KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margareta Cederfelt (M):
Jag följer upp Hans Rothenbergs fråga till utrikesministern, och jag skulle egentligen vilja grunda den i Taiwans ställning som en självständig stat. Taiwan har faktiskt, och genomför, fria, självständiga och demokratiska val.
Taiwan representerar också de resultat valen genererar - det blir skifte av majoriteter i de fall valresultatet så visar, och så var det senast. Det är ett av de kriterier vi normalt ställer upp för en demokrati. Det finns fungerande civila institutioner, och det finns fungerande ministerier.
Just det som oftast efterlyses uppfylls, nämligen de kriterier som brukar ställas på en självständig stat. Jag får be om ursäkt för att jag står här och sluddrar lite grann; jag har varit hos tandläkaren och är fortfarande bedövad i munnen. Min fråga till utrikesministern är varför det är så svårt att acceptera och erkänna Taiwan som självständig stat.
Jag känner väl till Kinas förhållningssätt, men jag tycker att det är tråkigt att ett litet, demokratiskt land ska hamna i skuggan av en stor auktoritetsstat.
När det sedan gäller säkerhetsrådet skulle en observatörsplats där kunna ytterligare underlätta för Taiwan att räknas och höras i andra internationella sammanslutningar samt bidra till en fredssituation i den delen av världen.
Det är lika viktigt att det finns fred, lugn och ro och demokratier i den asiatiska delen av världen som i den europeiska.
Margareta Cederfelt (M):
Jag tackar utrikesministern för svaret på min interpellation till statsministern. Jag måste dock säga att jag är förvånad över det svar jag erhållit.
Jag har genom medierna tagit del av den diskussion som statsministern hade med Polens premiärminister under sitt besök och som utrikesministern talar om.
Man diskuterade flera viktiga frågor om samarbetet mellan Polen och Sverige inom ekonomi och andra frågor, men också viktiga frågor om kvinnors rättigheter. Utrikesministern säger i sitt svar att Sverige och Polen har diskuterat jämställdhetsfrågor som pappaledighet, barnomsorg, könsrelaterat våld med mera.
Varför har då inte en så pass angelägen fråga som kvinnors rätt att själva bestämma över och ta ansvar för sin kropp och deras möjlighet till SRHR funnits med på agendan? Jag kan inte förstå detta.
Socialdemokraterna säger sig driva en feministisk politik och gick inför valet ut och talade om, väldigt starkt och tydligt, att deras röst skulle vara en röst för kvinnors rättighet att bestämma över sin kropp. Detta var före valet.
När nu statsministern åker till ett land som ligger nära oss, Polen, och diskuterar jämställdhetsfrågor borde det vara på sin plats att också lyfta fram kvinnors rätt till abort. Jag säger detta eftersom Polen faktiskt inte tillämpar fri abort. Jag har flera gånger hört utrikesministern tala om hur viktigt det är med kvinnors rätt till abort.
Jag har tidigare hört åtskilliga ledande socialdemokrater tala om kvinnors rätt till abort. Till exempel har ordföranden för S-kvinnor sagt att hon ser med oro på utvecklingen i Europa; flera europeiska länder har börjat ifrågasätta aborträtten, går mot striktare lagar och är på väg att helt förbjuda abort.
Även Veronica Palm har lyft fram frågan, faktiskt direkt relaterat till statsministerns besök i Polen. Därför tycker jag att det är oerhört angeläget att få ett svar på frågan här i dag. Utrikesministern sa att Sveriges ståndpunkt när det gäller kvinnors rätt till abort är väl känd.
Om den filosofin skulle tillämpas i ett stort antal frågor fanns det ingen anledning att över huvud taget föra någon diskussion, då den svenska ståndpunkten är väl känd. Jag skulle vilja säga att det är viktigt att ta alla möjligheter att lyfta fram frågor om kvinnors rättigheter. Därför anser jag att min interpellation fortfarande till viss del är obesvarad.
Varför tog statsministern inte upp Polens förbud mot aborter under mötet med Polens statsminister?
Margareta Cederfelt (M):
Jag tackar utrikesministern liksom Hillevi Larsson för inläggen här. Jag uppfattade statsministerns diskussion med Polen som att det inte endast var frågor relaterade till EU, och Sverige-Polen relaterat till EU, som diskuterades. Det handlade också om det svensk-polska samarbetet.
När det handlade om det svensk-polska samarbetet var frågan: Hur ska Sverige och Polen kunna samarbeta, lära av varandra och utvecklas vidare? Vad jag förstår var det flera viktiga frågor ur ett jämställdhetsperspektiv som berördes. Jag har också förstått så mycket som att diskussionen inte var helt enkel inledningsvis men att det etablerades en bra relation.
Samtidigt vill jag återigen understryka att om Sverige ska ha en trovärdighet när det gäller en feministisk politik och att driva kvinnors rättigheter är det viktigt att ta upp känsliga frågor, till exempel abortfrågan i det här sammanhanget. Polen tillämpar inte fri aborträtt och står inte på samma sätt för kvinnans rätt till sin egen kropp.
Det är viktigt när Sveriges statsminister åker ut och träffar sin motsvarighet i Polen att lyfta upp frågan och våga gå utanför den komforta zonen och ta upp en fråga som är angelägen inte minst för de polska kvinnorna.
Det handlar om Sveriges trovärdighet och Socialdemokraternas trovärdighet att kunna stå upp och lyfta fram en fråga som är så pass viktig som kvinnans rätt till att bestämma över sin egen kropp. Det är viktigt och angeläget att stärka kvinnors ekonomiska situation. Kvinnor ska ha en möjlighet att arbeta. Jag håller helt med om detta. Det var också något som diskuterades.
Där kommer barnomsorgsfrågorna in. Det är utmärkt att dessa diskuteras och att Sverige och Polen kan samarbeta. Men likaväl som jag tycker att det är viktiga frågor anser jag också att frågan om kvinnors rätt till sin egen kropp och att kunna bestämma över den ska tas upp när det är det är ett så pass viktigt möte som det har varit mellan statsministern och Polens premiärminister.
Margareta Cederfelt (M):
Nu hoppas jag kunna få detta utrett än en gång. Jag har uppfattat att diskussionen inte handlade om EU-nivån. Handlade diskussionen om Sverige-Polen kontra EU? Jag uppfattade att diskussionen handlade om Sveriges och Polens samarbete, fru talman.
Jag kan därför inte riktigt förstå Hillevi Larssons inlägg där hon hela tiden refererar till EU och inte säger någonting om att diskussionen handlade om samarbetet mellan Polen och Sverige. Jag måste också ställa en fråga om hur Sverige ska kunna påverka om inte frågan lyfts upp på bordet till diskussion. Även om en svensk ståndpunkt sägs vara känd måste den ju diskuteras.
Den måste finnas med på agendan. Annars kan jag inte se att Sverige skulle kunna bidra till påverkan och utveckling. Jag hoppas innerligt att den svenska regeringen och statsministern ser till att lyfta en så pass viktig fråga som kvinnans rätt till sin kropp i andra samtal som statsministern för.
Det gäller speciellt när det är en diskussion om samarbete som ska handla om jämställdhet och kvinnors rättigheter och möjligheter. Jag hoppas att statsministern som högsta företrädare för den svenska regeringen inte väljer att vara tyst oavsett vilken anledning det kan handla om.
Margareta Cederfelt (M):
Jag tackar utrikesministern för svaret på min interpellation. Jag instämmer fullt ut i beskrivningen av den obehagliga utveckling som råder i Ukraina och i beskrivningen av den olagliga annektering som Ryssland har gjort.
Jag delar också bilden att Sverige har agerat och i dag agerar på ett kraftfullt sätt. Sverige har en tradition att i sin utrikespolitik vara en tydlig röst för frihet och mänskliga rättigheter runt om i världen.
Sverige har också sedan lång tid tillbaka ett engagemang i Öst- och Centraleuropa, ett engagemang som vi ska vara stolta över och ett arv som förpliktar oss att fortsätta. Därför är det angeläget att vi stöder Ukraina och Krim i den besvärliga situation som råder just nu. Det finns mycket att säga om hur situationen ser ut.
Jag tänker på den rapport som Amnesty har släppt i dagarna, Violations of the Rights to Freedom of Expression, Assembly and Association in Crimea . Den visar mycket tydligt hur pass negativ och allvarlig utvecklingen på Krim är.
Jag tycker att det är bra att regeringen tydligt uttalar en vilja och en intention att stödja Krim och även visar i handling att man gör det. Men jag skulle gärna vilja höra lite mer om hur ministern och regeringen arbetar för att stödja att de mänskliga rättigheterna förbättras på Krim. Jag gör detta eftersom den ryska annekteringen nu har pågått länge.
Medierna tystnar. Det står inte längre så mycket att läsa om vad som sker. Det blir vardag av den hemska utveckling som pågår. Därför tycker jag att det är viktigt att lyfta upp frågan. Jag tycker också att det är viktigt att tydliggöra vad Sverige gör.
Vi från Moderaternas sida och - här gör jag mig till talesperson utan att ha talat med mina allianskollegor - vi från Alliansens sida ser det som oerhört angeläget att Sverige fortsätter att driva på när det gäller att stärka de mänskliga rättigheterna på Krim.
Margareta Cederfelt (M):
Jag kan bara instämma i att Ryssland måste ta sitt ansvar när det gäller Krim. Jag vill återigen framhålla hur viktigt det är att man beaktar de mänskliga rättigheterna.
Det är viktigt att omvärlden i detta läge agerar på ett tydligt sätt genom att visa att man inte accepterar den utveckling som pågår och genom att försvåra, fördyra och fördöma Rysslands aggressiva beteende, inte minst mot krimtatarerna.
I detta läge är det också viktigt att bevaka vad det är som händer.
När människorättsaktivister utsätts för hot och när medierna inte kan skriva att personer blir förföljda är risken att det uppstår en självcensur, att medborgarna inte vågar engagera sig, att medborgarna blir rädda för att uttrycka sig och att samhället lamslås.
På många andra håll i världen har vi sett att det kan få förödande effekter, inte bara där och då utan under lång tid efteråt. Därför är det angeläget både för i dag och i morgon att omvärlden står upp för Krim och krimtatarerna. Sverige har varit och är en stark aktör.
Jag är övertygad om att Sveriges röst behövs inom EU för att EU ska fortsätta att stå enat, fortsätta med sina blockader, fortsätta med sina ekonomiska sanktioner och fortsätta att vara en tydlig röst för Krim, krimtatarerna och Ukrainas rätt till självbestämmande.
Margareta Cederfelt (M):
Kerstin Lundgren tog upp en, som jag ser det, oerhört viktig och central fråga: Är det till gagn för demokratin eller ej att flera länder med skilda samhällssystem - några diktaturer, några demokratier - finns inom samma organisation? Kan detta leda framåt i demokratisk riktning, med respekt för de värden som vi håller högt i Sverige med flera andra länder?
Ja, skulle jag vilja säga. Det är oerhört angeläget att använda de internationella organisationerna - OSSE, FN och Europarådet, för att nämna några - på detta sätt. Men det gäller att ha sin kompass rätt och riktig och att kalla en ko för en ko och en diktatur för en diktatur och absolut inte darra på manschetten i de sammanhangen.
Det ska vara en hög diskussion - det är det enda sättet att komma framåt. När det gäller arbetet med valobservatörer är Odihr en oerhört central del för att kunna utföra valobservationer, som jag nämnde i mitt anförande. Jag vill nämna det exempel som Kent Härstedt tog upp: Azerbajdzjan. Odihr var inte välkommet dit.
Från OSSE:s sida var det självklart att vi inte skulle delta - det fanns inget att diskutera. Precis på detta sätt kommer OSSE att fortsätta att agera också framöver. Återigen: Det är viktigt att veta hur ett arbete ska bedrivas.
Margareta Cederfelt (M):
Likheten är förvisso stor när det gäller synsättet på internationellt arbete. Det tackar jag Kerstin Lundgren för. Det är kanske just för att likheten finns i det svenska riksdagen som det emellanåt låter som att vi inte har någon skiljaktighet.
Men jag skulle åter vilja understryka att det just i de internationella forumen, var vi än befinner oss, är angeläget att hålla den svenska kompassen klar och tydlig och stå upp för demokrati.
Vid OSSE:s sommarmöte, som snart kommer att hållas - förra gången var det i Helsingfors, eftersom det är 2015 som vi debatterar nu - bör vi till exempel tala om det som händer i Ukraina som den ryska aggressionen, inte en kris. Det handlar inte om en kris, utan det handlar om att ett land har invaderat sin granne.
Så ska vi fortsätta att debattera för att komma framåt.
Margareta Cederfelt (M):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. Därefter går jag över till mina frågor till Pyry Niemi. Den första frågan handlar om det östliga partnerskapet. Jag lyssnade på Pyry Niemis anförande, men jag uppfattade ingenting om det östliga partnerskapet. Jag hoppas att det beror på tidsbristen. Det östliga partnerskapet är oerhört angeläget.
Visst, Sovjet finns inte mer, men geografiskt finns länderna kvar. De är numera självständiga efter det att Sovjetimperiet föll. Länderna har uppenbara problem och är beroende av samarbete med omvärlden för att komma vidare. Jag vill här få bekräftat att Socialdemokraterna kommer att arbeta för att stödja det östliga partnerskapet. Den andra frågan handlar om Kuba.
Det är välkommet att det finns en demokratiseringsprocess på Kuba, men det finns ju också mycket erfarenheter att falla tillbaka på när det gäller att stödja ett land som går ifrån diktatur till demokrati. Många fel har begåtts genom tiderna. Historien förskräcker i en hel del fall.
Är detta synsätt något som också kommer att finnas med i regeringens arbete för ökad demokrati på Kuba? Jag nämner detta eftersom jag heller inte hörde något om detta i anförandet.
Margareta Cederfelt (M):
Jag återkommer till Kuba. Så långt är allt väl när det gäller att bygga upp rättsstaten och dess principer. Men jag vill slå ett slag för näringslivet och företagande. Näringslivet och företagandet är underutvecklat på Kuba. Ska det vara möjligt att driva in skatter, att få arbetstillfällen, att få tillförsikt och att få självförsörjande måste det också till ett fungerande näringsliv.
För att det ska finnas ett näringsliv och ett företagande krävs det utbildning. Detta är två frågor som är centrala för Kuba. Jag hoppas att det också finns med i det socialdemokratiska synsättet, precis som det gör i vårt moderata synsätt. Jag vill lyfta upp denna fråga därför att företagandet behövs.
Margareta Cederfelt (M):
Jag har en fråga till Pernilla Stålhammar angående den feministiska utrikespolitiken. Jag tycker också att det är viktigt att kvinnors rättigheter stärks. Det handlar om kvinnors möjlighet att försörja sig och om kvinnors delaktighet i samhället.
Pernilla Stålhammar talar om att kvinnor ska vara med till 50 procent. Jag vill bara förvissa mig: Det handlar väl inte om att Miljöpartiet vill införa kvotering och strävar efter att andra länder eller organ ska kvotera när det gäller deltagande i olika processer?
Margareta Cederfelt (M):
Det handlar om att stärka kvinnor men också om att öka medvetenheten om vad kvinnor kan tillföra. Jag vill i det här sammanhanget lyfta fram och slå ett slag för kvinnors möjlighet till företagande och till försörjning. En sak som har varit väldigt framgångsrik i sammanhangen är precis det som jag nämnde i mitt anförande, nämligen mikrolån.
Det handlar om att kunna låna små belopp och starta en verksamhet som leder till en vinst och en möjlighet för kvinnan att försörja sig och sina barn och därmed kunna få en position i sitt samhälle och inte behöva vara den som alltid måste be om en allmosa. Jag skulle vilja få Pernilla Stålhammars reflektion om kvinnors möjlighet till företagande.
Margareta Cederfelt (M):
Bakom betänkandet står ett enigt utskott. Förhandlingarna om avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Kazakstan har pågått länge, ända sedan 2011.
Avtalet är viktigt ur flera perspektiv - inte minst för att det faktiskt är det första avtal som EU och dess medlemsstater ingår med ett land i Centralasien.
Dessutom syftar avtalet till att stärka de redan befintliga ekonomiska förbindelser som finns mellan EU och dess länder och Kazakstan samt till att stärka de mänskliga rättigheterna. Detta är oerhört angeläget när det handlar om Kazakstan.
Sverige har, precis som resten av världen och länderna i EU, ett omfattande handelsutbyte med Kazakstan. Kazakstan är rikt på råvaror och har utvecklat sin handelsverksamhet och satsat på internationella handelsöverenskommelser. Det är naturligtvis oerhört positivt för såväl Kazakstan som omvärlden.
Men det stora problemet i Kazakstan är landets bristande respekt för demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. I mars 2016 genomförde Kazakstan ett val till parlamentet.
OSSE fanns på plats för att övervaka valet och konstaterade att det långt ifrån kunde anses leva upp till OSSE:s principer för ett fritt och demokratiskt val. I Kazakstan har den sittande presidenten Nazarbajev väldigt stor makt och stort inflytande över hur landet styrs.
Kazakstan blev självständigt från Sovjetunionen 1991, och den nuvarande presidenten är den enda som har funnits i landet, herr talman. Han har också lyckats förhandla fram att han i princip är president på livstid. Vid kommande val kan efterföljande presidenter enligt lagstiftningen endast väljas om en gång.
Jag vill också lyfta fram några av de frågor som gör att rättsstatens principer och mänskliga rättigheter inte fungerar så som de borde i Kazakstan, herr talman. Det är till exempel endast presidenten som har rätt att upplösa parlamentet.
Det är också bara presidenten som har rätt att ta initiativ till författningsändringar och att utfärda tillfälliga författningar, så kallade dekret. Tidigare fanns det en författningsdomstol; den har nu ersatts med ett konstitutionellt råd där endast presidenten har vetorätt.
För att ett nytt parti ska kunna registreras i Kazakstan krävs att det har minst 50 000 medlemmar och att det är registrerat i landets samtliga regioner. Presidenten har också rätt att utse och avsätta domare vid såväl lokala som regionala domstolar. Enligt internationella korruptionsindex är korruptionen utbredd i Kazakstan.
Inom rättsväsendet förekommer misshandel av såväl misstänkta som fångar. Jag kan säga åtskilligt mer, men jag stannar vid detta. Min och utskottets förhoppning är att samarbetsavtalet med Kazakstan ska innebära en positiv utveckling i landet när det gäller rättsstatens principer, respekten för mänskliga rättigheter och demokratin, herr talman.
På så sätt kan medborgarna i Kazakstan få ett bättre liv, inte bara ekonomiskt utan också på alla andra plan.
Margareta Cederfelt (M):
Gustav Fridolin tog upp flera angelägna frågor. Jag ska hålla mig till en av dem, nämligen flyktingfrågan. Den ser jag som en av de absolut viktigaste frågorna på EU:s agenda i dag. Hur ska EU kunna bidra för att skydda de människor som har behov - de som söker asyl och har asylskäl?
Jag tänker här på Dublinförordningen, som ofta nämns. Man säger att den har havererat. Det är naturligtvis allvarligt.
Margareta Cederfelt (M):
Jag instämmer i det som utbildningsministern nämnde, nämligen att det behövs en översyn av regelverket och möjligheterna för att kunna hantera flyktingsituationen. Samtidigt är det viktigt att komma ihåg att det är en kris nu. Det är människor som står och faller och som flyr för sina liv. Det tar tid att göra nya överenskommelser. Dublinförordningen finns.
Det finns också överenskommelser som ska förbättras och som handlar om europeiska asylsystem och om att stärka Europeiska stödkontoret för asylfrågor. Men vad gör regeringen mer explicit? Det skulle vara intressant att höra mer om detta, för det är människor som står och knackar på dörren till Europa nu för att söka sig en fristad.
Frågan kan inte vänta: Vad gör regeringen?
Margareta Cederfelt (M):
Jag har en fråga till arbetsmarknadsminister Ylva Johansson. Det är en allmänpolitisk fråga, och den handlar om bostadsmarknaden. Behovet av bostäder är stort. Boverket har kommit fram till att det behövs 700 000 bostäder till 2023. För att vi ska kunna nå detta mål och lösa dagens besvärliga situation behövs det inte bara byggande.
Det behövs också en förenklad regelprocess, och det arbetet påbörjade Alliansen. Många uppfattar att denna process nu har avstannat, vilket givetvis inte är bra. Det behövs bostäder. Det är inte kapital, tid i bostadskö eller kontakter som ska avgöra om en person får en bostad.
Är regeringen beredd att fortsätta det arbete med att förenkla byggprocessen som vi inledde så att det snabbare blir fler bostäder?
Margareta Cederfelt (M):
Jag vill fråga statsministern om uppfinningar. Uppfinningar bär Sverige framåt. Uppfinningar gör att vi är ett föregångsland i mångt och mycket. Men tyvärr är kvinnor fortfarande underrepresenterade när det gäller uppfinningar. 6 procent av de patent som tecknas i Sverige har en kvinna som innehavare. Så kan det inte fortsätta, absolut inte. Det måste till en ändring. Det handlar om kvinnors företagande. Det handlar om kvinnor på ledande positioner.
Det handlar om kvinnors arbetsmiljö. Vad kommer statsministern att göra för att det ska bli fler kvinnliga uppfinnare? Uppenbarligen handlar det inte om industrikansler, och det handlar inte om industriråd. Det handlar om helt andra åtgärder. Det handlar heller inte alltid om fler kvinnor på teknikutbildningar, för det måste vara många fler kvinnor som har en teknikbakgrund än de 6 procent som tecknar patent. Det måste till någonting annat. Det måste till förebilder. Det måste till lån.
Det måste till ett positivt klimat.
Margareta Cederfelt (M):
Min fråga går till utrikesminister Margot Wallström. Jag lyfter upp frågan om regeringens årliga rapporter om mänskliga rättigheter i specifika länder. Tidigare år har Utrikesdepartementet alltid publicerat årliga rapporter om mänskliga rättigheter i enskilda länder.
Det har inte kommit någon rapport från den nuvarande socialdemokratiska rödgröna regeringen sedan 2014. Varför inte det? När kan det komma nya rapporter? Jag ställer frågan därför att det i tider när mänskliga rättigheter ifrågasätts på allt fler håll är viktigt att Sverige står upp för dessa. Det är också så att när regeringen inte publicerar rapporter blir riksdagen liksom intresseorganisationer hänvisade till andra källor.
Så kan det inte vara. Det är viktigt att Sveriges regering presenterar dokument.
Margareta Cederfelt (M):
Så långt låter allting väl. Men om nu frågan verkligen är en hörnpelare för regeringen, varför har vi inte fått information om hur utvecklingen ska se ut? Varför har det inte presenterats en enda rapport? Det är inte rimligt att det när mänskliga rättigheter verkligen dallrar världen över inte kommer några dokument från Sveriges regering. Det är nu som de svenska värderingarna behövs. De har behövts under hela 2015 och halva 2014.
Det är detta jag efterlyser. När händer det något?