KBLab/rixvox huggingface dataset:
Caroline Szyber (KD):
Vi debatterar i dag betänkandet Förenklingar i anlägg ningslagen . Syftet är att göra handläggningen av vissa ärenden enklare och rätten till ersättning mer enhetlig. Bland annat införs en ny ersättningsgrund i fall där en gemensamhetsanläggning eller vägupplåtelse begränsas eller upphävs. En sådan rätt till ersättning finns i dag i flera liknande situationer.
Kristdemokraterna tycker att förslagen om rätten till ersättning mellan fastighetsägare i frågor som rör gemensamhetsanläggningar, till exempel olika former av samfälligheter som förvaltar en väg, gemensamt bredbandsfiber, ett dikningsföretag eller en yta för rekreation och lek, är bra.
Däremot betonar vi vikten av att formerna för ersättning vid överdrivet och tillfälligt slitage på enskild eller samfälld väg, eller andra former av markintrång, kan regleras med kostnadsersättningar åt båda hållen. Större delen av propositionen går i rätt riktning, och vi ställer oss bakom den.
Men jag är ändå lite tveksam till att regeringen gör genomgripande förändringar av anläggningslagen och ledningsrättslagen baserat på en 13 år gammal utredning och en 10 år gammal lagrådsremiss. Många av de förslag som remissinstanserna yttrat sig över är sådant som inte införs med denna proposition.
Vi menar att remissinstanserna inte har beretts tillfälle att ta del av förslagen och reagera. Det blev delvis tydligt när utskottet bjöd in företrädare för Lantmäteriet och Riksantikvarieämbetet att svara på frågor. Fortfarande finns fler frågor än svar. Så kan man sammanfatta det besöket.
Kristdemokraterna understryker äganderättens betydelse för fastighetsägare, näringsidkare och verksamhetsutövare oavsett om den är affärsmässig eller sker på ideell basis inom en kommun eller ett av länsstyrelsen instiftat kulturreservat. Inrättandet av såväl natur- som kulturreservat innebär en inskränkning av äganderätten för markägaren.
Den som besitter en fastighet genom arrende eller annan upplåtelseform fråntas möjligheten att bruka densamma. Ett kulturreservat är i regel tänkt att drivas vidare av en näringsidkare eller en förening i syfte att bevara och visa upp reservatet för besökare. Instiftaren, kommunen eller staten genom länsstyrelsen, upprättar i samråd med fastighetsägaren ett skötselavtal och andra överenskommelser.
I det avtalet ingår inte rätten att företräda fastighetsägaren. Ägaren eller brukaren av marken bör ges möjlighet att företräda ett kulturreservat - detta eftersom kulturreservat normalt inrättas för att värna miljöer där det redan tidigare bedrivits någon form av verksamhet.
Det är alltså skillnad på natur- och kulturreservat, och vi vill att regeringen noga följer upp hur fastighetsägare och brukare påverkas av lagändringarna i fråga om kulturreservat. Kristdemokraterna och övriga Alliansen anser att regeringen bör återkomma med förslag om hur fastighetsägare och brukare kan ges rätt att företräda kulturreservat i frågor som gäller gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen.
Jag avslutar därför med att yrka bifall till reservation 1.
Caroline Szyber (KD):
Roger Hedlund nämnde mig och Alliansen i sitt anförande, och jag kände mig därför tvungen att begära replik. Jag ska läsa upp det jag sa i mitt anförande så att det blir tydligt hur olika vi ser på den här frågan.
Jag sa så här: "Den sociala hållbarheten är vår tids kanske största utmaning i bostadsfrågan. Jag tänker inte minst på migrationen." Det jag åsyftade var att vi måste bygga för alla. Vi måste bygga så att människor har möjlighet att tacka ja till jobb och till studieplatser.
Dessutom innebär ett eget boende trygghet. Under våra åtta år vid makten tog vi flera steg för att öka byggandet. Det handlade om regelförenklingar och om nya boendeformer, såsom ägarlägenheter.
Min känsla är att Roger Hedlund i stället vill ha en stor diskussion, som vanligt i sann SD-retorikstil, om att vi ska stänga gränserna för att minska bostadsproblemet. Det är inte så vi i Alliansen ser på det. För mig som kristdemokrat är det viktigt att ge människor möjlighet att komma till Sverige och få ett boende.
Där har Kristdemokraterna föreslagit ett antal olika åtgärder, bland annat att vi ska titta på möjligheten till modulbostäder för att lösa den akuta situation som vi befinner oss i. För oss handlar det om att lösa en situation och se till att kunna erbjuda alla som kommer hit ett bra boende, inte göra som Sverigedemokraterna och stänga gränserna för att minska antalet människor som vill komma hit.
Caroline Szyber (KD):
Jag vill börja med att påminna Roger Hedlund om att det här är en bostadspolitisk debatt, även om det för Sverigedemokraterna alltid verkar vara svårt att diskutera någon annan politik än migrationspolitiken. De skyller alla problem i världen på flyktingar. Vi har ett allvarligt läge på bostadsmarknaden. Det har inte byggts tillräckligt mycket på 20 år.
Vi har, som jag nämnde tidigare, ett antal faktorer som påverkar. Det är större ungdomskullar, urbaniseringstrender och ja, vi har också fler som söker sig till vårt land från krig. Då är det viktigt att vi ger dem möjligheten att komma hit. Det är lätt för Sverigedemokraterna att säga att man ska försöka förhålla sig till dem som kommer hit.
De vill ju inte att några ska komma hit, och då är det väl ganska enkelt att förhålla sig till det. Era siffror är ju noll, Roger Hedlund. Vilka konkreta förslag till åtgärder har Sverigedemokraterna? Vi har under våra åtta år vid makten haft stort fokus på en omfattande reformagenda där vi försökt undanröja hinder för att öka byggandet och öka antalet bostäder.
Det handlar om att ha flera olika boendeformer, och byggandet måste gå mycket fortare. Vi behöver snabbt få fram bostäder. Där har Kristdemokraterna bland annat föreslagit att man ska titta vidare på modulbostäder. Därför behöver vi få fram ledig mark för att sedan snabbt kunna uppföra bostäder.
Jag tror att enda sättet att lösa problemen på bostadsmarknaden är att vi får ett överskott på lägenheter. Hur får man det? Det får man genom att det byggs, byggs och åter byggs. Det är enda sättet att lösa de problemen, inte att stänga gränserna.
Caroline Szyber (KD):
Som den eniga allians vi är avslutar jag där Mats inte hade möjlighet att avsluta. Jag vill börja med att säga att jag tror att min kompis Sanna är glad att hon har nämnts så mycket i debatten. Jag tror också att det är ungefär där vi behöver ta vår utgångspunkt, det vill säga i de enskilda människorna. Det blir väldigt mycket siffror i debatten - och jag kan hålla med om att det periodvis blir hårda ord och starka uttalanden - men i slutändan är det ju människor som berörs av detta.
Bostadsbristen är ett problem som drabbar alla hushåll men speciellt några utsatta grupper, och studenter är en av dem. Jag kan hålla med om att kommunerna har ett väldigt stort ansvar. Frågar man kommunpolitiker säger väldigt många att före detta bostadsministern Stefan Attefall inte är speciellt populär, för han var mycket tydlig med det ansvar som även kommunerna har. Jag tror att det är någonting vi behöver prata mer om, alltså hur vi ska kunna arbeta tillsammans.
Det går inte att från statligt håll vilja att kommunerna ska göra mycket medan kommunerna inte vill göra det, och det går inte att från kommunernas håll vilja att det från statligt håll ska göras mycket medan vi inte gör det de vill. Jag tror att vi behöver diskutera mer, och tillsammans, och det tror jag gäller även i politiken. Jag kan väl säga att vi är överens om att det behövs mer markpolitik. Vi behöver verkligen fundera där.
Som jag nämnde tidigare tror jag också att industriellt byggande och modulbostäder kan vara en nyckel framöver. Kanske att man alltså går från höga tongångar till att försöka hitta minsta gemensamma nämnare, och framför allt när det är tal om stora reformer.
Men jag kan tycka att det är väldigt mycket hemliga reformer, och därför tar jag den utsträckta lilla hand där det nämns vad regeringen vill göra och säger: Ja, fortsätt gärna med den markpolitik vi påbörjade. Fortsätt även gärna att problematisera kring industriellt byggande.
Caroline Szyber (KD):
Utifrån den utgångspunkten hoppas jag att ni också funderar på att det har byggts för lite i Sverige sedan 70-talet. Det handlar inte bara om de sista åtta åren. Under de senaste 30 åren innehade Socialdemokraterna makten under lång tid. Om det har byggts för lite har det inte byggts för lite bara de senaste åtta åren utan de senaste 30 åren. Nu ska vi försöka hitta minsta gemensamma nämnare. Snälla regeringen, återkom med bullerförordningen!
Är det något som branschen efterfrågar är det detta. Ett bygge i Borås står helt still i väntan på bullerförordningen eftersom de känner att om de måste bygga enligt de nuvarande bullerkraven kan de bygga färre lägenheter än de kan med den kommande. Lägenheterna blir också dyrare, vilket gör att den svaga gruppen studenter kanske inte kommer in på bostadsmarknaden.
Det efterfrågades vad som har gjorts. Det gjordes en hel del för studenter under förra mandatperioden. Vi tittade på tidsbegränsade bygglov och på nya byggformer för student- och ungdomsbostäder. När jag pluggade utomlands fick jag både en studieplats och ett rum på campus. När utbytesstudenter kommer till Sverige får de inte det.
Jag tror att vi förlorar många duktiga utbytesstudenter och forskarstudenter för att vi inte kan erbjuda dem en bostad. Det vi började göra och där regeringen får ta vid är att titta på hur högskolor kan bygga själva. Hur ska Kungliga Tekniska högskolan få bygga ett campus så att de kan erbjuda alla duktiga utbytesstudenter och forskare inte bara en plats utan också en bostad. Titta vidare på många av de förslag som vi tog fram! Ta det vidare!
Vi behöver kanske ändra retoriken lite, men ni har också ett ansvar för att vi har en stor bostadsbrist i dag. Det har byggts för lite i Sverige i 30 år.
Caroline Szyber (KD):
Att våga satsa på en idé och att förverkliga en dröm är vad företagande handlar om för väldigt många. Fler företag betyder fler jobb, starkare ekonomi och bättre välfärd. Det är viktigt att människor med idéer vågar satsa på att starta eget. Associationsrätt m.m. Alliansen har tagit flera steg för att det ska bli enklare att starta och driva företag.
Viktiga steg för ett bättre företagsklimat togs under våra åtta år, och fler företag startas i dag. Men vi ligger fortfarande långt efter andra europeiska länder. Ja, det har tagits steg i rätt riktning, men fortfarande återstår flera. Kristdemokraterna anser att de små och medelstora företagen, som ofta är familjeföretag, ska stå i centrum för utformningen av näringspolitiken.
Det som dock är ett problem, som jag såg redan när jag arbetade som jurist för nio år sedan, är att många startar fel företag. Vad menar jag när jag säger fel företag? Jo, jag menar bolagsformen. Man startar ett enskilt företag. Det är en väldigt bra bolagsform, som ofta till exempel är perfekt att ha vid sidan av sitt vanliga arbete medan man förverkligar sin dröm.
Man startar inte ett aktiebolag, för man vill inte låsa in ett kapital som man ska använda för att förverkliga sina drömmar. Efter några år vill man ändra till ett aktiebolag. Då blir det ofta en krånglig och komplicerad historia. Den 1 april 2010 sänktes kravet på lägsta tillåtna aktiekapital i privata aktiebolag från 100 000 kronor till 50 000 kronor.
Hos Bolagsverket har i genomsnitt 2 594 nya aktiebolag registrerats per månad sedan förändringen. Det är en ökning med 54,7 procent. Kravet på ett eget bundet kapital i aktiebolag motiveras bland annat med att det skulle utgöra ett borgenärsskydd.
Det är ett motiv som kan ifrågasättas på flera grunder, men främst är det så att en borgenär, oavsett aktiekapitalets storlek, ställer krav på de säkerheter som efter en marknadsmässig bedömning är nödvändiga. Jag tror inte heller att ett aktiekapital är ett hinder som stoppar oseriösa företag. Vill man starta ett oseriöst företag gör man det ändå.
Det enda som detta riskerar att medföra är inlåsningseffekter när ett företag ska expandera och bolagsmännen tvingas välja en bolagsform som egentligen inte är optimal, just för att de inte kan uppbringa tillräckligt med aktiekapital vid startögonblicket. Det blir, som sagt, kostsamt för seriösa småföretag den dagen de vill ändra bolagsform. Sverige behöver fler entreprenörer.
Därför yrkar jag bifall till reservation 1.
Caroline Szyber (KD):
Jag vill börja med att tacka Ola Johansson för att han följt upp min skriftliga fråga om buller med denna interpellation. Även om jag fick ett svar kan jag säga att jag kanske inte blev så mycket klarare över vad regeringens ståndpunkt är i frågan. Därför kände även jag ett behov av att delta i denna interpellationsdebatt. I Sverige råder en stor brist på bostäder.
Behovet av nya bostäder, som dessutom kan ligga i nära anslutning till befintliga kommunikationer och potentiella arbetsplatser, stimulerar förtätningen i våra städer. Det gör att även bullerutsatta bostadsmiljöer är intressanta för bostadsproduktion. Planeringen av bostäder i dessa miljöer försvåras emellertid av en svåröverblickbar lagstiftning.
Dynamiken i plan- och bygglagen harmoniserar dåligt med krav på skyddsåtgärder i miljöbalken. Till detta kommer också statliga och kommunala regler samt myndighetstolkningar. Jag fick berättat för mig av förra bostadsministern hur han under förra mandatperioden samlade olika aktörer i ett rum och att i princip alla där hade olika definitioner och tolkningar av befintliga regler.
Det tycker jag kanske också ska vara vägledande. Eller det kanske är ett tips för hur ministern ska gå vidare. Det här är inte enkelt, och det kommer alltid att tolkas på olika sätt. Men därför kanske också en förordning är nyckeln för att gå vidare. Nu ska jag ta upp ytterligare problem.
Kostnader kan tillkomma vid ett upplevt obehag, och verksamheters omfattning kan begränsas - allt på grund av en hög osäkerhet som skapats av oklara och icke samordnade regler. Sommaren 2014 beslutade, som känt, riksdagen om att samordna bullerhanteringen enligt plan- och bygglagen med motsvarande enligt miljöbalken.
De nya reglerna skulle ha trätt i kraft den 1 januari 2015. Syftet med de nya reglerna är att öka förutsägbarheten i planering av bostäder. När de nya reglerna träder i kraft ska de bullervärden som fastställts i planskedet även gälla i efterföljande tillsynsärenden enligt miljöbalken. Det här var ett första och viktigt steg i en bättre hantering av buller.
Nu väntar bostads- och byggbranschen på nästa steg, och det är att de nya riktvärdena för buller ska hanteras på förordningsnivå. Dagens riktvärden vilar på en infrastrukturproposition från 1997 och är inte fastställda i förordning. Med bullervärden på förordningsnivå blir hanteringen tydligare och mer förutsägbar.
Med de höjda riktvärden som alliansregeringen föreslog skulle antalet smålägenheter i exempelvis Stockholm kunna öka radikalt. Enskilda projekt visar på en 40-60-procentig ökning av antalet ettor och studentlägenheter, då problemet med att ordna den tysta sidan elimineras i de allra flesta fall med det förslag som var ute på remiss.
Flera kommuner, bland annat Stockholms stad, har vid flera tillfällen lyft fram bullerhanteringen som ett av de enskilt största hindren för planering av nya bostäder i en förtätad stadsmiljö. Då syftet var att de nya riktvärdena skulle träda i kraft den 1 januari vill jag ställa en fråga till statsrådet. Så fort som möjligt, sas det i svaret. Det gör att frågan fortfarande kvarstår.
När ämnar regeringen besluta om nya riktvärden för buller?
Caroline Szyber (KD):
Hur länge kan man vara ny på jobbet? Jag ställer mig den frågan när jag lyssnar både på ministern och på socialdemokraten som deltar i debatten. Jag tror inte att det är någon som skrattar för att det här tar tid, utan det är bara ett bevis på vad som händer när man kommer oförberedd. Det är svaret på Lars Erikssons fråga. Vad tycker Socialdemokraterna? Det kanske jag kan få svar på i nästa inlägg.
Vad tycker egentligen Miljöpartiet? Är det det som Jan Lindholm tog upp i debatten i juni? Om jag ska sammanfatta hans inlägg var det väldigt tydligt att Miljöpartiet vill skärpa bullerkraven. Är det det som är linjen? Faktum kvarstår: Är det där skon klämmer, att man inte är överens? Det sades att vi har ett högt tonläge.
Ja, när man har fattat beslut och alla bara väntar på en förordning, när en tidsplan redan har spruckit sedan ett antal månader och tiden går, när studenter tvingas tacka nej till studieplatser för att det inte finns bostäder till dem - ja, då tror jag att väljarna vill att man har ett högt tonläge och är tydlig med vad man vill. Det är det som vi vill veta här i dag: Vad vill regeringen?
Ministern talade i den förra interpellationsdebatten mycket om att det är viktigt att man är tydlig och konstruktiv. Lars Eriksson talade i den förra interpellationsdebatten om utsträckta händer. Vi sätter oss gärna och pratar om bostadspolitiken. Jag tror att det vore väldigt bra för alla. Men då måste man också veta vad man vill prata om. Det är det som är så tydligt: Man var inte förberedd. Det är tydligt att det är det som är problemet för denna regering.
Tills vidare undrar jag bara: Vad vill ni? Och vad säger ministern till alla studenter som måste tacka nej till studieplatser för att det i dag inte är möjligt att bygga fler studentbostäder?
Caroline Szyber (KD):
Jag trodde nästan att jag hade kommit till fel debatt. Roger Hedlund talade i sju minuter om migration. Därför skulle jag nu vilja veta lite mer. Roger Hedlund nämnde kortfattat att ni skulle vilja se över ränteavdragen. Han sa också någonting om brist på konkurrens. Annars handlade detta anförande inte så mycket om bostadspolitik. Därför ger jag Roger Hedlund möjlighet att under ytterligare två minuter presentera Sverigedemokraternas lösningar på bostadspolitiken.
Faktum är nämligen att vi har den befolkning som vi har, och vad är era lösningar? Tror ni att man kan vrida tillbaka klockan och utvisa de svenska medborgare som har kommit hit de senaste 15 åren för att man ska klara bostadssituationen? Eller vad är Sverigedemokraternas lösning? Nu vill jag ha en bostadspolitisk debatt gällande utgiftsområde 18.
Då är min fråga till Roger Hedlund: Vad är era lösningar?
Caroline Szyber (KD):
Jag får inga svar, så jag får kanske försöka ge svar i stället. Vill du diskutera migrationsfrågan, Roger Hedlund, kommer den debatten senare; du kan säkert begära två minuters talartid i den. Nu talar vi dock bostadspolitik. Vill man ha framförhållning och någonstans ta ansvar handlar det om att hantera nuvarande situation. Jag var jättekritisk när vi fick makten 2006. Jag tyckte inte att vi kom till dukat bord, och jag är helt övertygad om att nuvarande regering inte heller tyckte att de kom till dukat bord 2014.
Men att ta ansvar handlar om att förhålla sig till rådande situation, och där är ni i Sverigedemokraterna fortfarande svaret skyldiga. Vad är det ni vill göra? När jag talade om tältläger var det ett exempel på hur absurd vår bostadspolitik är. Jag har en vän som berättar att det var lättare att sätta upp tältläger i ett krisdrabbat Haiti än det är på den skånska slätten, där det inte byggs över huvud taget. Jag kan tycka att det är ett typexempel på de problem vi har - hur lång tid det tar och hur långa processerna är.
Apropå att bygga: Ja, det tar väldigt lång tid. Jag tror inte att någon här inne för tre år sedan hade trott att vi skulle se tält som en lösning. Det är en nödlösning på en väldigt speciell situation vi har just nu, men fokus är att försöka ändra någonting långsiktigt. Ska man ha framförhållning tar man också ansvar långsiktigt, och där är ni i Sverigedemokraterna fortfarande svaret skyldiga. Var är er framförhållning? Vad är er långsiktighet?
Caroline Szyber (KD):
Tack, Lars Eriksson, för ditt anförande! När det gäller det bostadspolitiska målet tror jag att det är viktigt att det inte bara är vi i politiken som diskuterar det, för det vi ska göra är att ge förutsättningar. Jag tror att man ska titta på ett framgångsrikt exempel. Då kan man titta på Tyskland. Där är det tydligt att även marknaden, de parter som finns där, på olika sätt är med. Precis som Robert Hannah från Liberalerna tror jag att det bostadspolitiska målet är någonting som vi kan sätta oss ned och diskutera.
Men precis som nuvarande regeringsföreträdare har sagt att man inte kan bo i en regelförenkling kan man inte heller bo i en målsättning. Målsättningar är bra och någonting vi ska arbeta för, men jag tror inte att det är den absolut viktigaste frågan. Sedan vill jag bara för historiebeskrivningens skull säga att det kom en budget som vi förhöll oss till. Det fanns inga bostadspolitiska mål föreslagna i den budgeten.
Regeringspartierna hade själva sagt att de ville bjuda in till samtal om det. Det var så de fick Sverigedemokraterna att godkänna det och inte ställa sig bakom Alliansens bostadspolitiska mål. Jag tror att det är viktigt att vi har den ordningen. Men jag hoppas att den utsträckta handen och diskussionen om ett bostadspolitiskt mål framgent kan vara någonting. Jag tror att det kan vara en början på någonting.
Men återigen: Jag tror inte att vi ska ha en övertro på målen, men det är viktigt att vi pratar med varandra. Jag skulle kort vilja beröra det här med Attefallshusen, som nämndes. För mig och för Kristdemokraterna var det en frihetsreform. Vi sa aldrig att det skulle vara lösningen på bostadsproblematiken. Det får stå för de enskilda. Sedan kan jag tycka att det är synd att väldigt många kommuner inte underlättar den här frihetsreformen.
Man bråkar fortfarande för mycket om färg på fasader och gör det krångligt att bygga Attefallshus. Vi får kanske diskutera mer hur vi ska jobba tillsammans mot kommunerna.
Caroline Szyber (KD):
Återigen: Det får stå för min partikollega. Jag vet inte riktigt i vilket sammanhang det sas, men det kanske var ett uttryck för frihet. Jag tror att vi behöver mer av det i riksdagen och mindre av förmynderi. Jag tror att det är viktigt att vi diskuterar arbetstillfällen och vad det innebär för varje arbetstillfälle. Nu när vi pratar om hur vi ska bygga framöver tror jag också att vi behöver diskutera hur viktigt det är att tänka på vilka material man använder.
Ska vi prata om att hela Sverige ska leva och ska vi prata om att storindustrierna ska få finnas kvar i framtiden kanske vi måste diskutera mer att vi ska bygga i trä. Det skulle vara ett sätt att få arbetstillfällen i träindustrin. Det skulle också vara ett sätt att snabba på processen. Man ska nog inte förringa de här arbetstillfällena.
Skulle vi till exempel bygga Attefallshusen, som det var tänkt, mycket i trä tror jag att det skulle kunna skapa många fler jobb, både för dem som sätter upp dem och för hela träindustrin. Jag tror också att man ska vara ärlig med att det när det gäller bostadspolitiska mål inte var så att vi reserverade oss mot något konkret som låg på bordet, utan vi reserverade oss till förmån för vårt eget förslag. Det är det som är det bostadspolitiska målet. Jag tror att man måste vara ärlig i diskussionen.
Regeringen får i så fall också presentera vad man själv skulle kunna tänka sig för målsättning, och så får vi förhålla oss till det. Det kan inte vara så att vi inte har något bostadspolitiskt mål alls. I den budget som lades fram hade inte regeringen ett eget alternativ. Då lever vårt mål tills vidare, och vi tycker att det är bra. Det kommer ändå att vara vår ingång i de här samtalen. Sedan ska jag vara ärlig: Ja, vi behöver bygga mer. Jag tror att det ska framgå mycket tydligare i målet.
Jag tror, återigen, också att vi behöver prata mer med branschen. Det har varit för mycket sifferbingo. Branschen måste ha förutsättningar att bygga alla de tusentals hus som vi säger att den ska bygga.