Beatrice Ask (M):
Pyry Niemi har frågat mig om jag avser att utreda vissa förslag som syftar till att förenkla för skadelidande att driva civilrättsliga processer mot försäkringsbolag. De förslag han lyfter fram är att ändra rättegångsbalkens bestämmelser så att det belopp som en konsument kan förpliktas att utge till försäkringsbolag är maximerat till ett halvt basbelopp per domstolsinstans.
Han föreslår även att det minsta belopp som ersätts i rättsskyddsförsäkringar ska vara 500 000 kronor. Slutligen vill han låta en utredare utvärdera systemet för trafikskadade för att säkerställa att det är rättssäkert. I sin interpellation redogör Pyry Niemi huvudsakligen för ett enskilt ärende där den enskilde inte har vunnit framgång i domstol.
Den enskilde har upplevt att systemet är rättsosäkert och att försäkringsbolaget inte levt upp till sina åtaganden. Som Pyry Niemi känner till är jag dock förhindrad att uttala mig om enskilda ärenden. Inledningsvis kan jag ändå nämna att ersättningssystemet för trafikskadade nyligen har varit föremål för utredning.
Trafikförsäkringsutredningen fann i sitt slutbetänkande att den nuvarande ordningen med en kostnadsfri prövning i Trafikskadenämnden och möjlighet till domstolsprövning i allt väsentligt tillgodoser rättssäkerhetskraven. Det betänkandet bereds vidare och har överlämnats till den parlamentariska socialförsäkringsutredningen.
Vad gäller de förslag som lyfts fram i interpellationen har i sak inget ändrats sedan vi senast diskuterade den här frågan. Jag delar uppfattningen att det är viktigt att alla , även de som drabbas av trafikskador, upplever att rättssystemet erbjuder dem ett gott skydd. Jag tror dessutom att vi i Sverige står oss väldigt väl i en internationell jämförelse. Sverige har generösa regler beträffande rätten till ersättning för trafikskador.
Alla som skadas i trafiken erbjuds en kostnadsfri prövning i en trafikskadenämnd, vars ledamöter utses av regeringen och Finansinspektionen. Det är en möjlighet som personer som skadas i andra sammanhang saknar. Det finns inte heller något som hindrar den som anser sig ha rätt till ersättning från att väcka talan i domstol.
De flesta som bor i Sverige skyddas även av rättsskyddsförsäkringar som berättigar till ersättning för i vart fall en stor del av rättegångskostnaderna. När det gäller prövningen i domstol bygger den svenska domstolsprocessen på principen att förlorande part betalar den vinnande partens rättegångskostnader. Det är som jag tidigare har framhållit naturligt att man inte kan processa på motpartens bekostnad när man inte har rätt i sak.
När det gäller försäkringsvillkor är det fortfarande min utgångspunkt att friheten att avtala om en försäkrings omfattning i grunden gynnar den enskilde och bör bestå. Det hindrar inte att det kan finnas anledning att se över ersättningsnivåerna i rättsskyddsförsäkringarna om försäkringsbolagen trots ett kundintresse inte tillhandahåller sådana försäkringar med högre ersättningsnivåer.
Man kan dock inte bortse från att tvingande bestämmelser om höga ersättningsnivåer kan föra med sig negativa konsekvenser för försäkringstagarna i stort. De högre ersättningsnivåerna måste finansieras genom högre försäkringspremier. Det kan också antas att försäkringsbolagens kostnader i övrigt kommer att öka om det är mer eller mindre kostnadsfritt att föra en talan mot försäkringsbolagen, oavsett om man har ett berättigat krav eller inte.
För att i praktiken tvinga fram högre ersättningsnivåer skulle det också krävas en omfattande detaljreglering av villkoren, till exempel när det gäller självriskens storlek. En sådan utveckling mot detaljstyrning av försäkringsvillkor är inte önskvärd. Slutligen vill jag framhålla att jag delar Pyry Niemis uppfattning att det är av stor betydelse att det finns ett väl fungerande system för tvistlösning, inte minst för de trafikskadade.
Min bedömning är också att vi i allt väsentligt har det. Jag avser dock att fortsätta att noga följa utvecklingen på området.