KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga att jag också självklart tycker att det är de afrikanska länderna som själva ska styra sin utveckling. Det jag tänker är att vi måste dra nytta av den lärdom vi har från andra länder när det gäller till exempel kemikalieanvändningen. När vi då har en specialrapportör som tar upp just den ekologiska produktionen som ett bättre sätt att lösa problemen, kanske inte svälten men försörjningsmöjligheterna på landsbygden, tycker jag att vi ska lyssna på det.
Jag skulle gärna vilja ha enbart ekologiskt även i Sverige. En sak som vi inte har varit inne på så mycket är just möjligheten för Sverige att ändå driva på när det gäller att skydda småbrukarnas rättigheter. Även om vårt bistånd är ett rättighetsarbete i grunden är det inte så i alla de andra länderna. Där skulle Sveriges röst kunna vara en hävstång, så att säga.
Vi skulle kunna driva på mycket mer för att skydda människor. Det är sant att det kanske måste vara som med migrationen, att människor får ge sig av till städerna. Men det kan också vara sant att människor ska ha möjlighet att leva kvar, exempelvis olika folkgrupper som alltid har levt inom ett visst område, som alla ursprungsbefolkningar som nu tvingas i väg från sina marker på grund av dammbyggen.
Det är ju inte bara jordbruket som är ett problem utan det är dammbyggen, det är gruvdrift, det är mycket annat. Det finns många som skulle behöva ett ökat skydd. I det arbetet skulle Sverige kunna vara en röst, tänker jag. När det gäller just migrationen ska vi också tänka på hur det är att vara tvingad. Den ofrivilliga migration som sker från landsbygd till stad är ju inte positiv i sig.
Det är den frivilliga migrationen, när jag vill flytta till staden för att jag vet att jag kan få ett jobb så att jag kan försörja mig, som är något positivt. När jag tvingas migrera till staden, till kåkstaden, är det inte positivt.
Bodil Ceballos (MP):
Jag börjar med frågan om eventuellt en rent utbildande insats efter 2014 och påminner Hans Linde om att det fanns med redan i förra årets proposition. Det fanns med i själva överenskommelsen att vi skulle gå från stridande till stödjande och till eventuellt rent utbildande insats.
Med "utbildande" ser vi inte en möjlighet att vi kommer att vara kvar i Afghanistan med stridande trupper på något sätt. Därför har vi inte heller öppnat för den möjligheten. I årets propositionstext har vi dessutom lagt in en annan brasklapp, kan man väl kalla det för - jag tyckte att Hans Linde sade att den förra var en brasklapp.
Vi tar nu ställning för insatsen 2013, och det av den anledningen att vi i dag inte vet vad det är som kommer att finnas i den eventuellt rent utbildande insatsen. Då kan vi inte heller ta ställning till den.
Att ge ett blankt mandat till regeringen att leda in oss i någonting som vi inte i övrigt har fått vara med och diskutera är inte någonting som vi och Socialdemokraterna står bakom. Vi vill naturligtvis att om vi ska vara där med en utbildande insats efter 2014 ska vi ta beslut om det gemensamt. Det måste vi diskutera gemensamt och bestämma vad det är för någonting.
Men först måste vi få en fråga om vad detta ska omfatta. Hans Linde vet precis som många andra att Afghanistanfrågan är en mycket känslig fråga i Miljöpartiet. Alla står inte bakom insatsen. Vi har haft en mycket bred och upphetsad diskussion i vårt parti många gånger på våra kongresser etcetera.
Hittills har vi stått bakom den, men vi har visat klart och tydligt att det är ett tillbakadragande vi vill se därför att vi inte tror att våld löser problemen i Afghanistan.
Bodil Ceballos (MP):
Miljöpartiet tänker att soldaterna ska vara kvar till 2014. Så långt har vi tänkt. Vad som kommer efter 2014 vet vi inte i dag, och det tar vi inte ställning till i dag. Vår tanke är att trupperna i Afghanistan ska vara hemma till 2014. Miljöpartiets linje har hela tiden varit väldigt tydlig.
Vi har stått bakom det afghanska folkets rätt till en bättre utveckling. När man en gång tog beslut om att gå med i Afghanistaninsatsen handlade det om väldigt få personer. Sedan har det, precis som du säger, utökats. Det har alltid funnits miljöpartister som har varit skiljaktiga i den här frågan.
Hade jag själv varit med vid det första tillfället hade jag inte röstat för trupp i Afghanistan, men jag var inte det. Nu är vi i den situationen att vi har trupp i Afghanistan på grund av en massa beslut som har tagits tidigare. Vi menar att vi ska dra tillbaka den militära närvaron och öka den civila. Det är det som vårt inspel i de diskussioner som vi har fört med regeringen och Socialdemokraterna har utgått ifrån.
Det handlar om att få ett slutdatum och att se till att vi drar tillbaka den militära närvaron samtidigt som vi får ett starkt ökat fokus på det civila, och också mer pengar till det civila. Vi tror nämligen att man bygger säkerhet genom att stärka afghanernas egen förmåga att vara säkra.
Då handlar det inte om den militära säkerheten i första hand, utan det handlar om att kunna försörja sig, att kunna gå i skola, att få hälsovård etcetera. I ett tryggare samhälle har man färre konflikter. Vi vill bygga på den delen, det som är det civila och det som är det trygga samhället. Vi tror att vi på det sättet kommer att ha lättare att nå fred i Afghanistan.
Bodil Ceballos (MP):
Jag har tre frågor. De gäller global nivå, EU-nivå och nationell nivå. Jag börjar med den globala nivån och går tillbaka till det som jag talade om tidigare, ett bindande regelverk gällande företagens ansvar.
Som jag sade i mitt anförande tror jag att för de företag som sköter sig väl skulle det vara en hjälp på vägen om det fanns ett bindande regelverk och sanktioner för de företag som inte sköter sig. Det skulle gynna dem till exempel i konkurrens med icke-seriösa företagare.
Därför har jag svårt att förstå varför regeringen inte vill arbeta för att man ska få ett bättre bindande regelverk. Att det ska vara frivilligt öppnar för väldigt mycket. Corporate social responsibility innebär att man lite grann kan välja och vraka, att välja det som man tycker är viktigast. Ett bindande regelverk för miljö, mänskliga rättigheter, socialt ansvarstagande etcetera tror jag skulle gynna svenska företag ute i världen.
Jag anser att regeringen borde hålla med om det. Därför vill jag veta vad Elisabeth tycker om det. Nästa fråga handlar om de kulturella rättigheterna, som jag också tog upp i mitt förra inlägg.
När vi tar in länder i EU ställer vi krav på att de ska respektera minoriteters rättigheter, inklusive de kulturella rättigheterna, men när länderna väl är med har vi inte längre några verktyg för att kunna ställa sådana krav. När det till exempel gäller Katalonien fick jag svaret av Carl Bildt att det kan vara en intern spansk angelägenhet.
Det är klart att det kan vara en intern spansk angelägenhet, men hur kan vi trycka på för att de ska ta sitt ansvar? Det skulle jag vilja ha utrett lite grann.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vet att OECD har riktlinjer och hur Sverige arbetar. Jag vet också att frågan är på agendan. Vi kommer dock inte ifrån att det är fråga om riktlinjer som inte är bindande. Det räcker inte med att regeringen stöder dem, utan det handlar om att de ska påverka hela vägen fram till där företaget är verksamt. Det är där det många gånger brister i dag.
Med ett bindande regelverk och sanktioner skulle man kunna komma åt många av de företag som inte sköter sig. Det är dem man ska komma åt. De andra har stöd av att man sätter åt dem som inte sköter sig. Här når vi inte riktigt varandra, känner jag. När det gäller kulturella rättigheter undrar jag varför det är vår angelägenhet då det handlar om länder utanför EU.
Vi driver att Turkiet ska respektera kurdernas rättigheter. Vi driver att andra länder ska respektera sina minoriteters rättigheter. Men när vi kommer till de länder som finns i EU säger vi nej, det är ländernas eget ansvar. Jag menar att vi måste kunna trycka på de länder i EU som har samma problematik inbyggd som Spanien.
Det finns fler länder än Spanien, och det kan komma ytterligare länder. Vi måste ha verktyg för att klara av den situationen. Jag tror absolut att vi kan vara en påtryckare just vad gäller de kulturella rättigheterna, som är så fundamentala för att människor ska kunna leva i fred i ett land.
En sista fråga som handlar om migranterna här i Sverige: På vilket sätt är migrantarbetarkonventionen införlivad i den svenska lagstiftningen med tanke på det vi ser och har sett med REVA etcetera i tunnelbanan? Jag menar att vi inte lever upp till migrantarbetarkonventionen. Enligt utskottet har vi egentligen allt, så vi behöver inte underteckna den.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att fråga vad Abir menade. Jag tyckte att du sade att MR gäller när man kommer ut i världen. Jag förstod inte riktigt på vilket sätt. Jag tänker så här: När vi talar om MR här i Sverige talar vi oftast om de politiska och medborgerliga mänskliga rättigheterna. Det är det som har störst fokus. De ekonomiska, sociala och kulturella är lite vid sidan av. Men sedan kan man komma till exempel till Indien.
Vi var på utskottsresa för några år sedan och besökte MR-kommittén. De talade i princip bara om de ekonomiska, sociala och kulturella hela tiden och om hur viktiga de var. Det beror alltså på vart i världen man kommer. Visst, vi säger mänskliga rättigheter, och alla tänker positivt på någon del av de här mänskliga rättigheterna. Men det är inte så att vi talar samma språk. Därför undrar jag lite grann vad det var du tänkte på.
Sedan tänker jag på det du sade om MR, att de inte kränks lika mycket, i alla fall, i demokratier. Men det är ändå så att MR ständigt kränks, också i demokratier, även i Sverige. Det är viktigt att man har den här granskningen, som du också talar om. Det handlar om att vi ska ha en granskning i EU-länderna.
Det som jag funderar över när det gäller EU är: Varför ska den här granskningen också handla om MR i utrikespolitiken? Det är oerhört viktigt att EU också granskar vad de själva gör, för där är det brister. Det är svårt att granska sig själv, men vi får inte låta bli att granska EU bara för att det är svårt. Vi måste vara framåt där också.
Men det som jag egentligen ville fråga om är just det som jag tog upp i min förra fråga till Elisabeth om företagens ansvar. Jag vet inte om ni i Centerpartiet, som är ett företagsvänligt parti, delar uppfattningen att de här riktlinjerna ska vara frivilliga eller om ni också ser behovet av att ha bindande regelverk för att stötta de goda företagen i konkurrensen med de dåliga företagen.
Bodil Ceballos (MP):
Då tror jag att Abir och jag är överens om just det här med det interna, att vi också måste titta på oss själva. Jag träffar många migranter här i Sverige och i andra EU-länder. Många gånger är det människor som har kommit till oss. De ser Sverige och EU som garanter för demokrati, mänskliga rättigheter etcetera. Sedan kommer de hit och blir oerhört besvikna, för de upplever inte att vi faktiskt respekterar de mänskliga rättigheterna.
Hela asylprocessen är ju på något sätt ett sätt att knäcka människor vid fotknölarna. Det är många sådana frågor som jag tror att det är viktigt att vi tittar på. Det handlar om att vi granskar oss själva och att vi måste rätta till det som vi gör fel och ta det på allvar. Vi kan inte bara säga att mänskliga rättigheter är viktiga och universella etcetera. Vi måste också leva efter det själva.
Vi talar varje år om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik, men vi talar inte om mänskliga rättigheter i svensk inrikespolitik. Jag tror att vi har haft ett sådant betänkande en gång under de år som jag har suttit i riksdagen. Men jag tror att du får återkomma till företagsfrågan.
Det skulle vara väldigt bra, tycker jag, om Centerpartiet kunde ansluta sig till tanken att stötta de goda företagarna i kampen mot de mindre goda och se till att det verkligen finns ett stöd för dem med hjälp av bindande regelverk när det gäller deras ansvar för mänskliga rättigheter och miljö etcetera.
Bodil Ceballos (MP):
Jag börjar med att yrka bifall till reservation 1, eftersom jag glömde bort det i mitt tidigare inlägg. Jag skulle vilja återkomma till något som Tommy Waidelich tog upp här tidigare: den spanska ekonomin och hur det gick med den. För några år sedan diskuterade vi i EU-nämnden ekonomin under den då nya finanskris som kommit. Jag ställde en fråga till Anders Borg om den spanska ekonomin.
Han menade på att det inte var en ekonomi som vi behövde oroa oss för då. Det tog jag naturligtvis till mig. Det var bra för min del, eftersom jag har halva familjen där nere. Sedan har det gått som det har gått. Men dessförinnan ville alla efterlikna den spanska ekonomin. De hade den högsta tillväxten i Europa etcetera. Alla framhöll den spanska ekonomin.
Tommy tog även upp att vi har en relativt likartad ekonomi i Sverige, med stor utlåning till hushållen. Det var ett av de stora problemen i Spanien också. När man då tittar på vad EU gör för att komma till rätta med den ekonomiska krisen handlar det oerhört mycket om åtstramningar.
Om jag förstått saken rätt är det också en modell som den svenska regeringen står bakom; det ska vara mycket åtstramning. Men era partikolleger nere i Spanien, som är mycket mer höger än ni och som också är i regeringsställning, talar nu mycket mer om stimulanspolitik.
Vad ser du som den framtida möjligheten för Europa, Gustav - mer av åtstramning eller mer av stimulans? Jag ställer frågan med tanke på de sociala effekter som åtstramningspolitiken har lett till i många av länderna.
Bodil Ceballos (MP):
Det som Gustav Blix säger om byggsektorn stämmer. Den har varit oerhört stor i Spanien, och väldigt många andra branscher har varit beroende av byggsektorn. Men att komma till rätta med den spanska ekonomin låter sig inte göra genom att man återupprättar denna byggsektor. Nu måste man hitta andra modeller. Men i Spanien har man inte riktigt sett att det finns andra modeller. Vi försöker driva linjen med den gröna omställningen.
När vi nu har en så djup ekonomisk kris i Europa borde vi kunna använda den till att göra någonting vettigt och se till att den tillväxt som du talar om och som jag kanske kallar något annat, till exempel utveckling, tillkommer i en sektor där vi har en ömsesidig nytta av den, så att vi också kan minska våra utsläpp. Det blir lite svårt i ett land där regeringschefen anser att klimatpåverkan inte finns.
Där har vi också en grannlaga uppgift: att försöka övertyga honom och hans inre gäng om att detta är ett problem. Tillväxt kan nås på olika sätt. Vilken är din väg, Gustav - åtstramning eller stimulanser? Vad är det du tror på?
Är det bra med stimulanser som går i riktning mot en grön omställning? Vilken form av stimulanser skulle du vilja se? Eller är det bara fortsatta åtstramningar som gäller? Det är den vägen som många av länderna har mötts av. Det sker lite uppluckring nu, men det är ändå kvar i tankarna.
Bodil Ceballos (MP):
Jag tänkte tala lite grann om något som jag upplever som en motsättning i kommissionens arbetsprogram. Det är styckena om ett säkert och tryggt Europa och det ökade EU-inflytandet på den globala arenan.
Jag gör det utifrån det som Hans Linde tidigare tog upp om Västsahara till exempel och det minskade bistånd som nu går till Västsahara med grund i den sämre ekonomiska situationen i Europa. Lägren har ju fått väldigt mycket bistånd från Spanien och från de spanska biståndsorganisationerna, men nu ser det helt annorlunda ut.
Jag besökte lägren också förra året och träffade då bland annat väldigt många spanska familjer som var där och träffade sina sommarbarn. Men det här är ju någonting som också har minskat under årens lopp, särskilt efter den ekonomiska krisen.
Kommissionen skriver att om man kan använda både EU:s och medlemsstaternas resurser på ett effektivt och konsekvent sätt utanför EU:s gränser kan vi få större vikt och inflytande i vår omgivning. Det som jag menar är ett motsatsförhållande är ju att när biståndet går ned, som till exempel till Västsahara och många andra ställen också, ökar migrationen.
När vi inte längre kan påverka i demokratisk riktning eller utöva fattigdomsbekämpning etcetera kommer fler till Europa. Då sätter vi stopp därför att vi inte vill ha in dem här. Det där med fri rörlighet som ministern tog upp är jättebra, men det gäller ju bara vissa. Ministern tog också upp den gemensamma värdegrund som vi har.
Jag upplever att den står i rätt bjärt kontrast till mycket av det som återfinns i Stockholmsprogrammet, som jag också upplever är mycket av en eftergift till de populistiska partier som ministern tidigare talade om. Jag skulle vilja höra ministerns syn på det.
Bodil Ceballos (MP):
Jag tror att även Norge lever upp till enprocentsmålet. De räknar inte heller av lika mycket som vi gör. Det är sant att EU är världens största biståndsgivare, men det biståndet minskar ju också. Dessutom är det ingen samordning mellan de olika länderna. När ett land drar sig ur borde ett annat kunna fylla upp det tomrum som uppstår.
Jag är egentligen ute efter motsättningen mellan den minskande biståndspolitiken och att vi samtidigt stänger gränserna mot Europa alltmer. Där är ju Sverige ändå det land som i alla fall ska stå för en human flyktingpolitik etcetera, men sedan har vi ett antal länder som har en helt annan uppfattning.
Det var det som jag i mitt inlägg menade med att våra insatser blir som en droppe i havet i den djupa ocean av mörka krafter som omger oss. Utifrån den värdegrund som ministern talade om, hur får man ihop det med Stockholmsprogrammet och med ökad övervakning? Det handlar ju inte bara om att stänga gränser. Det handlar om ökad övervakning.
Det handlar om ett närmande av straffrätten. Det handlar om väldigt många olika frågor. Var någonstans ligger vi i dag, och är det inte en eftergift till de krafter som vi faktiskt försöker motverka? Det är bara det att de är starka i Europa och de får då också en påverkan på politiken. Det är så med demokratin. Men någonstans är det ju bra om vi verkligen kan stå upp för den gemensamma värdegrunden. Sedan tänkte jag på en annan sak också. Vi talade om Turkiet, om mänskliga rättigheter och annat.
Det är ju så att så länge länderna inte är medlemmar i unionen kan man ställa krav på att de ska leva upp till de mänskliga rättigheterna, men det finns inte samma rättsliga grund att göra det när de väl är medlemmar. Det är också en sak som det verkligen borde arbetas med på EU-nivå så att det blir möjligt att också ställa krav på medlemmarna.
Bodil Ceballos (MP):
Det här måste nog ha varit det kortaste inlägget någonsin i interpellationssvarens historia i riksdagen. Nej, säger utrikesministern, men det var i alla fall mycket kort.
Jag hade inte förväntat mig något uttömmande svar, jag hade förväntat mig att ministern skulle glida på formuleringarna, men jag hade ändå förväntat mig att ministern skulle svara på några av de teoretiska resonemang som ligger bakom den fråga som jag har ställt. Nu blev det inte så.
Jag hade från början tänkt lämna en skriftlig fråga till ministern om det här, efter den stora demonstationen den 11 september i Barcelona där omkring 1 1⁄2 miljon människor gick ut på gatorna för att kräva självständighet. En så stor demonstration har vi aldrig tidigare sett i Katalonien.
Det här kan låta absurt för oss eller till och med löjeväckande, för vi förväntar oss inte att en ledamot i ett demokratiskt parti i ett land som är en demokrati i Europeiska unionen ens skulle tänka tanken att man skulle gå in militärt i en del av det egna landet.
Men det här är inte löjeväckande alls för de katalaner som berörs av hoten om en militär intervention. Senast i går var det ett antal katalaner, till exempel EU-parlamentarikern Raúl Romeva i den gröna gruppen, som skrev till kommissionären Viviane Reding för att be henne att ta avstånd från alla sådana tankar.
För katalanerna, vars uppror tidigare har slagits ned militärt, är det här inte något löjeväckande eller absurt, utan det kan kännas väldigt reellt. Varken jag eller ministern behöver ta ställning i den här frågan. Vi har inte rösträtt vare sig i det val som äger rum den 25 november eller i den folkomröstning som kommer så småningom om katalanerna så bestämmer.
Ministern säger att frågan är av hypotetisk karaktär och inrikespolitisk. Men vi måste ändå ha en beredskap att stå upp för användningen av dialog och demokratiska processer, och vi måste också ta avstånd från de krafter som tror på att våldsanvändning och hot löser konflikten i Spanien. Vid en eventuell självständighetsförklaring måste vi veta hur vi ska agera.
Det tycker jag att ministern bör förbereda sig för, för det kan komma. Vi måste förbereda oss för frågan vad som i så fall händer med ett EU-medlemskap. Det finns ingenting explicit som säger att en nation som lämnar staten, i det här fallet Spanien, fortsättningsvis inte skulle kunna ingå i den europeiska unionen.
Det finns inget explicit sådant i fördragen, om jag har tolkat saken rätt.
Bodil Ceballos (MP):
Då måste jag säga att jag inte har samma förtroende för den spanska hanteringen av frågan. Om den spanska hanteringen hade varit korrekt hade man redan för många år sedan försökt se till att alla olika folk- och språkgrupper i Spanien kände sig inkluderade och att inga folkgrupper skulle känna sig exkluderade, diskriminerade eller nedvärderade. Det här handlar inte om den ekonomiska krisen.
Den ekonomiska krisen utgör lite extra bränsle i konflikten, men det handlar inte om det i grunden.
Under det senaste året har det i Spanien - med den nya regeringen med utrikesministerns systerparti, som ju har egen majoritet i den spanska senaten - pågått någon form av begränsning av katalanernas vunna rättigheter när de gäller språk och den kulturella identiteten.
Partido Popular har en helt annan syn på vad Spanien bör vara. De vill se ett Spanien, men Spanien är inte ett homogent land. Spanien består av många olika regioner, 17 autonoma regioner. De har en form av självstyre, men det självstyre de har innefattar till exempel inte beskattningsrätt.
Egentligen skulle vi kunna säga att våra kommuner och landsting har större självstyre än vad den katalanska, baskiska eller de andra autonoma regionerna i Spanien har. Man har en massa skyldigheter att uppfylla på det sociala planet, men man har inte pengar till att betala dem. Det är ett helt annat beskattningssystem. Staten tar in skatteintäkterna och fördelar dem efter befolkningsantal.
Katalanerna betalar in väldigt mycket mer än de flesta andra regioner men får väldigt lite tillbaka. Det här ett system som har retat katalanerna under väldigt lång tid, men när systemet också kommer i kombination med att man begränsar rätten till språket och andra minoritetsrättigheter är måttet rågat. Vi ska också veta att det inte handlar om en politiskt driven inställning hos katalanerna.
Det är inte i första hand de politiska partierna som har drivit självständighet. Katalanerna har under alla år förhandlat med regeringarna, som ju sällan haft egen majoritet tidigare och därför varit tvungna att gå med på en hel del som katalaner, basker och andra har drivit. Grundinställningen är att man förhandlar och kan nå fördelar och ge andra saker. Nu är det en helt ny situation. Det här kommer underifrån.
Till exempel de gröna, Iniciativa per Catalunya, har inte drivit självständighetsfrågan, men i det här läget driver de att det ska vara en folkomröstning i Katalonien.
Och det är det enda som en demokrat kan ställa sig bakom, skulle jag vilja påstå, för är man demokratisk och tror på folkens rätt till självbestämmande måste man också låta katalanerna få uttala sin vilja i det här fallet. Om nu Spanien vill att katalanerna ska välja att stanna kvar i Spanien gäller det att man försöker gå katalanerna till mötes någonstans på vägen.
Man måste hitta en modell där både katalaner och majoriteten eller Madrid kan känna sig nöjda med den lösning som man hittar. Spiken i kistan var när man för några år sedan inte accepterade den stadga för Katalonien som man hade förhandlat fram med socialistregeringen och som Partido Popular tog till domstol.