KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karl Gustav Abramsson (S):
Det blir kanske lite upprepning nu. Men jag vill erinra om det möte som vi hade för ett knappt år sedan ute på Såstaholm. Jag ställde då frågan till justitieministern om just organisationen. Då fick jag och övriga Polissverige ett ganska klart besked om att det är klart att man ska utreda enmyndighetsmodellen. Det tror jag kommer att vara en del av att effektivisera polisens arbete.
Men tyvärr har det inte hänt någonting, som Thomas Bodström sade. Justitieministern talade om genomlysningar, både via Ekonomistyrningsverket och via den särskilda konsulten. Det må väl vara på sin plats att man kan göra så. Men jag tror att denna förändring tarvar mycket mer eftertanke och mycket mer genomlysning.
Därför borde man ha tillsatt en utredning som hade kunnat jobba under dessa år för att kanske i början av nästa mandatperiod sätta ett sådant här projekt i sjön. Man ska inte oroa polisen med att ägna sig åt en sådan omställning. Det kräver mycket mer omtanke och mycket mer struktur i hur man formar ett sådant beslut.
Samarbete på olika områden har lett till förbättringar i Västerbotten, som justitieministern sade. Vi samarbetar med Norrbotten, Jämtland och Västernorrland med gränsöverskridande verksamhet. Men det finns hinder i regelverket som gör att det är lite grus i maskineriet i alla fall. Det tarvar väldigt mycket diskussioner, överenskommelser och avtalsskrivande om hur man ska ha vissa saker. Det är inte alldeles smärtfritt.
När det gäller justitieministerns uppgift om antalet poliser 2010 vill jag att hon kommenterar den utredning som vi själva beställde från utredningstjänsten. Där sägs att man inte kommer upp i fler än 19 500. Det är 500 färre poliser, och det måste i så fall märkas någonstans.
En annan viktig fråga som inte berörs här men som justitieministern ändå kanske kunde säga någonting om gäller den utredning som Anders Danielsson lämnade förra våren eller sommaren om utbildningsfrågan. Hur kommer den framtida polisutbildningen att se ut? Hur långt har utredningen processats i Regeringskansliet? Det är många som väntar på att det ska hända någonting där.
Det kan också ha viss inverkan på hur organiseringen av polisen ska se ut, bland annat i fråga om den svenska polisens rekryteringsarbete. Jag tror att rikspolischefen har en ganska knepig sits i dag.
Han skulle nog vilja ta större helhetsgrepp och kunna förfoga mer över resurserna och, som jag sade tidigare när vi hade frågan uppe i utskottet, kanske övertala trilskande länspolismästare. Det är klart att detta tar tid. Alla dessa myndigheter är självständiga, och det går därför inte att bara köra över dem.
Direktivgivningen från Rikspolisstyrelsens sida är begränsad. Det finns ett visst utrymme, men den är begränsad. Därför tycker jag också att det är lite underligt att regeringen inte har ägnat mer tid åt att fundera på hur man skulle kunna utreda frågan om enmyndighetsmodellen på ett riktigt sätt.
Det skulle man ha kunnat göra så att den hade varit färdig inför den förestående mandatperioden.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag ska inte bli mer långrandig, utan ansluter mig till de frågor som Thomas Bodström och Maryam Yazdanfar har ställt. Men jag skulle ytterligare vilja understryka det som egentligen justitieministern själv har sagt. Hon skrev i regleringsbrevet för 2008 att man skulle försöka samordna rättskedjan för att bedöma utfallet på varje nivå.
Kriminalvården är så att säga slutstationen för allt det som har hänt innan. Som Thomas Bodström sade har man prognostiserat det antal platser som man behöver till 1 850. Min frågeställning är: Tror justitieministern att uppgifterna är riktiga?
Och kan det dessutom tänkas vara så att det finns någonting som Kriminalvården inte har kunnat förutse och som skulle kunna kosta ytterligare platser med hänsyn till de diskussioner som regeringen för om förändrade straffpåföljder och så vidare? Räcker de här platserna?
För övrigt skulle jag vilja ställa ännu en fråga till justitieministern. För att summera det som Maryam Yazdanfar säger här om det totala behovet av resursförstärkning: Går det över huvud taget att skapa ett sådant utrymme som det här är fråga om, och på så relativt kort tid? Det gnölas ju om betydligt mindre pengar.
Vi vet hur det var när Åklagarmyndigheten ville ha 50 miljoner. Det var svårt att få fram de pengarna, men till slut kom de. Då var det alltså 50 miljoner i förhållande till 13 miljarder - man kan diskutera hur mycket det är, men det är enorma belopp det är fråga om.
Som vi kommer till senare handlar det också om att en del av de här resurserna används på kredit. Krediter brukar ju behöva betalas tillbaka, men jag vet inte hur det är i det här fallet.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag vet inte om justitieministern riktigt litar på det underlag som regeringen har fått när det gäller effekterna på hela rättskedjan.
I den rapport som justitieministern säkert har sett går det att läsa mellan raderna att redovisningen är en underskattning av behovet. 20 000 poliser halvårsskiftet 2010 innebär enligt justitieministern att det ska vara fler utredda brott, förmodar jag.
Förstärkningen av åklagarna och en effektivare domstolsprocess ska leda till att fler blir dömda. Dessutom vill regeringen ändra straffnivåerna, förmodligen inte till lägre nivåer utan snarare längre straff.
Då kan vi fråga oss om det inte är tid att börja oroa sig för att också skaffa fram pengarna. Justitieministern säger att det kommer med i den ordinarie budgetprocessen. Kommer det i vårpropositionen eller kommer det i budgetpropositionen för 2010? Håller man på lite till sitter vi själva med det här i knät när vi har vunnit valet 2010, och det känns inte behagligt.
Man måste vara lite före så att man kan möta problemen när man ska möta dem. Jag tror att det blir stora problem, inte bara på kriminalvårdens område utan i hela rättskedjan, om man inte tar vara på den kunskap man har i dag när man tydligt ser att här behövs det mer resurser. Här måste man sätta ned foten, och det måste man göra genast.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag kan fortsätta på samma tema som Thomas Bodström inledde med här. Om man tittar på det budgetunderlag som Rikspolisstyrelsen levererade till regeringen för bara en dryg månad sedan ser man att katastrofen redan har börjat på något sätt. Man lever på kredit - 787 miljoner under 2009.
Sedan har man räknat fram att den skuld som man har 2012, om man skulle få anslagskredit för hela denna tid, är uppe i 5,6 miljarder.
Jag läser nu innantill ur Rikspolisstyrelsens budgetunderlag. Sedan har man påpekat att det för 2009 inte finns en enda krona avsatt för EU-ordförandeskapet andra halvåret 2009.
Det finns inte heller några pengar avsatta för den så kallade GOB:en, grov organiserad brottslighet, där Rikspolisstyrelsen har en väldigt viktig roll att spela. Vid halvårsskiftet 2010 ska vi enligt regeringen ha 20 000 poliser i Sverige.
Numerären tror jag inte att vi kommer att behöva oroa oss för men däremot för hur vi ska betala för alla dessa poliser. Det ska vara polislöner, uniformer, tjänstevapen, lokaler, bilar, skyddsutrustning och så vidare.
Till detta ska vi ha support i form av civilanställda som nu lever ett rätt farligt liv om man får tro dem som är engagerade fackligt i ST Polis till exempel. Om vi tittar på hur det ser ut runt om i Polissverige kan vi se att många civilanställda har fått gå. Thomas Bodström tog upp en fråga som jag tycker är väldigt viktig.
Vi hade den uppe också i den senaste interpellationsdebatten då vi ställde frågan till justitieministern om det inte var dags att sätta ned foten och starta utredningen om en polismyndighet i Sverige. Tidigare var det lite varierande budskap från alliansens sida. Kristdemokraterna tror jag till och med ville ha en kommunal polis, men de har ändrat sig.
Nu är det som Thomas Bodström säger, nämligen att vi är överens om att detta borde ses över. Jag måste påminna om att jag för ett år sedan på en poliskonferens här i Stockholm frågade justitieministern om vi så småningom kommer att se en myndighet. Beskedet var ganska klart att det skulle bli så. Men om man ska göra det måste man undersöka vad som ska göras. Hur ska organiseringen ske?
Det går inte bara att säga att man ska ha en myndighet från och med 2011 eller 2012, utan det måste ske ett omfattande utredningsarbete. Därför tycker jag också som Thomas Bodström att vi borde påbörja detta så att vi kan sätta detta i sjön. Sannolikt kommer man att kunna använda resurserna på ett mycket bättre sätt om man arrangerar polisens verksamhet på det sättet.
Jag ser också fram emot att justitieministern kan säga något om det som vi har diskuterat under ganska lång tid, och det är vad som händer när det gäller den kommande polisutbildningen.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag vet inte; vi har inte tillgång till andra handlingar än det som Rikspolisstyrelsens styrelse har beslutat om. När jag åberopar siffrorna här är det fråga om polisens budgetunderlag som beslutades av Rikspolisstyrelsens styrelse den 12 februari. Det borde väl vara det underlag som gäller. I de handlingar som jag har här står det att polisorganisationen beräknar ett utgående överföringsbelopp.
Det är en sammanställning av anslagskrediter och det man behöver - 5,594 miljarder, nästan 5,6 miljarder. Jag läser innantill, och det står också så här: Enligt regleringsbrevet för 2009 får polisen använda .
Enligt prognos kommer polisen att behöva utnyttja hela denna kredit under 2009 - detta innan polisens samlade utgifter för EU-ordförandeskapet 2009 samt utgifter för regeringens satsning mot grov organiserad brottslighet tagits in i prognosen. De pengarna finns inte där. Det har också rikspolischefen sagt i samband med att han företrädde Rikspolisstyrelsen inför justitieutskottet. Jag tycker att vi borde vara överens om siffrorna här.
Det hela är ett stort problem. Vi måste få reda på vad man ska göra för att klara det här. Om jag vore en myndighetschef skulle jag vara oerhört orolig för svensk polis när det inte kommer några besked om pengar. Ska man dra ned på verksamheten? Man har sagt att poliser måste man ta emot. Hur ska man finansiera verksamheten när 80 procent av polisens kostnader är personalkostnader? Man hamnar i ett predikament som man absolut inte kan komma ur.
Jag vet inte om ministern har fattat det fel, men vi har väl aldrig pratat om att kommunerna skulle fatta beslut om polisiära resurser och insatser. Vi har sagt att man skulle ha bättre kontakt mellan kommunerna och polisen. Då skulle man vinna mer.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag har inte anmält mig för ett inlägg förrän nu. Det är precis som Inge Garstedt säger att vi är överens om det här betänkandet. Det är bara en liten sak som jag vill nyansera i det som Inge Garstedt sade.
Hon talade om - det kanske var omedvetet - den här nya lagen som har tillkommit och som har varit relativt komplicerad att ta fram, tror jag, med de följdförändringar som har blivit. Det är inte så att det har varit något medvetet agerande från Socialdemokraternas sida för att fördröja det här.
Jag tror att det är viktigt att man ser till att en sådan här lagstiftning är så noggrant tillkommen som möjligt, att den är granskad och att den kommer att göra den nytta som den är avsedd att göra i rättsväsendet.
Jag är inte helt övertygad om att vi har kommit till vägs ände när det gäller att ha tillgång till den här typen av instrument för att underlätta hela rättsväsendets arbete med att förebygga brott. Men, fru talman, vi är överens om förslaget i betänkandet och yrkar bifall till detta.
Karl Gustav Abramsson (S):
Tack för svaret! Om man tolkar det lite fräckt skulle man kunna säga: Läs själv! Jag har tittat på hur det har sett ut och hur det ser ut. Jag har också tittat på prognoserna för Kriminalvården.
Bakgrunden till frågan var, precis som jag har skrivit i min interpellation, den Sekorapport som berättar hur man från Sekos sida ser på vad som håller på att hända. Man har berättat att stressen i jobbet ökar. Man anser att de är underbemannade.
Hotbilden ökar. Man är utsatt för våld, enligt undersökningen. Hälften redovisar att man vid något tillfälle har blivit utsatt för våld. En orsak kan ju vara att det är dubbel beläggning på flera ställen, som har redovisats. Det skapar en väldigt dålig arbetsmiljö.
Om jag får backa lite i rättskedjan har regeringen och justitieministern ofta berömt sig av att de har satsat väldigt mycket på polisen. Vi har i huvudsak varit överens om detta. Däremot var vi inte överens om att de hade tillräckligt med pengar för att klara sin verksamhet, och vi tjatade ganska lång tid om detta. Nu har polisen fått sitt. Åklagarna har fått en del, och domstolarna har fått en del.
Men längst bak i rättskedjan finns ändå Kriminalvården, som ska ta hand om resultatet av de ökade insatserna i de tidigare skedena.
Justitieministern säger att antalet platser är tillräckligt men säger försiktigtvis, kanske för att gardera sig, "i dag". När det gäller pengar till Kriminalvården behövs det inte bara till den löpande verksamheten, till det operativa, utan också till investeringar i nya platser.
Man ska avveckla gamla anläggningar, uttjänta anstalter, som ska ersättas med nytt. Jag tycker inte riktigt att det hänger ihop med hur man ser på rättsvården över huvud taget. Tycker justitieministern att regeringen tar ansvar för hela kedjan?
Då tänker jag inte bara på till dags dato utan på prognoser som har utarbetats av myndigheterna i rättskedjan.
Det pekar de facto på att det kommer att saknas både pengar för det operativa arbetet och stora pengar för att ersätta de anstalter som läggs ned, för att få pengar till de anstalter som var planerade att byggas i till exempel Östersund och Haparanda. Det här är inte bra.
Vad jag minst av allt skulle önska, även om jag själv inte kommer att vara med och debattera så mycket efter oktober, är att vi får det här i knät och ska lösa ut det när vi har bytt regering. Det är dåligt föreberett hur man ska klara av de insatser som behövs i slutet på rättskedjan.
Jag skulle vilja att justitieministern kommenterade både det operativa och de investeringar som krävs för att det här ska fungera.
Karl Gustav Abramsson (S):
Jag är inte benägen att hålla med justitieministern om att regeringen tar det fullödiga ansvaret. Prognoserna, som man kan höra att justitieministern misstror en del, är uppbyggda tillsammans med alla de rättsvårdande myndigheterna: polis, åklagare, domstolar och i sista instans kriminalvården.
Man har förfinat prognosinstrumenten, och i dag säger man att man tror att man träffar ganska rätt. Då har man ändå inte byggt in vissa av de förutsättningar som skulle kunna påverka i negativ :- eller positiv, om man så vill - riktning, där man skulle kunna lagföra fler med fängelse som påföljd. Man har inte tagit tillräcklig höjd för det.
I slutet på den prognosperiod som man har i den rapport som jag nu håller upp - Rättsväsendets kapacitetsbehov åren 2010-2013 , utgiven av Brottsförebyggande rådet - alltså år 2010, skulle det fattas mellan 900 och 1 200 platser i kriminalvården.
Dessutom skulle det, enligt en rapport jag fick så sent som i dag, fattas drygt 1 miljard 2012 för den operativa verksamheten i kriminalvården. Vi får dessa rapporter från Regeringskansliet flera gånger per år. Om justitieministern misstror Seko kan jag ha viss förståelse.
Det är en part som ska tillgodose sina medlemmars intressen, och där kan det finnas en övervärdering på grund av att underlaget är lite tunt. Men att ministern misstror sina egna myndigheter på det sätt som antyds känns inte riktigt naturligt. Ministern talar om större flexibilitet i verksamheten. Det är klart att man kan tänka sig det.
Visst kan man flytta brottslingar från Haparanda till Skåne, men det är inte särskilt rationellt. Jag tror inte heller att kriminalvården skulle fungera om man hade 100 procents beläggning. Om man kommer upp i 90-95 procent tycker Kriminalvården själv att man har nått ganska höga tal.
Jag vet inte om justitieministern har tänkt sig att man ska hålla på och flytta människor hur som helst. Det måste väl ändå finnas något av närhetsprincip i kriminalpolitiken också?
Jag har också tittat på en del tidigare debatter som justitieministern har haft om rättsfrågor, polis och kanske framför att kriminalvården. Där har hon sagt att Kriminalvården ska sköta sig själv och att hon inte vill vara med och styra och ställa. Hon ser till att de har tillräckligt med resurser - vilket justitieministern alltså tror att Kriminalvården har - och så måste Kriminalvården inom egen hank och stör klara dessa uppgifter.
Det verkar som om det rör både den operativa verksamheten och också investeringar i mångmiljardbelopp.
Av de svar som justitieministern tidigare har lämnat och av det svar som jag har fått nu får jag en känsla av att detta med framförhållning inte är regeringens starka sida när det gäller kriminalvården. Kriminalvården får de pengar som ni tycker att de ska ha, och sedan får de klara sig.
Justitieministern kanske vill kommentera detta med att man inte vill blanda sig i hur myndigheten sköter det här jobbet och att man har behov av mer resurser.
Karl Gustav Abramsson (S):
Justitieministern vet lika väl som jag att om man har ett minskat utrymme att hantera kan inte heller Socialdemokraterna anvisa mer pengar än vad som finns. Är det 100 miljarder borta ur en budget är de borta. Det är bara så. Justitieministern! I den här rapporten, den här prognosen, som jag hänvisade till talas det om att man har förfinat prognosinstrumenten.
Justitieministern måste alltså misstro alla de fyra myndigheter som jobbar med det här om hon säger: Det här stämmer inte. Det är fullständigt orimligt. Sedan kommenterar justitieministern egentligen bara frågan om det operativa anslaget. Det långsiktiga har till exempel att göra med investering i nya fängelser. Östersund och Haparanda har varit på tapeten många gånger. Var är pengarna till att skapa de nya platserna? Vad jag vet finns de inte.
Sedan - jag kommer tillbaka till det - skulle jag gärna vilja att justitieministern kommenterar detta med att myndigheten själv, inom sin egen ram, ska hantera det här så att det fungerar. Om det bevisligen inte fungerar och pengarna inte räcker till undrar jag om man kan göra som justitieministern gjorde för några veckor sedan.
Hon åkte till Östersund och sade angående de häktesplatser som man skulle bli av med: Nej, de ska vara kvar. Det går inte att åka till Härnösand med dem som ska häktas, utan nu låter vi de här platserna vara kvar. Jag tycker att det lite grann liknar intervention i myndighetens egen förmåga att sköta sina egna uppgifter.
Vill man inte blanda sig i hur de sköter sina uppgifter och säger man att de får klara sig själva borde man väl heller inte hantera häktesfrågan på det sätt som justitieministern gjorde? Sannolikt kommer de här häktesplatserna att vara kvar i Östersund till långt fram på våren 2011.
Bodil Ceballos (MP):
Jag ifrågasätter inte att regelverket är rätt utformat. Det kanske det är. Men det är tillämpningen av regelverket som kanske inte alltid uppfyller de krav som i alla fall jag ställer på hur myndigheter ska följa regelverken. Ministern säger att de som är drabbade av den här situationen kan ges de uppgifter de behöver.
Då är det absolut inte tillfredsställande att en person som nu är drabbad av terroriststämpeln inte vet vad han är anklagad för. Det måste naturligtvis han och hans advokat få veta. De måste kunna lägga upp sitt försvar i domstolen. Jag utgår från att det blir en muntlig förhandling.
Det här kan ju inte vara en så enkel fråga att det inte skulle behövas. Men oavsett själva skuldfrågan, om man kallar den så, finns det ett antal andra parametrar som jag tycker är regeringens absoluta ansvar att ta hänsyn till när man beslutar om avvisning av människor.
Det gäller till exempel att inte splittra familjer i onödan, att inte bryta vårdkedjor och att inte avvisa någon till en plats där han eller hon riskerar tortyr, att fängslas eller annan förnedrande behandling.
Jag tycker att det är så oerhört viktigt att regeringen alltid har med de parametrarna i sina bedömningar också i sådana här ärenden, även om personen i fråga skulle anses vara en säkerhetsrisk på riktigt. För vad är det som säger att personen blir en mindre säkerhetsrisk för att han avvisas till ett annat land? Det kanske blir en större säkerhetsrisk för något annat land eller till och med här?
Man måste se till personen, till familjen, till hälsan och också till annat. Om en person riskerar att utsättas för tortyr så måste man vara oerhört vaksam innan man skickar i väg honom eller henne.
Man måste inte bara ta reda på vad Utrikesdepartementet säger om situationen i landet och om möjligheten att hitta ett gömställe någon annanstans i det landet, utan man får väl också lyssna på vad UNHCR och Amnesty tycker om situationen i landet. Det handlar inte bara om våra egna bedömningar. Jag upplever att våra egna bedömningar för det mesta är väldigt strikta.
Vi utvisar människor till länder som vi absolut inte borde utvisa några till. Just nu är det till exempel en man som ska avvisas till Kongo som jag känner till. Det är väldigt många som avvisas till länder där det finns stora problem och dit Amnesty och många andra menar att ingen borde skickas i väg.
Bodil Ceballos (MP):
Jag sade också att jag vet att statsrådet inte kan kommentera några enskilda ärenden. Det är helt riktigt. Så ska det naturligtvis vara. Men jag tycker att användningen av ett enskilt fall vid själva hanteringen av ärenden som sådan kan belysa en viss situation som andra kan också kan hamna i så småningom. Statsrådet berättar vilka verkställighetshindren är. Jag vill också säga att jag har väldigt stort förtroende för Migrationsöverdomstolen.
Jag utgår ifrån att det kommer att bli en väldigt stor skillnad mot tidigare med den här nya ordningen. Men jag menar att det finns andra verkställighetshinder också. Det är till exempel vårdsituationen. Det kan vara en människa som är sjuk. Jag menar att det också kan handla om familjesituationen. Vi har skrivit under barnkonventionen i det här landet. Jag menar inte att vi ska vara en tillflykt för alla terrorister i världen.
Men det finns alltså människor som lever här i dag. Det finns en konkret person som inte vet vad personen i fråga är anklagad för, som har barn här i landet, som är sjuk och som riskerar tortyr när han återvänder, enligt det han själv menar. Jag menar att det finns verkställighetshinder av alla dessa slag. Jag hoppas att det kommer att bli en mer rättssäker process framöver.
Nu är det här det första fallet som prövas enligt den nya ordningen, om jag har förstått saken rätt. Det kan kanske också sätta någon form av praxis. Men grunden för den här interpellationen är just detta med insynen.
Det bör vara varje människas absoluta rättighet att få ta del av alla handlingar i sitt ärende, att få ta del av vad man anklagas för, att få veta varför man är en säkerhetsrisk och varför man ska avvisas. Man ska inte bara behöva gissa sig till det. Den person som är anklagad - den som är terroristen - och advokaten måste få ta del av alla handlingar.