KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunilla Carlsson (M):
Jag tackar Hans Linde för interpellationen. Jag tycker att det är bra att vi diskuterar den utveckling som vi ser i Latinamerika där det, precis som Hans Linde sade, har funnits mycket problem med inbördeskrig, väpnat våld och oroligheter.
Men vi har också sett en överlag positiv utveckling där regeringar nu väljs demokratiskt, förutom på Kuba, och där det finns en demokratiseringsprocess, vilket inte minst valen i El Salvador visade. Interpellanten talade om en demokratins folkfest. Valet ledde verkligen till ett regeringsskifte.
Den nya regeringen kommer antagligen nu att mötas av rätt så stora problem, inte minst givet den ekonomiska krisen men också beroende på det långa regeringsinnehavet som det tidigare partiet har haft. Det här är någonting som vi naturligtvis följer, men det betyder inte att Sverige självt har bilaterala biståndsrelationer med varje land som är intressant eller som genomgår förändringar på det ena eller andra sättet. Vi har inte alls kapade relationer.
Redan 2001 påbörjades den biståndsutfasning som jag har fullföljt. Men El Salvador får fortfarande ta emot en hel del bistånd via Europeiska unionen och via multilaterala organisationer där Sverige många gånger är en stor finansiär. Det handlar också om att vi ska få ett effektivare bistånd.
Jag hoppas nu, givet den utveckling vi ser i El Salvador, att handeln och det engagemang som på många andra sätt finns i Sverige för inte minst El Salvador ska fortsätta. Jag har också märkt bland enskilda organisationer att det fortfarande finns resurser kvar. Jag hoppas att Sverige nu i enlighet med överenskommelser internationellt, Parisdeklaration och annat, ser till att fokusera på färre länder och ett mindre antal sektorer.
Det är någonting som vi hoppas ska bidra till biståndets effektivitet och kvalitet. Därför kommer jag inte med några mer biståndspengar i dag till El Salvador än via de kanaler som vi redan har. Engagemanget är stort, inte minst givet de olika avtal som vi vill skapa mellan länder i regionen.
Men det handlar också om att se till att EU utvecklar sina relationer med bland andra El Salvador och dess grannländer. Jag vänder mig verkligen mot detta med kapade relationer, och jag vänder mig också mot att de enda relationer vi skulle kunna ha är de biståndsfinansierade. Låt oss nu hoppas att det förtroende och åtnjutande som bland andra Sverige och många svenskar har i El Salvador på rätt sätt kan ta oss vidare trots att vi inte längre har bilateralt bistånd efter utgången av det här året.
Gunilla Carlsson (M):
Jag tillhör dem som hävdar att det är en utveckling när vi ser att antalet inbördeskrig och det väpnade våldet delvis har minskat och att det är mer av fria val, demokrati, handel och utveckling, och flera länder i Latin- och Centralamerika har blivit medelinkomstländer även om det finns enorma fattigdomsfickor och stora behov kvar.
För att öka effektiviteten och kvaliteten i det svenska biståndet har vi fokuserat och arbetat mer multilateralt. Sverige kan och ska inte göra allt överallt, för då blir det ingenting. El Salvador är ett av de länder där det redan fanns fattade de facto-beslut men där vi valde att fullfölja utfasningen av det svenska bilaterala biståndet.
Jag är tacksam för de förslag som Hans Linde nu kommer med, till exempel inom det arbete med en regional strategi som vi gör. Sverige arbetar till exempel med Centralamerika inom ramen för Unifems arbete med att stärka kvinnors ekonomiska utveckling och fattigdomsbekämpningen. Där skulle vi mycket väl kunna påverka och se till att detta i ökande grad används för landsbygdsutveckling och kvinnors roll som företagare. Det är inte alls omöjligt. Genom EU-samarbetet har vi också arenor.
Under den strategiperiod där EU har sitt utvecklingssamarbete, 2007-2013, inriktas det väldigt tydligt på institutionsuppbyggnad, att stärka de demokratiska institutionerna, att åstadkomma en bättre samhällsstyrning och en ökad respekt för mänskliga rättigheter. Inom ramen för detta kan vi påverka. Jag slår mig inte för bröstet och framhäver mig själv och säger att jag ger allting för El Salvador. Jag vill visa att vi har möjligheter att påverka här. Vi använder de möjligheterna.
Vi tycker i allt väsentligt att det arbete som till exempel EU gör går i rätt riktning givet att man också tittar på andra vägar, handelsavtal och starkare regional integration. Det gäller att se till att relationerna med USA fortsätter att utvecklas. Det finns goda möjligheter för oss att påverka både politiskt och ekonomiskt, men vi fjärmar oss lite från detta att allt ska vara biståndsfinansierat. Det är inte heller vad Hans Linde påstår. Vi har också valt det selektiva samarbetet för ett fåtal länder.
Där har vi fasat ut det traditionella bilaterala biståndet och gått in med mer selektivt samarbete. Det stämmer att vi har valt att inte ha med El Salvador bland de länderna. Det beror lite grann på att vi har haft en omfattande urvalsprocess. Vi har satt upp olika kriterier. Det handlar i stället om länder som till exempel Botswana, Namibia och Indien där vi kommer att ha ett selektivt samarbete med aktörssamverkan.
Jag känner mig rätt trygg med att vi genom multilaterala kanaler, genom Europeiska unionen och genom de kontaktnät och vägar som finns mellan Sverige och El Salvador grundade på personligt utbyte under ett antal år då Sverige stöttade El Salvador under inbördeskriget kan dra nytta av detta.
Det kan delvis finansieras via biståndet genom de enskilda organisationer, men man kan också hitta möjligheter att stärka banden på kulturens område, på handelsområdet och på väldigt många andra områden. Det gör vi också med många andra länder som utvecklas och som det går bra för.
Gunilla Carlsson (M):
Jag tycker att Hans Linde tar upp intressanta resonemang om vad vi ska använda biståndet till. Hur ska vi bidra till utveckling i världen? Det fokus som vi har i det svenska biståndet i dag är extremt inriktat på fattigdomsbekämpning. Vi har inte oändliga resurser, utan vi måste ge biståndet dit där det gör allra störst nytta.
I det arbetet tog jag mig an en landfokusering som gav det resultatet att vi har fått ett ökat fokus på Afrika där merparten av de allra fattigaste fattiga finns. Även om det finns fickor i andra delar av världen har det ändå blivit en medveten prioritering just av fattigdomsbekämpningen i Afrika. Det är ingenting som jag skäms över, men det stämmer att det är en konsekvens av att många länder i Centralamerika är medelinkomstländer, och vi har börjat fasa ut. Men det betyder inte att vi överger dem.
Det är en annan fas, och det är fortsatt stora biståndsflöden som går genom multilaterala kanaler där EU fortfarande är väldigt närvarande och där vi också kan använda EU:s många andra instrument för att stärka integration och samarbete. Det här är ett sätt att få ett mer tydligt bistånd. Jag tycker att det är intressant ändå att fundera på hur vi har strategier för att fasa ut biståndet. Ett av mina dilemman, Hans Linde, är just att det är ett extremt fokus på fattigdomsbekämpning.
Jag har försökt vara trovärdig mot detta, och då är det inte så att vi ställer länder mot länder. Vi har sett på var behoven är som störst och var Sverige gör bäst nytta som bilateralt land och kan påverka. Då har det blivit färre länder, en bättre fokusering för bättre resultat och ökade krav på multilateralerna.
Det ställer högre krav på mig att se hur pass framgångsrikt FN-systemet är och hur pass duktigt EU är på att jobba med rättsstatsbyggande på ett bra sätt i många av de här länderna som vi nu har berört. Där finns det säkert mer att göra. Jag medger att jag under min tid som biståndsminister bara har varit en enda gång i regionen.
Det var mycket i syfte att inte bara se specifikt vad Sverige gör nu utan också se hur vi kan stötta länder i deras utveckling och använda de multilaterala kanalerna ännu mer effektivt.
Gunilla Carlsson (M):
Bara för att svara på frågan vad gäller den klimatsatsning som vi nu gör inom biståndet kan jag säga att merparten av den går inom ramen för klimatkonventionen. Vi lägger dessutom en del pengar inom ramen för Världsbanken och till CTF som det heter. Det är ett blandat paket, men merparten går till anpassning och inom ramen för FN-konventionen. Jag tror också att det är viktigt att vi har en bredd i hela tänkandet kring klimat- och också miljöutmaningarna.
Det är på det här området som vi nu bygger upp kompetens inom Sverige. Jag vill återkomma till frågan om UNDP. Jag är tacksam, herr talman, att det kommer in i kammarens protokoll hur vi jobbar i praktiken med att förverkliga politiken. Jag tror att det är viktigt att ha styrdokument som berättar vad man ska göra, inte minst i komplexa organisationer som UNDP. Det måste vara tydligt vad man syftar till.
Det som är problemet med fattigdomsbekämpning är att många tycker att det räcker att man får fram rent vatten, mediciner och mat för dagen. Jag tror inte att det räcker. Vi måste skapa processer och förutsättningar, inte minst för att kvinnor ska kunna ha ett deltagande och ett inflytande. Vi kommer inte långsiktigt att nå målet att totalt utrota fattigdomen i världen om vi inte får mer av respekt för mänskliga rättigheter. Jag tror att det är fundamentalt.
Inte minst ett land som Sverige, som verkligen har njutit av att vi tidigt erkände friheter och har kommit en bra bit på denna väg, måste stå upp för detta. Jag ser att det finns många länder som har rest sig ur fattigdom, där det går bättre och bättre men där demokratin inte har förverkligats. De fattiga i dessa länder som växer har blivit ännu fattigare och mer marginaliserade, för de har ingen röst och inget inflytande. Då menar jag, herr talman, att fattigdomsbekämpningen inte har gjort hela läxan.
Då har fattigdomsbekämpningen ordnat mat på bordet, möjligtvis, många gånger genom ekonomisk tillväxt. Men man har inte sett till att få förutsättningar för alla att bekämpa fattigdomen. Det är därför som det är så viktigt att FN, som är den yttersta garanten för de universella rättigheterna, verkligen står upp för detta i sin utvecklingspolitik, och där driver vi nu på.
Gunilla Carlsson (M):
Ulla Andersson har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att undersöka Swedfunds agerande i fråga om Swedmilk. Ulla Anderssons fråga har ett likartat innehåll som en av Torbjörn Lövendahl nyligen tidigare ställd och besvarad fråga .
I det skriftliga svar jag lämnat på denna fråga har jag redovisat att de åtgärder i form av konkursförfarande och ekobrottsutredning som nu pågår i Makedonien inte föranleder initiativ från den svenska regeringen. Denna bedömning kvarstår. Jag vill i detta sammanhang än en gång framföra mitt beklagande till de makedoniska bönder som drabbats. Det ligger dock utanför Swedfunds och den svenska regeringens ansvar att kompensera dessa.
Swedmilk är ett makedoniskt bolag med verksamhet i Makedonien. Swedfunds ägarandel i Swedmilk utgjorde ca 28 procent eller ca 5 miljoner kronor. Enligt Swedfund deltog bolaget i en rekonstruktion av bolaget med avsikten att den nya ägaren skulle reglera skulderna till bönderna. Swedfund sålde i samband med detta sitt innehav i företaget. Kort därefter inleddes ett konkursförfarande beträffande Swedmilk.
Det är således Swedmilk och bolagets nuvarande ägare som har skulder till ett antal fordringsägare, bland annat makedoniska bönder och Swedfund. Vad gäller Swedfund förutsätter jag att bolagets styrelse och ledning agerar på ett ansvarsfullt sätt när det utövar sitt uppdrag från regeringen. Vad jag erfarit har bolagets styrelse initierat en extern översyn av bolagets agerande i affären med Swedmilk. Jag välkomnar allt som kan bidra till att klargöra vad som egentligen förevarit.
Gunilla Carlsson (M):
Självklart ska Swedfund ha samma krav på sig när det gäller granskning och god resultatuppföljning som andra delar av biståndet. Det som regeringen har gjort nu är att säkerställa hur styrelsen har agerat. Jag kan berätta för interpellanten att resultatet av granskningen av Swedmilkaffären har initierat att Swedfund har gett ett uppdrag åt en advokatbyrå, som nu har återknutit till styrelsen.
Den visar att Swedfund har agerat i enlighet med gällande regler och avtal och enligt ägarens riktlinjer, det vill säga regeringens och skattebetalarnas. Man har också vid exit från investeringen agerat korrekt och ansvarsfullt. Det förekommer ingen kritik i sammanfattningen av rapporten. Det är viktigt att få berätta detta i dag och också lite grann klargöra hur vi arbetar. Swedfund är biståndsfinansierat.
Swedfund finns för att kunna möta behovet av extra kapital till utvecklingsländerna för att man ska kunna investera i företagande och därmed jobb. Det är ett riskkapitalbolag som agerar utifrån tydliga riktlinjer på uppdrag av staten och som också ska återkoppla och granskas på andra sätt. Det som är bra med Swedfund är att det har väldigt hög grad av öppenhet tack vare att det är ett statligt bolag.
Därför har vi nu kunnat granska den investering på 5 miljoner som Swedfund blev av med. Vi har också kunnat se konsekvenserna med alla dessa makedonska bönder. Vi har också kunnat få en diskussion om huruvida biståndet ger resultat och leder till något. Jag är minst lika upprörd som interpellanten när vi nu ser att verksamheten inte fungerade, men allt har skötts enligt regelverket.
Det är så i affärsverksamhet att det är ett riskkapital, ett risktagande. Vi kan aldrig undandra detta när man jobbar med företagsamhet och jobbskapande investeringar i den typ av uppdrag som Swedfund har fått av den svenska regeringen. Jag är glad över att vi har den här debatten. Den visar på behovet av öppenhet, transparens och engagemang.
Jag skulle önska att man kunde vara lika förbannad över många andra saker som går fel i biståndet. Vi behöver få mer av öppenhet och granskning för att se om det också leder till resultat och lära oss att det ibland går fel. Det behövs för att vi ska kunna undvika sådant och stärka våra system och kunna lära oss vad som fungerar bra. En sak kan jag berätta för riksdagens ledamöter, och ni känner säkert redan till den. Efterfrågan på kapital till utvecklingsländerna ökar i dag.
Efterfrågan på hjälp med jobbskapande ökar, och Swedfund har uppvisat många goda resultat där man faktiskt har bidragit till utveckling på ett framgångsrikt sätt. Därför vill inte jag göra mig av med denna del i den biståndspolitiska verktygslåda som Sverige har att hantera.
Gunilla Carlsson (M):
Som jag sade i mitt tidigare svar tittar vi på detta. Vi vill ha klarhet. Precis som Ulla Andersson säger vill vi få klarhet i vad det var som gick fel för att lära oss för framtiden. Att vi har, som det sägs, stoppat in mer pengar just nu i Swedfund beror på den verklighet som är i världen. Kapitalflöden har stannat upp. Behoven av investeringar i utvecklingsländerna är oändliga. Men det är väldigt svårt att få tag på kapital som också kan säkra verksamheter.
Det är därför som regeringen nu har svarat upp mot de behov som finns där ute när det gäller ökad tillgång på kapital för att hålla i gång arbetsmarknaden och för att hålla i gång investeringar. Det är därför vi fortsatt har valt att jobba med och utöka Swedfunds förmåga att göra goda resultat i biståndet. Men jag har samma problem, herr talman, i Sida. Sida har fått en oren revisionsberättelse. Sida har också fått omfattande kritik från Riksrevisionen.
Och jag har fortsatt även där att stoppa in mer pengar, för att det är den här verkligheten vi just nu lever i. Det enda sättet att komma till rätta med detta är att fortsätta se till att vi skapar bättre styrsystem, att vi jobbar med detta, att vi har transparens och att vi har möjligheter att diskutera och granska de här sakerna. Nu tror jag att det handlar väldigt mycket om att bland annat fundera på vad det är för bistånd som kan bidra till resultat. Det är därför som jag säger att jag vill värna den tanke som ligger bakom.
Det handlar om att se till att vi kan jobba med riskkapital, företag och jobbskapande i utvecklingsländerna. Jag tror att det är viktigt. Jag tror att det är minst lika viktigt att vi ställer precis samma krav på alla typer av biståndsverksamheter som vi ägnar oss åt. Det är också viktigt att vi nu drar nytta av grävande journalister och intresserade riksdagsledamöter, att det finns transparens i det vi ägnar oss åt och att man har en möjlighet att återkoppla. Jag tror, herr talman, att det inte bara är jag, som ansvarigt statsråd, som nu har en dialog med styrelserepresentanter i Swedfund. Det kan också finnas ett ansvar för Swedfund, till exempel.
Jag vet att riksdagen har haft en utfrågning. Det handlar om att få en möjlighet att berätta vad man gör och vilka resultat man levererar. Framför allt ska man också kunna klarlägga en del när det gäller hur man ser på den här typen av situationer som nu har uppstått och som tyvärr, är jag rädd, skulle kunna uppstå igen.
Gunilla Carlsson (M):
Tack, Jan Lindholm, för en väldigt viktig interpellation kring en frågeställning som vi ur alla aspekter verkligen behöver diskutera mer. Det är effekterna av klimatförändringarna och vad de innebär inte bara för vår solidaritet utan också för hur migrationsströmmarna kommer att förstärkas. Det är vår analys.
Att utrikesministern valde att låta mig svara, efter noggrant samberedande och annat, var just för att diskutera bland annat vilka det är som främst förtjänar vår omedelbara uppmärksamhet. Många gånger är det de fattigaste människorna i de fattigaste länderna som är mest utsatta och som inte på egen hand har resurser eller förmåga att anpassa sig till de klimatförändringar som är här redan nu. Det var därför vi tog fasta på detta i svaret.
Jag är glad att Jan Lindholm delar uppfattningen att vi inte ska omförhandla flyktingkonventionen, för den behövs för att ge stöd åt de utsatta som hotas med grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Hur ska vi då hantera detta? Ja, det handlar naturligtvis om samhällets sårbarhet på alla nivåer.
Redan i Sverige pågår anpassning till klimatförändringar genom att vi gör riskanalyser, genom att vi funderar och genom att vi skapar egen beredskap - individer, försäkringsbolag men naturligtvis också kommuner och myndigheter. Vi har förmåga i vårt eget land, tror vi i alla fall, att hantera det mesta av detta på egen hand. Men vi diskuterar naturligtvis i forum som till exempel Nordiska rådet, eftersom vi räknar med solidaritet och gemensamma ansträngningar.
Den viktigaste ansträngningen är naturligtvis att få ett klimatavtal på plats som gör att utsläppen minskar. Men vi kommer även utifrån ett EU-perspektiv, inte minst efter Stockholmsprogrammet, att behöva diskutera vidare hur migrationsströmmar sker på grund av klimatförändringarna som EU kommer att vara tvungen att både hantera som ett migrationsproblem och titta på förebyggande.
Det är därför, herr talman, som jag i svaret uppehåller mig vid just biståndets förmåga att skapa starkare stater som kan fullfölja ansvaret gentemot sina medborgare men också för att vi ska kunna använda biståndet för att bygga smartare och skapa mänsklig kapacitet att ha förmågan att anpassa sig till ett förändrat klimat.
Migration är en välkänd och redan i dag använd anpassning, som Jan Lindholm påminde oss om, i till exempel utvecklade länder. Varför jag väljer att fokusera på de fattigaste av de fattiga är just att det är ett viktigt internationellt svar som måste ges. Där tror jag, som sagt var, att anpassningsåtgärder i dessa drabbade länder och regioner är det bästa och mest effektiva, och det måste vi göra nu.
Därför är jag glad att vi har finansiering för detta i Sverige och även tänkande, kapacitet och engagemang, som Jan Lindholm visar.
Gunilla Carlsson (M):
Tack igen, Jan Lindholm, för att vi kunde ha det här utbytet! Det är sådant som engagerar. Vi får också en möjlighet att berätta att regeringen arbetar aktivt med den här frågan. Jag var i måndags i Genève och träffade den internationella migrationsorganisationen IOM:s chef, Bill Swing. Han var precis på väg till just Haiti.
Men där förs samtal också på den här mer intellektuella nivån kring vad det är för utmaningar vi ser för att kunna skapa beredskap och sedan föra in det i det politiska systemet. Vi diskuterade väldigt mycket inom FN:s organisation UNHCR. Det här är naturligtvis också en fråga där jag tror att EU-kommissionären Cecilia Malmström inom ramen för sitt EU-arbete kommer att vara en viktig aktör.
Det här handlar ju om att vi nu ska ha beredskap internationellt, men det handlar också om att se hur EU solidariskt tar sig an den här frågan. Det är ju också riskhantering inom vår egen union. Och det är migrationsströmmar inte nödvändigtvis bara mellan syd och nord utan också inom organisationer som till exempel EU. Vi arbetar alltså aktivt med den här frågan. Därmed har jag redan svarat på vad vi gjorde efter Nordiska rådets tidiga iakttagelse av detta.
Men vi kan gärna återkomma med mer information kring de här brännheta frågorna om just klimatförändringar. Jag är glad, herr talman, över att vi var överens om att vi inte ska sätta flyktingstatus på detta, för det tycker jag är en annan diskussion. Men vi ska se vilka andra verktyg vi har. Till Jan Lindholm kommer jag också att överlämna en av de studier som vi gjorde inom ramen för klimatkommissionens arbete.
Vi tittade just på klimatfrågan och utveckling, och vi gjorde särskilda studier just kring migration. Jag vill hävda att det inom regeringen och Regeringskansliet finns mycket tänkande kring detta, men det finns också aktivitet i olika politiska forum. Jag är väldigt glad över att detta granskas och diskuteras också i riksdagen.