Finn Bengtsson (M):
En diskussion om dem som befinner sig längst ifrån arbetsmarknaden är alltid viktig, och jag vill därför tacka för den här interpellationen. Jag vill också tacka statsrådet för ett uttömmande svar som i mångt och mycket belyser just de problem som interpellanten har tagit upp och som regeringen i mångt och mycket förtjänstfullt har åtgärdat. Bland annat beskriver svaret hur de huvudsakliga anordnarna i sysselsättningsfasen är kommuner och allmännyttiga organisationer, vilket är viktigt att komma ihåg för kvalitetsutvecklingen av den här insatsen.
Det är också viktigt att poängtera att de allra flesta anordnarna har färre än fem personer, så när det gäller det här med stordriften tror jag lite grann att Arbetsförmedlingens generaldirektör delvis har talat om stordrift när det gäller att ha för många anordnare. Här har också regeringen gett Arbetsförmedlingen ett väldigt tydligt uppdrag att kontrollera att det är seriösa anordnare.
Jag delar arbetsmarknadsministerns uppfattning att för att få en meningsfull sysselsättning hos en arbetsgivare så är det, när man står långt ifrån arbete, säkert den bästa vägen att komma in och få den arbetsgemenskap och den möjligheten att komma vidare och få ett riktigt arbete. För vad är egentligen alternativet, Eva-Lena Jansson? Om man nu vill stoppa inflödet av arbetslösa i sysselsättningsfasen, vart ska de då ta vägen? Socialdemokraternas svar på den frågan är att de ska befinna sig kvar i det som kallas fas 2.
Fas 2 har då visat sig inte ha någon effekt, men ändå ska man förlänga pinan i fas 2 med samma åtgärder som har varit ineffektiva. Sysselsättningsfasen är just ett sätt att komma med sysselsättning närmare en arbetsmarknad och sedan bland annat lära sig att söka arbete och komma vidare.
Alternativet, som Socialdemokraterna möjligtvis säger, är de plusjobb vi ofta hört talas om, men då frågar man sig lite grann: Den fara som interpellanten tyckte att Arbetsförmedlingens generaldirektör talade om, nämligen om konkurrenssnedvridning, undanträngning och uppbyggnad av oseriösa verksamheter, hanteras den på något sätt bättre i plusjobben än i en sysselsättningsfas där man kommer närmare arbetsmarknaden?
Jag skulle snarare tro att den avvägning som regeringen har gjort för att inrätta sysselsättningsfasen försöker att göra den delikata balansgången mellan att minimera konkurrenssnedvridningen och undanträngningen men ändå ge en möjlighet att komma närmare arbetet. Jag har en uppfattning att många av plusjobben är tillskapade på ett sätt som gör att verksamhet som från början kanske hade gett sig in på den marknaden har mindre chans att ta sig fram, och det är i så fall fel väg att gå enligt mitt sätt att se det.
Risken för inlåsning och att det skulle vara sysselsättningsfasens stora problem nämns också i interpellationen. Då får jag återkomma till det faktum att om man inte har något alternativ till sysselsättningsfasen så fortsätter man med fas 2 som inte har visat sig vara effektivt. Jag tror att den inlåsningseffekten tyvärr är ännu mycket större.
Det är trots allt så att även om det är få som efter lång tid borta från arbetsmarknaden i sysselsättningsfasen får arbete så finns det de som får arbete, och det är en väldigt viktig insats just för dessa individer. Man ska också i perspektivet av de 35 000 personer som nämns som är i sysselsättningsfasen ha lite grann klart för sig att Arbetsförmedlingen hos sig har strax under 600 000 individer inskrivna. Där har över 80 000 personer fått nystartsjobb, och 65 000 med funktionshinder har fått jobb.
Det är alltså väldigt stora volymer av dem som har haft svårt att komma in på arbetsmarknaden som får hjälp av Arbetsförmedlingen.
Det är därför föga smickrande när den arbetsmarknadspolitiska talespersonen i Eva-Lena Janssons parti säger att de pengar som man generöst har fått i budgeten och som skickas tillbaka till statsbudgeten för att man har gjort alla sina uppdrag i stället skulle användas, att man på något sätt skulle slösa bort dem ytterligare när de kan komma till bättre åtgärder, och får svar på tal av generaldirektören vid Arbetsförmedlingen som säger att det skulle vara ansvarslöst att göra så, eftersom man de facto hade en lägre arbetslöshet än när regeringen prognostiserade.
Det är en viktig förståelse för hur man bedriver arbetsmarknadspolitik.