KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jessica Rosencrantz (M):
Jag är väldigt stolt över att den budget som i dag styr Sverige och som Moderaterna har medverkat till att lägga fram innebär en ökad satsning på laddinfrastruktur med 1 miljard och en rekordstor satsning på infångning och lagring av koldioxid - det handlar om upp till 4 procent av Sveriges samlade utsläpp. Jag är väldigt stolt över att det är den största miljö- och klimatbudget som har passerat den här kammaren. Jag är stolt över rätt många saker.
Jag är också stolt över att vi till skillnad från Centerpartiet pratar allvar om svensk energiförsörjning, om kärnkraften och om alla fossilfria kraftslag. Den nedmontering av den svenska elförsörjningen som den här regeringen och flera partier, inklusive Centerpartiet, har medverkat till är det största hotet mot Sveriges klimatomställning över huvud taget.
Jag är även väldigt stolt över att en röst på Moderaterna till skillnad från Centerpartiet skulle innebära en regering med en skogspolitik som är en helt annan än den vi har i dag och som faktiskt kan säkerställa att vi får fram den råvara som krävs i dagens läge, där vi importerar 85 procent av allt biobränsle. Det är bara en rad viktiga aspekter på varför jag tror att klimatomställningen skulle bli en större framgång med en moderat borgerlig regering än med dagens vänsterregering, som har Centerpartiets stöd.
Jag råder Rickard Nordin att lyssna in vad som framförs av hushållen och av Lantbrukarnas Riksförbund, LRF. Lantbrukarna går nu på knäna runt om i landet. LRF säger att vi behöver en halvering av reduktionsplikten framöver. Ska vi stärka svensk livsmedelsförsörjning och säkerställa att vi kan få fram all den mat som krävs på bordet i till exempel det utsatta läge vi nu befinner oss i krävs ett helhetstänk.
Som en kollega var inne på tidigare: Även med de justeringar som görs nu kommer priserna fortsatt att vara väldigt höga för svenska hushåll och företag. Det måste finnas en balans. Framför allt måste regeringen och andra partier möta upp med andra rimliga åtgärder. Det gäller till exempel laddinfrastrukturen. Ökar vi på den utbyggnaden tror jag att vi verkligen snabbar på elektrifieringen av transportsektorn.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Marlene Burwick, för anförandet! Jag tror, precis som Marlene Burwick var inne på i någon del, att vi är överens om att komma till rätta med detta samhällsproblem som nedskräpning är. Det är lite synd att det har funnits så många oklarheter i hanteringen av propositionen och att man inte tydligare tog avstånd från promemorian i ett tidigare skede. Då hade man kanske sluppit en del av debatten.
Jag konstaterar dock med viss glädje att det faktum att flera partier har lagt fram följdmotioner med kraftig kritik verkar ha haft effekt. Det föranledde att regeringen kom till miljö- och jordbruksutskottet för att redogöra för de förändringar som man nu överväger. Därför var det bra att vi var flera partier som tryckte på så att en ändring kom till stånd. Jag uppskattar Marlene Burwicks redogörelse för de förändringar som regeringen avser att vidta. Min fråga gäller egentligen den fortsatta hanteringen.
När utskottet hade sin utfrågning blev det tydligt att det inte förekommit särskilt mycket dialog mellan regeringen och de aktörer som ska betala skräpavgifterna. Egentligen hade det inte varit någon dialog alls, så när aktörerna kom till utskottet visste de ingenting om regeringens tänkta förändringar. Har det varit någon dialog sedan dess? Kommer regeringen att tydligt ta avstånd från promemorian så att aktörerna vet vad som kommer att gälla framöver?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Marlene Burwick, för svaret! Jag har förståelse för att man inte har koll på allt. Men här i kammaren är Socialdemokraterna och Miljöpartiet företrädare för regeringen. Annars får statsrådet helt enkelt infinna sig till debatterna. Jag har dock respekt för att man inte kan ha överblick över alla detaljer. Jag få titta på hemsidan och undersöka detta närmare där. Jag hoppas dock att man för en dialog, för det är tydligt att det inte har pågått någon sådan under arbetets gång. Det är lite olyckligt.
Eftersom man nu ska utforma komplexa system och eftersom det har fått omfattande kritik i remissrundan hade det varit bra om man hade arbetat tillsammans med aktörerna för att få fram bästa möjliga system. Låt mig ställa en annan fråga. Både vid utskottets sammanträde om det pågående ärendet vid departementet och nu av Marlene Burwick beskrevs att det pågår en dialog med Naturvårdsverket för att se över administrationen i systemet. Det är väldigt bra.
Samtidigt har inte bara minskad administration efterfrågats utan också att man säkerställer att avgifterna ligger på en nivå som motsvarar vad den faktiska nedskräpningen kostar. Är det regeringens och Socialdemokraternas ambition att man ska lyckas hitta en nivå på avgifterna som bättre överensstämmer med den faktiska kostnaden än vad som varit fallet i beredningsarbetet och i promemorian?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Maria Gardfjell, för anförandet! Jag var inte helt säker på om jag skulle begära replik, men sedan började förolämpningarna hagla. Mina uttalanden var okunniga, och egentligen är nog Moderaterna emot en ren miljö. Jag väntade bara på att få höra att vi äter barn till frukost. Det blir lite tröttsamt i debatten, när jag egentligen tror att vi vill ungefär samma sak. Särskilt märkligt blir det utifrån frågan vad det är som Maria Gardfjell kritiserar.
Är det att vi påpekar det som många andra aktörer har påpekat - att det har varit en bristfällig hantering av lagstiftningsprodukten? Är det att Moderaterna vill gå längre än Miljöpartiet vad gäller att bötfälla småskräp? För så är det ju. Jag tycker att det är bra att polisen får befogenheten att dela ut böter också för småskräp.
Men jag tycker att det finns en poäng i att också ordningsvakter ska kunna göra det så att vi kan komma till rätta med problemen på riktigt. Jag tror att vi ändå kan vara relativt överens om att signalvärdet finns där och att det kan finnas sammanhang där det är bra att polisen har den här möjligheten. Men det skulle göra ännu större skillnad om också ordningsvakter fick avlasta polisen i det här arbetet. Jag är stolt över att alliansregeringen införde böter för nedskräpningsförseelse.
Nu tar vi nästa steg. Min fråga till Maria Gardfjell är: Är Miljöpartiet helt emot att också låta ordningsvakter ge ut den här typen av böter eller sanktionsavgift? Detta är något som regeringens egen utredare har pekat på som en åtgärd som skulle vara bra och något som Håll Sverige Rent i flera år har sagt skulle vara vettigt för att både avlasta polisen och komma till rätta med nedskräpningen.
Hur ser Maria Gardfjell på möjligheten för ordningsvakterna att dela ut böter?
Jessica Rosencrantz (M):
Vad bra! Då kan ju Moderaterna och Miljöpartiet gemensamt kämpa för att också ta nästa steg och ge även ordningsvakterna den här befogenheten. Tack för det klargörandet! Jag vill återigen vara tydlig, eftersom det verkar bli missförstånd hela tiden: Vi tycker också att polisen ska ha den här befogenheten. Vi vill ge den också till ordningsvakter. Vi ser inte att det måste vara det ena eller det andra. Det var bra med ett steg på vägen. Det hade varit bra om man hade kommit ännu längre redan nu.
Jag kan konstatera att det riktas lite kängor mot alliansregeringen, men den här regeringen har ju suttit ett tag nu. Man har haft sju år på sig att komma fram med detta lagförslag och hade definitivt hunnit bereda även de lite mer krångliga aspekterna på Justitiedepartementet. Jag håller dock tummarna för att ni gör vad ni kan under det här sista året med denna regering. Annars får väl vi ta tag i det därefter. Men detta var bra och positivt.
Min fråga tillbaka kan väl möjligen bli: Är det hela regeringens uppfattning att man ska gå vidare med förslaget att låta ordningsvakter dela ut böter, och när kan vi i så fall förvänta oss att ett sådant förslag kommer?
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Isak From, för frågan! Nej, jag kan lova dig att Moderaterna inte kommer att gå fram med någon socialisering - varken här eller i andra avseenden. När borde regeringen ha agerat? Det är uppenbart. Jag var delvis inne på det i mitt anförande. Ett exempel är när man pekade ut Natura 2000-området och det kom varningar om att detta skulle påverka cementproduktionen i Slite. Vad gjorde regeringen då förutom att strunta i varningarna och gå vidare? Inte mycket, vad jag förstår.
Det är klart att man där och då borde ha konsekvensutrett det. Vad innebär detta? Vad gör vi, om ökade krav innebär att cementproduktionen måste läggas ned, för att få fram den cement som Sverige behöver? Det är många som nu har pekat på att vi ur både beredskapssynpunkt och resurshushållningssynpunkt behöver se över hur vi kan säkra cementproduktionen i landet när vi är så pass beroende av en geografisk del av Sverige.
Varför utredde regeringen inte konsekvenser när man såg hotet komma? Det är en aspekt. Den andra aspekten är mycket större. Jag hör också om enstaka exempel där det verkar ha gått väldigt fort för företag att få tillstånd. Men de flesta industrier pekar snarare på att det är undantagsfall. Vi hör om att det kan ta upp till sex år, i vissa fall ännu längre tid, för stora industrier att få sina tillstånd. Man hade behövt göra en översyn av detta för länge sedan.
Man behöver också titta på, som jag sa, exempelvis tidsgränser. Hur lång tid får ärenden ta i domstol, hos myndigheter och hos regeringen? Vi kan inte ha det som i fallet med Kallak, att ärenden ligger på regeringens bord i tre år och att regeringen inte lyfter ett finger. I det lilla - om man nu kan kalla det för "det lilla" - handlar det om att man skulle ha tittat på vad Natura 2000 faktiskt skulle innebära för cementproduktionen. Och i det stora handlar det om att se över tillståndsprocesserna generellt, för de är just nu ett hot mot jobb och tillväxt och mot omställningen.
Jessica Rosencrantz (M):
Ja, nu behöver vi inte återanvända gamla talepunkter och förolämpa varandra. När vi tittar på den exakta sakfrågan kan jag bara konstatera att de regeringsförslag som Isak From hänvisar till delvis går, som jag sa i mitt anförande, i fel riktning. Man vill snarare ge fler företag tidsbegränsade tillstånd. Fler tillstånd ska överprövas med jämna mellanrum, och det skapar en större osäkerhet.
Jag tycker att det är bra att regeringen tittar på tillståndsprocesserna - sent omsider. Det borde ha gjorts för sju år sedan. Det är bra att det görs nu, men det är problematiskt i de delar där man vill öka osäkerheten för fler företag. När det gäller myndigheter kan jag bara hålla med och konstatera att myndigheter ska ha de resurser som krävs för att göra gedigna prövningar. Sedan kan vi diskutera hur man ska göra detta på ett bättre sätt. Det finns ju möjligheter att också jobba lite mer tillsammans för att se till att detta blir mer begripligt.
Vad är det för krav myndigheter ställer på företag, och hur ska man kunna leva upp till dem? Självklart ska miljöprövningen göras rigoröst och ordentligt, men vi behöver korta tiden, förenkla och göra det mer förutsägbart. Det kommer att krävas om vi ska få fram jobb och tillväxt.
Om industrialiseringen i norra Sverige ska blomstra, som vi alla vill, kommer det att krävas att det blir enklare och lättare att bygga ut elnät och enklare och lättare för företag att investera. Där är tillståndsprocesserna ett hot i dag.
Jessica Rosencrantz (M):
Det är knappt att man vet var man ska börja efter ett sådant här anförande. Låt mig ändå konstatera att det är lite beklagligt med svepande anklagelser av typen "alla partier som inte håller med mig tycker att miljölagstiftningen ska upphävas". Det tycker jag faktiskt är lite tråkigt för debatten.
De flesta av oss försöker föra en konstruktiv diskussion om hur vi kan få bättre och mer förutsägbara tillståndsprocesser, självklart med fortsatt beaktande av att vi ska ta väl hand om miljö och natur. Ännu värre är möjligen den totala bristen på självkritik från regeringspartiet Miljöpartiet: Cementa bär tydligen ansvaret för att vi har hamnat här; det är Cementas fel.
Men det är väl inte Cementa som leder landet, utan det är väl ändå regeringen som leder och styr riket? Jag undrar hur regeringen resonerade till exempel när man utnämnde Natura 2000-området på Gotland 2018. Hur resonerade man då, när det kom varningar från flera håll om att det skulle komma att påverka cementproduktionen? Gjorde man en konsekvensutredning innan eller efter?
Har man tittat på vad det skulle finnas för alternativ om detta skulle leda till att cementproduktionen behöver läggas ned för att det inte går att få ett förnyat tillstånd? Varningar kom alltså till regeringen redan 2018 om att detta kunde få påverkan på cementproduktionen. Vad gjorde regeringen med anledning av det, för att avvärja den kris som vi nu faktiskt befinner oss i?
Jessica Rosencrantz (M):
Eftersom jag inte fick något svar kan jag konstatera att svaret måste vara att regeringen inte vidtog några åtgärder när dessa varningar lyftes redan 2018. Jag kan inte uppfatta det på något annat sätt. Det är alldeles uppenbart att Moderaterna inte tycker att vi ska gå in och överpröva ett domstolsbeslut.
Men det sätter ändå ljuset på att någonting är problematiskt när Cementa får ett avslag bara några månader innan nuvarande tillstånd löper ut. Där någonstans finns också regeringens ansvar för helheten i systemet. Det handlar inte om att överpröva domstolsbeslut eller gå in i de detaljerna.
Men vi kan konstatera att man hade behövt styra upp dessa tillståndsprocesser i Sverige långt mycket tidigare än de utredningar som nu har tillsatts - och som, vilket jag var inne på tidigare, dessutom delvis går i fel riktning genom att man snarare vill tidsbegränsa fler tillstånd och skapa mer osäkerhet för företag som är involverade. Det är uppenbart att det finns delar i Cementas ansökan som inte var till fyllest för domstolen; det tänker jag inte bestrida.
Men vi måste ha en annan ordning där vi mer proaktivt kan se till att myndigheter är inne i processen och pekar ut felen tidigare. Det kan faktiskt inte heller ta så lång tid som det gör nu. Där någonstans ligger problemet. Jag vill dock även återkomma till att man inte vidtog några andra åtgärder från regeringens sida. Maria Gardfjell lyfter betydelsen av ökad träbyggnation som en lösning för att minska cementberoendet.
Förlåt, men det blir ju alldeles absurt när svensk skogsindustri redan konstaterar att man i princip slår i taket. Hur ska vi kunna öka skogsbyggnationen och skogsproduktionen i Sverige när Miljöpartiet snarare vill att vi ska bruka mindre skog jämfört med i dag? Hur ska vi kunna ersätta cement med trä om vi ska bruka mindre skog, vilket är Miljöpartiets politik?
Jessica Rosencrantz (M):
Regeringen tar nu första steget för att lägga beslag på stora delar av den svenska skogen så att den inte längre kan brukas - en yta lika stor som Västmanland, har vi fått höra.
Detta gör man trots att skogen är central för klimatomställningen när vi kan tränga ut fossila produkter genom att bygga hus i trä, köra bil på restprodukter från skogen och till och med göra kläder av träfibrer, trots att en tredjedel av den svenska skogen redan i dag inte kan brukas och trots att myndigheter varnar för att den skog som staten lägger beslag på inte tas om hand utan att både den biologiska mångfalden och friluftslivet hotas.
Varför vill regeringen inte låta Sveriges 300 000 privata skogsägare göra det som de är absolut bäst på och har gjort i generationer, det vill säga vårda sin skog till nytta för både klimatet och den biologiska mångfalden?
Jessica Rosencrantz (M):
Skogsbruket är en nyckel till omställningen och har skapat de naturvärden som vi i dag håller kära i väldigt många fall. Det är inte skogsbruket som är hotet utan regeringen. Jag har tre följdfrågor: Hur mycket av det här skyddet kommer att vara frivilligt för skogsägarna, och hur mycket kommer att vara tvång? Hur ska regeringen säkerställa att vi inte får ett underskott i skötseln av de här områdena, precis som vi har i dag i de områden som inte får brukas?
Och slutligen: Hur ska regeringen säkerställa att vi lyckas med omställningen när vi får färre produkter från skogen?
Jessica Rosencrantz (M):
För en månad sedan lade Moderaterna fram ett förslag om att kompensera hushållen för de kraftigt skenande elpriserna. Det är bra att regeringen nu också verkar förstå hur hårt hushållen drabbas, även om det är tråkigt att regeringen inte vill kompensera alla hushåll utan bara vissa. Staten borde inte tjäna pengar på ökade elpriser, och sänkt elskatt borde vara bättre än bidrag. Indirekt erkänner dock regeringen nu sitt ansvar för situationen.
Att södra Sverige numera är beroende av priserna i Danmark och Tyskland är ett politiskt val. Svenska kraftnät påpekade redan 2015 att om kärnkraften läggs ned står vi inför högre elpriser. Regeringen stängde kärnkraftverk, och vi fick högre priser. Det är tydligt att regeringen saknar en långsiktig plan för energiförsörjningen, för hushållens elräkningar och för den gröna omställningen.
Min fråga är alltså: Är regeringen beredd att ompröva sitt motstånd mot kärnkraften, och vilka förslag är man i så fall beredd att lägga fram?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar för svaret. Jag välkomnar att regeringen nu också har vaknat och vill kompensera hushållen. Det är viktigt. Men det löser inte den långsiktiga frågeställningen om att vi behöver mer elproduktion i södra Sverige för att lyckas med omställningen och värna hushållens ekonomi. Moderaterna har lagt fram flera politiska förslag: Ändra det energipolitiska målet till 100 procent fossilfritt. Tillåt fler reaktorer än tio. Tillåt reaktorer på fler ställen än där det i dag är tillåtet.
Ersätt kärnkraft och vattenkraft för den stabilitet de ger. Vad är statsrådet beredd att säga ja till?
Jessica Rosencrantz (M):
Myndigheter och elbilstillverkare varnar nu starkt för att utbyggnaden av laddstolpar går för långsamt, vilket kan äventyra omställningen. Man säger att det vid årets slut kommer att vara tjugo bilar per ladduttag - att jämföra med sex stycken för bara fem år sedan. Regeringen har inte lyckats få fram den el som krävs eller bygga ut laddstolpar i den takt som är nödvändig för att alla ska kunna vara med på omställningen.
Men tack vare den rekordstora klimatbudget som M, KD och SD fick igenom i riksdagen i höstas kommer nu pengarna till laddstolpar att dubbleras. Ingen ska behöva avstå från att köpa en elbil eller ha en klump i magen för att det inte går att ladda, oavsett var man bor. Nu måste dock pengarna ut så att det byggs laddstolpar längs våra vägar. I dag kan det ta flera år att få elen dragen eller att få de tillstånd som krävs.
Min fråga är vad klimat- och miljöminister Annika Strandhäll tänker göra för att de ska byggas, alla de laddstolpar som krävs för att alla ska våga köpa och kunna köra en elbil.
Jessica Rosencrantz (M):
Tack, Annika Strandhäll, för svaret! Jag kan bara konstatera att både myndigheter och de som säljer bilarna konstaterar att bristen på laddstolpar i dag är ett hot mot människors vilja att köpa och köra elbil. Är det inte en oro som regeringen delar? Det är min första fråga.
Är ministern orolig för att laddstolpsutbyggnaden går för långsamt, och vilka konkreta förslag finns för att det till exempel ska gå snabbare att dra elnäten och få de tillstånd som krävs för att bygga laddstolpar?
Jessica Rosencrantz (M):
Jag tackar Jonny Cato för frågan. Jag nämnde faktiskt detta kort i mitt huvudanförande som en del av Tidöavtalet. Då beskrev jag också att det handlar om en utredning som ska titta på möjligheten att utmönstra permanenta uppehållstillstånd. Inte minst tar detta sikte på en framtida situation där vi tycker att det är rimligt att skydd snarare beviljas tillfälligt med utgångspunkten att människor därefter ska återvända till sina hemländer om situationen förändras.
Det är alltså fråga om ett skifte från permanenta till tillfälliga uppehållstillstånd. Det är det framtida perspektivet, och det tycker jag är fullt rimligt. Ambitionen är att människor ska bli medborgare i det här landet eller lämna det efter tillräckligt skydd. På samma sätt kan man se på de människor som befinner sig här i dag. Jonny Cato har helt rätt i att det inte är oproblematiskt. Vi behöver titta på hur detta ska gå till i praktiken. Har man fått tillstånd att vara i det här landet är det ett beslut som måste respekteras, precis som Jonny Cato säger.
Men utgångspunkten är att vi vill försöka se till att de människor som har permanenta uppehållstillstånd och lever upp till villkoren för medborgarskap ska uppmuntras att bli medborgare. Vi vill titta på de faktorerna, så att inte en massa människor fastnar i kategorin permanenta uppehållstillstånd. Om man inte har avsikten eller viljan att bli medborgare i det här landet bör man kanske återvända till sitt hemland om tillståndet förändras där. Men vi får återkomma till detaljerna.
En utredning måste titta på exakt hur det ska gå till, och givetvis måste det ske på ett rättssäkert sätt.
Jessica Rosencrantz (M):
Jonny Cato borde vara mer orolig om jag hade alla detaljerade svar i dag, innan vi ens antagit den första statsbudgeten från den nya regeringen. Det här är komplicerade frågor. Jag tycker att det är ett fullt rimligt svar att en seriös utredning måste titta på den här frågan, liksom en mängd andra frågor. Det är ett omfattande reformprogram som presenteras i Tidöavtalet och från regeringens sida.
Flera av de saker som står i Tidöavtalet är beskrivna utifrån att en seriös utredning måste titta på hur de kan göras på ett seriöst sätt med respekt för rättsstatens grundläggande principer. Jag håller med Jonny Cato om att det är viktigt att förhålla sig till att människor fått positiva rättsbeslut. Det ska självklart väga väldigt tungt.
Det är därför jag också betonar att det under punkten om permanenta uppehållstillstånd finns en del om att omvandla dem, som Jonny Cato beskriver, men inte minst även en del om att utmönstra dem, det vill säga gå från ett system till ett annat. Det är huvudmålet, skulle jag säga. I ett framtida system bör målet vara medborgarskap eller tillfälligt uppehållstillstånd.
Antingen vill man bara vara här tillfälligt med ambitionen att lämna landet så fort saker ser bättre ut i ens hemland eller så bör man sträva efter fullgod integration och ytterst medborgarskap. Det är målbilden. Jag hoppas och tror att många av de människor som redan är här vill bli medborgare i det här landet. Vi måste intensifiera arbetet för att få fler att bli medborgare. Men när det gäller dem som redan befinner sig här måste vi fullt ut respektera vad det innebär att ha fått ett positivt rättsbeslut.
Det handlar om respekt för de grundläggande principerna. En utredning får titta närmare på exakt hur detta ska gå till.