är allvarligt oroade. Det gäller äganderätten, och något som har tillkommit är statsrådet Bolunds uttalande att man ska förstatliga stora delar av den privatägda skogen. För exempelvis Jämtland skulle det röra sig om 284 000 hektar. Kammaren förstår ju att detta skulle slå sönder en stor del av landsbygden. Detta är ryggraden.
Det många nu undrar är var regeringen står. Detta skulle också lägga en stor hämsko på de delar av landet som drabbades, så nu måste vi reda ut detta. Var står regeringen? Kommer statsministern att ge Miljöpartiets farliga politik på detta område kalla handen? Det är den fråga jag vill få svar på.
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vänder mig till Amanda Lind. Det finns en stor uppslutning kring coronarestriktionerna, och de har så sent som i dag förlängts. Men jag vill ta upp en inkonsekvens. Utanför Skara ligger Varnhems klosterkyrka. Den har stått där i nästan tusen år. Under veckorna är den ett museum och samlar mycket folk.
Där gäller nu kvadratmeterregeln, vilket betyder att det samtidigt får vara 70 personer där. Men på söndagar får det bara vara en tiondel så många. Folkhälsomyndigheten har sagt att det finns en större risk för spridning när man rör sig i en lokal än när man sitter ned.
Frågan är därför om det verkligen kan vara farligare att vara i denna vackra klosterkyrka på söndagar än vad det är på en lördag eller torsdag. Vore det inte rimligt att vi får enhetliga regler som är lätta att förstå för alla?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag vill vända mig till Sveriges energiminister Anders Ygeman. Vi vet alla här i kammaren att energiförbrukningen kommer att öka. Elförbrukningen kommer att gå upp drastiskt de närmaste tio åren.
Det är bekymmersamt att det i går kom ett meddelande från det statligt helägda bolaget Vattenfall där de rapporterade till Nord Pool att om regeringen inte fattar beslut senast den 31 augusti när det gäller slutförvaret bör man stänga ned kärnkraften i Forsmark.
Då undrar jag hur statsrådet, som är ansvarig för denna fråga, ser på den nödsignal som nu kommer från Vattenfall. Hur ska ni egentligen agera när det gäller denna för Sverige viktiga fråga om energiförsörjningen?
Mikael Oscarsson (KD):
Det allvarliga är att man säger att man kommer att behöva stänga ned det första kärnkraftverket om två och ett halvt år. Vi hade en debatt här i kammaren den 21 april. Då sa faktiskt statsrådets partikamrat Laila Nagari att hon inte har något förtroende för Per Bolunds agerande i denna fråga.
Då är frågan: Är detta en hållning som Socialdemokraterna har som parti när det gäller Bolunds agerande i denna fråga?
Mikael Oscarsson (KD):
Utrikesutskottet behandlar i dag betänkande UU19 Förbättrade rättsliga förutsättningar för att kunna ta emot militärt stöd från andra stater . Detta är ett avtal vi tidigare har haft gällande hjälp från Finland, och nu tar vi ett viktigt steg så att det även gäller hjälp från Nato.
Som tidigare har påpekats är detta någonting som Kristdemokraterna, Moderaterna, Centern och Liberalerna föreslog redan i höstas. Herr talman! Det är allvarliga tider i vår värld just nu. Det pågår sedan tre månader tillbaka ett krig i Ukraina där Ryssland har angripit sin granne.
Det är ett öppet erövringskrig som Ryssland ägnar sig åt, och vi vet inte hur kriget kommer att sluta. Klart är att vi som land har all anledning att fortsätta att stödja Ukraina - vi skulle så snart som möjligt behöva skicka en tredje sändning med försvarsmateriel - men det är också klart att vi måste se över vår säkerhet både på kort och på lång sikt.
Skulle en konflikt utbryta i vårt närområde kommer vi som land att dras med. Det har vi slagit fast i försvarsberedningar. Att tro att vi på egen hand skulle ha förmåga att avvärja ett angrepp är önsketänkande - vi kommer att behöva hjälp.
Det bästa sättet att se till att vi inte hamnar i någon farlig situation är att vi tillsammans med andra har en sådan militär förmåga att Ryssland avhåller sig från äventyrligheter i vår del av världen.
Det är därför vi nu ansluter oss till Nato, herr talman, där artikel 5 radikalt höjer tröskeln för risken för ett angrepp och där vi också är garanterade att få hjälp. Vi har ju försvarssamarbeten i dag, men skillnaden är att vi som medlemmar - när vi blir det - är garanterade hjälp. Vi kan också ha en gemensam försvarsplanering och behöver inte improvisera om det värsta skulle hända.
Vi kan i stället samöva och ha en gemensam försvarsplanering. Detta kommer att göra enorm skillnad i vår försvarsförmåga och även fungera avskräckande. Det minskar risken för angrepp mot Sverige, Finland och Baltikum. Det är stabiliserande för vår del av världen. Det är ett viktigt budskap i vår tid. Med det sagt behöver vi fortsätta att stärka vår egen försvarsförmåga.
Vårt försvar är bra, men vår försvarsmakt är för liten. Därför är det nu så viktigt att vi snabbt ser till att den fortsätter att växa till, och det är därför vi kristdemokrater tillsammans med flera andra partier med tydlighet driver att vi måste satsa 2 procent inte om sex år, alltså 2028, utan 2025.
Det är en överenskommelse som Natoländerna har sagt att man ska ha uppe till 2024, och Finland är ju redan uppe på 2 procent. Detta är alltså en viktig del. Till sist vill även jag säga att detta är en historisk dag. I dag har vår Natoambassadör tillsammans med sin finländske motsvarighet ansökt om Natomedlemskap.
Detta är någonting som Kristdemokraterna har kämpat för under nio års tid, och vi är nu glada att det finns en så klar och tydlig majoritet i Sveriges riksdag som står bakom detta. Det är av yttersta vikt att vi tar det här steget och på det sättet kan öka tryggheten för Sverige och för omvärlden.
Det beslut vi tar i dag är också en viktig del i detta, herr talman.
Mikael Oscarsson (KD):
För ungefär fyra veckor sedan gick chefen för Säpo ut och sa att en tredjedel av de ryska diplomaterna inte gör vad de ska göra och säger sig göra, utan de är ett hot mot Sveriges säkerhet. Sedan dess har Estland, Lettland och Litauen tagit beslutet att man ska utvisa dem som på samma sätt är ett hot mot deras länder.
Polen har tagit beslut om att utvisa 40 personer. Nu kom även senast från Nederländerna beslutet i tisdags att man gör samma sak och utvisar 17 av ryssarna som är spioner. Nu kommer Belgien och säger att man ska utvisa 21 personer. Vad det kokar ned till förstår utrikesministern. Vad kommer Sverige att göra?
Kommer Sverige att följa det här exemplet, eller väntar man? Vad händer?
Mikael Oscarsson (KD):
Jag förstod det. Min fråga var mer specifik. Är det inte rimligt att vi i Sverige själva gör en bedömning precis i likhet med de stater som jag nyss räknade upp? Eller är hållningen att vi ska vänta på att alla ska göra precis likadant? Jag tror att det är bättre att göra som de länder som nu har tagit det steget. Det kan också vara ett exempel för andra länder att följa efter.
Det är oacceptabelt att inte göra någonting.
Mikael Oscarsson (KD):
Det pågår ett fasansfullt krig, och Ukraina behöver mer hjälp. När ryska trupper nu drar sig tillbaka från exempelvis norra Ukraina passar de tyvärr på att sprida ut tusentals minor på åkrar runt om, just som vårbruket ska börja. Detta riskerar att bli en katastrof för Ukraina men också för Afrika, Europa och vårt land.
Sverige skulle kunna bidra med drönare som specialutrustats med kameror som ser minor, vilket underlättar minröjning. Vi skulle kunna bidra med 30 sådana för 3 miljoner. Ukraina behöver också fordon, och vi har ju folkvagnsbussar som ska pensioneras från Försvarsmakten.
Vi har också 2 000 granatgevär Carl Gustaf som ska pensioneras från hemvärnet. Min fråga, som jag tror att många delar, är: Kommer det ett tredje paket med stöd från Sverige till Ukraina?
Lennart Hedquist (M):
Ministern säger i sitt svar att det inte finns förutsättningar för regeringen att lägga fram ett förslag om att ändra riksdagsbeslutet om lokalisering av flygskolan. Jag skulle vilja fråga ministern: Hur vet ministern det?
Jag vill nog för egen del påstå att om regeringen lägger fram ett förslag i den riktningen, som det förslag som regeringen ursprungligen hade, så finns det tveklöst en tämligen stor majoritet här i riksdagen för det förslaget.
Jag noterar vidare något när det gäller det utskottsutlåtande på vilket riksdagsbeslutet grundades, som faktiskt företrädesvis styrdes av Vänsterpartiet, där man sade att man inte skulle ha någon militär flygverksamhet i Uppsala. Det beslutet går inte att efterleva. Militär flygverksamhet kommer inom överskådlig framtid, vad jag kan bedöma, att finnas i Uppsala.
Inte minst efter den 11 september 2001 blev det uppenbart att Uppsala och det förutvarande F 16 måste finnas kvar av beredskapsskäl för militär flygverksamhet. Därmed faller delvis den argumentation som det dåvarande utskottet gjorde.
Jag vill i likhet med Mikael Oscarsson hävda att det i dag finns starka skäl att göra mittåt och förlägga flygskolan till Uppsala. Mikael Oscarsson har redan berört kostnaderna. Jag vill därutöver påpeka att Uppsalas roll för Sveriges flygförsvar kommer att bli kvar.
Den tredje och viktiga argumentationen är möjligheten för Sverige att få en europeisk flygskola. Där finns det möjligen alternativ, Luleå till exempel, men det är alldeles uppenbart att om Sverige ska få en europeisk flygskola är det bra att lansera ett alternativ med möjlighet till olika typer av flygverksamhet.
Det är också en stor fördel med en flygskola som har kontakt med den nationella militära flygskolan. En sådan europeisk flygskola kan inte förläggas till Malmen. Däremot skulle den kunna förläggas till Uppsala.
En ändring av det tidigare riksdagsbeslutet med en lokalisering av flygskolan till Uppsala skulle också underlätta för Sverige att aktivt kunna visa på alternativ för en europeisk flygskola. Jag skulle vilja ställa frågan till försvarsministern om i vilken utsträckning man kan tänka i de banorna.
Vad är det som hindrar att regeringen kommer tillbaka till riksdagen för att spara pengar och för att åstadkomma en bra både nationell och europeisk flygskola?
Lennart Hedquist (M):
Riksdagsbeslutet våren 2001 var ju synnerligen olyckligt och oövertänkt. Det tillkom efter en märklig nattlig övning i försvarsutskottet. Jag gjorde för egen del det mesta för att försöka stoppa det och åstadkomma att det ursprungliga regeringsförslaget i det läget hade kunnat gå igenom. Tyvärr nappade inte regeringen på den möjlighet som då fanns.
Beslutet att det inte skulle vara någon militär flygverksamhet i Uppsala går inte att efterleva och efterlevs inte, redan på grund av omlokaliseringen av OPIL till Uppsala plus den omfattande militära verksamhet som försiggår där. De resurser som finns i Uppsala används och kommer att användas, inte bara i beredskapslägen.
Det vore onaturligt med något annat. Det förmodar jag att försvarsministern inte kan motsäga. I dagsläget har ministern en stor chans att spara pengar genom att göra mittåt beträffande lokalisering av flygskolan. Jag tror att det både i det egna partiet och i andra skulle applåderas om hon gjorde det.
Min fråga är också om inte ministern bedömer att möjligheten att få en europeisk flygskola till Sverige, vilket ju vore viktigt oavsett var den läggs, skulle förbättras om man kunde peka på ett alternativ som också innebar samordning med den nationella militära flygskolan. Beaktar man inte detta inför arbetet att få en europeisk flygskola till Sverige?
Lennart Hedquist (M):
Jag har haft kanske inte precis glädjen men uppdraget att under ett antal år författa en rapport om den inomkommunala utjämningen, Skatteutjämningen - en tillväxtens fiende . Jag har kunnat visa hur dagens system skadar tillväxt var den är förekommer i landet.
Det är ett så tydligt fel i grundkonstruktionen så att man häpnar över att det här har kunnat fortgå ett antal år utan att väcka större debatt. Nu har debatten kommit igång, särskilt här i Stockholmsregionen, på grund av att även socialdemokraterna i majoritetsställning i landstinget och i Stockholms stad har uppmärksammat de fullständigt orimliga effekterna.
Vi behöver inte diskutera om man ska ha skatteutjämning eller inte. Vi är totalt överens om att det behövs. Det behövs bidrag till kommuner och landsting som har otillräcklig skattekraft för sina utgifter. Det förslag som nu har lagts fram innehåller vissa förbättringar i det avseendet att det inte är inomkommunalt längre. Men dagens system och det system som nu föreslås är inte bra. Det skadar i grunden tillväxtförutsättningarna.
Jag ska inte gå in i den här debatten på annat sätt än att konstatera att förslaget är totalt missriktat just mot en del Stockholmskommuner och inte minst mot Stockholms läns landsting. Det tas upp i särskilda yttranden från ekonomerna från Landstingsförbundet och Kommunförbundet.
De visar att om Stockholms läns landsting höjer sin landstingsskatt för att komma till rätta med sin ekonomi så innebär det att andra landsting får mer pengar medan Stockholms läns landsting av den höjda skatten får betala det till de övriga landstingen.
Ekonomerna skriver i sitt särskilda yttrande: Om Stockholms läns landsting måste höja skatten för att klara sina egna problem och de länsvisa skattesatserna räknas upp därmed kommer landstinget inte att kunna lösa problemen av egen kraft, eftersom andra landsting då har rätt att erhålla en viss andel av de intäkter som en eventuell skattehöjning i Stockholms genererar.
På motsvarande sätt kan andra landsting tvinga fram ytterligare skattehöjningar i Stockholm genom att höja sin utdebitering. Det är ju vad som pågår nu i landstingssektorn där skatter höjs.
Även om Lars-Erik Lövdén duckar och säger att det här är en remissomgång och att vi ska höra vad man säger så vore det väl ändå välkommet om han kunde göra de klara konstaterandena att den typ av fullständigt orimliga effekter som den här utredningen har räknat fram måste tas bort.
Tidigare talare har visserligen representerat Folkpartiet som ju har en stor skuld till att dagens system har satts i sjön - det var en folkpartistisk statssekreterare, Kjell-Åke Henstrand, som tog fram det utredningsförslaget - men jag håller med dem om att vi måste lämna det här systemet. Vi måste bredda eller förändra skattebasen så att skatteklasskillnaderna blir mindre.
Vi måste ha nationell finansiering av vissa uppgifter, och vi måste över huvudtaget se till att vi får ett tillväxtfrämjande skatteutjämningssystem och inte ett system som skadar tillväxt var den än förekommer.
Lennart Hedquist (M):
Det var ett sorglustigt och ovärdigt spel här i riksdagen våren 2001. I det spelet deltog väl nästan alla ledamöter i dåvarande försvarsutskottet och spelade sina, vill jag nästan säga, ömkliga roller.
Det var väl egentligen enbart den dåvarande försvarsministern och nuvarande talmannen som uthålligt försökte säkerställa att regeringens proposition beträffande flygskoleverksamheten skulle kunna passera riksdagen.
När de möjligheterna till slut visade sig föreligga träffade regeringspartiet tyvärr en kompromiss som blev osannolikt dålig.
Så här i efterhand kan man väl säga att erfarenheterna av riksdagens behandling av propositionen 2001 tydligt visar att den här typen av frågor egentligen inte hör hemma här i riksdagen. Det är regeringen som bör fatta den typen av beslut. Men nu är det som det är.
Det visade sig också att riksdagens beslut inte gick att effektuera, utan regeringen fick frångå det hela genom en krumelur med ett detachement till flygflottiljen i Ronneby som sades placeras på Malmen. Nu har man gjort en glädjekalkyl för alternativet med Malmen. Det finns en mängd nackdelar i övrigt också.
Vi får väl se vad miljöprövningen till slut ger vid handen.
Den reflexion som man ändå gör är ju: Varför känner sig regeringen så bunden av att, i det här nya läget med försvarspengar och försvarsproposition, vidmakthålla Malmenalternativet när det går att spara viktiga pengar i marginalen på att förlägga skolan dit den borde ha förlagts enligt den ursprungliga propositionen?
Fördelarna med den förläggningen har ju ökat under tiden efter 2001. Min fråga till försvarsministern är: Varför kan inte en omprövning ske? Nu torde det inte föreligga några som helst svårigheter att politiskt motivera det och få ett politiskt stöd för det. Det tror jag egentligen också att herr talmannen borde nicka bifall till.
Lennart Hedquist (M):
Försvarsministern gömmer sig lite grann bakom det dåliga beslutet i riksdagen 2001. Det har ju i efterhand ur statsvetenskaplig synpunkt analyserats hur det beslutet kom till och belysts vilka sakliga konsekvenser det har och då blivit rubricerat som ett av de kanske sämst underbyggda riksdagsbeslut som har tagits.
Det händer förvisso att riksdagen ibland tar felaktiga beslut, men man brukar när regering eller partier inser detta kunna korrigera sådana beslut. I det här fallet såg regeringen omedelbart att det inte gick att effektuera beslutet om förläggning till någon av de kvarvarande flottiljerna.
Man fick då så att säga kreera en egen abrovink, som gick ut på att det i Linköping skulle gå bra, med förläggning som en avdelning under en flygflottilj i Ronneby. Det var dock så att säga lite kreativt att göra den tolkningen. Jag har en fråga till försvarsministern.
Om försvarsministern nu tar del av den proposition som Björn von Sydow lade fram som försvarsminister och går igenom argumentationen i den, undrar jag vad i den propositionen som inte står sig i dag i relation till alternativet Malmen. Försvarsministern borde kunna säga sig att det här är ett typiskt sådant beslut som bör korrigeras.
Om försvarsministern inser att det bakom ett sådant här agerande ligger en politisk majoritet är min fråga: Varför genomför man inte det? Sedan har försvarsministern rätt i att sådana här frågor inte ska behandlas i riksdagen utan ska åvila regeringen.
Försvarsministern borde ha lagt fram förslag om att den här typen av frågor ska hanteras av regeringen helt vid sidan av den här försvarspropositionen. Nu kom den tyvärr att läggas fram här och har tydligen blivit föremål för något konstigt spel i försvarsutskottet igen.
Jag är lite förvånad över att det inte skulle kunna råda politisk enighet om att när det gäller Försvarsmakten som myndighet fattas sådana här beslut beträffande lokaliseringar av regeringen. Jag tycker att det är olyckligt att man på den punkten drar tillbaka propositionen. Men vi får väl se vad som händer.
Lennart Hedquist (M):
Vi har inte så olika åsikter här. Om det på något sätt skulle kunna kreeras en annorlunda lösning på det här problemet än den som finns i motionerna och i remissvaren är det självklart att en utredare kan belysa det. Däremot är det väldigt tydligt vad som har framkommit hittills.
Och jag tycker att det bör understrykas att det här är en kulturfråga. Det här är fråga om att bevara en kulturskatt. Därför går det inte bara att så att säga anlägga skatteverkssynpunkter på det här utan det har bäring på så mycket annat. Det har ju de här inläggen visat väldigt tydligt.
Jag hade tillfälle i anslutning till kulturutskottets diskussion att ventilera saken med Göran Persson från Socialdemokraterna. Han var väldigt tydlig med, precis som när det gäller de ortnamnsfrågor som också har varit uppe till behandling, att det här är oerhört väsentligt för oss inför framtiden.
Låter vi sockennamnen försvinna, försvinner en väldigt stor del av svensk kulturskatt, och det måste den person som kommer att utreda det här vidare vara klar över. Det tror jag att Mats Berglind, som ju ser själv hur alla sockennamnen i Enköping håller på att försvinna på grund av Svenska kyrkans beslut, är fullt medveten om.
Lennart Hedquist (M):
Det är bra att frågan om fastighetsskatten är ordentligt genomlyst. Jag har begärt ordet för att få säga något om förmögenhetsskatten där jag inte tycker att vi har fått alla frågor besvarade.
Lennart Axelsson bör ju vara medveten om att existensen av förmögenhetsskatten innebär att 500-700 miljarder kronor är placerade utomlands. Det är pengar som till stor del borde kunna finnas i Sverige och kapitalbeskattas här. Redan de siffrorna visar tydligt att förmögenhetsskatten är kontraproduktiv ur svensk ekonomis synpunkt.
Man skulle förmodligen få betydligt mer skatteintäkter även om endast en liten del av pengarna återvände. Jag vill utöver det ställa en fråga till Lennart Axelsson. Vilka är det som betalar förmögenhetsskatt i dag? Jag åberopar statsministern som har sagt att förmögenhetsskatten i praktiken är frivillig. Det kan han säga.
Man kan ta ett statsråd i regeringen som exempel, som har haft höga inkomster under ett 20-tal år eller mer. Han kanske har en hustru som också har haft höga inkomster under mycket lång tid och som kanske har gjort en reavinst på till exempel en bostadsrättsförsäljning. Man behöver inte betala någon förmögenhetsskatt. Den är frivillig.
Jag kan ta en vanlig svensk arbetare som exempel. Han har slitit hårt. Han har avamorterat sitt hus och husets taxeringsvärde har stigit år efter år. Han får betala en förmögenhetsskatt ovanpå fastighetsskatten. Förmögenhetsskatten leder till att människor gör en mängd orationella transaktioner för att undvika den. Det är skadligt för ekonomin.
Förmögenhetsskatten betalas, Lennart Axelsson, inte av de personer som är rika i vårt land. Förmögenhetsskatten betalas i huvudsak av personer som inte gör den typen av transaktioner. Den är samhällsekonomiskt skadlig. Den slår slumpmässigt. När är Socialdemokraterna beredda att avskaffa förmögenhetsskatten? Vad vill ni göra åt den?
Är du nöjd med hur det ser ut i dag?
Lennart Hedquist (M):
Beträffande Sveriges insatser i Bryssel för att åstadkomma höjda minimiskatter, framför allt på sprit, kan man ju önska all framgång. Om man vill få till stånd ändringar av införselkvoterna är det väl också okej ur svensk synpunkt, om man kan nå framgång där.
Men frågeställningen kvarstår om man bara ska låta sakerna ha sin gång beträffande införseln som ändå kommer att kunna ske, det vill säga att vi exporterar en skattebas till utlandet, att vi får minskade punktskatteintäkter, som nu har blivit följden av den politik som har bedrivits.
Jag uppfattade att regeringen aviserade en proposition om sänkt alkoholbeskattning, en proposition som var godkänd av den socialdemokratiska riksdagsgruppen. Nu talar Per-Olof Svensson som om regeringen har en helt annan inställning.
Är det P-O Svenssons inställning som P-O Svensson talar för, eller vad hade han för inställning till regeringens avisering av den proposition som aldrig kom närmast på grund av stödpartiernas inställning? Jag kan naturligtvis hålla med om att alkoholfrågan framför allt måste belysas ur folkhälsoperspektivet.
Man bör verkligen vidta informations- och folkupplysningsinsatser för att tillsammans med folkrörelser, fackliga organisationer och arbetsgivare åstadkomma alkoholfria miljöer. Om det är vi fullkomligt överens. Men även på den sidan har det skett väldigt lite. Man har låtit den starka införseln ha sin gång i Sverige.
Konsumtionen har stigit, och framför allt har lagret av spritdrycker i de svenska hemmen ökat och kriminaliteten frodats. Det kan väl inte vara något bra betyg för den svenska regeringen.
Lennart Hedquist (M):
Tack för den upplysningen. Jag uppfattade kanske inte att det var Per-Olof Svenssons och möjligen skatteutskottsgruppens inställning som är av det största intresset här.
Det är faktiskt av intresse att veta om den socialdemokratiska regeringen fortfarande vidhåller den uppfattning som man gick ut med i september, nämligen att det nu var nödvändigt att sänka alkoholskatterna, någonting som uppenbarligen stoppades av regeringens stödpartier. Jag tycker att det var tragiskt. Den riksdagsmajoritet som ändå finns i denna fråga borde ha kommit till uttryck.
Då hade vi fått sänkta punktskatter men samtidigt också ett program för hur man skulle kunna angripa den ökande alkoholkonsumtionen. Det sägs ibland att alkoholkonsumtionen har minskat. Det är en statistik som är ytterst bristfällig bland annat mot bakgrund av den oerhört starka lagerhållning som finns i de svenska hushållen. Det finns oerhört mycket alkohol i landet.
Alkoholförsäljningen under enstaka månader ger inte en korrekt statistik på hur stor alkoholkonsumtionen är.