KBLab/rixvox huggingface dataset:
Kerstin Lundgren (C):
Jag uppfattar att försvarsministern har uppfattat att det inte finns någon bred samsyn om den militära alliansfriheten och därmed inte någon bred samsyn om den svenska säkerhetspolitiken i grunden.
När det gäller samarbete med andra är vi överens om att vi behöver det, men vi vill se ett samarbete som ger säkerhet och inte instabilitet.
När jag hör försvarsministern tala om att vi ska ha olika vägar och att man inte vet hur man kommer att agera om olyckan skulle vara framme i vårt närområde eller här, till och med, är det en sinnebild för just otydlighet.
Om man, som försvarsministern säger, vill höja trösklarna och därmed bidra till stabilitet, är det viktigt att vara tydlig om hur vi kommer att agera om något sker. Osäkerheten har vi upplevt från den ryska sidan, där vi ju nu vet - eller inte vet - exakt vad som planeras.
Det är viktigt att vi är tydliga, att vi ger våra grannar tydlighet om vad vi menar och att vi också är beredda att inte bara tala om solidariteten utan faktiskt också garantera den. Varför vill försvarsministern inte se en säkerhetspolitik som faktiskt garanterar solidaritet och inte bara talar om den i högtidstal?
Och menar försvarsministern att Estland, Lettland och Litauen genom sitt medlemskap i Nato har bidragit till instabilitet för oss? Det finns en hel del som fortfarande måste förtydligas.
Vill man verkligen skapa en säkerhetspolitik som främjar stabilitet och höjer trösklarna för militära incidenter och konflikter handlar det om tydlighet och transparens, inte om otydlighet om våra vägval. Vi måste vara tydliga med att vi ställer upp också militärt.
Det betyder solidaritetsklausulen för oss, och jag utgår från att försvarsministern också menar att vi ska kunna ge militärt stöd till Baltikum precis som till våra andra grannar. Om olyckan skulle vara framme är vi beredda att vara där - inte bara ha en diskussion om att vi kanske ställer upp med det ena eller andra utan också ställa upp militärt.
I annat fall har vi inte någon riktig styrka i våra säkerhetsresonemang och i vår solidaritetsklausul. Jag hörde försvarsministern säga att samarbetet med Finland inte är något substitut.
Då är det tydligt att bilden av ett försvarsförbund, som vissa uppfattar som ett alternativ, inte är försvarsministerns bild av samarbetet och var det ska sluta. Ett försvarsförbund skulle kräva också gemensam utrikespolitik och säkerhetspolitik. Det skulle naturligtvis också kräva att vi tar höjd för att gå in i något helt annat.
Men detta är, uppfattar jag, inte försvarsministerns slutmål med samarbetet med Finland.
Kerstin Lundgren (C):
Det är ingen tvekan om att vi uppskattar samarbeten. Där är vi överens. Vi tycker att det är viktigt och bra, försvarsministern, med olika samarbeten och viljan att samarbeta. Här gör försvarsministern ett bra jobb för att bygga samarbeten. Men det vore väldigt bra om vi också kunde fortsätta att bygga samarbeten för att just förebygga konflikt med flera.
Försvarsministern beskriver nu det nära samarbetet med Finland, Lettland, Estland, Litauen och så vidare. Vi har tagit många steg. Och vi är överens när det gäller den nya insatsen i Baltikum men också när det gäller värdlandsavtalet och annat som kommer för att underlätta samarbete.
Men det är ändå en intressant bild att försvarsministern verkligen håller fast vid att ingen vet vad som händer, som en del i en säkerhetspolitisk bas. Det blir för mig, fru talman, lite märkligt, för hela idén med den centrala punkten solidaritet är att man ska veta att vi ställer upp.
Det är inte bara 42.7, utan Sverige har en ensidig solidaritetsklausul som säger: Om det händer ställer vi upp, också militärt. Det ska man veta. Vi förväntar oss också att andra ska göra det när det gäller oss. Jag uppfattar inte att försvarsministern i den delen har någon tvekan, för då hoppas jag att han är tydlig. Vi ställer upp också militärt. Det är garantin från vår sida i solidaritetsklausulen.
Och steget från den till artikel 5 i Nato är ju bara ett ytterligare förtydligande som handlar om att visa att vi menar allvar med vår solidaritet och att vi förväntar oss att andra gör detsamma.
Kerstin Lundgren (C):
Det är en intressant interpellation.
Vi har haft många debatter om begreppet folkmord och hur vi som parlament och regering ska förhålla oss till detta, oavsett om det är pågående händelser som i allt väsentligt talar för att det folkmord som pågår eller historiska händelser där allt talar för att det har varit folkmord, till exempel det osmanska folkmordet.
Jag hör till dem som inte röstade för att riksdagen skulle göra denna typ av folkrättsliga ställningstaganden. Jag noterar att det finns en utredning, och det vore givetvis värdefullt att få ta del av den. Jag läser några på nätet kända uppgifter om tänkbara åtgärder.
Jag undrar om ministern vill bekräfta dessa. En tänkbar åtgärd lyder: Det är inte alls givet att en tredje stat ska agera över huvud taget när det gäller ett historiskt massövergrepp. Om en tredje stat ändå beslutar sig för att göra det kan det handla om tyst diplomati eller att offentligt uppmana parterna att var och en för sig gemensamt granska sin historia.
Det är en uppmaning som vi från svensk sida tidigare har riktat till både Armenien och Turkiet, om vi talar om just det osmanska folkmordet. Det heter också: Ett officiellt tillkännagivande av regeringens uppfattning i sakfrågan bör tillgripas endast om det kan antas leda till mer positiva än negativa konsekvenser för konflikten i fråga. Är det dessa tre spår som regeringen funderar på när det gäller vilken väg man ska välja?
Det vore intressant att få det bekräftat här i dag. Detta var mitt skäl till att ansluta mig till denna debatt - som jag för på många ställen, inte bara här. Efter riksdagen var jag i Gaziantep och debatterade med studenter på universitetet om just dessa frågor.
Jag för debatten hemma i Södertälje, i riksdagen, i Europarådet och även i Turkiet och Armenien. Det är viktigt att vi reder ut detta. Det är också viktigt att vi hittar en hållning som är hållbar över tid. Vill ministern bekräfta?
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern, för bekräftelsen av att det är de tre spår som jag nämnde som är föremål för övervägande i regeringens hantering av riksdagens beslut om folkmord, ett beslut som jag inte deltog i, eftersom jag inte anser att riksdagen ska göra folkrättsliga ställningstaganden! Det är alltid en svårighet att väga det ena mot det andra.
Vi har nyss haft en rättsprocess, initierad av säkerhetsrådet, när det gäller forna Jugoslavien och har haft en prövning av frågor om folkmord, brott mot mänskligheten och så vidare. Det är naturligtvis en mycket noggrann avvägning att bedöma vad som var folkmord och vad som var brott mot mänskligheten och krigsbrott.
Det är klart att den typen av avvägningar är viktiga när man prövar aktuella händelser. Det var också ett av skälen till att det var en majoritet i riksdagen som inte gick in på det som med all sannolikhet kommer att ses som ett brott mot mänskligheten, folkmord eller krigsbrott när det gäller yazidier, shiamuslimer och kristna i Irak och Syrien.
Det som hände 1915, det osmanska rikets övergrepp på kristna och om det så kallade seyfo är ett folkmord eller inte, kan också ses mot bakgrund av andra övergrepp som har skett historiskt.
Det är ju tyvärr inte enbart 1915 som historien har innehållit vad som skulle kunna vara ett folkmord, utan det har förekommit även i andra sammanhang. Det är viktigt, tycker jag, att regeringen inte öppnar nya dörrar utan har en tydlig linje här.
Kerstin Lundgren (C):
Även min fråga går till utrikesminister Margot Wallström. Jag skulle vilja ta upp det östliga partnerskapet. Det är oerhört viktigt, och vi har från svensk sida haft en stark röst när det gäller det östliga partnerskapet. Det finns stora förväntningar på Sverige. Nu är diskussionen högaktuell huruvida vi ska ge viseringsfrihet till länder som har uppnått de krav som vi har ställt.
Ett av de länder som anser sig ha uppfyllt kraven är Georgien. Men de har placerats i samma grupp som Ukraina och Turkiet, och därmed känner de sig blockerade. Jag skulle vilja fråga utrikesministern vad hon är beredd att göra för att låsa upp detta och ge möjlighet både för EU att stå upp för sina löften och för Georgien att få sin viseringsfrihet.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utrikesministern, för det svaret! Det viktiga är ju att vi också får andra EU-länder att ställa upp på den positionen, för om EU inte levererar när andra har levererat på sina löften riskerar EU att tappa trovärdighet. Därför är det så oerhört viktigt att man inte låter dem som inte har uppfyllt löften blockera dem som har uppfyllt sina löften.
Georgien är ett sådant land.
Kerstin Lundgren (C):
Konstitutionsutskottets ledamöter! Här ser ni en glad motionär. Jag är efter tolv år tacksam för att konstitutionsutskottet nu har landat i ett tillkännagivande som föreslås riksdagen. Jag hoppas att vi ska besluta om det om en timme.
År 1999 gjorde vi ramkonventionen och minoritetsspråkskonventionen till en del av vårt Sverige. Vi ratificerade dem, men när vi gjorde det lät vi språkkonventionen få en speciell funktion när det gäller den sverigefinländska gruppen.
Det som sas var att man för att få status som nationell minoritet antingen måste ha finska som modersmål eller också vara ättling till någon som pratade finska. Man behöver alltså inte kunna finska. Ramkonventionen är bredare och har ett vidare syfte än språkkonventionen.
Det handlar om att främja nationella minoriteters möjligheter att bibehålla och utveckla sin kultur och bevara de väsentliga beståndsdelarna i sin identitet. Språket är en del av detta men inte den enda, fast vi gjorde det till den enda. Vi valde att klyva den sverigefinländska gruppen i två.
Den ena gav vi status som nationell minoritet, men den andra fick stå utanför, trots att man hade precis samma historiska band till Sverige och de andra kriterierna var uppfyllda. Sedan dess har vi haft ett antal utredningar. Slutbetänkandet om de finska och sydsamiska språken pekade på att denna fråga måste redas ut.
Detta var 2006, men inget hände. Nu har vi fått ännu en utredning där ingenting händer, trots att vi som sagt har hållit diskussionen levande länge. Jag är dock glad i dag och hoppfull inför framtiden.
KU har nu i sin vishet fångat essensen i min motion. Jag är glad för att det finns en bred majoritet. Jag lyssnade med glädje till Per-Ingvar Johnsson och tackar för hans arbete.
Jag lyssnade även till Hans Ekströms inlägg, som jag också tycker var positivt när det gäller att peka på betydelsen av att försöka lösa den klyvning som vi från Sveriges riksdag en gång gjorde oss skyldiga till.
Här kan vi nu förhoppningsvis få inte bara ett tillkännagivande utan också en utredning, oavsett regering, eftersom det finns en så bred uppslutning.
Vi kan få fram en utredning som kan klara ut om den finlandssvenska gruppen ska ha en egen nationell minoritetsstatus eller om man ska ge den sverigefinländska gruppen nationell minoritetsstatus, oavsett språk, samt en rad andra frågor kopplade till detta. Jag är glad för utredningen.
Jag hoppas att den blir handlingsinriktad och att vi under nästa mandatperiod kan fatta beslut i frågan, för hela den kluvna sverigefinländska gruppen. Jag tackar konstitutionsutskottet för att man har hörsammat mina många motioner, som nu fått ett positivt slut.
Kerstin Lundgren (C):
Man kan ju välja att som Kenneth G Forslund bara hänvisa till de senaste siffrorna. Utgångspunkten har dock varit att vi befinner oss i en högkonjunktur, och vi ser hur tudelningen i samhället växer.
Rimligen borde vi ha en bättre sysselsättningsökning än vad de senaste siffrorna har pekat på utifrån att ekonomin är på topp i förhållande till de tidigare åren. Det är notabelt, herr talman, att vi inte hör från regeringen att man i det här läget borde vara varsam och ekonomiskt ansvarstagande.
I stället spär man på och ökar underskotten och låter på det sättet även på detta område skattebetalarnas pengar gå vidare utan att det egentligen är nödvändigt i den här ekonomiska situationen.
Regeringen borde ha sett att de 27 miljoner som har använts under gångna år för säkerhetsrådskampanjen kunde ha omprioriterats. Det finns uppenbarligen luft i systemet. Av det skälet har Centerpartiet i princip en oförändrad budget. 27 miljoner har kunnat användas under gångna år utan att det har behövts särskilda budgetposter.
Då måste det rimligen finnas luft i systemet. Därför har vi en i princip oförändrad budgetnivå.
Kerstin Lundgren (C):
Det hade vi kunnat göra, men vi valde att vara varsamma i den delen. Regeringen säger att man har bedrivit en kampanj utan särskilda anslag och att man har klarat kostnaden på 27 miljoner inom budgeten. Sedan kommer regeringen med förslag om utökningar. Det tycker vi inte är ansvarsfullt.
Av det skälet valde vi i Centerpartiet att inte gå med på de förslag till utökningar som regeringen har lagt in i budgeten. Vi anser att man måste precisera och vara tydlig med varifrån de 27 miljonerna har kommit och varför det behövs utökade anslag just nu.
Det kan tänkas att det här är anslag som kompenserar för tidigare insatser. Vi vill vara säkra på att det inte ska hända.
Kerstin Lundgren (C):
När jag lyssnade på Amineh Kakabaveh uppfattade jag att det var en ganska negativ ton när det gäller EU rent generellt. Min bild är att det var en röst för att lämna EU som vi hörde från talarstolen. Är det så att Vänsterpartiet återigen driver kravet på att lämna EU?
Jag hörde: så länge Sverige fortfarande är medlem. Det vore bra med en klarhet kring hur ni står i frågan och om ni på nytt tänker lyfta kravet på att lämna EU. Jag har ytterligare en fråga. Man skulle kunna ta många bitar.
Jag skulle kunna diskutera hur vi säkrar vår trygghet när aktörer hotar. Det handlar om Ryssland och Rysslands riskbeteende i vår närmiljö. Vänsterpartiet ser uppenbarligen inte några bekymmer med detta utan hoppas bara på att allt ska lösa sig på annat sätt.
Men jag tänkte egentligen lyfta frågan om er kritik när det gäller finansiering av flyktingkostnader. Jag hörde en stark kritik från Vänsterpartiets representant i debatten.
Men, herr talman, är det inte så att Vänsterpartiet stöder den budget som finns i Sverige och står bakom de avräkningar som Sverige har gjort för flyktingkostnader? Är det inte Vänsterpartiets politik som Vänsterpartiets representant nyss kritiserade i talarstolen, herr talman?
Kerstin Lundgren (C):
När jag lyssnar på Amineh Kakabaveh hör jag någon som rent allmänt vill måla med svart pensel över hela EU-samarbetet. Det har inte bidragit till demokratin, säger Amineh Kakabaveh. Men, herr talman, är det inte just det vi har sett? Vi har sett hur vi har kunnat förena oss. Där slagfälten tidigare härskade har vi förenat oss och hittat lösningar för att kunna komma överens politiskt.
Vi har kunnat komma överens också rättsstatligt eftersom vi har en domstolsprocess. I stället för att gå ut och slåss på slagfälten, som har varit historiens förbannelse för Europa, har vi hittat en väg framåt. Det är en väg som människor har drömt om och som människor fortfarande drömmer om. Ni skriver ju själva i er reservation att de som önskar ska få komma med i EU.
Och önskar gör många - på västra Balkan och i östliga partnerskapsområdet. Så har det varit, och därför har vi i EU blivit 28 medlemsstater. Nu är en på väg ut. Varför är Storbritannien på väg ut? Jo, herr talman, därför att de också tycker att de ska få bestämma mer själva.
Jag hörde Theresa May tala om att om det finns lagstiftning som hindrar att man skickar bort människor - en lagstiftning om mänskliga rättigheter - ska man ändra på det. Det är det Storbritannien önskar, precis som Putin och precis som en del andra - vi talar om Ungern och Polen - önskar.
De går den väg som Amineh Kakabaveh pekar ut för att slåss på nytt, men inte med rättsstatens principer som grund. Herr talman! Vänsterpartiet står bakom budgeten. Så är det. Och budgeten innehåller avräkningar för flyktingar - avräkningar från biståndet. Så är det. Här kritiserar uppenbarligen Amineh Kakabaveh sig själv.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, statsrådet, för deltagande i debatten och ett anförande som vi i Centerpartiet i flera stycken instämmer i, även om vi har olika uppfattningar när det gäller till exempel den sociala pelaren! Men jag tänkte lyfta frågan om EU som en globala aktör framöver. Hur ser statsrådet på förutsättningarna för EU att hitta en gemensam syn när det gäller Rysslands agerande?
Den 31 juli upphör sanktionerna med anledning av Ukraina om man inte beslutar om en förlängning. Hur bedömer statsrådet att arbetet framöver kommer att lyckas när det gäller sanktionspolitiken?
Det finns också skäl att lyfta hur statsrådet ser på att Putins medarbetare Vladislav Surkov nyligen var i Sydossetien och där uttalade sig tydligt om framtiden för Sydossetien och det närmande som man vill se till Ryssland.
Det lät nästan om att en ny annektering var i antågande. Sanktionerna berör Ukraina. Men det är viktigt att inte glömma det som händer i Georgien. Där är den ryska närvaron fortfarande tydlig, och den påverkar den territoriella integriteten för Georgien.
Jag skulle vilja höra hur statsrådet bedömer EU:s förmåga att stå upp som en global aktör mot Ryssland och hävda de små staternas rätt att själva välja väg framåt.
Kerstin Lundgren (C):
Tack för svaret! Det låter bra om det finns en enighet om att förlänga. Driver regeringen dessutom på för att också skärpa sanktionerna så att de blir mer effektiva? Flera andra driver ju denna fråga. Frågan om Georgien och vad som händer i Sydossetien är viktig att ha med i den diskussionen.
För om EU inte förmår att vara tydligt när Ryssland så tydligt markerar framflyttade positioner, i strid med vad vi har varit överens om när det gäller territoriell integritet i Europa - EU är inte tydligt där - riskerar man att öppna för fortsatta ryska steg i vårt östra grannskap.
Jag vill därför fortfarande få svar på om regeringen är beredd att agera och även lyfta in Georgien och diskussion om vad som händer där i de samtal som väntas inför Europeiska rådets beslut om förlängning av sanktionerna. Herr talman! Jag har ytterligare en fråga. Den handlar om klimatet.
Klimatavtalet är oerhört vitalt för oss och för hela globen, vårt jordklot, och för våra barn och barnbarn. När jag hör statsrådet säga att EU måste kliva fram instämmer jag i grunden. Det är viktigt och riktigt att EU tar sitt ansvar och lever upp till åtagandena.
Vi har dock fortfarande inte kommit fram till hur EU ska lösa sin egen uppgift och hur EU-länderna ska fördela bördor. Vilken strategi har regeringen för att komma framåt där? Vi har nyligen hört att Polens ledare tycker att Trump hade rätt. Vilken plan har regeringen för att EU verkligen ska kunna kliva fram i klimatfrågorna?
Kerstin Lundgren (C):
Jag är inte förvånad över Markus Wiechels kommentar att det finns mycket som skiljer oss åt när det gäller mänskliga rättigheter. Hela vår hållning bygger ju på alla människors lika rätt och värde - att inte dela upp, att inte ge vissa mer rätt än någon annan, att inte säga att den är god och den är ond på det sätt som kännetecknar Sverigedemokraterna i deras politiska gärning.
Det är på den grunden som rasister bygger sin argumentationslinje - att dela upp människor, att inte se alla som likvärdiga. Gör man det hamnar man lätt i samma miljöer som Sverigedemokraterna.
Jag är glad att vi skiljer oss åt på det sättet, men jag beklagar att vi har ett parti i Sveriges riksdag som står för de värderingarna. Det är bekymmersamt. Men debatten pågår, och vi talar uppenbarligen med varandra. Det finns de som försöker säga att vi inte gör det. Så till kvinnors rättigheter, som är mänskliga rättigheter.
Jag utgår från att Markus Wiechel håller med om att kvinnors rättigheter är mänskliga rättigheter. Om det är så är naturligtvis kvinnans rätt till sin kropp helt avgörande, liksom kvinnans rätt att välja och bestämma om hon vill göra abort eller inte, oavsett vad andra tycker. Med den utgångspunkten behöver man inte ha den typ av selektivt seende som ni så gärna har.
Den selektiva hållning som vissa länder har är selektiv just därför att man betraktar vissa som mer värda än andra. Jag betraktar inte den ena människan som mer värd än den andra, men jag vill vara solklar med att kvinnor ska ha rätt att avgöra om de vill göra abort eller inte.
Kerstin Lundgren (C):
Jag har faktiskt läst diverse sverigedemokratiska skrifter. Jag läser vad ni säger och hur ni uttrycker er i olika sammanhang.
Och när jag gör det, herr talman, när jag inte bara lyssnar på en del inlägg utan ser den kontext i vilken de görs, är min slutsats att Sverigedemokraternas hela idé bygger på att dela upp människor, att inte se alla som lika värda.
Det är väl också ett av de tydliga uttrycken för Sverigedemokraternas historiska rotsystem, herr talman. Det är ändå med viss förvåning jag hör Markus Wiechel tala om att man dödar barn.
Vi har hållningen, herr talman, att kvinnans rätt att avgöra och bestämma över sin kropp och frihet att göra lagliga och säkra aborter är någonting oerhört viktigt.
Sedan finns det - det har vi också kritiserat - i Kina, med den hållning man haft där, en markör för den patriarkala hållningen: Man tycker att vissa är mer värda än andra. Det är naturligtvis någonting som vi kritiserar på alla ställen, och det påverkar. Jag sa att vi inte fick sålla mänskliga rättigheter oavsett politisk, religiös eller kulturell hållning. Det är naturligtvis någonting som gäller också här.
Kerstin Lundgren (C):
Tack, utvecklings- och klimatministern, för din medverkan här! Jag vill följa upp frågan om konfliktlösningar och klimatet som en del av lösningen och för att förhindra nya konflikter. Parlamenten har ju en tydlig roll i ett sådant arbete.
I många av de länder som inte har en fungerande demokrati eller en demokratisk kultur och det inte finns möjligheter att granska regeringarna, något som vi ser som viktigt, och som har ett alltmer auktoritärt styre, är det oerhört viktigt att vi stöttar parlamenten och parlamentarikerna. Vi pratar om civilsamhället som stöder civilsamhället.
Vi pratar om politiska partier som stöder politiska partiers utveckling. Men det är viktigt att vi också ser parlamentens roll i arbetet för att stötta parlamentariker. Här har Sverige ofta gått vägen via UNDP med den roll som UNDP har där.
Jag skulle vilja höra om ministern ser möjligheter att också söka andra vägar för att stötta parlamenten som konfliktlösare, för de är egentligen grunden. Parlamentariker och parlament är ju konfliktlösa i dess bästa form, om man inkluderar hela samhället. Det är ju en av de viktiga funktionerna.
Jag skulle vilja höra om ministern är beredd att ompröva och inte bara gå via de stora multilaterala strukturerna.
Kerstin Lundgren (C):
Det sistnämnda är någonting som sköts via de partinära organisationerna, att utveckla möjligheter och strukturer för att själva välja parlamentariker. Det är ju inte vi utan andra som ska välja dem, men vi stöttar.
När det gäller att utveckla en politisk kultur som gör att demokratin kan växa är det naturligtvis viktigt att parlamenten fungerar som parlament, att det är där man möts och där konflikter tas upp och löses. Annars måste man lösa konflikter på andra arenor.
Därför är naturligtvis parlamenten och parlamentarikernas roll oerhört viktig för att utveckla en modell för konfliktlösning. Fru talman! Jag skulle också vilja ta upp klimatbiståndet.
Först vill jag höra om ministern anser att det nu är okej att stötta den gröna fonden med biståndsmedel eller om de medlen ska tas vid sidan av biståndet. Det har ofta varit en diskussion om detta.
Från Centerpartiets sida har vi tidigare sagt att det viktiga är att vi går in och stöder utvecklingen av den gröna fonden, så jag välkomnar om Miljöpartiet och regeringen nu delar den uppfattningen. Jag skulle också vilja höra om det inte vore bra att i det här läget utöka stödet till den gröna fonden ytterligare.
Centerpartiet har föreslagit en sådan tydlig satsning, vilket inte minst är viktigt i ett läge där man funderar på vad som kommer att hända med en ny amerikansk administration. Jag skulle gärna vilja höra om ministern är beredd att välja vägen ett ökat stöd.