KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag förstår inte varför miljöministern inte tycker att detta är rätt sammanhang att diskutera hur man ska lösa problemet med uttagsskatt. Om inte jag som riksdagsledamot och du som minister ska stå här i kammaren och diskutera det, var ska vi då diskutera frågan? Ska vi diskutera frågan bakom lyckta dörrar, där du förtroligt kan säga till mig att du inte håller med din egen finansminister utan att ni vill lösa detta och säger "Snälla, ge oss mer tid"? Eller vad är det för slags diskussion som du vill ha?
Jag konstaterar att Centerpartiet tycker precis som Vänsterpartiet i den här frågan. Då tycker jag att vi borde kunna ha en öppen och ärlig diskussion kring hur man ska kunna neutralisera effekterna av uttagsskatten. Det borde inte vara så märkligt. Samma sak gäller det kommunala vetot. Du har själv sagt att det är ett stort problem. Då borde vi kanske försöka hitta en lösning på det.
Jag har en konkret fråga: Skulle man kunna tänka sig att modifiera det kommunala vetot, så att kommunerna åtminstone har en tidsgräns, så att inte ansökningarna om etablering av vindkraft kan bli liggande i månader och år eftersom kommunerna inte tar ett aktivt beslut? Skulle det kunna vara ett sätt att åtminstone förändra och förenkla processen lite grann?
Skulle man också kunna tänka sig att kommunerna på något vis bör hänvisa till någon form av saklig grund och inte bara får säga nej rakt av utan motivering eller, som jag sade tidigare, inte fatta beslut över huvud taget? Just nu är processen rättsosäker och, som jag tycker, inte demokratisk. Den fungerar inte alls.
Detta vill jag ha svar på. Miljöministern säger också: "Tillståndsprocesserna för både ny energiproduktion och kraftnät måste fortsätta att förenklas och förkortas." Jag har sett att du har svarat så flera gånger, eftersom detta är frågor som engagerar många och du har fått frågan många gånger. Då skulle jag vilja veta: Hur ska man förenkla och förkorta tillståndsprocesserna?
Är det bara något som du säger, eller har du något konkret att anföra i debatten i dag?
Jens Holm (V):
Det är bra att du håller ögonen på de kommuner som missbrukar det kommunala vetot. Men man ska komma ihåg att det inte är någon slump att vissa kommuner kan göra det, eftersom det var du och din regering som införde det nya förfarandet, som kom 2009. I grunden tycker jag att det var ett lovvärt initiativ från er sida för att förenkla tillståndsprocesserna.
Det var helt rätt att ni tog bort dubbelprövningen, och det förenklade en del. Men det kommunala vetot verkar bara ha kastats in i elfte timmen. Jag kan misstänka varifrån i regeringen. Men jag förstår verkligen inte varför. Det innebär ju att man gör det enklare på den enda sidan och gör det svårare på den andra sidan. Vad har man vunnit då?
Ja, det enda vi vet nu är att ungefär 400 vindkraftverk skulle kunna vara igångsatta eller åtminstone påbörjade, men nu finns de bara i byråer på olika kommunkanslier runt om i Sverige. Jag tycker att det är dags att här och nu sätta i gång att förenkla processen på det kommunala planet, så att vi får till stånd en fortsatt stor vindkraftsutbyggnad.
Beträffande uttagsskatten tycker jag att det är lite tråkigt att du inte står upp för Centerpartiets politik i alla tänkbara sammanhang. Du borde kunna säga: Ja, vi förespråkar en neutralisering av uttagsskatten, och jag lovar att jag tar med mig det till finansministern och kommer att driva frågan på alla tänkbara sätt.
Det hade varit ett bättre svar än att bara hänvisa till Anders Borg, som i en tidigare interpellationsdebatt med Per Bolund från Miljöpartiet totalt ratade varje förslag på att göra det lite enklare för dem som är andelsägare av kooperativ vindkraft i Sverige.
Jens Holm (V):
Jag tycker att detta är en otroligt viktig debatt. Den är viktig i synnerhet i ljuset av att det kan byggas tio nya kärnkraftsreaktorer i Sverige tack vare de borgerliga partiernas energiöverenskommelse.
Om man öppnar upp för tio nya reaktorer tycker jag att man också ska vara ärlig och ge besked om varifrån uranet ska tas. Ska Sverige fortsätta att importera uran ifrån andra länder eller ska vi öppna upp för brytning i Sverige? Jag tycker att en närings- och energiminister borde ha någon form av svar på detta.
Som det sades här tidigare har andra ledande borgerliga företrädare redan satt ned foten i frågan. Jan Björklund vill ha uranbrytning i Sverige. Jag tolkade även Fredrik Reinfeldts besked i valrörelsen som att han var för det. Nu tycker jag att Maud Olofsson får ta och komma upp och ge besked i frågan!
Jens Holm (V):
Om man lyssnar på andra företrädare för regeringen talar de om tio nya reaktorer i och med energiöverenskommelsen. De talar ganska entusiastiskt om de tio nya reaktorerna. Till exempel gör Jan Björklund ofta det. När Maud Olofsson talar låter det helt annorlunda.
Det är intressant när Maud Olofsson talar om energiöverenskommelsen och att det inte ska vara några som helst statliga subventioner till kärnkraften. Det är bra. Jag fick dock inte svar på min tidigare fråga om de 70 miljoner kronor som Sverige gått i borgen med som ett direkt stöd till den franska kärnkraftsforskningen.
Det gjordes uppenbarligen som en gentjänst för att anläggningen ESS etablerades i Lund. Då kanske Maud Olofsson kan dementera Sveriges Radios Ekot , som i början av april berättade om dessa 70 miljoner kronor, eller, om Ekot inte hade fel, förklara varför man gått in med stödet till fransk kärnkraftsforskning. Är inte det en form av statlig subvention till just kärnkraften, det som man inte skulle ge?
Jens Holm (V):
Tack, Eskil Erlandsson, för svaret! Jag blir lite konfunderad över ministerns svar, för å ena sidan har Sverige röstat ja till en obligatorisk ursprungsmärkning av allt kött, å andra sidan vet vi att det här är någonting som den svenska regeringen inte vill ha, vilket också görs tydligt i det här svaret.
Det enda skälet som jag kan se till att den svenska regeringen inte vill ha en obligatorisk ursprungsmärkning av allt kött är den ökade administrativa och ekonomiska börda som det innebär för producenterna.
Om man förlitar sig så mycket på ett enda argument skulle jag vilja ha ett konkret besked från regeringen: Är ni verkligen så himla säkra på att det blir så otroligt mycket större administrativa och ekonomiska bördor? Tror ni verkligen inte att marknaden är ganska flexibel och att man kan hantera en obligatorisk ursprungsmärkning? Det finns en massa märkningar på andra områden och det fungerar faktiskt ganska bra.
Jag har inte hört några stora protester från marknaden vad gäller de märkningarna. Varför är det ett sådant stort ekonomiskt och administrativt problem att just ursprungsmärka allt kött? Vi har ju redan ursprungsmärkning vad gäller nötkött. Varför inte gå hela vägen? De svenska konsumenterna precis som alla europeiska konsumenter vill ju veta mycket noggrannare varifrån det kött de köper kommer.
Det skulle jag vilja att ministern svarade på i den här debatten.
Jens Holm (V):
Fördelen med en obligatorisk ursprungsmärkning är ju att den omfattar alla. Det finns inga kryphål. Det är det som är nackdelen med ett frivilligt märkningssystem. Då blir det några stycken som går ihop, men det finns en väldigt stor risk för att det billiga köttet kommer att vara omärkt. Och vilka är det som köper det köttet? Det är människor som inte har så mycket pengar. De kommer inte att ha en aning om varifrån det köttet kommer.
Deras möjligheter att ställa krav på det de köper kommer förstås att var i princip obefintliga. Jag tycker att det var bra att Eskil Erlandsson gav oss en siffra på hur mycket märkningskravet för nötkött kostar. Det kostar 200 miljoner kronor, säger ministern. 200 miljoner kronor är max 25 kronor per svensk och år.
Det är inte särskilt mycket pengar - lite mindre än vad en kaffe kostar ute på stan. Om det finns en obligatorisk ursprungsmärkning blir det egentligen inget extrakrav på en viss bransch eftersom det slår likadant mot hela branschen. Det är branschen gemensamt som tar den kostnaden. Det innebär inte att en viss bransch drabbas till förmån för en annan.
Det viktigaste är att summan är försvinnande liten. Nu finns redan ett märkningssystem på plats, och det gäller att utöka märkningssystemet så att inte bara nötkött utan självklart alla köttslag ska innefattas av systemet. Det borde inte vara så svårt för regeringen att gå med på detta.
Med regeringens protester och krav på konsekvensanalys riskerar EU-beslutet att skjutas långt på framtiden. Jag är osäker på när kravet kommer att träda i kraft. Det kanske också ministern kan kommentera: När kommer kravet att egentligen träda i kraft?
Jens Holm (V):
Tack, landsbygdsministern, för svaret på min interpellation! I Sverige finns det fler djur som föds upp och slaktas än vad det finns människor. Det är ungefär 80 miljoner kycklingar som föds upp och slaktas varje år, och 8 miljoner hönor. Det är ungefär 4 miljoner nötkreatur, kossor, tjurar och kalvar.
Vi slaktar 3 miljoner grisar i Sverige, och drygt 1 miljon minkar slaktas varje år i Sverige. Det är en otrolig massa djur. De djuren kan förstås utsättas för ett väldigt stort lidande under uppfödningen, transporten och slakten om lagar och regler inte följs. Ett minimikrav vi måste kunna ställa på verksamheten är just att våra lagar och regler följs.
Det är därför vi har djurskyddskontroller för att inspektörer oanmält ska kunna komma ut till uppfödningsplatser, transporter, slakterier, pälsfarmar och annat och kontrollera att man inte bryter mot lagar och förordningar. Detta är någonting som vi i ärlighetens namns ska säga har fungerat väldigt illa.
Det gäller med det nuvarande systemet efter regeringens omorganisering, men även det tidigare systemet fungerade inte alls tillfredsställande. Det som Eskil Erlandsson och regeringen gjorde på djurområdet var några ganska snabba och drastiska saker. Man lade ned Djurskyddsmyndigheten den 1 juli 2007.
Det var den första myndigheten i världen som fanns på plats just för att vi skulle se till att djuren som finns i vårt land hålls på ett acceptabelt sätt. Man omorganiserade också djurskyddskontrollerna. Från och med den 1 januari 2009 är det länsstyrelserna som har ansvaret. Vad gjorde man då när man gjorde den stora omorganiseringen?
Enligt mig och jag tror nästan en enig kår av kontrollanter runt om i landet tillförde man inte tillräckligt med resurser vid omorganiseringen. Man använde också en fördelningsnyckel till de enskilda länsstyrelserna som byggde på antalet människor och inte hur stora djurbesättningarna var.
Det innebar att Stockholms län fick ganska stora summor till kontrollerna medan andra områden med väldigt stora djurbesättningar, till exempel Kalmar, Jönköping och liknande, fick förhållandevis små summor. Detta har lett till att antalet djurskyddskontroller har halverats efter att regeringen har gjort sin omorganisering.
Låt mig ta en siffra från Jordbruksverkets statistik på antalet kontroller som Jordbruksverket har samlat in. År 2008, året innan regeringens stora omorganisering av djurskyddskontrollerna, gjordes det ungefär 23 000 djurskyddskontroller. Året efter, det första året med regeringens nya regim, gjordes det bara 12 700, vilket är nästan en halvering.
I fjol år 2010, enligt preliminära uppgifter från Jordbruksverket, gjordes det 12 800 kontroller. Det är nästan en halvering av antalet kontroller jämfört med hur det fungerande tidigare. Det är uppenbart att det är djuren som har fått betala för regeringens nedskärningar och omorganiseringar.
Jag vill veta mer konkret: Vad kommer landsbygdsministern att göra för att djuren inte ska få fortsätta att betala priset för detta?
Jens Holm (V):
Det är ju alltid bra, Eskil Erlandsson, om man kan hitta någon som stärker ens argumentation. När jag hör mig för i landet tycker jag att jag får ett ganska entydigt svar: Vi behöver ökade resurser. Vi behöver kunna anställa fler djurskyddskontrollanter.
Det här är en rapport från Länsstyrelsen i Kalmar län som konstaterar att man just nu har ungefär sju kontrollanter i hela Kalmar län. Om vi ska kunna göra ett bra jobb behöver vi mellan 14 och 25 heltidsanställda för att sköta djurskyddskontrollen, säger man.
Blekinge har 3 1⁄2 heltidsanställda som ska sköta kontrollen av nästan hela Sveriges pälsindustri, grisuppfödning, broileruppfödning, transporter och så vidare. Det är inte hållbart. Det är därför vi får den ena larmrapporten efter den andra i medierna. Jag är rädd för att de larmrapporterna kommer att fortsätta att hagla tätt.
Jag tycker inte att jag har fått något konkret svar på hur ministern ska se till att det blir fler djurskyddskontrollanter och fler kontroller så att vi inte ligger på den här bottennivån med en halvering av antalet djurskyddskontroller. Eskil Erlandsson säger att man nu ska dra i gång med utbildningar, riktlinjer och så vidare.
Djurskyddsmyndighetens stora uppgift var ju att ha ett övergripande ansvar för djurskyddskontroller och hela djurskyddsarbetet i Sverige. Den myndigheten lade ni ned. Ni gjorde en omorganisering så att antalet kontroller halverades. Jag kan bara konstatera att det är djuren som har fått betala priset för nedläggningen och omorganiseringen. Nu måste ni börja arbeta för att se till att djuren inte ska fortsätta att betala priset.
Jens Holm (V):
Tack till justitieministern för svaret på den här viktiga interpellationen. Datalagring är den selektiva spaningens raka motsats. Datalagring innebär att alla som kommunicerar elektroniskt via mejl, mms, sms eller ringer på telefon registreras.
Datalagringsdirektivet innebär att privata företag åläggs att lägga upp databaser där personlig information sparas. Det är ett av skälen till att det här direktivet har fått så mycket kritik och väckt folk- och proteststormar runt om i hela Europa.
Jag vill påminna justitieministern om att justitieministern själv skrev en gemensam reservation år 2005 i justitieutskottet tillsammans med oss i Vänsterpartiet, Miljöpartiet och Centerpartiet där justitieministern och vi andra konstaterar så här: Det är en allvarlig kränkning av den personliga integriteten och de mänskliga rättigheterna.
Det var alltså datalagringsdirektivet som åsyftades. Visst är det så.
När justitieministern säger att datalagringsdirektivet innebär en allvarlig kränkning av de mänskliga rättigheterna tror jag att man åsyftar bland annat artikel 8 i Europakonventionen enligt vilken den privata kommunikationen ska vara tryggad, ingen annan ska kunna lägga sig i vem som ringer till vem, vem som kommunicerar med vem.
Datalagringsdirektivet är ett direktiv som är helt i strid med det. Ibland framställs det som att det bara är vi i Sverige som ännu inte har infört datalagringsdirektivet. Men det är helt fel. Det är en mängd länder i EU där datalagringsdirektivet nu har upphävts av deras högsta domstolar.
Jag tänker till exempel på Tyskland, EU:s största land, på Rumänien, på Tjeckien, på Österrike som inte har infört datalagringsdirektivet, på Grekland. Nu senast var det Cypern där deras högsta domstol den 1 februari sade att datalagringsdirektivet i Cypern var i strid med nationell lag.
I ljuset av den klart försenade utvärdering som kommissionen till slut har kommit med tycker jag att det var väldigt klokt att den här riksdagen beslutade om en vilandeförklaring av datalagringsdirektivet. I EU-kommissionens genomgång konstateras en mängd brister i tillämpningen av direktivet.
Man säger själv att ifall datalagringsdirektivet fortsätter att finnas kvar i sin nuvarande form kommer det att leda till övergrepp, eller i alla fall kan riskera att leda till övergrepp. Därför var det klokt av oss att inte införa datalagringsdirektivet.
Jag tycker att justitieministern har ett ansvar att omedelbart dra i gång en kommunikation med kommissionen och framföra den kritik som ministern åtminstone tidigare hade mot datalagringsdirektivet. Det var regeringens linje i somras att vi skulle införa datalagringsdirektivet. Nu har det stoppats här i riksdagen. Jag vill veta vad ministerns linje är.
Står du fast vid din grundläggande ideologiska kritik av datalagringsdirektivet och menar du att vi var tvungna att införa det bara på grund av EU? Ifall att din grundläggande kritik ligger kvar borde du driva det mot EU, och då kan du samarbeta med oss i Vänsterpartiet, Miljöpartiet och en mängd andra politiker.
Jens Holm (V):
Om justitieministern inte har ändrat grundinställning i den här frågan utan anser att massiv datalagring och registrering är ett brott mot de mänskliga rättigheterna borde hon väl verkligen driva den här frågan mot EU-kommissionen.
Även om det kan vara svårt och även om man läser mellan raderna och kan se att kommissionen föreslår, inte i det här läget, att hela datalagringsdirektivet ska rivas upp, måste man väl ändå ta striden om man tycker att det här är en viktig fråga, om man fortfarande har samma grundinställning som man hade i justitieutskottet för några år sedan. Och så tolkade jag Beatrice Asks tidigare anförande, att massregistrering är ett problem för de mänskliga rättigheterna.
Jag tror att den bästa förhandlingsformen gentemot EU ibland är ett tydligt nej. Det är bra ifall det finns länder som står upp och säger att det här inte är okej. Beatrice Ask säger att vi står helt utanför nu eftersom vi har en vilandeförklaring. Jag tror att det är tvärtom.
Vi sänder en tydlig signal till Europa att vi tycker att det här inte är förenligt med integriteten och vissa grundläggande rättigheter. I propositionen från regeringen går man till och med längre än det som EU föreskriver, och det är ju verkligen ett grundfel. Man tar upp missade samtal och positioneringsuppgifter. Man låter inte små operatörer bli undantagna som de blir i Storbritannien och Finland till exempel.
Jag tycker att minimikravet på regeringen när vi nu har ett år av vilandeförklaring är att ta strid för integriteten och de mänskliga rättigheterna i Bryssel. Vi har ett bra läge med riksdagen bakom oss att driva denna politik. Vi står inte ute i kylan. Tvärtom tror jag att man är nyfiken på vad Sverige tycker i frågan - och det ska vi säga till Bryssel.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka finansministern för svaret på min interpellation. Om vi i stället för att befinna oss i Stockholm hade befunnit oss i parlamentet på ögruppen Tuvalu eller någonstans i Bangladesh, Botswana eller Grönland hade diskussionen sett annorlunda ut.
Då hade diskussionen handlat om hur vi ska hantera den akuta situationen som världens växande utsläpp av växthusgaser har försatt de länderna i. Växthusgaserna kommer till den absolut största delen från den utvecklade rika i-världen.
I fjol var det hetaste året någonsin sedan de globala temperaturerna började mätas. Koncentrationen av koldioxid i atmosfären har gått upp till 394 miljondelar. Det är något som ökar kraftigt. Aldrig någonsin har det funnits så mycket koldioxid i atmosfären som just nu.
Därför är det bra att jag har fått tillfälle att debattera frågan med finansministern. Finansministern kanske inte riktigt tänker på det, men jag tror att finansministern är den minister som har den viktigaste posten i regeringen vad gäller att bekämpa klimatförändringarna. Finansministern bestämmer över skatter, avgifter, framtida statliga investeringar, kort och gott vilken ekonomisk modell vi ska ha i landet.
Finansministern har också varit med och beslutat att sänka skatterna i Sverige med ungefär 100 miljarder kronor under den senaste mandatperioden. Den största delen går till människor som redan har det gott ställt. Vad händer om man flyttar över 100 miljarder kronor från det vi har gemensamt, från den offentliga sektorn, till privat konsumtion?
Det leder förstås till en ökad konsumtion. Det kan man utgå från. Det leder också till en ökad konsumtion av rena lyxvaror. Det blir en Thailandsresa, en bil till, kanske en stadsjeep, en platt-tv till att hänga på väggen och så vidare. Med en ökad privatkonsumtion ökar också utsläppen kraftigt.
Om man tittar på de svenska utsläppen, de som inte redovisas i den officiella utsläppsstatistiken, kan vi se att det är privatkonsumtionen som är det stora problemet, det vill säga produkter som vi importerar från andra länder. Vi förlägger en stor del av det vi producerade tidigare i Sverige till andra länder. Det leder till stora utsläpp som inte redovisas.
Jag skulle vilja veta om finansministern accepterar mitt upplägg för diskussionen, nämligen att skattesänkningar leder till en ökad privatkonsumtion och att den ökade privatkonsumtionen leder till ökade utsläpp.
Om finansministern accepterar det upplägget borde också finansministern ha bättre redskap för att bekämpa de ökande utsläppen som privatkonsumtionen leder till. Finansministern säger själv att det är bekymmersamt att vår ökade konsumtion leder till utsläpp på andra platser i världen.
Jag välkomnar också att finansministern särskilt tar upp koldioxidskatten som ett viktigt styrmedel för att minska våra utsläpp. Om vi ser att utsläppen från den privata konsumtionen ökar kraftigt vill jag veta om finansministern är beredd att höja koldioxidskatten - i så fall med hur mycket?
Jens Holm (V):
Till att börja med har Anders Borg själv etablerat begreppet CO2-netto. Det är ingenting jag pratade om. Jag sade att det vi påverkar genom vår konsumtion och vår import borde vi redovisa separat, så att vi kan hitta styrmedel för att få ned utsläppen från detta område. När det gäller koldioxidskatten slår sig Anders Borg för bröstet för den.
Det är bra att den har höjts något, men jag konstaterar också att statministern i regeringsförklaringen från i fjol säger att regeringens bedömning är att redan vidtagna och aviserade åtgärder för de närmaste åren räcker för att nå målet. Detta är på området klimatmålet. Det blir inga nya åtgärder. Så tolkar jag också Anders Borg i denna debatt: Det blir ingen höjning av koldioxidskatten.
Det blir för övrigt inga åtgärder alls för att få ned utsläppen av växthusgaser. Anders Borg slår sig också för bröstet vad gäller de flexibla mekanismerna och CDM, som det brukar kallas, där Sverige förlägger den absoluta merparten av pengarna i Kina - det land som redan är störst i världen vad gäller vindkraftsinvesteringar.
Där lägger Sverige en del pengar, och så får man avräkna det i en väldigt stor skala på de nationella klimatmålen. Det är detta jag har så stora problem med, att vi gör saker i andra länder för att vi själva ska slippa göra en tredjedel av våra klimatmål här på hemmaplan. Det är väl ingen solidaritet? Det är snarare Kina som är solidariskt med Sverige och hjälper oss att komma till rätta med våra utsläpp.
Det är just detta som bland annat Riksrevisionen och i princip en enig europeisk miljörörelse har kritiserat. Sedan konstaterar jag också att vi inte fick något konkret svar vad gäller det stora överskottet av utsläppsrätter som Sverige har. Tänker Sverige och denna regering annullera överskottet precis som Storbritannien har bestämt sig för att göra, eller tänker ni sälja detta på den öppna marknaden?