Hillevi Larsson (S):
Det här är en fråga som har dragits i långbänk. Problemet är att det under den förra mandatperioden var ett otroligt tryck på departementet med massor av viktiga propositioner. Bland annat genomfördes många reformer för homosexuella, och det gick på något sätt före. Det som är lite förvånande är att borgarna var väldigt ettriga under den tiden och ville att vi ändå skulle prioritera namnlagen.
Men nu har det plötsligt vänt. Den kritik som nu riktas mot oss socialdemokrater kan vi alltså rikta åt andra hållet. Då var det extremt bråttom. Nu är det inte lika bråttom. Men om det nu verkligen blir ett ordentligt arbete under nästa år kan jag nöja mig med det. Det är också viktigt att man verkligen går till botten med de problem som finns.
Det är, precis som nämns, snart 25 år sedan namnlagen sjösattes, och det har hänt väldigt mycket på den tiden. Samhället utvecklas och går framåt. En sak som har hänt, förutom det här med transpersoner, är att människor som känner att de tillhör ett annat kön får möjlighet att byta kön. Att människor får leva i enlighet med sin övertygelse och identitet är en positiv utveckling.
En annan sak som har hänt är att allt fler är sambor. Man kan gå från att vara sambo till att vara gift, och man skaffar barn i olika konstellationer. Man kan skaffa barn som sambo, och man kan skaffa barn som gift. Det här ställer till det lite, för reglerna är väldigt stelbenta. Det kan till exempel innebära att man får ett annat namn än sitt barn.
Om man föder ett barn som sambo och sedan gifter sig får det barnet ett annat efternamn. Barnen kan till och med få olika efternamn. Ett barn kan födas när föräldrarna är sambor, och när föräldrarna sedan gifter sig har barnet ett annat efternamn. Det är märkligt. Jag valde själv att behålla mitt efternamn när jag gifte mig, för jag tyckte att det spelade mindre roll. Min man heter Nilsson, och jag heter Larsson.
Det kunde liksom kvitta. Men det finns andra som är i en situation där de inte själva får välja vilket efternamn som ska komma först. Det är redan fastslaget. Den nuvarande namnlagen drabbar alltså även vuxna människor men framför allt barnen. Många föräldrar känner också att de vill ha samma efternamn som sina barn och att barnen ska ha samma efternamn.
Det är sådana stelbenta regler som det inte borde vara konstigt att ändra på. Det är brådskande, inte minst situationen för transpersoner. De är redan utsatta, och de möts av samhällets fördomar. Det är en svår process att byta kön.
Därför bör ett byte av namn främjas, även retroaktivt, så att man slipper avslöja att man en gång har tillhört ett annat kön. Det bör kunna ske innan man har genomgått hela könsbytet. Könsbytet kan ta lång tid, och då borde man i den processen kunna byta namn. Sedan finns det andra aspekter.
En del vill anta ett ortsnamn eller ett gammalt adelsnamn. Det finns många aspekter. Men det viktigaste är barnen. De föräldrar som skaffar ett barn som sambor och ett som gifta ska kunna låta alla barnen ha samma namn om de vill. Det ska gälla även för redan i dag utsatta transpersoner. Det skadar ingen annan och är bara till gagn för dessa människor.
Jag hoppas verkligen att det blir en rejäl översyn nästa år och att arbetet, utan att för den skull genomföras slarvigt, går relativt snabbt.