Christina Zedell (S):
Vi ska nu behandla motionsförslag från allmänna motionstiden 2012 som rör politiken för det civila samhället. Vi socialdemokrater har fem reservationer i det här ärendet, och vi står naturligtvis bakom dessa. Men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservationerna 3 och 9. Fru talman! Jag tänker ägna min tid åt folkbildningen.
Som socialdemokrat drivs jag av våra grundvärderingar. Jag vill ha ett samhälle som bygger på demokrati, jämlikhet och rättvisa, där solidariteten är en självklarhet och där frihetsbegreppet inte begränsas till det marknadsliberala ordet valfrihet. För oss handlar frihet om något helt annat än att välja mellan olika varor eller tjänster.
Frihet handlar om att kunna göra sina egna livsval och kunna styra sina liv.
För att nå dit krävs att varje individ ges förutsättningar att utvecklas och öka sin egen kunskapsnivå. En av de viktigaste grunderna för vårt välbefinnande är att vi ser mening och sammanhang i det som sker i vår omvärld. I dag lever vi i en tid där det ibland är svårt att hänga med i den snabba omställningen på flera områden.
Tempot är högt, och kraven ökar hela tiden. Många upplever stress och maktlöshet. Vi har ett informationsöverflöd som för den enskilde är svårt att manövrera i.
Man ska kunna sålla bort onödig information, värdera lättillgängliga uppgifter, förhålla sig kritisk, granska och självständigt kunna tolka och av brottstyckena skapa begripliga och meningsfulla helheter. Vår tid präglas av professionalisering, specialisering och fragmentisering.
Kulturellt, socialt och demokratiskt deltagande beror i allt högre grad på kunskapsnivå. Folkbildningen kan här bidra till att minska kunskaps- och klassklyftorna i vårt samhälle. Bildning har den fördelen jämfört med utbildning att den just syftar till att individen utvecklar en personlig relation till sina kunskaper.
Den relationen uppfattar väldigt många människor som en av livets viktigaste drivkrafter och glädjeämnen. Att vidga sitt vetande och sin förståelse av sig själv och världen, att själv söka och vinna visdom, att med hjälp av litteratur, utbildning, information, samtal och fantasi ständigt söka fler förklaringar och nya perspektiv är en process som präglar folkbildningen.
Den förutsätter också gemenskap där tankar kan prövas och brytas. Mötet mellan individer med olika erfarenheter och olika intressen är en del av pedagogiken. Individens hela livssituation och unika förutsättningar har alltid varit folkbildningens utgångspunkt. Lärandets betoning ligger på sammanhang, insikt och personlig utveckling.
Sverige är ett mångkulturellt land, med nästan all världens länder, språk och kulturer representerade. Det är en enorm tillgång för ett litet land i en globaliserad värld. Men mångfalden är en i hög grad outnyttjad resurs. Diskriminering utestänger på grund av etnicitet, men också funktionsnedsättning, ålder, kön och sexuell läggning.
I takt med den ökade inflyttningen till städerna växer både befolkningen och mångfalden. Här blir också samhällets socioekonomiska klyftor som tydligast. Bildning och utbildning är nyckelfaktorer för att minska klyftorna. Här har folkbildningen en stor roll att spela.
Minskade utbildningsklyftor och ökad delaktighet är helt nödvändiga om inte polariseringen allvarligt ska utmana demokratin och medföra att antidemokratiska krafter runt om i Europa ökar sitt inflytande. Vi får aldrig ta demokratin för självklar. Varje människa föds unik - men fri och okränkbar. Alla människor är olika - men lika mycket värda.
Ingen människa - någonstans, någonsin - har rätten att trampa på någon annan. Till försvar för människan har vi demokratin. Demokratins regler, skyldigheter och rättigheter har vi tillsammans satt upp för oss själva och våra medmänniskor till skydd för just det grundläggande - det lika människovärdet.
Folkbildningens insatser kan samverka med det övriga samhället för att motverka utanförskap, segregering, konflikter och diskriminering. I folkhögskolor och studieförbund kan människor utveckla metoder för interkulturell dialog och reflexion. En annan viktig del för en väl fungerande demokrati är möjligheten att vara digitalt delaktig. Närmare 90 procent av befolkningen har tillgång till internet, och det är bra.
Men en dryg miljon vuxna står utanför av rädsla, okunskap eller utan möjlighet att koppla upp sig för att det inte finns något nät. Här behövs samverkan både nationellt, regionalt och lokalt. Folkbildningsinsatserna behöver fortsätta och intensifieras i detta viktiga arbete. Fru talman! Vi ser i dag hur klyftorna ökar i vårt land.
Sverige har en hög arbetslöshet, och vi är ett av de länder i Europa som har högst ungdomsarbetslöshet. För oss socialdemokrater är detta helt oacceptabelt. Det är hög tid att satsa på jobb och utbildning. Vi vill att folkhögskolorna ska användas på ett bättre sätt för att bistå dem som vill skaffa sig en ny utbildning eller till dem som behöver komplettera tidigare utbildning.
Vi vet att folkbildningens pedagogik passar många som tidigare har tyckt att skolan inte har varit kul och passat för dem. Här ser jag folkhögskolan som en av flera viktiga aktörer för att hjälpa människor till ett arbetsliv eller till en ny utbildning och inte minst till tron på sig själva. Folkhögskolans verksamhet bidrar till människors möjlighet till det livslånga lärandet samtidigt som de ges möjlighet till personlig utveckling.
Vi socialdemokrater har i budget avsatt medel för ytterligare 1 000 folkhögskoleplatser, utöver regeringens 1 000. Våren 2006 antogs en ny folkbildningsproposition - Lära, växa, förändra - som fortfarande gäller.
I propositionen betonades att folkbildningen är en angelägenhet för hela samhället och att ansvaret för det ekonomiska stödet till folkbildningen delas mellan stat, landsting och kommuner. Vi kan konstatera att det ekonomiska ansvarstagandet på kommunal nivå inte har levt upp till propositionens intentioner.
En sammanställning över kommunernas bidragsgivning till studieförbunden visar på en mycket negativ utveckling. Statens andel av bidragen till studieförbunden har från 1992 till 2012 ökat från 55 procent till 73 procent.
Under samma period har kommunernas andel minskat från 30 procent till 15 procent, och landstingens och regionernas andel har minskat från 15 procent till 12 procent. Flera kommuner - 16 under 2012 - budgeterade inga bidrag alls till folkbildningen. Nio av dessa kommuner finns i Stockholmsområdet.
Det bör påpekas att det inte är de fattigaste kommunerna i Stockholms län som inte vill bidra, utan det är de mer välborna som också är borgerligt styrda. Jag vet inte hur man ska tolka detta. Kanske någon i denna kammare kan klarlägga dessa kommuners inställning till folkbildningen. Med tanke på den förda borgerliga politiken förstår jag att många kommuner har det ekonomiskt tufft.
Kostnader för sjuka och arbetslösa belastar kommunernas kassor då försörjningsstöden har ökat lavinartat. Vi behöver en dialog mellan regeringen och Sveriges Kommuner och Landsting. En sådan är nödvändig. Staten kan självklart inte kommendera varje landsting eller kommun att öka sitt ekonomiska stöd till folkbildningen.
Men regeringen kan tydliggöra riksdagens ambition med ett delat ansvar för stödet. Därför anser vi att regeringen ska ta initiativ till årliga överläggningar med Sveriges Kommuner och Landsting. Vi vill också att riksdagen ska få en skriftlig redogörelse för de samtal som har förts med Sveriges Kommuner och Landsting sedan 2006 med inriktning just på bidragen till folkbildningen.
Fru talman! Det finns så mycket att tala om när det gäller vikten av folkbildningen, men tiden räcker inte till.
Bildning och kultur är nödvändiga för oss människor om vi ska förstå vår samtid och ges möjlighet till reflexion och fördjupning och vara delaktiga och se sammanhang och mening och förstå vår egen viktiga del i att forma ett samhälle som står på en demokratisk grund, ett samhälle där det inte finns vi och dem utan som bygger på människors lika värde.