Sven-Erik Österberg (S):
Tack för svaret, arbetsmarknadsministern. Bakgrunden till att jag skrev interpellationen är att vi ser att det sker en ganska stark svängning. Den märktes tydligt när jag skrev interpellationen för ganska länge sedan. Alla prognoser och indikationer som har kommit därefter har förstärkt bilden av att vi är inne i en ganska kraftig konjunktursvängning.
Vi som har sysslat med arbetsmarknadspolitik under ganska många år vet av erfarenhet att det också frestar på arbetsmarknaden. De lediga jobben blir färre och varslen ökar. Det finns statistik på allt det där. Jag ska inte läsa upp siffrorna. Jag tror att arbetsmarknadsministern är ganska väl medveten om hur situationen ser ut. I det här läget tyckte jag att det var intressant att se om arbetsmarknadsministern har tänkt hur han ska tackla problemet framöver.
Vilka insatser avser han att göra? Finns det några särskilda nya idéer för hur man ska hantera det? Mot bakgrund av detta ser vi en stark reducering av antalet praktik- och utbildningsplatser i arbetsmarknadspolitiken under de senaste åren. Vid ett flertal interpellationsdebatter som jag har haft med arbetsmarknadsministern tidigare har jag pekat på det och att jag känner oro för att man har dragit ned på åtgärdsresurserna ganska rejält.
Jag fick svaret att det nu inte är tid att studera utan tid att arbeta. Nu ska man söka jobb och arbeta. Det kan man väl hålla med om. Men vägen dit för väldigt många är att kunna spä på sin kompetens så att de kan ta det jobb som är ledigt. Det här upplever jag som än mer aktuellt i den situation som är just nu där vi också ser att det kärvar på arbetsmarknaden.
Jag ser att arbetsmarknadsministern i princip inte har ändrat uppfattning på något sätt. Jag har också sett vad som läckt ut och det som man har släppt om tankarna i budgetpropositionen. Det är att man ska fortsätta på den väg man haft tidigare. Det handlar om att öka skattesänkningarna och att ha väldigt breda lösningar som man tror ska stimulera arbetsmarknaden, vilket jag ställer mig mycket tveksam till.
Jag ska kort kommentera statistiken när det gäller de sju praktikplatserna. Jag brukar vara väldigt noga med siffrorna i en interpellation. Vi kontaktade Arbetsförmedlingen, eller förutvarande Ams, och ville ha statistik. Vi fick svaret vid det tillfället: "Det var lustigt att ni frågar. Vi har precis fått samma fråga från Arbetsmarknadsdepartementet, så jag har siffrorna klara." Jag fick de här siffrorna av dem, och vi satte in dem i interpellationen.
När interpellationen var inlämnad ringde samma person upp och sade att han nu hade andra siffror, som jag tror stämmer överens med dem som arbetsmarknadsministern har uppgett här. Det kan man fundera på. Endera har inte myndigheten någon ordning på sina siffror, eller så blev de skrämda i mellanperioden. Jag vet inte hur jag ska tolka det. Jag vill bara förklara det. Det visar hur svårt det är med sådana siffror när man bollar fram och tillbaka med dem och vad som gäller i ett visst läge.
Det som oroar mig är de breda lösningarna. Det är ett väldigt trubbigt instrument. Det är precis som Monica Green sade. Man kan bolla med siffror fram och tillbaka. Vi ser ändå de åtgärder som har gjorts. Koncentrerar man sig på den grupp som har stått längst från arbetsmarknaden och varit långtidsarbetslösa under en lång period kan vi se att högkonjunkturen inte har nått de människorna. De breda lösningarna har inte nått den kategorin.
Det är andra som har fått jobb. Det är riktigt att det är fler som har fått jobb. Det förs ett utanförskapsresonemang om 1,7 miljoner eller någonting sådant. Det innehåller alla människor i hela gruppen. Men det har inte hänt något för den grupp som står längst ifrån. Högkonjunkturen har inte nått de människorna. Jag trodde att regeringen i det här läget hade någon idé.
Hur ska vi se till att den gruppen stärks till nästa högkonjunktur som vi ändå vet kommer någon gång och förhoppningsvis så snart som möjligt?