Marie Nordén (S):
Jag tackar ministern för svaret. Mobbning på jobbet kan inte betraktas som något annat än ett stort samhällsproblem. Det är sorgligt nog ett problem som inte diskuteras nog ofta och ofta hamnar i den mobbades knä. Det är inte alltför sällan den mobbade anses vara problemet och man menar att det problemet ska lösas. Det kan handla om sjukskrivning, omplacering, att man lämnar sin anställning då det inte finns någon annan lösning kvar.
Många upplever att arbetsgivaren inte klarar av att ta tag i situationen. Ibland är det till och med arbetsgivaren som står för mobbningen. Enligt undersökningar från Arbetsmiljöverket upplever var tionde svensk - 425 000 personer - att man är mobbad på jobbet.
Det senaste året har anmälningarna ökat från runt 700 till i fjol 887 enligt preliminära siffror. Men av de totalt 3 500 anmälningar som kom in de senaste fem åren ledde endast 100 till att verket inledde ett tillsynsärende, och inget av dessa ärenden ledde vidare till en åtalsanmälan.
Möjligheten att få rätt och att få upprättelse om man är mobbad på jobbet är försvinnande liten. När två chefer i Krokom i Jämtlands län nyligen dömdes för arbetsmiljöbrott sedan en anställd hade tagit livet av sig efter att ha upplevt sig trakasserade på jobbet var det helt unikt. Ingen arbetsgivare har tidigare fällts till ansvar för arbetsmiljöbrott av psykosociala orsaker.
När det kommer till den psykosociala arbetsmiljön är vår lagstiftning inte tillräcklig. Det finns inte något straff knutet till den föreskrift som reglerar trakasserier på jobbet, på arbetsplatsen, som inte ligger under trakasserilagen, diskrimineringslagen.
Precis som ministern säger i sitt svar krävs det att en person har brutit mot arbetsmiljölagstiftningen och att det har lett till att en anställd har skadats, blivit sjuk eller dött för att kunna fällas för brott. Det är positivt att Arbetsmiljöverket har startat ett utvecklingsarbete om reglerna på det psykosociala området.
I dag är uppdraget att se till att arbetsgivaren förbättrar arbetsmiljön där mobbning har förekommit, inte att hjälpa den som redan är utsatt för mobbning att få något slags upprättelse. Jag måste ställa följande fråga till ministern: Ligger det i utvecklingsarbetet att utvidga Arbetsmiljöverkets uppdrag att man inte endast ska jobba förebyggande i framtiden utan faktiskt också gå in och stötta och hjälpa den som är utsatt?
Men frågan är om det inte krävs en ny lagstiftning. Är det inte dags att vi är tydliga och säger nej och att det klart och tydligt framgår från samhället att vi inte accepterar mobbning i några former någonstans, vare sig i skolan eller på arbetsplatsen? Borde inte ambitionerna vara att kunna angripa problemet när det finns där?
Borde vi inte ha en lagstiftning som är till för den som är utsatt när arbetsgivaren inte har tagit ansvar för att förhindra eller åtgärda situationen så att mobbningen upphör? Mobbning är trakasserier, och i dag är sådan förbjuden bara i samband med kön, könsidentitet, etnisk tillhörighet, religion, funktionsnedsättning, sexuell läggning eller ålder.
Om man inte blir mobbad på grund av några av dessa orsaker är lagstiftningen mycket tam och mycket svag. På vilket sätt vill ministern förbättra just för dem som är utsatta i dag och som är så osynliga i debatten?