KBLab/rixvox huggingface dataset:
Thomas Morell (SD):
Jag skriver alla dagar i veckan under på att det ska vara ordning och reda på våra vägar. Att få ordning och reda är något som vi har arbetat hårt för. Det handlar om att skydda det seriösa företagandet och dem som bedriver transportverksamhet och som följer lagar och regler.
De blir utkonkurrerade av dem som kryper under genom att inte betala skatter och avgifter, inte betala lön till de förare som sitter bakom ratten och inte ha tillstånd för att bedriva den verksamhet som man har i landet. Cabotage är ju en tillfällig inrikestransport i värdlandet - det är så det ska vara. Då kan man inte bygga upp det som vi ser nu.
Man har mobila verkstäder, mobila däckverkstäder och mobila tankstationer. Man smugglar in bränsle för att försörja den här verksamheten, som rullar runt i landet. Myndigheterna har inte på ett tydligt sätt markerat emot detta och sett till att de som beställer och understöder den här typen av verksamhet får ett straff. Därför lever det också vidare.
Jag säger det igen: Jag tycker att det är bra att den här utredningen pågår, men den dagliga verksamheten måste funka. Vi måste också få det dithän att vi får fällande rapporter. I min hand håller jag ett rykande färskt exemplar av tidningen Trailer. Det kom förra veckan.
På ledarsidan skriver chefredaktören precis det som jag för fram här: Det finns inte ett enda fall som har gått till fällande dom. När möjligheten har funnits under så lång tid och när det finns ett så stort underlag, över 230 fall, är det anmärkningsvärt att inte få en enda fällande dom.
Det gör att de här företagen lever vidare och slår undan benen för seriösa åkeriföretag. Visst - vi är i ett besvärligt läge just nu. Men vi måste ändå se till att ha ordning och reda. Annars kommer det att bli etter värre framöver. Vi har sett en stigande trend när det gäller den olagliga verksamheten, och den avtar inte.
Jag hoppas innerligt att regeringen sätter in mer resurser. Den dag vi får ett förslag om skärpta regler för beställaransvaret är jag den förste att vara med och vilja påverka, så att vi får en skrivning om det.
Thomas Morell (SD):
Nu var detta före min tid i riksdagen, men om jag inte missminner mig alldeles fullständigt var det ett enigt trafikutskott som hade lagt fram ett förslag om klampning. Jag må ha fel där, men jag vill minnas att det var på det viset. I så fall var det samtliga partier i utskottet som lade fram det förslaget - bland mycket annat. Jag tycker att det är viktigt att vi sätter fokus på den här frågan nu, för detta slår undan benen för seriösa företagare.
Vi får också en näringskedja för annan kriminell verksamhet om vi inte sätter stopp för dem som ligger och kör olagligt i vårt land. Det är en omfattande verksamhet. Detta finns det polisrapporter om. Jag har själv varit aktiv gentemot polisen i de här frågorna. Vi ser också kopplingar till annan kriminell verksamhet. Så länge man inte går in från statsmakten och försöker göra någonting åt detta kommer det att fortgå.
Det är synnerligen beklämmande att vi inte har kommit längre under alla dessa år. När jag började på Sveriges Åkeriföretag 2010 var detta en av de första frågor som jag började jobba med. Det är tio år sedan. Fortfarande kan vi inte komma åt de beställare som försörjer den här typen av verksamhet. Det måste bli en ändring på detta.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar infrastrukturminister Tomas Eneroth för svaret. Den 3 september 1967 gick vi över till högertrafik, och om jag inte har läst fel tror jag att dödstalet i trafiken vid den tidpunkten var 1 300 personer årligen. Därefter har Sverige genomgått en fantastisk utveckling när det gäller trafiksäkerhet.
Förra året hade vi det minsta dödstalet i trafiken över huvud taget. Detta är något som har skett med hjälp av frivilligorganisationerna. SMC, som jag grundar mitt resonemang i interpellationen på, genomför varje år avrostningar för motorcyklister. De utbildas för att kunna bromsa på ett säkert sätt, till exempel kurvtagning.
Det handlar om att hantera motorcykeln på ett säkert sätt ute i trafiken, följa regelverket, vara observant på hur andra trafikanter beter sig i trafiken eller på att andra trafikanter inte ser mig som motorcyklist när jag är ute på vägarna. Jag vet inte om statsrådet har hälsat på vid någon av de kurser som SMC genomför varje vår, men jag skulle starkt rekommendera att statsrådet åker dit.
Jag vet att ledningen för SMC tittar på den här debatten, och jag skulle inte bli förvånad om det kommer en inbjudan till våren. Då har statsrådet möjlighet att se hur viktigt det frivilliga trafiksäkerhetsarbetet är. Det är inte bara SMC utan det är också Motor, FAK, Sveriges kvinnliga bilkårister, NTF och många fler som har hjälp av de uppgifter som finns i Strada.
De kan utveckla sitt trafiksäkerhetsarbete och utbilda trafikanter så att de blir bättre i trafiken. Det är tack vare insatserna från frivilligorganisationerna som man har nått sådan framgång i trafiksäkerhetsarbetet i Sverige. Visst kan polisen bötfälla den som bryter en spärrlinje, och polisen kan bötfälla den som inte stannar vid stopp eller kör för fort. Men de stora insatserna gör faktiskt de frivilliga.
De lägger ned tusentals timmar varje år för att bidra till en säker trafikmiljö. Nu sviker staten organisationerna genom att strypa viktig information som finns för att bidra till det gemensamma målet, det vill säga att så få människor som det bara är möjligt ska dödas eller skadas i trafiken.
Det är inte så länge sedan den stora trafiksäkerhetskonferensen genomfördes i Stockholm. Vi fick då höra hur man gör i andra länder, och vi kunde också konstatera att 3 700 människor dör i trafiken varje dag. Det är en oerhört viktig insats som frivilligorganisationerna gör hemma för att bidra till att minimera antalet dödade och skadade i trafiken.
Jag själv har varit aktiv i många av organisationerna under många år, och jag har utbildat förare i att hantera speciellt tunga fordon i halt väglag. Det är skillnad att komma i en personbil på en hal vägbana eller att komma i ett fordon som väger upp till 60 ton. Det gäller att förbereda förarna på att kunna hantera en sådan situation så att det inte inträffar en olycka.
Om en förare ändå råkar illa ut ska skadeverkningarna minimeras. Jag skulle vilja höra hur statsrådet resonerar i dessa frågor. Jag förstår att det finns skydd för data, integritet och så vidare, men vi får inte missa fokus.
Thomas Morell (SD):
Under min tid på trafikpolisen gjorde jag ungefär 300 tekniska undersökningar. Det handlade om att se om det var fordon, förare eller väg som var orsaken till olyckan. Jag har varit på olycksplatser där människor precis har mist livet eller har blivit svårt skadade, och jag har suttit i dikeskanten och försökt att trösta och lugna människor som har varit med om det värsta ögonblicket i livet.
Jag har monterat ut en cd-skiva ur en svårt demolerad bil bara för att föräldrarna skulle få den skivan och kunna lyssna på samma musik som sitt barn, som precis hade mist livet i den bilen. Att de här händelserna har präglat mig i trafiksäkerhetsarbetet råder det inget tvivel om.
Jag tycker att det är oerhört viktigt att minimera antalet dödsfall i trafiken. Varje dödsfall vi kan undvika är värdefullt, dels naturligtvis för de människor som har familjemedlemmar och dels för samhället. Jag vet inte om siffrorna stämmer i dag, men för ett par år sedan hörde jag att varje dödsfall i trafiken kostar staten 27 miljoner kronor. Det blir snabbt stora pengar om vi bara håller oss till pengar.
Det mänskliga lidandet där ute går inte att mäta i pengar. Därför är det sorgligt när de frivilliga organisationerna inte ges möjlighet att bidra till att minska antalet olyckor på våra vägar.
Jag vet av erfarenhet hur pass viktigt detta underlag är för att man ska kunna lägga upp en bra kursplan och bidra till att förare kan handskas med fordon i halka, bromsa på rätt sätt om de kör motorcykel, hålla avståndet, använda bilbälte när de sitter i en bil, säkra godset om de kör lastbil och så vidare.
Det är oerhört viktiga baskunskaper för de fordon som de ska framföra. Nu rycker man undan det material som dessa organisationer jobbar med. De lägger ned frivillig tid och frivilliga resurser för att kunna bidra till att vårt gemensamma samhälle ska slippa konsekvenserna av allvarliga olyckor på vägen. Jag tycker att det är tråkigt.
Det känns lite grann som att vi nu backar in i framtiden. Vi kommer inte att nå samma effekter framöver som vi gjort under alla år då vi kunnat plocka ned antalet döda och skadade i trafiken, konsekvent under många år. Visst, bilarna har blivit mycket säkrare. Vi har fått ABS på motorcyklar.
Man har förändrat vägmiljön så att den ska vara skonsam - dock inte för motorcyklisterna, för vajerräckena är fortfarande ett hot för deras del. Det görs mycket på olika fronter. Men alla delar måste falla på plats för att vi ska nå ett bra resultat. Man brukar ju säga att ingen kedja är starkare än sin svagaste länk.
Rycker vi bort förutsättningar för de frivilliga organisationerna att bidra till säker trafik och utbilda både nuvarande och kommande trafikanter gör vi oss själva en björntjänst. Jag hoppas innerligt att ministern kommer att vara med och bidra till att vi får ut denna information. Man kan filtrera bort sådant som kan härledas till individer. Det är viktigt att kunna ta reda på vad som var orsaken till själva olyckan.
Thomas Morell (SD):
Jag tror inte för ett ögonblick att populismen kommer att styra våra organisationer som jobbar med trafiksäkerhet. Därtill är de alldeles för robusta. De har gjort ett enormt arbete på trafiksäkerhetsområdet, bland annat genom att informera om nykterhet och sådana saker och hur viktigt det är att man är nykter när man sitter bakom ratten. Jag har tagit del av uppgifter från Strada.
Jag har bara ett par sidor här, men de var på 317 sidor. De säger inte någonting om vad som var orsaken till själva olyckan, hur vägen var eller vad som hände i samband med olyckan. När jag själv gjorde utredningar var det oerhört viktigt att förstå hur olyckan hade uppstått. Vad var orsaken? Var det vägen som var problemet, och vad var i så fall problemet med vägen? Var det bomberingen?
Var det grus på vägbanan, eller var det något annat? Var det fordonet? Var det fel på styrningen eller bromsarna? Var det bristfällig däckutrustning? Sist tittade man på föraren. I vilket tillstånd var föraren? Var föraren nykter? Hade han behörighet för fordonet och så vidare? Med detta lade man pussel för att se vad som var orsaken.
Det är lika viktigt för dessa organisationer att förstå vad som hände i en olycka för att sedan kunna lägga upp sin utbildning så att de kan utbilda och därmed minimera risken att nya olyckor uppstår. Dessa organisationer har ju inget egenintresse av att veta om det var Kalle, Pelle, Stina eller Olle som var inblandade i olyckan.
De är intresserade av att veta vad som var orsaken och vad de kan göra för att undvika att en sådan olycka inträffar igen. Om vi inte kan utbilda folk och se till att detta undviks kommer vi alltjämt att ha dödsfall framöver.
Thomas Morell (SD):
Jag tackar statsrådet Mikael Damberg för svaret. Det som hände den 3 juni var att det samlades långt fler än 50 personer i Stockholm. Sedan har det varit ytterligare några demonstrationer runt om i landet. Demonstrationsrätten är jätteviktig, och den får man inte tumma på.
Men i den situation som vi nu befinner oss i måste man ifrågasätta att det över huvud taget gavs ett tillstånd när man kunde ana att det skulle samlas så många människor. Jag kan konstatera att jag inte fick något tydligt svar från ministern på mina frågor. Jag har haft många kontakter med mina tidigare kollegor inom polisen. De är både kritiska till och ledsna för det som hände.
En av dem kommenterade det hela med: Vem ska vi knäböja för härnäst - en fortkörare, en rattfyllerist, en våldtäktsman eller rent av en mördare? Besvikelsen hos denna polisman var påtaglig i sammanhanget. Man kunde ta på besvikelsen. Det finns en devis inom polisen: skydda, hjälpa och ställa till rätta.
Det är oerhört viktigt att polisen är opartisk i allt det som den gör, så att polisens agerande gentemot civila ute i samhället aldrig någonsin kan ifrågasättas. Polisen är riksdagens yttersta verktyg för att upprätthålla lag och ordning.
Därför var det en olycklig situation man såg där den 3 juni, då en polisman dessutom anslöt sig till demonstranterna och knöt en näve och sträckte upp den. Det har fått många att reagera. De har fått känslan av att polisen tog ställning. Det får inte polisen göra. Polisen ska vara helt opartisk i alla lägen.
Det fanns trots allt möjlighet att bromsa denna demonstrationsrätt. Det finns enligt både regeringsformen och ordningslagen möjlighet och utrymme att begränsa den när vi har den situation som vi har och människor dör runt om i landet.
Vi kan följa utvecklingen uppe i Norrbotten just nu, där så många vårdas inom sjukvården att man har svårt att hinna med och klara av dessa svårt sjuka patienterna. När man tittar på bilderna från demonstrationerna på Sergels torg och runt om i Stockholm ser man att människor stod mycket nära varandra. Polisen kramade dessutom demonstranterna, vilket blir väldigt konstigt.
Polisen följer då inte Folkhälsomyndighetens rekommendationer. Det kan i och för sig vara svårt att följa dem vid tjänsteutövandet. Om man griper någon måste man ta i denna person. Men man ska inte frivilligt gå och krama om demonstranter. Då blir det väldigt konstigt.
Det blir fel signaler från polisen att man inte bryr sig om de rekommendationer som faktiskt har gått ut för att minska smittspridningen i samhället, vilket är oerhört viktigt framför allt för att visa respekt för dem som jobbar inom sjukvården - ambulanspersonal och de som jobbar inom intensivvården - där människor bokstavligt talat dör i händerna på vårdpersonalen.
Då måste samhället visa styrka och också agera så att smittspridningen minskar. Här har polisen en oerhört viktig roll. Denna bild är stukad i dag.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Mikael Damberg! Det är inte fråga om att vare sig riksdag eller regering ska gå in och styra polisens agerande i enskilda fall. Det är inte vad det handlar om. Det handlar om att polisen som myndighet - och då har vi de enskilda tjänstemännen där ute - ska agera på ett sådant sätt att det aldrig går att ifrågasätta den opartiska delen i deras tjänsteutövning.
Jag har själv burit uniform i tolv år, och det var oerhört viktigt att det inte någonsin kunde ifrågasättas att man agerade utifrån de lagar som styr verksamheten. När jag var aktiv i Motormännens Riksförbund och jobbade mycket med trafiksäkerhetsfrågor var till och med detta uppe för bedömning hos länspolismästaren - huruvida mitt engagemang i Motormännens Riksförbund var förenligt med min tjänst på trafikpolisen.
Så känslig är den frågan. När det gäller det som hände i Stockholm den 3 juni pratar vi inte om den enskilda polismannen, utan vi pratar om myndigheten. Varje enskild tjänsteman är en representant för myndigheten, och det får aldrig ifrågasättas hur man agerar. Man måste ingripa tydligt och resolut mot det som strider mot lagstiftningen, och i det här fallet var det ett brott mot lagstiftningen när fler än 50 personer samlades.
Det finns även möjlighet för regeringen att agera och begränsa mötesfriheten i en sådan här situation. Det står till och med i regeringsformen, och det står i ordningsstadgan att detta kan begränsas. Det handlar inte om att begränsa människors möjlighet att demonstrera, för det begränsar inte den enskilda individens yttrandefrihet. Det får aldrig komma på tal att vi gör ingripanden i den.
Men när vi har den situation vi har med smittspridning i samhället, där människor faktiskt dör, måste vi ju fundera lite grann på hur vi ska bära oss åt för att bromsa smittspridningen. Att demonstrationer inte är det bästa sättet kan vi vara överens om. Det finns i dag mängder av varianter för att föra fram en åsikt - man kan starta någon form av digital demonstration eller vad som helst.
Det finns i dag alla möjligheter att föra fram sitt budskap utan att man för den sakens skull utsätter andra människor för fara och bidrar till att sprida smitta i samhället. I regeringsformens 1 kap.
9 § står det så här: "Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet." Det är en ruggigt viktig text, och det får aldrig ifrågasättas. Polisen ska agera på ett sådant sätt att man har förtroende för de åtgärder som vidtas.
Eftersom polisen har ett våldskapital som kan användas gentemot människor får det aldrig ifrågasättas hur polisen agerar där ute. Det får heller inte ifrågasättas huruvida polisen tar ställning för det ena eller det andra, utan polisen ska vara lagstiftarens yttersta redskap för att upprätthålla lag och ordning.
När det gäller fallet den 3 juni fanns det brister i detta sätt att agera, och det börjar egentligen med tillståndsgivandet för den demonstrationen. Där fanns det en möjlighet att bromsa. Det fanns en möjlighet att utnyttja lagstiftningen för att förhindra detta.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Mikael Damberg! Ordningslagen är tydlig i det avseendet. Det handlar inte om att vi ska gå in och styra och ställa eller ändra lagstiftningen - det står redan att man kan förbjuda sammankomster för att motverka epidemin. Det är ju det som är så oerhört viktigt just nu, alltså att vi motverkar smittspridningen i samhället så att vi kommer till en ände med det problem vi har.
På Folkhälsomyndighetens hemsida står det att var och en i Sverige - det omfattar alltså varje individ - har ett ansvar för att förhindra spridning. Längre ned står det att alla verksamheter i Sverige är skyldiga att utifrån Folkhälsomyndighetens rekommendationer vidta åtgärder för att minska risken för smittspridning.
Här har polisen en oerhört viktig roll, och jag vill påstå att förtroendet för polisen fick sig en stukning på grund av en enskild tjänstemans agerande. Just detta att någon står och kramar demonstranter och knäböjer inför dem visar inte på den styrka hos myndigheten man faktiskt kan förvänta sig.
Det strider också emot Folkhälsomyndighetens rekommendationer gällande hur var och en av oss ska agera för att förhindra smittspridning så att vi får bukt med smittan. Därför är det oerhört viktigt att polisen agerar på ett förtroendeingivande sätt. Nu sker en utredning av den enskilda individen, och den ska vi inte blanda oss i. Där har i stället disciplinenheten ett arbete framför sig, och vi får se vad det landar i.
Men för Polismyndigheten är det oerhört viktigt att man hela tiden agerar på ett sätt så att man inte blir ifrågasatt utifrån den myndighetsutövning man idkar. Följer polisen inte Folkhälsomyndighetens rekommendationer blir det två budskap, och det är väldigt olyckligt i den situation vi befinner oss i.
Thomas Morell (SD):
Tack, statsrådet Tomas Eneroth, för svaret! Körkort är en värdehandling. Den betyder väldigt mycket för den enskilde individen, och för den som är yrkesförare är körkortet en förutsättning för levebrödet. Individer kan ju ställa till det för sig. Det kan gå för fort när man kör, och en del dricker annat än vatten i samband med bilkörning, och det blir inte bra.
Men alldeles oavsett vad det är som ligger till grund för att myndigheten gör ett ingripande som gäller körkortet måste hanteringen ske på ett snabbt och effektivt sätt, och den som är drabbad måste känna att hanteringen varit korrekt och att man inte har blivit försummad på något sätt.
Jag har jobbat i över 20 år i verksamheter som har nära anknytning till vägtrafik, körkort, körkortsomhändertaganden och åtgärder mot individer. När man gör sig skyldig till ett grovt brott ute på väg finns det ju en straffrättslig aspekt, och den sköter i regel polis, åklagare och domstol väldigt bra. Man har upparbetade rutiner för det.
När sedan den straffrättsliga delen är över kommer åtgärden, där myndigheten ska bedöma om man är lämplig som förare eller inte. Det är här som det emellanåt uppstår dröjsmål. I min interpellation hänvisade jag till ett enskilt fall. Det finns många andra sådana fall, och jag har så sent som i dag, mellan de debatter jag har haft här, suttit vid datorn och haft en dialog med andra. Detta är alltså något som pågår.
Jag kan också förstå att myndigheten är ansträngd under perioden med corona, för även där är det förstås sjukdomsfall. Men man behöver prioritera de människor som har fått besked om åtgärder när det gäller körkortet - så snart som möjligt.
Det är väldigt många tankar som far omkring i huvudet hos den som har försatt sig i denna situation - det är oftast den enskilde själv som har gjort det. Man vet inte vad som kommer att ske, och man vill gärna omedelbart ringa till någon handläggare på Transportstyrelsen för att prata av sig och så vidare. Detta är alltså en viktig fråga för den individ det berör.
Myndigheten måste stå lite grann på tårna när det gäller körkortsingripanden för att detta ska fungera. Den enskilde ska också kunna tala i sin sak, föra fram vad som har skett och sådana saker, skriva ned ett yttrande och få det bedömt av myndigheten.
Jag är väl medveten om att ministern inte kan diskutera ett enskilt fall eller vidta åtgärder mot myndigheten, för då blir det fråga om ministerstyre, och det ska vi inte hålla på med. Däremot kan regering och riksdag agera när man upptäcker att en myndighet inte agerar så skyndsamt som den rimligen borde göra med hänsyn till den enskildes situation.
Just körkortet är en oerhört viktig handling för människor. Det handlar om att kunna försörja sig. För den som är yrkesförare är körkortet än viktigare eftersom man inte får någon inkomst om man saknar körkort.
Thomas Morell (SD):
Tack för svaret, statsrådet Eneroth! Jo, man kan nog säga att i de allra flesta fall kanske Transportstyrelsen hanterar detta så snabbt som man kan begära, men det finns trots allt ärenden som rinner utanför systemet, som tar tid. Människor får inte svar. De kommer inte i kontakt med myndigheten.
Jag har, eftersom jag har den bakgrund jag har, väldigt mycket kontakter med förare från både norr och söder som upplever att de inte får sin sak prövad. Jag har mer än en gång sagt: Vänta! 48 timmar ska Polismyndigheten ha på sig för att skicka handlingar till Transportstyrelsen. Sedan ska myndigheten höra av sig på ett eller annat sätt.
Men när det drar iväg så att det blir över en vecka från det att händelsen inträffar till det blir någon respons från Transportstyrelsen är det inte rimligt. Då har det gått för lång tid. Det må vara så att de drabbade själva har försatt sig i situationen, men de lider verkligen av den press som det är när de inte vet vad som kommer att ske. Vad kommer jag att råka ut för? Jag har kört för fort, och polisen tog mitt körkort.
Eller jag kanske körde påverkad, och polisen tog mitt körkort. Vad kommer att ske sedan? Vad kommer att hända med mig och min förutsättning att försörja mig framöver? En hel mur av frågor radar upp sig framför de människor som är drabbade. Det gäller att komma igenom den muren så snabbt som möjligt och få kontakt med myndigheten. Får man bara kontakt med myndigheten kan man så att säga hantera den situation man sitter i. Men när man inte når fram uppstår problem.
Jag är trots allt så gammal att jag var med på den tiden då länsstyrelserna hade sina körkortsenheter. Då var enheterna betydligt mindre än i dag. Det var lättare att komma i kontakt med en enskild tjänsteman eller handläggare och att föra en dialog utifrån det. Det var väldigt mycket en nära relation till myndigheten och en snabb och korrekt bedömning.
I dag känns det lite grann som att Transportstyrelsen trevar i mörkret i sin handläggning. Man får inte riktigt den stuns i ärendena som man skulle önska. Jag upplever, i varje fall utifrån de kontakter jag har haft, att man inte lever upp till de skyndsamhetskrav som finns. Det tar för lång tid från händelsen ute på vägen till dess att myndigheten agerar.
Den tid som förflyter däremellan är hemsk för den individ som det berör. Därför är det viktigt att ministern har en dialog med Transportstyrelsen om hur kommunikationen med den det berör kan förbättras. Det kan göras utan att man pekar med hela handen. Det går bra att ställa frågan också.