KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Senast Bengt Berg och jag debatterade här i riksdagen lovade jag Bengt Berg att jag skulle inleda med en dikt. Jag har hittat en dikt som jag tycker stämmer väl med det tema vi har i dag, Heidenstams ur Ensamhetens tankar . Jag längtar hem sen åtta långa år. I själva sömnen har jag längtan känt. Jag längtar hem. Jag längtar, var jag går - men ej till människor!
Jag längtar marken, jag längtar stenarna där barn jag lekt. Så till själva ämnet. Det här är ju en debatt som har förekommit under ganska lång tid. Jag tror att den proposition som den förrförra regeringen lade fram kom redan 2003 - eller om det var en utredning - Arkeologi i tiden .
Det har funnits ett önskemål från alla parter om en bättre konkurrens på just arkeologins område, så den här departementspromemorian är resultatet av ett långt, långt arbete.
Under förra mandatperioden hade jag ett antal frågor och minst två interpellationer från rödgrönt håll där man var otålig över att vi inte kommit längre och om hur vi skulle förhålla oss till hela detta fält. Då kunde jag svara att ett problem var bland annat lagen om offentlig upphandling. Det här är alltså ett arbete, som ett svar på en av Bengt Bergs frågor, som har pågått under lång tid och med många intressenter, och kunniga intressenter.
Vi har tagit fram ett förslag som nu är ute på remiss hos 110 olika instanser. Jag är övertygad om att när vi väl får in svaren den 18 maj kommer vi att ha ett gott underlag för det förslag som vi sedan eventuellt kommer att kunna lägga fram. Kulturminneslagen är stark. Den ska vara stark. Jag tror att vi båda värnar den, och det är inte den som påverkas i det här fallet.
Bengt Berg nämnde certifieringen. Också jag kan se att det vore önskvärt om man kunde ha en certifiering. Men jag kan också, precis som många arkeologer, se problemen i detta. Jag deltog i arkeologernas årsmöte 2008.
Det finns också en antologi med olika tal där man inledningsvis säger att det är få människor som känner till att arkeologifältet är ett väldigt stort, och inte så lättfattligt, område. Det finns 115 olika arkeologier. Det handlar alltså inte om arkeologer utan arkeologier - områden. Jag ska bara nämna dem som finns under bokstaven K. Det första kanske intresserar Bengt Berg. Det är kapitalismens arkeologi.
Sedan kommer klassisk arkeologi, klosterarkeologi, kognitiv arkeologi, komplexitetsarkeologi, konfliktarkeologi, kontextuell arkeologi, kristendomens arkeologi, kulturhistorisk arkeologi, kvinnoarkeologi och kyrkoarkeologi - och detta bara under bokstaven K!
Det är ett skäl till att det inte är helt enkelt att hitta en certifiering för just arkeologer, även om jag med all respekt för detta tycker att det skulle kunna vara bra. Tyvärr kan jag inte ge mig in i denna diskussion. Jag hoppas att debatten även under remisstiden ska vara aktiv. Också jag har varit ute på nätet, och jag har hittat en del andra synpunkter än dem som Bengt Berg har framfört.
Det finns många som också välkomnar förslagen i promemorian.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker ändå att Bengt Berg nedvärderar arkeologerna när han talar om krämararkeologi. Arkeologerna är en yrkesgrupp med stark integritet och mycket kunskap; det vill jag gärna framhålla. Detta är som sagt en komplicerad fråga. Det är också därför vi har en lång remisstid och många remissinstanser.
Syftet med det hela är att det ska leda till en bättre konkurrens, vilket har efterfrågats under många år på arkeologiområdet. Roll- och ansvarsfördelningen ska bli tydligare än vad den har varit. Man ska kunna se vad följden blir av att ta bort undantagslagen i kulturminneslagen. Kulturminneslagen är fortsatt stark.
Det finns en man som heter Ola Wetterberg som är professor vid institutionen för kulturvård vid Göteborgs universitet. Också han har lagt fram en rapport på området. Eftersom Bengt Berg nämnde England kan jag kort återge vad Ola Wetterberg skriver i sin rapport: Diskussionen om kvalitet i uppdragsarkeologin är inte unik för Sverige.
I så gott som alla länder som har någon form av uppdragsarkeologi finns ett behov av att säkerställa att de arkeologiska undersökningarna utförs med tillräckligt god kvalitet. Han skriver också att i såväl Holland som England är uppdragsarkeologin konkurrensutsatt.
I båda länderna har de arkeologiska aktörerna enats om detaljerade anvisningar för hur olika arkeologiska uppdrag ska utföras, och de är väldigt detaljerade. Det finns tydliga krav på att länsstyrelsen ska finnas med som en aktiv part.
Länsstyrelsen bör få större möjligheter att se till att man följer kulturminneslagen på det område som ska grävas ut, vilket inte är minst viktigt i sammanhanget.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tror att både Bengt Berg och jag får avvakta resultatet av remissomgången. Men jag vill vara tydlig med att det inte är upp till företagaren eller undersökaren att bestämma omfattningen av eller ens ambitionsnivån på undersökningen. Detta kommer att ligga kvar på länsstyrelsen. Det är kulturminneslagen som är styrande. Denna kompetens finns på länsstyrelserna; det är jag trygg med.
Jag vill inte föregripa arbetet. Vi har lagt fram en departementspromemoria. Nu får vi se vad de olika intressenterna framför. Det kommer säkert att bli både argument för och argument mot. Sedan får vi väga samman detta. Jag vill betona att det som är viktigt i grunden är vården av kulturarvet. Det ska värnas, det ska vårdas och man ska kunna forska på det. Det är ett gemensamt intresse.
Men vi ser också att det kan vara en fördel om det blir en god konkurrens på arkeologiområdet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Torbjörn Björlund har frågat mig vad jag tänker göra för att tillgodose det sedan länge identifierade behovet av en nationell samordnare för att stävja ordningsstörningar i samband med idrottsevenemang samt vilka andra initiativ jag tänker ta för att öka samverkan med alla goda krafter.
För att förstärka skyddet mot brottslighet inne på och utanför idrottsarenor infördes den 1 juli 2005 lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. Den 1 april 2009 gjordes en ändring i lagen som bland annat innebär att även polismyndighet har rätt att ta initiativ till en fråga om tillträdesförbud.
Samtidigt infördes i ordningslagen straffsanktionerade förbud mot att inneha eller använda pyrotekniska varor, att obehörigen beträda en spelplan och att kasta in föremål på en spelplan. Trots den skärpta lagstiftningen begås alltjämt brott i samband med idrottsarrangemang, främst inom fotboll och ishockey.
Det kan röra sig om slagsmål inne på arenan, ordningsstörningar runt arenan eller skadegörelse på transportmedel, närliggande restauranger och butiker. Idrottsrelaterad brottslighet sker också vid andra tidpunkter och på andra platser än i anslutning till själva idrottsarrangemangen. Bruk av alkohol, narkotika och dopningsmedel är en bidragande orsak till att till exempel oplanerat våld kan uppstå.
Till detta kommer de hot som riktas mot till exempel spelare, domare och andra funktionärer samt representanter för klubbarna, till exempel styrelseledamöter.
Berörda myndigheter och organisationer samverkar därför i dag centralt, regionalt och lokalt i olika arbetsgrupper och har även bjudits in till möten i Regeringskansliet för att gemensamt diskutera vilka insatser som görs och bör göras för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang. Frågan om nationell samordning för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang har beretts inom Regeringskansliet.
Regeringen har den 24 mars i år till följd av detta beslutat att en nationell samordnare löpande ska lämna förslag till hur brottslighet i samband med idrottsarrangemang kan motverkas. Samordnaren ska också medverka till en förbättrad samverkan mellan berörda myndigheter och organisationer på central, regional och lokal nivå.
Arbetet ska bland annat baseras på erfarenheter från utarbetandet av den strategi mot våld inom fotboll och ishockey som tagits fram under ledning av landshövdingen i Stockholms län.
Samordnaren ska bland annat medverka till att ansvarsfördelningen mellan berörda parter klarläggs och att samverkan och uppföljning av de insatser som görs nationellt, regionalt och lokalt förbättras samt verka för en likformig modell för informationsutbyte. Samordnaren ska vidare analysera och vid behov lämna förslag till vad som krävs för att idrottsarrangemang ska kunna genomföras på ett tryggt och trivsamt sätt.
Genom detta arbete kommer goda möjligheter att skapas för alla berörda aktörer att förbättra samverkan för att motverka och förebygga brottslighet i samband med idrottsarrangemang.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Vi har väntat länge, säger Torbjörn Björlund. Det var väl bra att det kom en alliansregering så att det började hända lite grann på det här området också. Jag har framför mig, jag hoppas att Torbjörn Björlund har sett det också, det program som har tagits fram i Stockholm, men också de aktiviteter som är planerade. Det är en del av de svar som Torbjörn Björlund efterlyste. Det diskuterar jag gärna, bland annat skolorna.
Att i fallet Stockholm exempelvis Solna, som är närmast berörd när det gäller Råsunda, också upplåter tid i skolorna så att representanter för klubbarna kan komma dit tillsammans och berätta att man faktiskt kan vara vänner och ha trevligt. Man behöver inte slåss, varken på plan eller någon annanstans, vilket är viktiga signaler i sig.
Jag tror inte heller, utifrån min bakgrund som ordförande på Fryshuset, på bara repressivitet, utan jag tror att dialog är viktigt. Det sker ett förebyggande arbete med Fotbollsalliansen och med Huliganpäron. Det är ett lite märkligt namn som kanske kan tarva en förklaring. Det är alltså de föräldrar som har barn som rör sig i riskmiljö. Det är föräldrar som är aktiva och som vill ha och behöver stöd.
Huliganpäron ska vara delaktiga på matcherna, ha kontakt med polisen, men också med klubbarna och delta som en viktig part i det här samarbetet i Stockholms stad. Det är betydelsefullt det också. Ett problem som inte är så enkelt att komma åt är de droger som också finns i de här grupperna.
Det är oerhört viktigt att man hejdar nyrekryteringen av unga människor som annars också kommer in inte bara i en våldsam supporterkultur utan också löper risk för drogberoende.
Servering, droger, vilken visitering man kan göra, om vi kan hitta en lösning som att högriskmatcher läggs på dagtid, vilket man har gjort och ska utvärdera, att människor kan komma tidigare till matcherna så att det inte blir stökigt och typ av visering är också viktiga delar som har tagits fram.
Man har talat om möjligheten att tryggt ta sig till matcherna, att det sätts in extra trafik. I Stockholm faller den uppgiften på SL. Det finns en lång rad med förslag och också olika aktiviteter som man har satt i gång för att se till att det ska vara som vi vill, kul, roligt och spännande att gå på hockey, att gå på fotboll.
Det förs också diskussioner med andra lagsporter, för det är ju framför allt inom lagsporterna det här riskerar att bli ett problem, inte bara i Stockholm, Göteborg och Malmö utan kanske också på en del andra orter.
Som ett svar också på frågan om lika regler vill jag säga att i begreppet samordning ligger att man ska försöka ha så likartade regler som möjligt, inte bara därför att klubbarna ska veta vad som gäller och supportrarna ska veta vad som gäller utan också för att de bussföretag som kör dit samt polis och åklagare också ska arbeta enligt samma modell. Det här är ett gemensamt problem.
Ett bekymmer har ju också varit att man har tolkat den här lagen olika i olika delar av landet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag kommer gärna till Norrköping. Det finns ju en ny arena där också. Alkoholfrågan har länsstyrelsen i Stockholm också slagit ned på och noterat att det inte alltid har fungerat enligt de regler som gäller. Det kan handla om både hockeyn och fotbollen. Det har man ögonen på.
Jag är precis som Torbjörn Björlund mycket glad över att arbetet nu fortsätter, inte bara i lugn takt utan i en accelererad takt, att vi får mer kunskap, att Per Unckel också var villig att ta på sig det här uppdraget och sprida de kunskaper som har gjorts i Stockholm över hela landet.
Det är också en viktig sak, tror jag, att kanske samtliga landshövdingar blir involverade i det här arbetet. Länsstyrelsen är en bra samordnare på många olika sätt just när det handlar om säkerhetsfrågor, när det handlar om utskänkningstillstånd och när det handlar om sociala frågor och kontakt med polis och åklagare.
Min förhoppning är att vi kommer att se en lugnare säsong än på många år och att vi kommer åt många av de problem som finns i anslutning till idrotterna. Det kan vara det som sker kanske inte på matchdag eller ens när det är säsong men som ändå har betydelse för att matcherna så småningom ska bli bra.
Förhoppningsvis kommer vi nästa gång vi kommer att diskutera frågan att kunna enas om att det har hänt mycket positivt.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag misstänker att de citat som Fredrik Olovsson tog upp från den tid då jag satt i kulturutskottet handlade om tiden före 2006, då den gamle fideikommissarien von Celsing fortfarande levde. Han avled ju 2008. Frågan har prövats under flera år.
När det handlar om ett stort kulturhistoriskt värde, som Biby, är det givet att man hämtar in synpunkter från bland annat Riksantikvarieämbetet, vilket vi också har gjort. Det hör till saken - det tror jag att Fredrik Olovsson förstår - att det handlar om prioriteringar. Det gör det alltid.
85 miljoner kronor var det belopp som man uppskattade att samlingen skulle behöva lösas in med.
När vi har möjlighet att digitalisera våra samlingar och också har ökad kunskap om hur man bäst ska bevara de stora kulturhistoriska samlingar vi har i landet - det kan gälla på arkiv, på museer, på gods och gårdar och mycket annat - vet vi att det är förenat med stora kostnader.
Samtidigt kommer det hela tiden ett nytt kulturarv, som vi också vill bevara: ett industriellt kulturarv eller det vi lever i nu i dag, som också i någon mening ska bevaras. Det är bakgrunden till att regeringen trots allt har beslutat oss för att inte lösa in samlingen för 85 miljoner kronor.
Om man också vill att en samling som den här, som inte har visats för allmänheten, ska bli tillgänglig, då måste den hysas någonstans. Även det är förenat med kostnader. Museernas uppgift är att vårda, visa och bevara - det handlar inte bara om att vårda och bevara utan det ska också visas. Det är ett skäl.
När det däremot handlar om arkivet är det vår uppfattning att det finns mycket kunskap där om relationerna mellan Sverige och Turkiet under lång tid som är av stort intresse inte minst för forskare. Det är också därför som jag kan glädja Fredrik Olovsson och många andra kulturvänner med att vi har beslutat oss för att lösa in det arkivet.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Nej, det blir inga pengar just för att lösa in den turkiska samlingen. Däremot blir det pengar till det arkiv som jag nämnde tidigare och som också är viktigt för stora delar av vår kulturhistoria om den ska kunna hållas vid liv och forskas på. Det är alltid så när man sitter i ansvarig ställning - och det gör jag - att man får väga behov mot varandra. Då ser jag att det finns stora behov inom kultursektorn. Det är mycket som vi vill göra och som behöver göras.
Då får man väga det ena mot det andra. Man kan inte göra allting. I den samlade bedömningen - som det brukar heta så ofta i dessa sammanhang - ser vi att det finns andra behov som är viktigare. Jag ser inte heller någon fara för att denna samling kommer att skadas på något sätt. Det finns många som är angelägna om att den ska hållas samman, och det finns också många som har engagerat sig i den.
Det är inte bara min förhoppning utan också min övertygelse att så kommer att ske. Men vi kommer alltid att få göra svåra överväganden. Sådan är politikerns roll.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Ja, svaret till Berit Högman är: Man hör det man vill höra. Man är väl aldrig riktigt nöjd, men jag är väldigt nöjd med vad vi hittills har lyckats uppnå på idrottsområdet. Det kommer jag att fortsätta att vara. Det innebär inte att det inte finns sådant man kan behöva göra ytterligare. Det kommer vi också att göra. Vi har inte fått CIF:s rapport ännu, men vi tog en kontakt för att höra om det fanns någonting vad gällde det här med elit och bredd, som Berit Högman tog upp.
Det finns ingenting som bekräftar påståendet att satsningar på de duktiga skulle ha gått ut över bredden. Mer konkreta siffror lär vi väl få i nästa vecka. Sedan är det frågan om kostnader. Sådant är naturligtvis alltid relativt, beroende på vilken idrott man vill ägna sig åt. Det är inte säkert att den idrott som kan te sig dyrast också är det när det handlar om barn och unga.
Golfen är till exempel relativt billig för barn och unga, vilket jag måste erkänna att jag inte trodde första gången jag hörde det. Men det finns också idrotter som har blivit billigare under 2010 eller under åren fram till 2010. Simningen är en sådan. Sedan har Riksidrottsförbundet, liksom vi, noterat att det finns en hel del att göra på jämställdhetsområdet. Det är åtskilligt.
Det är fortfarande, som när det gäller kulturvanor för unga, pojkarna som många gånger premieras medan flickorna får en mindre andel - det kanske beror på att de är tystare eller inte syns i andra sammanhang. Dansen har vi redan berört. Vi kan konstatera, om vi tittar bakåt eller ser oss runt omkring, att kroppen har blivit någon form av vårt tempel, på gott och ont.
Vi talar mycket om vår hälsa och vikten av en god hälsa, vilket gör att många idrottar. Vi har också sett baksidorna av det, i form av ätstörningar och anorexi. Att uppmärksamheten och medvetenheten är stor är väldigt viktigt. Det gäller också de etiska diskussioner som nu förs inom många idrottsklubbar, som jag tror är väl så viktiga för att det här samspelet ska kunna fungera.
Därtill har vi, får jag lägga till, någonting mycket intressant som heter motion på recept.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Isak From har frågat mig om jag anser att Skapande skola ger likvärdiga förutsättningar för eleverna. Isak From frågar också om jag har för avsikt att ge Statens kulturråd tydligare riktlinjer för Skapande skola-satsningen, för att vi alla bättre ska se hur våra gemensamma medel spenderas för bästa utfall. Fru talman! Det är alltid positivt att frågan om barns och ungas rätt till kultur diskuteras här i kammaren.
Att barn och ungdomar, likaväl som vuxna, ska ha tillgång till högkvalitativ kultur är ett viktigt ansvar för samhället. Det avspeglas också i de satsningar regeringen har gjort, däribland Skapande skola. De statliga kulturinstitutionerna har fått ett förstärkt uppdrag vad gäller barns och ungas delaktighet och inflytande. De har också fått i uppdrag att ta fram strategier för sin barn- och ungdomsverksamhet.
På så sätt kan området bli synligt och ett målmedvetet arbete främjas. Riksdagen har i enlighet med regeringens förslag beslutat om nya kulturpolitiska mål där barns och ungas rätt till kultur särskilt lyfts fram. Dessa mål är styrande för statliga verksamheter och vägledande och inspirerande för regionala och lokala parter.
För det är många som delar på ansvaret för att alla barn och unga får tillgång till den kultur och eget skapande som de har rätt till. En statlig satsning som Skapande skola bygger på att det finns ett lokalt intresse för att arbeta med bidraget. Ett statligt stimulansbidrag riktat mot kommunerna är alltid beroende av vilka lokala bedömningar som görs utifrån det kommunala självstyret.
Skapande skola är ett komplement till grundskolans kulturuppdrag och den undervisning som ges i de estetiska ämnena och estetiska lärprocesserna. Att så gott som alla kommuner har ansökt om bidraget vittnar om en stor lokal vilja och medvetenhet att arbeta med mer kultur i skolan.
Många unga som inte har fått med sig något kulturintresse hemifrån har sannolikt fått uppleva vad kultur kan innebära tack vare att satsningen genomförs just inom skolans ram. Skapande skola är ett nytt stimulansbidrag. Att följa upp och utvärdera resultat och effekter är naturligtvis nödvändigt för att kunna förbättra och vidareutveckla gjorda insatser.
Den första uppföljningen som Statens kulturråd gjorde gav en bild av satsningens första två läsår. Då avsåg bidraget årskurs 7-9 och var ett helt nyinrättat stöd som dessutom förutsätter planering och samarbete, ofta över kommunala förvaltningsgränser. Att nära hälften av alla berörda elever redan då hade deltagit i Skapande skola ser jag som positivt.
Den långsiktiga målsättningen är givetvis att alla skolelever ska ha tagit del av Skapande skola-satsningar under sin skolgång. Nästa uppföljning kommer att redovisas av Kulturrådet i februari 2012. I denna ingår bland annat att beskriva formerna för barns och ungas möte med konst och kultur liksom former för det egna skapandet.
Den ska även visa hur barns och ungas delaktighet och inflytande har utvecklats samt ta till vara berörda kulturutövares erfarenheter. Redovisningen kommer, fru talman, att bidra med viktig kunskap för att fortsatt utveckla och förbättra Skapande skola-satsningen.
Lena Adelsohn Liljeroth (M):
Jag tycker att det är en stor succé. Jag tycker att det till och med har gått bättre än vad jag vågade hoppas med tanke på att det var ett delvis nytt arbete. Att det ser olika ut i olika delar av landet är inte så konstigt.
Det beror bland annat på politiskt styre i kommunerna och om det är en kommun med få invånare eller om det är en storstad. Behoven, förutsättningarna och önskemålen ser naturligtvis olika ut.
Den regionalisering och den förändring av den nationella kulturpolitiken som infördes vid årsskiftet där regionerna har fått större inflytande kommer att betyda att kulturen och fritidsfrågorna hamnar högre upp på den politiska agendan än tidigare.
Det innebär att fler får möjlighet att lära sig vad kultur är och vad man på olika sätt kan få ut av kulturen. Isak From upprepar att andelen elever som har fått del av detta är 43 procent. Det är faktiskt upp mot 50 procent, enligt min kontakt på Kulturrådet. Vi har ändå kunskap om hur det har sett ut.
Självfallet skulle det bästa vara om 100 procent - varenda elev från årskurs 1 till årskurs 9 - fick del av kulturen. Där är vi inte ännu. Det här var ju ingenting som Socialdemokraterna hade på sin agenda. Det här är ett alliansprojekt. Jag tycker att det är roligt att även Socialdemokraterna tycker att det här är bra. Vi ser att det går åt rätt håll.
Mycket har skett sedan de första planerna formulerades. Det har blivit mer ambitiöst och mer långtgående och omfattar fler från år ett till år två. Från hösten kommer medlen och ansökningarna som kommit in under våren och gäller de allra yngsta eleverna att bli aktuella. Vi får se hur det fungerar där.
Att närma sig och arbeta med de allra yngsta eleverna är något nytt. Isak From var också inne på hur många kulturskapare som har fått del av detta. Det är svårt att beräkna. Kulturrådet uppskattar att det är 1 000. I den siffran ryms såväl enstaka konstnärer som hela teaterensembler. Det måste ju ha betytt mycket.
Det säger också Konstnärernas riksorganisation som hoppas att den nya myndigheten för kulturanalys ska se vilken betydelse det har fått för olika konstnärsgrupper. Det är intressant, om de mäktar med att ta sig an också den uppgiften. De har en hel del annat att jobba med. Det här är en otroligt viktig reform.
Den kanske har spelat roll för den statistik vi nu har tillgänglig från Ungdomsstyrelsen som visar vilken betydelse kulturen har för eleverna på fritiden - alltså inte det som händer i skolan, utan det som händer efter skolan. Vi talar då om de lite äldre, de som är mellan 13 och 25 år.
Av dem är runt 80 procent aktiva - flickor mer än pojkar, trots att pojkar även på det området får en större andel av de offentliga medlen. Ungdomsstyrelsen och vi tror att många har inspirerats av de kontakter man har fått via Skapande skola, trots att denna reform har pågått bara ett par år. Jag ser med tillförsikt fram emot att vi ska få satsningen att omfatta alla elever i grundskolan.