Malin Björk (C):
Vi ska krossa gängen. Jag hade hört den formuleringen så många gånger från politiker, både till höger och till vänster, innan jag kom in i riksdagen i höstas. Jag lovade då mig själv att jag för egen del inte skulle formulera mig så i talarstolen. Ändå gjorde jag det nyss. Varför?
Jag gjorde det för att jag vill belysa att ett vallöfte om att krossa gängen är något som ingen politiker kommer att kunna uppfylla, oavsett partifärg och oavsett politiska förslag - tyvärr. Efter många år som åklagare är det för mig rätt tydligt att det inte går att krossa gängen. Däremot går det att trycka tillbaka den grova brottsligheten.
Det går att se till att de kriminella nätverkens inflytande minskas betydligt, och det går definitivt att se till att dessa nätverks ekonomiska muskler försvagas. Och det är oerhört angeläget att vi lyckas med allt detta, även om det kommer att ta tid att vända den våldsamma utveckling som vi just nu ser.
Det var nog först när jag läste en artikel i Dagens Nyheter häromdagen som det slog mig att det kanske inte är ohederlighet från politiker som det handlar om när de använder uttrycket "krossa gängen". Det är kanske okunskap och bristande förståelse. I artikeln intervjuades Magnus Sjöberg, chef vid Nationella taktiska rådet vid Polismyndigheten. Han har arbetat mot kriminella nätverk sedan 1990-talet.
I artikeln kommenterade han just politikers slagord om att krossa gängen med orden: Det går inte, och det är inte det vi är ute efter. Det går inte att krossa ett socialt nätverk. Kriminalitet och gäng kommer att finnas. Det vi försöker göra är att minska det dödliga gängvåldet. Fru talman!
I dag debatterar vi betänkandet En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring som är sprunget ur regeringens 34-punktsprogram mot gängbrottsligheten. Med de förändringar som nu föreslås vill vi komma åt den tystnadskultur som vi tyvärr sett breda ut sig alltmer, en kultur som innebär att den som blir vittne till ett brott, han eller hon, låter bli att berätta för polisen och senare för domstol om detta.
Det stannar heller inte vid vittnen, utan även den som utsätts för brott, alltså brottsoffret själv, kan hotas och skrämmas till tystnad - till att inte gola. Det här är en sjuka som under senare år har spritt sig i vårt samhälle och som på allvar undergräver de rättsprocesser som ska ta vid när ett brott har begåtts.
Det är en sjuka som vi måste få stopp på eftersom den i förlängningen utgör ett hot mot rättsstaten och mot vår demokrati. Det är därför mycket välkommet att det nu sker flera straffskärpningar i de brott som återfinns i 15 kap. brottsbalken, som övergrepp i rättssak, mened och skyddande av brottsling.
I och med dessa straffskärpningar markerar vi hur allvarligt det är att begå handlingar som på ett eller annat sätt undergräver rättsväsendets arbete att beivra brott. Den som begår övergrepp i rättssak, liksom den som ljuger när den vittnar i domstol, gör så för att hindra rättvisans gång, och den som gör det ska veta att det kostar. Centerpartiet anser dock att det finns behov av att ytterligare markera allvaret i brottet övergrepp i rättssak.
Om någon har begått flera allvarliga brott och döms för dessa vid ett och samma tillfälle kan faktiskt effekten av straffet för övergrepp i rättssak helt utebli till följd av den så kallade asperationsprincipen. Den innebär ju att ett brott som i sammanhanget har lägre straffvärde än de övriga i slutänden kanske inte ens räknas när straffets längd ska bestämmas. Att ett så allvarligt brott som övergrepp i rättssak i vissa fall inte skulle påverka påföljden är stötande.
Centerpartiet menar därför att det finns anledning att se över den rådande ordningen, och därför vill jag yrka bifall till reservation 7 under punkt 7. Fru talman! En annan viktig förändring som nu sker är att en misstänkt som medverkar i utredningen av någon annans brott ska kunna få fördelar i den brottsutredning där han eller hon själv förekommer. Det här innebär att vi i Sverige nu inför ett slags kronvittnessystem, som kan ge den som vittnar ett lindrigare straff.
Detta är bra, men det förslag som nu läggs fram innebär att det är upp till domstolen att avgöra i vilken omfattning som den här sortens medverkan i utredningen av någon annans brott ska påverka straffet för den egna brottsligheten. Det är alltså upp till domstolen att bedöma om det ska bli strafflindring och hur mycket strafflindring det i slutänden ska bli, som Ellen Juntti var inne på. Den som rör sig bland kriminella grupperingar är väl medveten om det stora våldskapital som finns där.
Att då lämna uppgifter som kan vara avgörande för att bevisa en annan persons skuld vid exempelvis en dödsskjutning bär förstås emot; det är inte svårt att förstå. Det är ju förenat med livsfara, som Adam Marttinen var inne på. Därför är det viktigt att den misstänkte som väljer att medverka på det här sättet vet vilka fördelar han eller hon kommer att få till följd av sitt vittnesmål.
Det får inte finnas några frågetecken kring att det i slutänden verkligen blir ett lindrigare straff för den som vittnar. Men så ser alltså det lagförslag som har lagts fram tyvärr inte ut, och därför står Centerpartiet bakom ett förslag till tillkännagivande om att den misstänkte ska garanteras den straffreduktion som åklagaren erbjuder. Fru talman! Vi debatterar som sagt ett betänkande som är sprunget ur regeringens 34-punktsprogram mot gängbrottsligheten, som presenterades hösten 2019.
Anslaget i detta 34-punktsprogram var brett. Men när jag läser programmet kan jag, trots detta, konstatera att det i princip inte innehåller något som fokuserar på varifrån de kriminella nätverken får sina inkomster och hur detta pengaflöde till grovt kriminella ska stoppas. Jag vill faktiskt passa på att lyfta fram den vinkeln här, även om den möjligen är lite vid sidan om betänkandet.
Jag har arbetat med ekonomisk brottslighet och bedrägerier och är väl förtrogen med hur ofta det finns nära kopplingar mellan den typen av brottslighet och kriminella nätverk med våldskapital. Det gäller alltifrån brott inom ramen för avancerade skattefiffelupplägg till systematiska och omfattande välfärdsbedrägerier. I samma artikel som jag nyss nämnde intervjuades även Hans Brun. Han är en välrenommerad säkerhetsanalytiker, just nu vid Polismyndighetens nationella bedrägericentrum.
Han uttrycker att bedrägeripengarna är bränslet i den kriminella ekonomin och att det här är systemhotande. Fru talman! Vi har i dag ett allvarligt problem i Sverige med grov brottslighet, och det är oerhört viktigt att trycka tillbaka den brottsligheten. De lagförslag som antas här i dag är absolut steg på vägen för att lyckas, men för att på allvar få bukt med den grova kriminaliteten i vårt land krävs mer - på många olika områden.
Flera frågor avhandlas och debatteras i andra utskott än i justitieutskottet. Jag hoppas att vi framöver med gemensamma krafttag, beslutsamhet och fokus på det som verkligen har effekt kan genomföra det som behövs på ett genomtänkt sätt.