Mikael Damberg (S):
Jag tackar Helena Bonnier för en viktig interpellation. Frågan är hur vi nu möter den stora utmaning som Sverige står inför med att hantera de nyanlända som kom inte minst 2015. Det är en av de stora utmaningarna på svensk arbetsmarknad. Vi ser nu hur jobben blir fler. Det är hög sysselsättning och sjunkande arbetslöshet, särskilt för ungdomsgruppen.
Vi har nu väldigt låga nivåer på ungdomsarbetslösheten, faktiskt de lägsta siffrorna på över tio år. De grupper som är fast i arbetslöshet eller riskerar att fastna i arbetslöshet är de grupper som har varit borta från arbetsmarknaden ganska länge eller som är nyanlända och kämpar med att komma in. I takt med att arbetslösheten sjunker blir det svårare grupper som blir kvar i arbetslösheten, och då krävs det nya insatser. Det tror jag att vi är helt överens om.
Det är också bra att vi verkar vara överens om att det är viktigt med stora utbildningssatsningar. Om man inte har en grundläggande utbildningsnivå blir det väldigt svårt att klara sig i samhället i största allmänhet. Det handlar inte bara om att ta sig in på arbetsmarknaden. Det handlar också om hur man klarar sig som samhällsmedborgare. En av de viktiga förändringar vi gör nu är införandet av utbildningsplikten.
När människor har kommit till Sverige för att ta del av vissa insatser från det offentliga finns det möjlighet att ställa krav på att de ska delta i utbildning för att få det ifrågavarande stödet. De som kommer får alltså möjligheter, men det ställs också krav på dem att delta i utbildning. Jag ska inte gå in på detta för mycket, men det är klart att vi är ganska nöjda med att vi nu är uppe i nästan 10 000 extratjänster.
Vi har lovat upp till 13 000 extratjänster, men det här ligger över plan. Nu ligger vi före planen vad gäller extratjänster, som är en enorm möjlighet att ge en extra hjälpande hand, kanske i äldreomsorgen, i förskolan eller i den ideella sektorn, där det finns många organisationer som vill erbjuda de nyanlända eller långtidsarbetslösa en ny möjlighet.
När det gäller traineejobben och statistiken: Den förra valrörelsen handlade väldigt mycket om hur vi skulle få ned ungdomsarbetslösheten. Traineejobben var riggade på det sättet att de egentligen var en praktikmöjlighet för de ungdomar som hade gymnasieutbildning, så att de kunde komma in på svensk arbetsmarknad. Det är inte så att vi har misslyckats med det, utan det behövs inte längre. Traineejobben behövs inte. Det är inte ungdomar med gymnasieutbildning som har svårt att få jobb på svensk arbetsmarknad i dag.
Man måste vara så pragmatisk att man stryker åtgärder som inte spelar någon roll och i stället riktar insatserna mot de grupper som vi kan vara överens om har problem. Det är där man kan göra stora insatser. Det är helt klokt att styra om på det sättet. Jag redogjorde i mitt interpellationssvar för ganska många olika insatser som nu riktas till de här grupperna. Om jag får zooma ut igen: De här specialinsatserna behövs.
Men det som verkligen skapar fler jobb som är ganska enkla att ta sig in i är att vi håller igång svensk tillväxt på en hög nivå. Vi har räknat med en tillväxt på 3 procent i år och en hög tillväxt även nästa år, högre än våra grannländer. Arbetsförmedlingen räknar med att det i år och nästa år skapas ungefär 150 000 nya jobb i Sverige.
Åtta av tio av de nya jobben kommer att gå till människor som är födda utanför Sverige eftersom arbetslösheten har sjunkit kraftigt bland infödda svenska medborgare eller människor som har levt hela sina liv här, samtidigt som vi har sett att den kvarvarande arbetslösheten finns i andra grupper. Den stora insatsen är alltså att hålla igång tillväxten och jobbskapandet.
Det skapas inte bara jobb för ingenjörer och professorer utan även för städare, köksbiträden och undersköterskor i en konjunktur som växer.