KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jonas Andersson (SD):
Jag tackar ministern för svaret. Ministern blandar också ihop vissa delar, till exempel försörjningskraven. Det är faktiskt så att det är olika försörjningskrav vad gäller VABO och vad som finns med i den tillfälliga lagen.
Vad gäller VABO säger Migrationsverkets rättsliga ställningstagande följande: "Migrationsverkets bedömning är att det inte finns något krav på att tredjelandsmedborgaren, som ansöker om ställning som varaktigt bosatt i Sverige, själv måste ha inkomster som täcker försörjningen." Migrationsverket säger rakt ut, bokstavligen, att du inte behöver tjäna några pengar. Det räcker om någon annan ger dig pengar vid ansökningstillfället.
Vidare säger Migrationsverket följande: "Migrationsverkets bedömning är att det saknar betydelse huruvida en person har kunnat försörja sig själv genom egna medel, så länge denne har blivit försörjd av någon annan och inte legat det sociala biståndssystemet till last." Detta innebär alltså att så länge du inte har socialbidrag har du inte legat samhället till last. Även om du har bott under en bro på gatan anses du alltså ha försörjt dig själv. Låt oss återgå till VABO.
Det går att argumentera som Morgan Johansson gör, det vill säga att man var nödd och tvungen därför att EU-rätten krävde det. Ministern har naturligtvis helt rätt. EU:s byråkrater har på tok för stort inflytande över vad som borde vara en svensk angelägenhet, nämligen migrationen till Sverige och vilka som ska få vistas här. Låt oss gå vidare i frågan om VABO.
Jag hoppas, till ministerns stora glädje, att det finns lösningar på problemet. Självklart hade det varit bäst om regeringen hade agerat redan när varningsklockorna ringde i somras, men det finns fortfarande tid. Det finns nämligen inget i EU-rätten som säger att VABO måste kopplas ihop med ett permanent uppehållstillstånd. Direktiven säger enbart att den tillfälligt bosatte ska få ett uppehållstillstånd på fem år, inget om att det ska vara permanent.
Det vore alltså fullt möjligt att i stället fortsätta med tillfälliga uppehållstillstånd även om de skulle behöva gälla över fem år.
På så sätt skulle vi fortfarande kunna upprätthålla andemeningen i den tillfälliga lagen, det vill säga att permanenta uppehållstillstånd ska vara förbehållna dem som har kommit i arbete på riktigt, dem som kan försörja sig själva på riktigt och dem som har blivit en del av det svenska samhället på riktigt. Jag undrar fortfarande om ministern kommer att återkomma med något skarpt förslag rörande denna fråga.
Eller är planen att sitta på händerna, skylla på EU-direktiv och gömma sig bakom Migrationskommittén? När det gäller ensamkommande skrev Migrationsverkets generaldirektör Mikael Ribbenvik i ett skriftligt svar till socialförsäkringsutskottet häromveckan att rättslig vägledning saknas i såväl förarbeten som rättspraxis. Detta är oroväckande, herr talman.
Jag tycker att vi här i riksdagen och svenska väljare och medborgare förtjänar att få svar på var regeringen står i frågan. Kommer det att bli en förtäckt amnesti?
Jonas Andersson (SD):
Jag vet inte vad Morgan Johansson gjorde för brödfödan innan han blev heltidspolitiker. Själv har jag jobbat de senaste 15 åren med asylsökande, flyktingar, migranter, syrier, afghaner, kurder, somalier och ett tjugotal andra nationaliteter. Jag gav mig in i politiken därför att jag såg med egna ögon att systemet inte fungerade - det system som Morgan Johansson och hans kollegor har byggt upp. Det är oförskämt av Morgan Johansson och stå här och antyda saker, till exempel dålig människosyn. Det är mycket lågt.
Det är nästan lägre än Socialdemokraternas opinionssiffror. Jag tror att Morgan Johansson har missat något här. Det var migrationsministerns regering som tog fram den tillfälliga lagen. Det var Morgan Johanssons regering som skrev: "Regeringen anser att det inte bör finnas någon möjlighet att bevilja permanent uppehållstillstånd på grund av skyddsskäl, förutom för kvotflyktingar." Står inte migrationsministern bakom den lagen? Varför ska vi ha regler och lagar om de inte följs?
Varför ska vi över huvud taget ha en migrationsminister om inga åtgärder vidtas när det uppstår problem? Kanske vi i stället ska lägga hela den portföljen i knät på Migrationskommittén? Jag vet inte vad ministern anser.
Kommer migrationsministern att sitta stilla och se på när 36 000 personer, alltså motsvarande en stad av Skellefteås storlek, får permanent uppehållstillstånd till följd av VABO, eller kommer ministern att agera? Hur blir det med de ensamkommande unga vuxna utan asylskäl som finns i Sverige till följd av den så kallade gymnasielagen? Kommer dessa ytterligare 8 000 att omfattas av samma EU-rätt?
Svenska folket har rätt att veta regeringens ståndpunkt i frågan. Med det sagt vill jag ändå passa på att önska ministern, talmannen och övriga riksdagen en väldigt god jul.
Jonas Andersson (SD):
Tack, ministern, för svaret på interpellationen! Jag hävdar att svensk film genomgår en kris, i varje fall vad rör de kommersiella framgångarna och mottagandet hos svenska folket på biograferna. Statistiken från Sveriges Biografägareförbund talar ett tydligt språk. Besöken till svenska filmer på biograferna minskade med 31 procent från 2018 till 2019 medan biobesöken totalt sett minskade med bara 3 procent.
Trenden är illavarslande även över längre tid med en halvering av andelen besök till svenska filmer från 2014 till 2019. Förra året hamnade inte ens en enda svensk film på tio i topp av dem som drog flest biobesökare. Det finns inte en enskild och enkel förklaring till att det går så pass dåligt för svensk film på biograferna. Där håller jag med Amanda Lind.
Framgång på biograferna är såklart inte det enda måttet som visar på framgång i filmpolitiken. Även framgång i andra visningsfönster, till exempel streamingtjänster som vi har varit inne på, är av betydelse, och jag välkomnar regeringens initiativ till förbättrad statistik på filmområdet.
Oavsett detta är framgång på biograferna ett viktigt och relevant mått, i varje fall om man har en syn på svensk film som något som ska nå och engagera många. Svensk filmpolitik har stor betydelse för utvecklingen på området, så det finns tveklöst anledning att rannsaka den politik som förs. Jag vill hävda att det politiska stödet för regeringens filmpolitik är svagt, inte starkt som det lät i svaret från Amanda Lind.
När regeringen lade fram sin filmproposition för ett antal år sedan underkändes politiken på en rad punkter. Hela sju tillkännagivanden riktades från riksdagen. Det är sanningen; riksdagen ville se en helt annan inriktning. Kritiken har inte upphört med tiden. Regeringen kritiseras för hur filmbranschen har exkluderats från mycket i den helförstatligade filmpolitiken via de branschråd som man menar inte fungerar på ett tillfredsställande sätt.
Regeringen kritiseras för att man inte tar tag i frågan om produktionsincitament, vilket gör att Sverige missgynnas i den internationella konkurrensen och förlorar såväl kulturellt som ekonomiskt. Sist men inte minst: Regeringen kritiseras även för identitetspolitik och en styrning åt vänster när det gäller hur stöd delas ut via Svenska Filminstitutet. Jag skulle vilja uppehålla mig just vid frågan om identitetspolitiken.
Det är en kritik som har intensifierats i debatten mot bakgrund av den allvarliga statistiken från biograferna. Att döma av hur Biografägareförbundet ser på saken finns problem med att Filminstitutet satsar på det sätt man gör på mångfald.
I en debattartikel i DN från december 2019 skriver Peter Fornstam, ordförande i Sveriges Biografägareförbund följande: "Men om fokus bara ligger på mångfald, och man exkluderar erfarenhet och kunskap, blir urvalet för enögt. Då sjunker kvaliteten på filmerna, vilket vi tror är en delförklaring till dagens situation."
Jag skulle vilja fråga minister Amanda Lind om hon tror att det ligger något i kritiken om mångfald som framförs från Sveriges Biografägareförbund apropå krisen för svensk film på biograferna.
Jonas Andersson (SD):
Sverigedemokraterna vill se ett nytt och moderniserat filmavtal. Det framgår tydligt av våra riksdagsmotioner. Våra beräkningar förhåller sig till de kostnader för filmavtalet som fanns innan den helförstatligade politiken infördes. Exempelvis låg filmstödet i regeringens budget för 2016 på 335 miljoner kronor.
För att gå in på den andra delen som Amanda Lind tar upp kan jag garantera henne att det jag säger är väl förankrat i Sverigedemokraternas politik. Men givetvis tycker jag att det är intressant om andra, viktiga aktörer på området landar i den typ av slutsatser som jag lyfter fram. Det är mycket riktigt så som Amanda Lind säger att ett av regeringens filmpolitiska mål är att jämställdhet och mångfald ska prägla filmområdet.
Jag tycker att det låter ganska harmlöst när man bara hör det på det sättet. Men av detta följer ju en styrning och en politisk inriktning i övrigt från regeringens sida som har lett till att svensk filmpolitik har detaljstyrts mycket åt vänster. Till exempel ser Filminstitutet mångfald som en kvalitativ aspekt redan vid stödgivningen.
För att få stöd till filmprojekt från Filminstitutet krävs i praktiken "rätt" uppsättning kön och hudfärg på personerna som medverkar i produktionen. Filmkonsulenterna hos institutet ska i praktiken säkerställa att "rätt" värderingar framträder i de projekt som får stöd. Filminstitutet har ju mål om att man ska ha hälften kvinnor och hälften män framför och bakom kameran.
Anna Serner, som är vd för Svenska Filminstitutet, har för ett par år sedan till och med hotat med att dra in allt stöd till manliga filmskapare. Söker man stöd granskas ens filmprojekt därefter. Det gäller helt enkelt att anpassa sig till de vänsterpolitiska idéerna om man vill ha något stöd. När Filminstitutet gör bedömningar om jämställdhet räknar man dock bort de personer som identifierar sig som något annat än man eller kvinna.
Det gör att målen om könsfördelning blir något röriga och godtyckliga, minst sagt. Som om detta inte vore nog har institutet till och med verkat för att införa obligatoriska politiserade utbildningar i normkritik för alla som vill erhålla filmstöd. Efter hård kritik ändrade man sig dock till att dessa utbildningar bara ska erbjudas i stället för att vara tvingande. Det är ju knappast en miljö som lägger en bra grund för konstnärlig frihet och kreativitet.
Tvärtom är det en hämmande miljö som likriktar åt vänster. Detta är illa nog i sig, men som Sveriges Biografägareförbund framhållit kan det också försämra svenska filmers chans att leverera på biograferna. Detta sker med regeringens goda minne. Det är det som är så viktigt att komma ihåg. Det är faktiskt ni som är ansvariga, Amanda Lind.
Med anledning av det vill jag fråga: Varför ska Sverige ha en politiserad detaljkontroll av filmpolitiken på det sätt som jag har lyft fram här med filmkonsulenter som ska agera politiska kommissarier, hota med att dra in stöd till personer som har "fel" kön och så vidare? Ser inte ministern att den typen av miljö hämmar konstnärlig frihet och kreativitet, som annars skulle kunna ge svensk film ett lyft på biograferna?
Jonas Andersson (SD):
Tack, Amanda Lind, för svaret! Jag välkomnar såklart en förbättring gällande branschråden. Vad gäller hur vi ser på filmstödet och de nivåer vi ligger på, exempelvis i år, är de ändå högre än 2016 i regeringens budget. Den kritiken förstår jag inte riktigt, om jag ska vara ärlig.
I anslutning till frågan om hur dagens politiserade detaljstyrning i filmpolitiken påverkar svensk films framgång på biograferna vill jag lyfta frågan ur ett lite bredare perspektiv. Amanda Lind och andra regeringsföreträdare har återkommande gett sig på Sverigedemokraterna med anklagelser om att vi skulle vilja begränsa konstnärlig frihet, komma med politiska diktat i kulturen och så vidare. Amanda Lind har till och med kallat Sölvesborg för ett skräckexempel med hänvisning till kulturpolitiken.
I själva verket är Sölvesborg naturligtvis en mycket mer välmående kommun än många av de dystopier som Miljöpartiet har varit med och skapat, där det sprängs och skjuts var och varannan dag samtidigt som bidragen skjuter i höjden. Det är regeringens kulturpolitik som är ett skräckexempel. Man kastar jättestenar i glashus när man angriper Sverigedemokraterna på detta sätt. Se bara hur det har gått med den helförstatligade filmpolitiken! De kommersiella framgångarna och framgångarna hos svenska folket uteblir på biograferna.
I stället hårdsatsar man på vänstervridna idéer om jämställdhet och mångfald. Budskapet från regeringen är att det är viktigt att hålla sig inom åsiktskorridoren om man vill ha några bidrag och komma sig fram i Filmsverige. Med anledning av detta vill jag fråga: Kan det vara så att regeringen och Amanda Lind ger sig på sverigedemokratisk kulturpolitik och Sölvesborg för att rikta fokus bort från den politiska detaljstyrning som sker på kulturpolitiska områden som man själv är ansvarig för?
Jonas Andersson (SD):
Jag håller med Amanda Lind om att regeringen har en helt annan demokratisyn när det gäller civilsamhällespolitiken. Det är nämligen så att med er politik kan olika islamister och rasprofitörer få dessa bidrag. Det är därför som vi uppmärksammar denna fråga i denna debatt. Till skillnad från er tycker vi sverigedemokrater inte att islamister ska kunna få statsbidrag. Låt mig nämna några få av de otaliga brott som svenskar har utsatts för i Sverige just på grund av att de är svenskar.
Den utländske medborgaren och Ikeamördaren Abraham Ukbagabir högg med kniv ihjäl en mor och hennes vuxne son helt oprovocerat 2015 inne på Ikea i Västerås. Mördaren har själv sagt att han valde ut offren för att de såg svenska ut. Jag kan även nämna det omdiskuterade fallet med den 18-årige Liam, som medierna rapporterade om tidigare i år när förnedringsrånen tog stor plats i samhällsdebatten.
Liam blev först rånad och misshandlad av två 16-åringar med utländsk bakgrund och sedan urinerad på medan rånarna filmade det hela. Samtidigt blev han kallad för svennejävel under rånet. Låt mig även ta upp de uppmärksammade Black Lives Matter-demonstrationerna som kommit också till Sverige. Personer har under dessa aggressiva demonstrationer i Göteborg skanderat: white motherfuckers, black power och liknande saker.
Samtidigt som just denna typ av grova brott och utfall sker mot svenskar just för att de är svenskar göder regeringen alltså olika bidragsentreprenörer, så att de kan åka runt till skolor likt Teskedsorden och propagera gentemot skolbarn så att man jagar bort alla tankar hos dem om att det skulle finnas rasism mot svenskar. Det är fullkomligt horribelt. Därför undrar jag: Anser ministern att det ens finns rasism mot svenskar, eller mot vita personer, i dagens Sverige?
Och om svaret är ja, varför märks detta över huvud taget inte i regeringens civilsamhällespolitik?
Jonas Andersson (SD):
Jag vill börja med att tacka socialförsäkringsministern för svaret. Det är jättebra att regeringen snarast avser att återkomma med skärpningar gällande retroaktiviteten, men det var inte riktigt det frågan handlade om i den här interpellationen. När det gäller efterlevandestöd ska det alltså ses som ett komplement till underhållstöd.
I förarbetet till införandet av efterlevandestödet framgår det tydligt, att syftet är att bibehålla överensstämmelsen mellan stödet till barn vars föräldrar skilt sig och stödet till barn vars föräldrar avlidit. Ändå skiljer sig lagtexterna för respektive bidrag ganska markant.
I lagtexten för underhållsstöd specificeras det uttryckligen att underhållsstöd inte lämnas till ungdomar som vårdas i familjehem, stödboende eller HVB inom socialtjänsten. Den skrivningen saknas i den paragraf som ministern hänvisar till och som gäller efterlevandestöd.
Där fokuseras det endast på barn som på statens bekostnad vårdas på anstalt. Fru talman! Varför är det här viktigt? Jo, därför att ökningen av efterlevandestöd främst gäller ensamkommande. Som ministern helt säkert är medveten om övergick ansvaret för ensamkommande barn och ungdomar från staten till kommunerna 2006.
Förvisso betalar staten en schablonsumma till kommunerna för varje ensamkommande, men de här ungdomarna vårdas inte på statens bekostnad utan på kommunernas. Det är alltså fullt möjligt för en utländsk ungdom att tillsammans med sin särskilt förordnade vårdnadshavare ansöka om efterlevandestöd och få det som en ren bonus på 1 550 kronor i månaden per förälder.
Boendena och kommunens socialtjänst har inte heller någon självklar insyn i ungdomarnas privatekonomi, för det ansvaret ligger hos den särskilt förordnade vårdnadshavaren. Som jag tolkar lagtexten för efterlevandestöd gäller alltså inte begränsningarna ungdomar som vårdas på HVB-hem eller liknande.
Det är möjligt att min tolkning är felaktig, jag håller öppet för det, men utifrån den yrkeserfarenhet jag har då jag har jobbat med ensamkommande i 15 år innan jag fick riksdagsplatsen här finns det i alla fall ingenting som pekar på att det skulle vara en felaktig tolkning. Om ministern gör en annan tolkning av lagen är jag jättenyfiken på att höra det, och jag tänker att säkert även Pensionsmyndigheten och kommunens jurister är det.
När det gäller den utredning av frågan som ministern nu hänvisar till bör det rimligtvis gå ganska snabbt att genomföra. I princip handlar det bara om att komplettera lagtexten gällande efterlevandestöd med vad som redan finns i lagtexten gällande underhållsstöd. Kan vi räkna med att det kanske kommer en lagändring eller ett förslag till lagändring redan under innevarande riksdagsår?
Jonas Andersson (SD):
Återigen: Tack, socialförsäkringsministern! Det var jätteskönt att höra. Det känns som att du verkligen vill jobba med denna fråga. För mig går detta att sammanfatta ganska snabbt och enkelt. Jag hoppas att lösningarna på denna fråga ska vara ungefär lika snabba och enkla. Det är jättebra att retroaktiviteten minskar kraftigt. Det är jättebra att regeringen avser att utreda frågan om efterlevandestöd vidare.
Det är bra om man kan ändra lagen för efterlevandestöd så att den ligger i linje med underhållsstödet, vilket hela tiden har varit tanken. Det kan inte vara någon stor svårighet att ändra den eftersom det ligger i förarbetet att de ska vara jämförbara. Jag håller absolut med om att det är ett steg i rätt riktning, men någonstans räcker inte detta.
När det gäller de kontakter som jag har haft med myndigheterna inför denna interpellation kan jag säga att kontrollen av huruvida föräldrarna är döda eller inte sker ytterst sporadiskt. Det är inte något som görs per automatik eller något som görs i alla ärenden. Det kan hända, men det händer väldigt sällan.
Det är fortfarande principiellt ytterst märkligt, tycker jag, att pengar från Pensionsmyndigheten - pengar från svenska skattebetalare och pensionärer - ska skänkas bort som ett slags bonus till utländska ungdomar vars föräldrar aldrig har satt sin fot i Sverige. Om det funnits ett ymnighetshorn att ösa ur hade jag kunnat förstå det, men vi vet ju, fru talman, att något sådant inte finns.
Jag hoppas att ministern skänker en tanke till svenska fattigpensionärer när han är åter på sitt kontor efter dagens debatter och ska sammanfatta intrycken. Med detta tackar jag för dagens debatt.
Jonas Andersson (SD):
Min fråga går till statsrådet Bolund. Regeringen har via statsministern meddelat att man avser att föra en stram migrationspolitik, och statsrådet Shekarabi sa i veckan att vi inte kan ha en stor invandring under de kommande åren. Men Migrationsverkets senaste prognos visar - tvärtom - att asylinvandringen till Sverige ökar igen. Även Miljöpartiet går i motsatt riktning.
Man vill att sjukdom ska kunna utgöra asylskäl, man vill ha en kravlös anhöriginvandring och man vill - nu senast - att provanställningar för ensamkommande män utan skyddsskäl ska räcka för permanent uppehållstillstånd. Samtidigt är det ekonomiska läget i många kommuner akut, och enligt SKR beror det till stora delar på kostnader för nyanlända. Fru talman! Detta går inte ihop.
Hur avser regeringen att göra för att hålla Miljöpartiets inflytande borta från migrationspolitiken?
Jonas Andersson (SD):
Tack, Per Bolund, för svaret! Jag tycker att det kommer lite blandade signaler, om jag ska uttrycka mig på ett vänligt sätt, men jag kan försöka att omformulera frågan. Kan statsrådet försäkra svenska folket att regeringen jobbar för att minska antalet asylsökande så att kommunerna får en chans att återhämta sig ekonomiskt och betala av den stora integrationsskuld som finns?
Jonas Andersson (SD):
Jag såg i tidningen i dag att migrationsminister Morgan Johansson liknade Ulf Kristersson vid matadoren i Tjuren Ferdinand . Det är lite lustigt, för varje gång jag tänker på regeringens migrationspolitik är det en annan svensk julklassiker som dyker upp i mitt huvud: Musse Piggs husvagn. Vem är det som kör egentligen?
Migrationsministern verkar ganska tillfreds med att det är Erdogan som håller i ratten och dikterar svensk asylpolitik, men, fru talman, många svenskar blir genuint oroliga när de ser bilderna från Turkiet och Grekland. Många utfattiga kommuner är oroliga, och jag tycker att vi ska ta deras oro på allvar.
Min fråga är: Kan migrationsministern lova våra medborgare att regeringen stänger gränsen i tid den här gången, ifall Greklands murar inte håller?
Jonas Andersson (SD):
Jag tackar för svaret, ministern! När ministern talar ser jag framför mig hur den tecknade husvagnen tumlar nedför berget för att till sist haka fast vid bilen där migrationsministern sitter och säger: Så där ja, det gick väl lugnt och säkert! Jag tror att många kommuner i dag kan känna igen att de har suttit i denna husvagn sedan 2015, och de är livrädda att göra samma resa igen. Jag tycker att det borde vara ganska enkelt att svara på denna fråga: Är ministern beredd att ge dem löftet att stänga gränsen i tid den här gången?
Jonas Andersson (SD):
Det gläder mig att Socialdemokraterna har närmat sig oss sverigedemokrater i frågan om krav för medborgarskap. År 2000 var det just Socialdemokraterna som stod först i kön för att avskaffa språkkraven, eftersom de tyckte att de var orättvisa och att de var administrativt svåra.
Men det är i alla fall roligt att ledamoten Ohlsson och Socialdemokraterna ansluter sig till oss och välkomnar förslagen från Utredningen om språk- och samhällskunskapskrav för svenskt medborgarskap och andra frågor om medborgarskap, som den heter. Språket är en nyckel, säger ledamoten Ohlsson i sitt anförande. Vad gäller nivåerna på språkkraven och undantagen från språkkraven ställer vi i Sverigedemokraterna oss mycket frågande.
Ribban är väldigt lågt satt. Nivå A2 i tal och skrift motsvarar i princip en tolvårings språknivå i engelska, eller en tonårings språknivå som pluggat moderna språk i två tre år med mediokra betyg. Dessa krav är minst sagt inte särskilt långtgående.
Samtidigt ska man dessutom kunna undantas från dessa minimala krav om man till exempel kommer till Sverige som analfabet. Min fråga är: Anser ledamoten Ohlsson att detta är tillräckligt för att man ska kunna delta fullt ut i det svenska samhället och i det demokratiska samtalet på samma villkor som alla andra? Är detta en rimlig nivå?
Jonas Andersson (SD):
Tack, ledamoten Ohlsson, för svaret! Jag tror att vi är helt överens om att endast ett prov inte skulle lösa alla problem. Så är det självklart. Jag noterar också att det låter som att ledamoten Ohlsson är öppen för att se över dessa krav och att de kanske bör vara något striktare också. Ledamoten får gärna säga emot mig om hon vill. När det gäller Socialdemokraterna tänkte jag backa bandet lite grann.
Redan på 1950-talet argumenterade dåvarande statsministern Tage Erlander för att sökandes kunskaper i svenska språket skulle tillmätas stor betydelse.
I förslaget som Socialdemokraterna verkar stå bakom i dag räcker det alltså med att den som vill bli svensk medborgare kan fungera i mycket korta sociala samtal men i allmänhet inte förstå tillräckligt för att själv hålla liv i samtalet, eller att man kan skriva korta och enkla meddelanden och föra enkla anteckningar inom området som rör omedelbara behov.
För att ta ett exempel på detta kan det i princip räcka att man kan ta emot en beställning på en snabbmatskedja och skriva ned beställningen på en post it-lapp. Då har man uppfyllt tillräckliga krav på kunskaper i det svenska språket. Menar ledamoten Ohlsson verkligen att dessa kunskaper lever upp till den vision som Tage Erlander hade på 1950-talet?