Anna Hallberg (S):
Vi kan börja med att titta på vad som hände i de tidigare förhandlingarna och vilka lärdomar vi kan dra av det. Det var faktiskt så att förhandlingarna om TTIP medan de pågick blev föremål för en omfattande kritik, framför allt i EU. Även i Sverige fanns en viss kritik, men den var lite mer begränsad. Den var dock betydande från vissa håll.
Den allmänna kritiken gällde inte bara TTIP utan var bredare och innebar att man egentligen motsatte sig alla typer av moderna handelsavtal och globalisering i stort; det fanns även sådana strömningar då, som inte bara handlade om det enskilda avtalet. Den lite mer specifika kritiken mot just det avtalet berörde ett begränsat antal frågor.
Det handlade om en oro över avtalets potentiella negativa konsekvenser för miljön, fackliga rättigheter och livsmedelsstandarder, men även för demokratiska processer. Regeringen skulle inte ha godkänt ett avtal som hade inneburit en sänkning av EU:s standard, en inskränkning i våra konsumentskydd eller ett hot mot demokratiska processer, men den typen av kritik fanns under den perioden.
Sedan den sista förhandlingsrundan ägde rum för nästan fem år sedan har det hänt ganska mycket, och det är ganska många nya frihandelsavtal som har förhandlats fram. Jag tror att vi lärde oss mycket av TTIP-processen. Vi ska ta till vara den lärdomen. Vi har blivit bättre - och måste kanske bli ännu bättre - på att kommunicera handelspolitikens värde. Det handlar om handeln som en plattform för att föra ut värderingar, miljövänliga lösningar, mänskliga rättigheter och så vidare.
Samtidigt måste vi naturligtvis titta på den kritik som fördes fram då och ta den på allvar. Men jag är övertygad om att vi har kommit en bit på väg under de fem år som har gått, och vi måste använda handelspolitiken som en språngbräda också för andra värden än de rent ekonomiska. Det måste vi handelsministrar och vi som ansvarar för dessa frågor bli bättre på.
Jag skulle också vilja tangera det som Hans Rothenberg nämnde om Kina. Vi instämmer till stora delar: Kinas agerande i dag utmanar ju det internationella handelssystemet. Det förekommer betydande statlig inblandning i den kinesiska ekonomin. Det råder brist på transparens. Det finns brister i skyddet för immateriella rättigheter.
Dessa utmaningar framhåller vi också i regeringens skrivelse till riksdagen Arbetet i frågor som rör Kina . USA har försökt bemöta en hel del av dessa problem under den gångna mandatperioden. I januari i år kom USA och Kina överens om Fas 1-avtalet, och därefter har det lugnat ned sig en del i relationen mellan USA och Kina, men det är fortfarande spänt.
Jag tror också att det i det här fallet är viktigt att poängtera att EU i stor utsträckning delar USA:s problembild när det gäller Kina. Där möts vi, som Hans Rothenberg påpekar. Däremot har vi inte alltid delat metoderna, och det finns också en hel del relationer mellan EU och USA som behöver luckras upp innan vi kan börja diskutera nästa avtal mellan EU och USA för att stärka den transatlantiska länken.
Det handlar om ståltullar, aluminiumtullar och så vidare mellan EU och USA, liksom Airbus-Boeing-konflikten, som vi fortfarande inte har löst. Jag vill inte tala om lågt hängande frukter, men vi behöver plocka ned dessa konflikter mellan EU och USA och stärka den transatlantiska länken. Naturligtvis vill vi se framåt på en positiv handelsagenda med USA. Låt mig också säga att i relationen EU-Kina finns det också mycket möjligheter. Det är en väldigt viktig handelspartner, och vi måste klara den balansen.
Vi ska peka på problemen, men naturligtvis vill vi också utveckla vår handel och vår ekonomiska relation med Kina.