KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Jag skulle gärna vilja tacka Elin Lundgren för att hon har ställt denna interpellation eftersom den handlar om en viktig fråga. Det finns få frågor i vårt land som diskuteras så mycket som polisen, dess närvaro och effektivitet och vad den ska göra.
Jag vill börja med att konstatera att det under tidigare mandatperioder under statsrådets företrädare skedde en stor centralisering av polisväsendet.
Jag minns hur dåvarande ledamoten av justitieutskottet Torkild Strandberg beställde en utredning om hur många polisstationer som hade lagts ned under åren 1998-2005, tror jag att det var. Det var i storleksordningen 100.
Jag välkomnar Elin Lundgrens uppfattning på denna punkt, nämligen att det är oerhört viktigt att polisen finns närvarande i hela landet och att allmänheten känner att den är tillgänglig.
En av de saker som man kan konstatera är att den stora centralisering och det borttagande av polisstationer som skedde under tidigare år inte hade någon förankring, vare sig hos socialdemokratiska riksdagsledamöter eller hos allmänheten. Fru talman!
Jag var själv med vid något tillfälle i den lilla orten Rimbo, som har kanske 5 000 invånare, där polisstationen lades ned och det blev stor ilska och vrede. Jag var också med när denna ort återfick sin lilla polisstation 2009, tror jag att det var.
Detta är en ganska bra illustration till att det har skett ett skifte, och jag tror att det finns en stor uppslutning bakom att polisen ska finnas tillgänglig på fler orter.
Jag var bekymrad, vilket jag tror att många socialdemokratiska riksdagsledamöter också var, över den politik som bedrevs under ett antal år under statsrådets företrädare. Det gällde också nedläggningen av ett antal tingsrätter.
Vi såg även samma sak när det gällde Tullverket, nämligen att det fanns en tendens att vilja centralisera mycket. Jag kan förstå att effektivitetskrav gör att det ofta blir en centraliseringsvåg. Men samtidigt är det precis som Elin Lundgren säger, nämligen att man då kommer att abdikera i fråga om närvaro i många områden i Sverige.
Det tror jag inte att det finns folklig förankring för. Därför ser jag mycket positivt på interpellationens intentioner om att vi ska ha en polis som känns och är närvarande över hela landet. Det har varit en lisa att se att inte bara antalet poliser har ökat utan också att vi har kunnat öppna många polisstationer igen.
Jag tror att det har en bred förankring hos hela allmänheten, trots de problem som statsrådet säkert är medveten om fortfarande finns och som Elin Lundgren påtalar med långa väntetider när något verkligen händer och man behöver polisen men den inte finns tillgänglig.
Gunnar Andrén (L):
Jag har läst Socialdemokraternas affärsplan. En del ironiserar över själva uttrycket affärsplan. Det tänker inte jag göra. Jag tycker att det är bra. Det är i själva verket en plan för hur vi ska säkra välfärden i vårt land.
Den handlar om behovet av forskning, av företagsamhet, av konkurrenskraft, som Jörgen Andersson just var inne på, av vinst i företagen, av innovationer och av investeringar. Fru talman! Inget företag i detta land anställer någon enda person om man inte behöver denna persons tjänster.
Det är den centrala frågan, alltså om man behöver mer arbetskraft eller mindre arbetskraft. I dag har vi den situationen att efterfrågan är vikande på många områden. Inte minst Raimo Pärssinen vet det från skogsföretagsamheten i Gävleborgs län.
Jag kan själv referera till ett företag i vår region, Hallstavik, som numera har drabbats av en arbetslöshet. Motsvarande arbetslöshet i Stockholm skulle handla om 100 000 personer. Detta är mycket allvarligt för varje människa som blir arbetslös.
Därför gäller det också att ha fokus på vad som är det viktiga i denna situation, så att vi inte hamnar i en spansk eller grekisk situation.
Det är riktigt som Patrik Björck säger, om jag ska skifta fokus en smula, att Folkpartiet är för att vi ska återgå så snart som det är möjligt - det är en viss reservation - till att ha en arbetslöshetskassa som kan ge ungefär 80 procent av lönen. Det är riktigt att det är målet. Men vad Patrik Björck glömmer är att man inte kan göra detta isolerat. Ni är emot många andra saker.
Vi vill ha en obligatorisk arbetslöshetskassa. Det är Socialdemokraterna emot. Men det är lika allvarligt för den som är med i facket som den som inte är med i facket om vederbörande blir arbetslös. Vi är för många andra saker inom mitt lilla parti också, nämligen avtalsenliga ungdomslöner. Det är egentligen också Socialdemokraterna för, utom Stefan Löfven som var emot det som Metallordförande.
Det finns en lång rad sådana saker som gör att man inte kan isolera en enda sak. Då kommer man nämligen att få ett ökat bidragsberoende, även om arbetslösförsäkringen i grund och botten är en försäkring. Det är mycket viktigt att komma ihåg detta. Det handlar inte om bidrag, utan det handlar om en försäkring.
När man drabbas av arbetslöshet är det samma sak som när man kanske drabbas av sjukdom eller något annat. Det är mycket allvarligt för den enskilda individen, nämligen att den ekonomiska tryggheten går förlorad. Det är mycket viktigt att vi har ett socialt skyddsnät i fråga om detta.
Men mitt bekymmer när det gäller Socialdemokraterna är att de fokuserar bara på den ena delen av hur vi ska trygga jobben, nämligen de som har drabbats just nu. Men vi måste också fokusera på annat. Det är den stora förtjänsten med den affärsplan som ni lade fram, nämligen att den tar sikte på att vi ska ha ett konkurrenskraftigt och framtidsinriktat näringsliv.
Det hoppas jag att ni vid andra tillfällen lägger mer vikt vid.
Gunnar Andrén (L):
Även om det är många hundratusentals människor som har besökt Skogsmuseet i Lycksele under de senaste decennierna är det möjligen inte alla riksdagsledamöter som har varit där, och kanske inte ens statsrådet. Jag tillhör dem som har besökt museet vid många tillfällen, och jag tycker att det är en stor nationell tillgång.
Museet ligger centralt i förhållande till Lycksele, men i förhållande till många andra delar av Sverige ligger det inte helt centralt. Det är en komplikation i sammanhanget. Jag tror för min del att det är viktigt att man i denna typ av museer och inte minst i andra sorters forskningsinstitutioner som vi har i olika delar av landet - ända uppe i Abisko, där man fastställer åldern på trä - tar i anspråk modern teknik.
På så vis kan man möjliggöra för fler att ta del av de viktiga insatser som finns till exempel på Skogsmuseet. Vi har sådant också på andra ställen, där man med modern överföringsteknik kan ta del av de många viktiga saker som görs där, både när det gäller vilka tillgångar från skogen man har och vilka möjligheter skogen ger.
Just Skogsmuseet i Lycksele har en stor samling av äldre teknik som kanske inte just är så aktuell för skogen i dag och för modernt skogsbruk. Däremot är det intressant att titta på detta när man kommer dit. Vattnet, malmen och skogen tillhör onekligen våra basindustrier.
Isak From, som har ställt denna angelägna fråga, pekar också på vilket stort förädlingsvärde detta har och vilket nationellt intresse det finns av att utveckla dessa basindustrier för vårt land. Vi kan konstatera att när det gäller just skogen har vi mer skog eller fler träd nu än någonsin i detta land. Det finns ingen brist på skogsråvara, och för det har vi att tacka någonting som det är viktigt att vi slår vakt om, nämligen ett rationellt skogsbruk.
Vi behöver en rationell verksamhet på alla områden, men det rationella skogsbruket är en mycket stor tillgång. Där spelar de kunskaper som kan skapas både vid skogliga akademier och på andra ställen, till exempel Skogsmuseet i Lycksele, en viktig roll. Skogsindustrin är i dag hårt konkurrensutsatt.
Det gör att det är svårt att få fram pengar till att utveckla den typ av verksamhet som Skogsmuseet representerar. Det är alldeles uppenbart att företagen blir alltmer internationella - Stora Enso är ett jättebra exempel på det - och i stor utsträckning styrs så.
Därför tror jag att det är viktigt att se att detta är en nationell fråga i bemärkelsen att det är angeläget att verksamheten kan fortbestå och utvecklas med just den inriktning som jag har talat om - ungefär som Riksteatern som kan resa runt i landet. Man ska ta vara på den viktiga verksamhet som bedrivs på många fler platser i vårt land. Där ger den nya tekniken många fler nya möjligheter i dagens läge än tidigare.
Gunnar Andrén (L):
När min far blev färdig läkare 1943 fanns det ungefär 3 000 läkare i det här landet. Det rådde stor läkarbrist och även brist på specialistläkare. Han blev röntgenolog. När han pensionerades 1983 fanns det ca 13 000 läkare. Det var stor brist på specialistläkare.
År 2013, 30 år senare, har vi ca 33 000 läkare. Och hur ser situationen ut? Vi har stor brist på läkare och särskilt på specialistläkare. Vad beror detta på? Det beror framför allt på att vi har nya krav på behandlingar, nya kunskaper och nya möjligheter.
Allt fler människor ställer berättigade krav på att bli väl behandlade och kunnigt behandlade, kunnigare än någonsin tidigare. Det gör att bristen på specialistläkare, och där talar jag av egen erfarenhet, är mycket stor. Det är en mycket stor förmån att kunna bli behandlad av mycket kunniga läkare här i landet.
Är det någonting som utmärker vården i Sverige är det stor kunskap hos olika specialister. Så sent som i går träffade jag en 31-årig nyligen utexaminerad specialist i neurologi på Karolinska sjukhuset. Det var en kvinna. Hon kommer att vara aktiv under många år.
Jag tror för min del att vi också måste se på relationen att vi har väldigt höga krav på sjukvård och att vi är ett litet land. Sverige har 10 miljoner invånare. I Norden är vi ungefär 25 miljoner.
Om vi jämför med till exempel Tyskland som har 90 miljoner, för att inte tala om Amerikas förenta stater med 300 miljoner eller någonting sådant, har de naturligtvis en helt annan bas att utbilda många fler specialister. Att vi är så få gör att ytterligare samverkan på olika specialistområden är absolut nödvändigt.
Språksvårigheterna är ganska små på just läkarområdet eftersom alla läkare egentligen kan engelska språket. Jag har någon insikt i bukspottkörtelcancer eftersom en släkting är professor inom det området.
En gång per år samlas 800 av världens ledande specialister i Chicago eller var det nu kan vara för att utbyta erfarenheter.
Det förhållandet att man kan anslå mer pengar till olika specialistutbildningar eller till kursverksamhet - jag har själv fått delta i sådant från politisk utgångspunkt - tror jag är viktigt för att få fler läkare att intressera sig för olika områden. Det som Hillevi Larsson är inne på är viktigt, nämligen att detta även gäller sjuksköterskor.
Man måste ha olika kompetenser på specialistavdelningarna - det kan jag personligen vittna om - och de ska finnas på många ställen i landet. En koncentration inte bara till Sverige utan till hela Norden och kanske till och med till Europa är viktig för att på så sätt kunna ta vara på de allra bästa kunskaper som finns.
Gunnar Andrén (L):
Den som har varit ledamot i skatteutskottet har ofta speciella infallsvinklar på olika problem. Under de senaste åren har jag ställt en mycket konkret fråga till vice ordföranden i skatteutskottet, först till Lars Johansson, sedan till Veronica Palm, sedan till Jennie Nilsson, däremot inte till Leif Jakobsson men till Monica Green. Jag har dock inte fått ett enda svar på denna fråga.
Jag ska gärna ställa den en gång till: Hur många fler Volvobilar med motor från Skövde hade sålts om vi inte hade infört ett eller flera jobbskatteavdrag? Och hur många jobb hade detta berört? Det är en mycket bra fråga. Tyvärr får man aldrig något svar på den.
Fru talman! Om man tar sin utgångspunkt i att de 80 miljarderna per år från fyra hittills genomförda jobbskatteavdrag sänker skatteintäkterna betyder det också att köpkraften hos allmänheten ökar med motsvarande belopp.
Det är en mycket intressant fråga. Jag undrar hur fyra jobbskatteavdrag kan vara fel samtidigt som Stefan Löfven säger att han ska acceptera ett femte om det nu skulle införas. Hur kan fyra jobbskatteavdrag för att stödja jobbpolitiken vara fel men inte ett femte? Det finns också andra saker.
Jag var själv ganska skeptisk till förslaget att sänka momsen på lagad mat. Det var inte min första prioritet. Men jag måste ändå konstatera att det är mycket svårt att förstå kritiken från Socialdemokraterna, för när man läser Socialdemokraternas, Vänsterpartiets och Miljöpartiets valmanifest från den 31 augusti 2010 står det att man ska göra just detta.
Var glada då för att den här regeringen har gjort detta! Det var ju bra den 31 augusti. Varför är ni så sura över att den här regeringen har genomfört ett av era egna vallöften? Jag ska ta upp en tredje fråga också, nämligen det som Pia Nilsson kritiserade så hårt här, eller om det möjligen var Monica Green. Jag har glömt bort vem det var.
Det gäller den sänkta arbetsgivaravgiften för ungdomar mellan 16 och 26 år. Den omfattar nu ungefär 16 miljarder kronor.
Jag skulle kunna förstå kritiken om inte Socialdemokraterna i sina egna förslag säger att om man tar bort den ska man kompensera kommunerna med i storleksordningen 2 miljarder så att de slipper ifrån den kostnad som uppstår.
Men näringslivet, alla övriga företag, ska betala dessa 14 miljarder utan det får några effekter för människor mellan 16 och 26 år. Det hänger inte ihop. Det är ologiskt. Låt mig till sist ta upp en helt annan sak som föranleds av Monica Greens synpunkter på hur hög ungdomsarbetslösheten är.
Det skulle vara mig främmande att anklaga Monica Green för att fara vilse eller siffertricksa, men jag tror å andra sidan att alla de heltidsstuderande som nu räknas in bland de arbetslösa skulle känna sig mycket förvånade om man sade att de är arbetslösa. Att vara heltidsstuderande är ett heltidsjobb, enligt min uppfattning.
Det gör ingenting om man dessutom har tid att öka sin inkomst genom ett extrajobb vid sidan av.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för ett väl avvägt svar. För ett stort antal år sedan, 1980 tror jag att det var, befann jag mig i ett politiskt väldigt isolerat land tillsammans med dåvarande statsministern Thorbjörn Fälldin på en journalistresa. Vi färdades till Cabora Bassa i Moçambique och hamnade även i Bejra.
Det var den kanske mest skakande upplevelse som jag har varit med om, för där såg jag inte bara hundratals utan tusentals barn med uppsvällda magar som led fruktansvärt av hunger. Vi färdades dit i stora ryskbyggda helikoptrar.
Men vi såg på plats också någonting annat, nämligen rispåsar med denna text: This is a gift from US people - detta är en gåva från det amerikanska folket.
Det här, herr talman, illustrerar väl vikten av att vi har ett humanitärt bistånd som inte förblandas med vilken regim det går till, ett bistånd som vi just har till Nordkorea, detta enormt isolerade land där man inte ens kan ge bistånd till den politiska oppositionen, för den är så förtryckt att den inte finns över huvud taget.
Det kan vi göra när det gäller Vitryssland till exempel, för där är inte förtrycket så stort. Det är en väldigt viktig sak att vi kan fortsätta att stödja den politiska oppositionen i till exempel Vitryssland. Det skulle vara glädjande om vi också kunde göra det i Nordkorea, men det går inte. Där får vi inrikta oss på att ge hjälp via FN, Rödakorsfederationen och andra internationella organisationer. Herr talman!
En del frågeställningar är väldigt avslöjande, och det är Markus Wiechels frågeställning, nämligen om Sverige ska fortsätta att bidra till Nordkoreas militära upprustning.
Det vore helt absurt att Sverige genom att ge pengar som går in i Nordkoreas eller andra staters budgetar skulle bidra till militär verksamhet. Det är väldigt viktigt att vi ser till att skilja på regimerna och att biståndet går till förtryckta, hungrande och lidande människor.
Vi vet just från Nordkorea, inte minst tack vare ledamoten Kent Härstedts upprepade besök i landet, att det finns ett behov av relationer och kontakter med demokratiska länder. Det år då förre statsministern Göran Persson var ordförande i EU besökte han också Nordkorea.
Det var väldigt viktigt också i det avseendet att vi hade några kontakter över huvud taget, för det ger möjlighet att implementera andra tankegångar än de som man har nu.
Men frågan om vi ska fortsätta att ge bidrag till Nordkoreas militära upprustning finner jag tyvärr symtomatisk för en syn som frodas inom ett visst parti i det här landet och som inte har något som helst stöd, vare sig i verkligheten eller i svenska folkets sinne.
Gunnar Andrén (L):
Låt mig trots denna intressanta debatt börja med att erinra om vad som hände i riksdagen för exakt 100 år sedan i dag. Då fattades beslut om den allmänna pensionen. Detta var en mycket stor frihetsreform.
Jag vill ändå för kammarens protokoll framföra att civilminister Axel Schottes opposition stöddes av Karl Staaff, som var statsminister, och även av Hjalmar Branting, som talade i andra kammaren just denna dag för exakt 100 år sedan. Det var ett mycket viktigt välfärdsbeslut som fattades den gången.
Låt mig sedan gå över till arbetslösheten från ett europeiskt perspektiv och fråga mig själv: Är jag en ond människa som vill det som Monica Green tillskriver oss, hålla uppe arbetslösheten? Detta är ju alldeles tossigt helt enkelt.
Vi kan ha olika meningar om vilka metoder och medel vi ska använda, men att tillskriva oss att vi skulle vara onda människor är inte något som jag vill debattera över huvud taget. Jag tycker att vi har klarat oss hyfsat bra under den väldigt långa lågkonjunktur som nu har varit.
Jag tycker att det var bra att Socialdemokraterna på sin partikongress satte upp väldigt höga mål för arbetslöshetens bekämpande. Men det är klart att man därför vilar på tre ben, som jag ser det. Det första är att man nu accepterar jobbskatteavdragen, som finansministern kunde ha döpt till förvärvsavdrag. Det var det som Socialdemokraterna kallade det förr i tiden.
Det handlar om 80 miljarder kronor bara här. Jag brukar fråga Monica Green hur många fler motorer Volvo Penta i Skövde hade fått göra om vi inte hade ökat köpkraften i det här landet med de pengarna? Det är det ena. Det har varit väldigt bra, och jag är glad att den socialdemokratiska partiledaren är beredd att acceptera jobbskatteavdragen nu.
Det andra är den viktiga skattereformen för att minska ungdomsarbetslösheten, nämligen halveringen av de sociala avgifterna. Det är väldigt lustigt att se att ni är så mycket emot de här avgifterna som om de togs bort skulle höja kostnaderna för företagen och kommunerna och landstingen. Sedan säger ni att kommuner och landsting inte har råd att ha kvar de här människorna.
Då ska man kompensera dem med 2 miljarder. Varför är det skillnad på arbetsgivare i kommuner och landsting respektive företag? Detta övergår mitt förstånd, men det kanske inte är så stort. Det som kommuner och landsting behöver kompensation för förstår jag inte varför inte enskilda företag också ska få.
Det tredje till slut, herr talman, är att jag tycker att Socialdemokraterna skulle vara glada för den sänkta skatten på serverad mat. Uppenbarligen har jag i motsats till er läst ert valmanifest från den 31 augusti 2010 där det ju står att man ska sänka skatten på serverad mat.
Nu när ni dömer ut det så totalt måste ni väl erinra er att det är ert eget förslag som vi har genomfört. Jag måste erkänna i denna nästan slutna församling att jag inte var heltänd på detta. Men det har ändå visat sig att omsättningen har gått upp väldigt mycket genom detta. Jag tycker att ni ska vara glada för att vi har genomfört er politik och inte bara vara sura över detta.
Gunnar Andrén (L):
Eftersom jag såg den ärade landshövdingen i Norrbotten, Sven-Erik Österberg, här i kammaren alldeles nyss vill jag erinra om det som jag började med förra gången. När pensionssystemet beslutades 1913 fanns det ett annat alternativ till finansieringen än avgiftssystemet. Det var nämligen att man skulle ta vinsterna från gruvbrytningen i Norrbotten och finansiera hela pensionssystemet med dem.
Herr talman! Vi som är onda människor får väl ändå lov att säga att vi på en punkt måste ge Peter Persson rätt. Han säger att vi har misslyckats. Det är korrekt i den meningen att när han säger att vi har infört ett låglönesystem i detta land har vi totalt misslyckats.
Vi har aldrig haft högre löner än vi har nu. Om Peter Persson hade haft rätt skulle det ha blivit revolution i detta land. Men människor har ju fått det bättre, trots den borgerliga regeringen och trots alla de anslag som vi har gått ut med. Så är det. Jag har aldrig, herr talman, fått svar på den väldigt centrala frågan om verkningarna av jobbskatteavdraget.
Jag ställer alltid samma fråga: Hur många fler Volvobilar hade det sålts i detta land om vi inte hade haft jobbskatteavdraget, som nu är på 80 miljarder kronor varje år? Hur många fler jobb hade det blivit i Sverige då? Det är denna fråga som man måste ställa sig inom socialdemokratin när man säger att man har den goda ambitionen att öka antalet jobb. Jag bestrider inte detta.
Men då utgår man ju från att vi har detta jobbskatteavdrag kvar hela tiden. Herr talman! Socialdemokratisk politik för företagande är inte trovärdig ur konsumentsynpunkt.
Gunnar Andrén (L):
Sverige är ett litet land men med ett stort välstånd. Hur klarar vi välfärden i framtiden? Det är den övergripande frågan. Jag tycker att den fråga Ingela Nylund Watz väcker är väldigt intressant just ur välfärdsperspektivet. Vi ska veta det, att om det är någonting som har gjort att vi har kunnat klara välfärden och bygga upp den under så väldigt många år är det en framgångsrik innovationspolitik.
Vi kan se det framför allt i de företag som fortfarande finns, om man nu bortser från handelsföretagen Ikea och Hennes & Mauritz som är lite speciella. Vårt välstånd bygger ju oerhört mycket på tidigare stora teknikframgångar. Vi kan se det också i form av de satsningar som görs på medicin och läkemedel eller annan teknik. Vi har Ericsson.
Vi har blivit ett framgångsrikt it-land. Vi har motorfordon, transporter och inte minst logistik. Det här är någonting som vi måste fortsätta med. Jag tycker att det ambitiösa arbete som ligger bakom den nationella innovationsstrategin är bra. Det är partiöverskridande och det är också blocköverskridande. Det finns ingen oenighet om detta. Jag skulle till Ingela Nylund Watz vilja tillföra en fråga.
Det finns ett område som inte egentligen tillhör det här men som jag tycker att vi möjligen borde bli ännu bättre på och uppmärksamma. Även om vi gör väldigt många framgångsrika innovationer, herr talman, är det så att om vi inte kan sälja dem bra ute i världen - Sverige är ett litet land, och svenskan är ett litet språkområde - kommer vi att få stora problem att upprätthålla denna välfärd som är så beroende av exporten.
När man tittar på de företag som har varit väldigt framgångsrika och hjälpt till att lyfta Sverige - vi får kanske bortse från LKAB och några andra som har speciella förutsättningar - kan man se att det är sådana som Wallenbergföretagen, Atlas Copco, Astra och alla de här, och att vi hade en framgångsrik försäljare i en sådan person som Marcus Wallenberg, som man kan ha olika åsikter om i och för sig.
Vi har också ett sådant företag som Volvo, som hade en liten marknad från början men som genom Gunnar Engellau och Pehr G Gyllenhammar skaffade en oerhörd internationell marknad. Vi har också Scania som är ett väldigt stort företag i många länder. Alla de här sakerna beror ju på att vi har haft framgångsrika innovationer å ena sidan, men å andra sidan har olika människor varit väldigt framgångsrika exportsäljare.
Jag skulle vilja fråga statsrådet om man kanske kan komplettera den nationella innovationsstrategin med en satsning på att vi också ska bli ännu bättre på att sälja de saker som vi är duktiga på. Jag tror att det är en av nycklarna till att vi ska kunna bevara vår välfärd i framtiden.