KBLab/rixvox huggingface dataset:
Per Bolund (MP):
Det är intressant att se vad man faktiskt gjort som minister när man haft fyra år på sig. När man i valrörelsen kommer med tydliga och klara uttalanden anser jag att man som minister har ett ansvar att också följa upp dem och se till att orden på något sätt närmar sig verkligheten. Jag kan konstatera att under Maud Olofssons ledning har vi rört oss åt rakt motsatt håll jämfört med vad hon sade i valrörelsen.
Om man säger att man inte ska investera i den smutsigaste elproduktion vi känner till och sedan gör precis det har man vilselett väljarna. Det går inte att tolka det på något annat sätt än så. Svepskälet att man skulle effektivisera kolkraften genom att bygga ny kolkraft tycker jag är väldigt oroande.
Jag har hört det från Vattenfall självt, men jag trodde inte att det hade spritt sig även till Centerpartiet. Motfrågan är självklar: Vilka kolkraftverk är det Vattenfall planerar att lägga ned när man nu investerar i nya kolkraftverk? Svaret är att man inte planerar att stänga några kolkraftverk. Man tänker köra vidare. Effekten kommer att bli att man får en totalt sett ökad kolproduktion i Europa med ökade utsläpp som följd.
Det är lite grann som att försöka släcka en eldsvåda genom att spruta bensin på den. Det får inte elden att minska; tvärtom kommer den att tillta. Man ökar problemet i stället för att minska det. Problemet är också att man genom att göra stora investeringar i fossilkraft drar undan resurser från investeringar i förnybar energi, som är det relevanta alternativet.
Men regeringen med Centerpartiets ledare Maud Olofsson som energiminister och ansvarig för Vattenfall har hela tiden bejakat investeringar i den smutsigaste energiproduktion vi känner till. Jag tycker att det är djupt bekymrande när ledande politiker säger en sak och sedan gör precis det motsatta. Det tror jag inte leder till ökat förtroende vare sig för varumärket Vattenfall eller för politiken i stort.
Per Bolund (MP):
Vi verkar vara överens om att det har dröjt väldigt länge för regeringen med att komma med en ny styrning, vilket är mycket sorgligt eftersom det har lett till att Vattenfall inte bara har fortsatt att under mandatperioden släppa ut hundratals miljoner ton koldioxid utan också till och med har ökat sina utsläpp.
Under tiden har regeringen suttit på sin kammare och funderat och prioriterat andra uppgifter - Ola Alterås ord. Det är, som sagt, väldigt tråkigt att det har dröjt så länge. Därigenom har vi tappat tid för den viktiga omställningen till ett klimatsmart samhälle. Mikael Oscarsson säger att det utåt sett tycks vara en svagare ambitionsnivå. Det kan jag verkligen hålla med om. Det är precis det vi kritiserar. Jag kan konstatera att vi inte är ensamma om att göra den tolkningen.
Även miljörörelsen har väldigt hårt kritiserat regeringen för det här förslaget och sagt att det inte kommer att leda till någon förbättring. Vi verkar vara överens om att det helt enkelt inte är en tillräckligt hög ambitionsnivå. När det gäller tolkningen av Riksrevisionens skrivelse kan det också konstateras att Riksrevisionen är tydlig om att den styrning som genom Miljöpartiets hårda arbete ändå infördes under förra mandatperioden har fått en tydlig effekt.
Den har även bidragit till att en omställning gjorts av det svenska energisystemet och till att Vattenfall har ändrat sin investeringsinriktning på den nordiska elmarknaden. Vi har länge krävt en utvidgning av ägarstyrningen så att den gäller all verksamhet. Det är ett genomgående krav i alla 20 nämnda motioner som vi väckt under mandatperioden. Vi har länge kämpat för att det ska vara en generell princip.
Mikael Oscarsson säger att det är lättare att mäta och utvärdera den här styrningen genom att tala om ett av de ledande bolagen. Hur kan det därigenom vara lättare att mäta och utvärdera? Vad är definitionen på detta med att vara bland de ledande bolagen? Är det att vara nummer ett, nummer två, nummer tre eller nummer sju?
Per Bolund (MP):
Till att börja med måste Mikael Oscarsson ha tagit fel på mig och någon annan när han menar att jag säger att det finns en motsättning mellan vinst och miljö. Jag har vid ett flertal tillfällen i den här debatten sagt att det är tvärtom - om man inte satsar på förnybar energi och på en hållbar energiproduktion kommer man inte heller att kunna göra någon vinst i förlängningen. Det där måste vara en missuppfattning, som jag kan rätta med en gång. Jag kan konstatera att vi inte behöver välja mellan kärnkraft och kolkraft.
Det finns stora möjligheter att förse både Sverige och hela Europa med förnybar energi. Det finns också många studier som har visat att det finns mycket förnybara energiresurser som man kan utnyttja för produktion. Det är också det som är vår målsättning; vi vill att man ska fasa ut kolkraften ansvarsfullt som ägare i Tyskland och Polen och ersätta den med förnybar energi. Det är det som vi anser att regeringen borde ha tagit ställning för i sin ägarstyrning, vilket den inte gör.
Det är tråkigt. Mikael Oscarsson frågar vad vi gjorde för att ställa om styrningen av Vattenfall. Vi kämpade länge. I början av vårt samarbete handlade det inte om ägande utan om att starta bolag. Men efter hand utvidgades vårt samarbete, och då fick vi möjlighet till insyn. Då fick vi också in en styrning i riktning mot att Vattenfall ska vara ledande i miljöomställningen.
Detta har fått tydliga effekter, vilket inte minst Riksrevisionen konstaterar i sin rapport. Det är någonting som vi är stolta över. Sedan är ju en överenskommelse mellan partier alltid en kompromiss, och vi kom inte så långt som vi hade velat göra i överenskommelsen. Därför har vi hela tiden fortsatt jobba politiskt också under den här mandatperioden för att försöka påverka regeringen att ta steg mot en mer hållbar styrning av Vattenfall. Tyvärr har vi talat för döva öron.
Jag kan konstatera att när vi nu står här i dag efter snart fyra år av borgerlig majoritet får vi en ägarstyrning som inte uppfyller måttet och som inte kommer att leda till en hållbar energiproduktion från Vattenfall i framtiden. Det kan jag bara beklaga.
Per Bolund (MP):
Jag får tacka för berömmet för att Miljöpartiet tidigare aktivt har drivit frågan framåt. Jag håller självklart med. Vi har varit det parti som verkligen har tagit slaget om trängselskatten och gjort det möjligt att införa den i Sverige - först i Stockholm och nu också i Göteborg. Det här gör att Sverige verkligen är ett föregångsland som många andra länder och städer tittar på. I Stockholm har vi fått enormt många besök av representanter från städer som har varit intresserade.
De kommer med all säkerhet till Göteborg också. Jag och Miljöpartiet står för en syn där vi tycker att regionerna själva ska bestämma om trängselskattesystemen. De ska bestämma över var avgiften tas ut, när den ska tas ut, hur mycket som ska tas ut och över hur intäkterna ska användas. I Stockholms stad hade vi en folkomröstning om att pengarna skulle gå till både vägar och kollektivtrafik. Därför var vi inte särskilt nöjda med regeringens beslut om att pengarna skulle gå oavkortat till Förbifart Stockholm.
Vi tyckte inte det stämde med vad folket hade sagt i folkomröstningen. I Göteborg finns en enig politik. Till och med Miljöpartiet har ställt sig bakom de väginvesteringar som föreslås i paketet. Om Miljöpartiets vilja gick igenom och beslutsmakten fördes över till regionen är jag övertygad om att förslaget skulle gå igenom just tack vare den enighet som finns där. Om man vill tolka det som att Miljöpartiet har rört sig eller inte kan man diskutera.
Jag skulle vilja säga att man gör olika analyser beroende på att olika städer har olika förutsättningar och kräver olika beslut och förslag. När effekterna av trängselskatten i Göteborg har analyserats och systemet har slipats är jag övertygad om att man också kommer att komma fram till att det har varit effektivt. Då har man ett ansvar att analysera om det första infrastrukturbeslutet verkligen är relevant eller om det behöver göras justeringar även där i framtiden.
Per Bolund (MP):
Lennart Sacrédeus säger att det inte fanns någon ursprunglig majoritet i Stockholmsregionen. Ska man vara ärlig fanns det inte en ursprunglig majoritet ens i Stockholms stad när trängselskatten infördes. De opinionsmätningar som gjordes visade på att det fanns ett stort motstånd. Det visar på värdet av att faktiskt ibland våga gå emot opinioner och våga pröva saker som inte är direkt populära bland befolkningen men som på sikt kan ha stor positiv effekt.
Stockholmsförsöket visade med all tydlighet att människor är rationella, att människor kan fatta beslut, även om de innebär att man måste betala mer ur den egna plånboken, det vill säga beslut värda att fatta för att skapa ett bättre samhälle i sin helhet. Det var många olyckskorpar som sade att vi aldrig skulle vinna folkomröstningen. Det var ett krav från borgerliga partier att det skulle vara en folkomröstning, just för att de var säkra på att den skulle förloras och trängselskatten skulle tas bort.
Nu visade det sig att vi vann folkomröstningen i Stockholms stad. Det är inte helt relevant att försöka visa på att det skulle finnas en majoritet i Stockholmsregionen som är emot. Det gjordes bara sporadiska folkomröstningar i vissa kranskommuner. Det var inte en enhetlig folkomröstning i hela Stockholmsregionen. Det svaret har varken jag eller Lennart Sacrédeus i dag. Däremot är jag helt övertygad om att opinionen i Stockholmsregionen nu har vänt till förmån för trängselskatten.
Man ser det som ett värdefullt inslag för att skapa framkomlighet och minska trängseln i trafiksystemet. Frågan om var regiongränser ska gå någonstans måste lösas från fall till fall. Precis som jag var inne på tidigare beror det på att olika regioner har helt olika förutsättningar. Stockholm har en helt annan struktur med trafiksystem i en stad som är uppbyggd på öar. Det gör att vi har trafikproblem och trängsel på helt andra ställen än Göteborg har.
Varje region för sig måste göra en analys om vad som är en relevant avgränsning. Det är jag övertygad om att regionerna själva klarar av på ett alldeles utmärkt sätt.
Per Bolund (MP):
Jag klagar verkligen inte på att finansministern är engagerad. Jag kunde önska att han var mer engagerad i att se till att den kooperativa vindkraften har en framtid också. Men så långt har han tyvärr inte gått i sitt engagemang än så länge. Eftersom det nu har kommit fram en hel del missuppfattningar både från finansministern och från andra debattörer ska jag säga att Miljöpartiet aldrig har ifrågasatt att uttagsskatt ska förekomma i det svenska skattesystemet. Vi har inte heller krävt att det måste vara ett undantag just för den kooperativa vindkraften.
Det som vi däremot ser är att vi måste göra någonting åt den situation som har uppstått här i verkligheten. Om jag får be finansministern att lyfta näsan ur de ekonomiska kalkylerna och titta på vad som händer i verkligheten är det uppenbart att det ändå är ett enormt tapp för denna bransch som jag och många med mig anser är en viktig bransch. Näringsministern sade för två veckor sedan i en debatt att det är en viktig bransch som vi måste se hur man kan stödja.
Då är frågan: Ska man göra någonting, eller ska man inte göra någonting? Finansministern har uppenbarligen uppfattningen att vi inte ska göra någonting, och jag kan bara beklaga det. Jag deltog, tillsammans med finansministern, i en debatt tisdagen den 21 april förra året. På en direkt fråga från mig sade finansministern att det är alldeles självklart att vi mycket noga ska följa frågeställningen.
Om vi vill ha ett starkt tredje förnybart ben i energiförsörjningen måste vi noggrant följa utvecklingen för att säkra att detta ben också kommer till stånd. Jag hoppas att finansministern inte ifrågasätter utvecklingen. Det är väl ändå så att finansministern ser att den kooperativa vindkraften, som har stått för 10 procent av utbyggnaden, håller på att slås ut helt och hållet? Då är frågan: Tänker finansministern stillatigande stå och se på hur detta sker, eller tänker han göra någonting åt det?
När vi ändå har finansministern i närheten vill jag passa på att ge honom ett underlag där man tittar just på bedömningen av marknadspriserna som Skatteverket anser är de rimliga och om det verkligen är det som är en rimlig bedömning av marknadspriset på kooperativ vindkraft. Jag ber finansministern att läsa igenom detta material och bilda sig en egen uppfattning. Men det vore bra om han åtminstone satte sig in i det material som rör kooperativ vindkraft.
Per Bolund (MP):
Näringsministern nämner igen åtgärder som regeringen har vidtagit för att förbättra för den förnybara energin. Det gjorde näringsministern också i sitt första inlägg. Det är positivt, och vi har aldrig någonsin protesterat eller varit emot de åtgärderna. Tvärtom har vi föreslagit att man i stället ska öka takten, ha ökade kvoter i certifikatsystemet, ökade målsättningar. Det är i så fall snarare det striden gäller, inte att vi på något sätt skulle vara negativa till att det byggs vindkraft. Det är vi definitivt inte.
Om vi nu ska diskutera andra lösningar har vi, som sagt, från Miljöpartiets sida flera olika förslag. Ett förslag gäller undantag, som jag tidigare nämnde. Ett annat förslag som vi diskuterat är att man kunde göra avdrag för privatpersoner som investerar i förnybar energiproduktion. Det skulle kunna vara en möjlighet att kompensera för uttagsskatten. Man skulle också kunna se över frågan om marknadspriset eftersom det är Skatteverkets tolkning av vad som är ett marknadspris som gjort att uttagsskatten blivit så allvarlig. Det finns alltså flera olika alternativ. Problemet är att regeringen inte valt något alternativ alls.
Man har inte gjort någonting. Problemet för Maud Olofsson är också att trots de åtgärder som nämns i debatten kvarstår faktum: Den kooperativa vindkraften går extremt dåligt. 19 av 20 kunder har försvunnit under de år som Maud Olofsson varit näringsminister. Det måste väl regeringen uppfatta som ett problem. Än så länge har vi inte sett några förslag från regeringens sida.
Nu får vi hoppas att den process som verkar ha inletts leder fram till någonting, men med tanke på det track record som regeringen hittills haft beträffande kooperativ vindkraft vågar jag inte riktigt tro på det. Jag kan dock säga att om det händer blir jag väldigt glad. Jag skulle vilja att Maud Olofsson förklarade varför man från regeringens sida inte agerat tidigare. Det har varit tydligt under ganska lång tid att det här skulle hända.
Så snart Skatteverket började tillämpa uttagsskatt på kooperativ vindkraft började marknaden vika. Det har varit känt länge. Det hade behövts ett snabbt ingripande från regeringens sida för att stoppa det fria fall som den här marknaden har befunnit sig i. Men det har inte kommit. Varför har det inte hänt någonting?
Per Bolund (MP):
I det senaste svaret säger miljöministern: Vi ställer upp krav och ser till att de genomförs. Men vad är det för krav som regeringen har ställt upp när det gäller uranutvinning och kärnbränsleframställning i andra länder? Hur har regeringen sett till att de kraven genomförs? Det jag kritiserar är just att regeringen inte har ställt upp några krav och således inte sett till att de genomförts. Man säger att det här helt och hållet är upp till de bolag som köper kärnbränslet. Fortfarande är det en häpnadsväckande skillnad.
När det gäller biodrivmedel som svenska bolag köper upp i andra länder och som ska användas i det svenska energisystemet är man från regeringens sida beredd att gå in och säga: De här villkoren ska uppfyllas för att det ska gå att tala om hållbara drivmedel. När det gäller kärnbränslet har man en helt annan hållning. Jag tycker inte att det är rimligt. I stället visar det på en stor kluvenhet och på en ovilja att faktiskt ta ansvar på alla områden där det handlar om energiförsörjning.
Det finns en stor skillnad, något som miljöministern inte verkar vilja kännas vid. När privata aktörer hanterar säkerhetsfrågor och miljöfrågor och regeringen och det offentliga inte är inblandade är det väldigt svårt att få en genomlysning, att få fram alla fakta på bordet och att se till exempel hur säkerhetskontroller går till och vilka regelverk som ska följas.
Om man däremot från det offentliga går in och ställer krav finns det så mycket större möjligheter att få en bred genomlysning av de hälsoeffekter vi pratar om när det gäller alla de länder som Sverige är beroende av att importera uran från. Vad är det för miljöproblem som orsakas på de platserna? Här skulle staten och det offentliga kunna gå in och se till att fakta kommer på bordet och att vi får en genomlysning så att vi vet vad som är problembilden och kan komma med förslag till åtgärder för att underlätta.
Jag måste säga att jag är besviken på att miljöministern är beredd att gå in och ställa krav på vissa områden medan han när det gäller kärnbränslet är helt ovillig att ta något som helst steg i den riktningen. Det tycker jag är en oansvarig politik.
Per Bolund (MP):
Anna Kinberg Batra tog upp jobben i sitt anförande, och i replikskiftet med Tommy Waidelich talade hon om småföretagens villkor. Det är ett ämne som ligger oss varmt om hjärtat. Vi tror att dessa två hänger tätt och intimt samman. Det finns tydliga siffror som visar att en stor andel av de jobb som har skapats under de senaste tio åren har skapats i små och medelstora företag.
Enligt många bedömare är det troligt att denna utveckling kommer att fortsätta och att det även i framtiden kommer att vara i små och medelstora företag som nettotillskottet av nya jobb kommer att kunna skapas. Vi är oroliga eftersom vi ser regeringens budget som ett kraftfullt slag i luften för Sveriges småföretagare. Som jag sade i mitt anförande var jag på en presentation av Småföretagarbarometern i går som Företagarna och Swedbank håller. Företagen själva ser vissa hinder för att kunna växa framöver.
De anser att det måste bli billigare att anställa och att möjligheterna att hitta kompetent personal måste öka. Det är de två största hindren vid sidan av att konjunkturen naturligtvis också behöver vändas så att det blir en ökad lönsamhet. Men siffrorna där visar också att svårigheterna att rekrytera personal har gjort att 42 procent av företagen har tvingats tacka nej till order. Det är en siffra som bekymrar mig djupt.
När vi samtidigt ser att var fjärde företagare bland de små och medelstora företagen planerar att anställa fler och det finns en positiv trend måste vi också från politikens sida stödja dessa ambitioner och denna vilja och ge ännu bättre villkor för små och medelstora företag att verka. Därför är min fråga till Anna Kinberg Batra: Är det inte dags att på allvar satsa på den sektor som tidigare har visat att den kan leverera jobben, nämligen Sveriges småföretagare? Varför kommer inte dessa satsningar från regeringen?
Per Bolund (MP):
Jag är glad över att vi har samma världsbild. Just för de små arbetsgivarna, de små företagen, spelar arbetsgivaravgiften en stor roll. Vi är bekymrade över regeringens strategi att sänka arbetsgivaravgifterna generellt, vilket ger en mycket liten effekt för de små företagen. Vår strategi är i stället att rikta sänkningen av arbetsgivaravgifterna till de små och medelstora företagen genom att ge dem en sänkning på 10 procent upp till en lönenivå på 830 000 kronor.
Det är mycket träffsäkert i fråga om de små företagarna. Vi anser att man då verkligen kan göra skillnad. Det kan innebära upp till 83 000 kronor i bokslutet för en liten företagare, vilket kan vara skillnaden mellan att klara av att ha en budget i balans och att gå i konkurs. En generell sänkning gör däremot inte särskilt mycket till eller från för en liten företagare. Vi har också lyssnat på företagarna själva.
En av de absolut viktigaste reformerna för dem är ett slopande av sjuklöneansvaret. Det har vi med i vårt budgetförslag, och det är finansierat. Det är en reform som sänker kostnaderna generellt för små företag men som också, vilket kanske är ännu viktigare, tar bort en stor risk. Som liten företagare kan man inte styra över om en anställd eller två blir sjuka, men man får ändå ett tapp i produktion men också en stor kostnad som följer av att man måste betala sjuklön för dessa personer.
Vi tycker att det nu är dags att genomföra denna reform och slopa sjuklöneansvaret och rikta denna reform till de små företagen som har absolut störst problem att hantera ett sådant bortfall av personal. Det är detta som företagarna själva prioriterar. Det är en mycket viktig reform för att göra det lättare för företagen att våga anställa i framtiden. Men ändå kommer inte dessa förslag från regeringen. Det bekymrar oss.
Vi ser inte att regeringen lyssnar på de små företagen och deras rop på hjälp. De har mycket tydliga krav på de politiska partierna. Men som jag ser det är det tyvärr bara Miljöpartiet som i sin budget har prioriterat de frågor som småföretagarna själva efterlyser.
Per Bolund (MP):
Till att börja med måste jag kommentera Carl B Hamiltons egen kalkyl över kostnaderna för att anställa för småföretagen. Du tar upp sänkta arbetsgivaravgifter för unga som en företagarreform, och det är ett nytt påfund. Så har det nämligen aldrig lanserats, utan det har lanserats som en åtgärd från regeringens sida för att minska ungdomsarbetslösheten. Jag har varit ute och besökt många företag, och jag har pratat med företagarorganisationerna.
Det är ingen av dem som ser reformen som en företagaråtgärd. Däremot efterfrågar de just de reformer vi kommer med. Det handlar om sänkt arbetsgivaravgift som riktas mot de små och medelstora företagen, att man slopar sjuklöneansvaret - vilket Carl B Hamilton valde att inte ta med i sin kalkyl - och att man också förbättrar matchningen på till exempel arbetsmarknaden. Vi föreslår alltså de reformer som företagarna själva kommer med som förslag, men det gör tyvärr inte regeringen.
Jag vill ställa en fråga till Carl B Hamilton om euron, som han också tog upp i sitt anförande. Som vi ser det är det i dag lätt att konstatera att det var ett klokt beslut att inte gå med i eurosamarbetet, nu när europrojektet löper stor risk att haverera under sin egen tyngd. Eurosamarbetets kärna är stabilitets- och tillväxtpakten, och nu är det väldigt tydligt att den varken ger stabilitet eller tillväxt.
Vid sidan av den finns konvergenskriterierna, som inte ens Frankrike och Tyskland följer i dagens läge. Det är alltså en ganska instabil och osäker klubb som Carl B Hamilton ofta och med starkt engagemang propagerar för att han ska föra in Sverige i. Det är dock ganska uppenbart att det är en väldigt splittrad bild på den borgerliga sidan och att vi inte får något klart svar på hur vi egentligen ska ha det med en av de mest avgörande frågorna inför framtiden, nämligen om Sverige ska gå med i eurosamarbetet och när det i så fall ska ske.
Vi ser hur utrikesministern kommer med ett utspel, och Carl B Hamilton brukar komma med egna utspel. Var står egentligen det samlade regeringsunderlaget? Var står ni när det gäller eurofrågan?