KBLab/rixvox huggingface dataset:
Patrik Björck (S):
Då är vi här igen och diskuterar. Min första fundering till ministern gäller den diskussion om utanförskap som de borgerliga partierna i alliansen har fört under hela valrörelsen och fortsätter att föra. Vi hörde den så sent som i går. Ibland var det en och en halv miljon, sedan var det en miljon och sedan var det en halv miljon.
Man är väldigt slarvig med fakta och siffror. På något sätt verkar man inte riktigt bry sig om verkligheten. I stället har det blivit bara någon sorts politisk gimmick att bry sig om folk som står utanför i samhället. Det ska på något sätt minska risken att någon upptäcker att man för en helt annan politik. Det är i alla fall min lätt konspiratoriska fundering kring detta.
Man ser nämligen aldrig någon endaste åtgärd för att göra någonting åt problemet. Man försöker definiera problem. I går hade vi en debatt med en av alliansens företrädare som pekade på problem i integrationspolitiken och ville diskutera dem.
Jag vill inte på något sätt förneka att det finns problem på många ställen och att det finns folk som står långt från arbetsmarknaden. Jag deltar gärna i den debatten. Jag tycker att det skulle vara spännande att ha en konstruktiv debatt om hur man gör med folk som har varit långtidssjuka eller långtidsarbetslösa. Inte på en endaste punkt föreslår dock regeringen någon åtgärd för att komma till rätta med det som ni tycker är det största problemet.
Tvärtom hade vi alldeles nyss en interpellationsdebatt som handlade om hur man hanterar arbetsmiljöfrågorna, frågor som fel hanterade resulterar i ett större utanförskap. Nu har vi en interpellationsdebatt om de gröna jobben, och här lägger ni fram förslag som tar bort möjligheten för folk att komma tillbaka från utanförskapet.
Ingenstans ser man någon åtgärd för att komma till rätta med det som ni själva definierar som det största problemet.
På punkt efter punkt vidtar ni dock politiska åtgärder och fattar beslut som förstorar problemet, som gör problemet värre, som ökar andelen människor som hamnar utanför - antingen beroende på dålig miljö som gör att man blir utsliten och förtidspensionerad eller beroende på neddragningar i arbetsmarknadspolitiska program och Gröna jobb som förhindrar den som har hamnat utanför att komma in igen.
På punkt efter punkt kan vi följa hur ni gör sådana åtgärder, men ni har inte ett enda förslag som tar tag i problemet. Ta era så kallade nystartsjobb! Om jag kommer ihåg rätt pratar vi om 10 000 platser som ska räcka till en och en halv miljon, en miljon, en halv miljon eller vad det nu är.
Det är klart att det inte är mycket att komma med. Dessutom är det som åtgärd betraktat en åtgärd som innehåller väldigt lite och som med största sannolikhet kommer att gå till sådana som ändå hade fått jobb.
Dem som står långt utanför och behöver den typ av åtgärder som Ann-Kristine visar på i interpellationen gör ni ingenting för, och om ni gör någonting gör ni det bara värre genom att lägga ned sådant som fungerar, till exempel Gröna jobb.
Patrik Björck (S):
De som står längst bort från arbetsmarknaden och som varit borta länge från denna kommer inte så lätt tillbaka. Det är tyvärr den erfarenhet vi har. Livet är inte rättvist. Om man har jobb är det lätt att söka jobb. Om man är arbetslös är det betydligt svårare. Vi vet att det fungerar på det sättet.
Det krävs rejäla insatser för att få dem som står längst bort från arbetsmarknaden tillbaka i jobb. Gröna jobb är kanske inte det enda svaret eller den enda lösningen. Gröna jobb är säkert en viktig del och kommer att fungera i vissa delar av landet. Men jag tror att det kommer att krävas rätt rejäla satsningar även på annat i arbetsmarknadspolitiken och inom andra områden för att lösa problemet.
Det kommer att kosta en del pengar, och det kommer att krävas stora satsningar när det gäller att komma till rätta med det här. Om vi nu pratar om att få upp sysselsättningsgraden så har vi grupper för vilka steget är längre för att komma in. De behöver hjälp av olika slag. Det kan behövas utökade resurser till olika anställningsstöd och sådant för att man över huvud taget ska lyckas hantera det problem som ni beskriver.
Det som är så frustrerande är att du fortfarande egentligen inte kan komma med något skäl till att man tar bort någonting som fungerar väl. Som Ann-Kristine nyss redogjorde för är det 40 % som går vidare från den här åtgärden. Med tanke på vilka det är som i huvudsak finns med där är det en bra siffra. Det kommer att kosta pengar att få det här att fungera, men det är väl investerade pengar och viktiga satsningar.
Visa att ni tar er egen retorik på allvar!
Patrik Björck (S):
Jag vill tacka arbetsmarknadsministern för svaret, som med samma frejdighet och glada humör ger sig in i interpellationsdebatterna. Det är väldigt spännande att höra. Jag är lite imponerad av den stora retoriska skickligheten och det höga tempot i de långa interpellationsdebatterna.
Det hade varit spännande att se en sådan duktig politiker företräda en politik, ett innehåll, och ha någonting att säga. Jag tror att det hade kunnat bli något ganska fantastiskt av en sådan kombination. Det är däremot lite sorgligt när man slänger bort en sådan begåvning för någonting som bara är luft och ingenting.
På något sätt kommer jag att tänka på en annan minister i ett annat land, ett land som har befunnit sig under en viss förändring en tid. Jag tänker på Saddam Husseins informationsminister Bagdad Bob som med en frejdighet och frenesi försökte predika någonting som var ett fullständigt luftslott.
Arbetsmarknadsministern har nu ända sedan regeringstillträdet gjort på samma sätt. Den interpellation vi ska diskutera nu är skriven utifrån den verklighet som är ett resultat av den politik som regeringen har skapat och som arbetsmarknadsministern är ansvarig för.
I höstas diskuterade vi mycket vår oro inför den politik som arbetsmarknadsministern hotade oss med. Nu efter årsskiftet diskuterar vi de konsekvenser vi nu kan börja se av den politiken. Det är som jag säger i interpellationen. Vi läser i tidningarna om oroliga företagare som inte kan utveckla sin verksamhet och skapa jobb på grund av den politik som arbetsmarknadsministern för.
Det återkommer även i den Amsrapport som kommit ut som heter Var finns jobben 2007? Där noteras att man är väldigt orolig över arbetskraftsbristen och att man inte har möjlighet att möta upp.
I budgetunderlaget äskar Ams nu extra pengar för sin budget för att klara av uppgiften som man utifrån sin erfarenhet och kompetens ser att man är på väg in i. Även i Dagens Industri kan man läsa om byggindustrier som helt står inför den situationen att de inte kan utöka sin verksamhet eftersom de inte får tag i arbetskraft.
Jag hade dessutom nöjet att besöka en arbetsplats i Skövde som sysslar just med den typen av arbetsmarknadsutbildningar. Det är ett företag som heter Byggsoft. De är helt enkelt oerhört frustrerade. Det är ett företag som på uppdrag sysslar med att utbilda människor inom framför allt de yrken som man nu talar om som bristyrken.
De noterar: Vi vill, vi kan, men vi får inte medverka till att enskilda arbetslösa skaffar sig den kompetens och den utbildning som gör att de kan gå från arbetslöshet till arbete. Vi vill, vi kan, men vi får inte motsvara det behov som företagen har när det gäller att få fram jobben. Det är någonstans här som arbetsmarknadsministern blir svaret skyldig.
Vad man egentligen kan läsa ut av svaret är att han säger att det finns problem inom arbetsmarknaden och att han delar min uppfattning om det. Det må väl vara hänt. Men det kommer inga förslag till lösningar. Inte någonstans kommer det något förslag till någon lösning som motsvarar den arbetslöses behov eller företagens behov.
Patrik Björck (S):
Då kommer vi till slutändan av denna debatt, men jag tror att det finns anledning för oss att återkomma. Vi har inte fått några svar på frågan vad jobbpolitiken innehåller. Vi har inte fått några svar på frågan hur man har tänkt sig att hantera den här Beveridgekurvan eller utanförskapet. Vi har inte fått några som helst svar av Sven Otto Littorin här. Men timmen är sen, och jag har respekt för att arbetsmarknadsministern kan bli lite trött.
Vad som kan vara lite roligt är att det är med trötthet ungefär som när man dricker vin, det vill säga att man plötsligt säger sanningar. Monica Green pekar på det som är väldigt viktigt och riktigt i den här debatten. Jag försökte resonera mig fram till att få arbetsmarknadsministern att beskriva sin jobbpolitik, men jag lyckades inte riktigt och hade kanske inte trott det heller. Monica gick mer på pudelns kärna och försökte pressa fram en diskussion om systemskiftet.
Då gick arbetsmarknadsministern lite grann upp i varv och förnekade det hårt. Han sade: Inte alls, vi vill bara ha det som i USA. Som tur är finns det protokoll i den här kammaren. Det finns väl anledning att läsa snabbprotokollet i morgon. Det är just det som det verkligen handlar om som vi vill få upp på banan. Man fintar med vänstern och klappar till med högern.
På det sättet kommer man att köra vidare i fyra år. Man kommer inte att lägga sin politik på bordet till beskådande så att man kan få den demokratiskt debatterad och så att man kan få medborgarnas dom över denna. Man kommer att göra allt för att försöka maskera vart man är på väg, men självfallet är det systemskiftet som är lösningen. Det är låglönemarknaderna som är lösningen, precis som i USA.
Patrik Björck (S):
Jag vill också ställa några frågor till ministern med anledning av det här. Luciano frågade ju om antalet. Här i kammaren har regeringen varit rimligt precis när det gäller hur många nystartsjobb man har tänkt sig. De 10 000 i månaden finns väl med i budgeten, om jag inte minns fel.
Men det finns andra siffror där regeringen har varit väldigt oprecis och glidande. Det gäller hur många som egentligen skulle ha behov av nystartsjobben. Där har vi från talarstolen och under valrörelsen hört att det rör sig om en och en halv miljon människor. Sedan har det varit en miljon, och någon gång har det varit en halv miljon.
Oavsett vilken av de siffrorna som gäller så är det alltid för den enskilde arbetslöse hundra procent. Så det kan kvitta. När det gäller möjligheten för regeringen att lösa problemet tycker jag att sifferexercisen har en viss betydelse. Som Luciano är inne på har det här varit the magic fix som ska lösa allt. Och så pratar vi om 10 000.
Med utgångspunkten en och en halv miljon känns det som att vi har en liten bit kvar på ett gemensamt problem. När det gäller huruvida det här är träffsäkert eller inte, om det är en metod som ger mycket för pengarna, finns det många ingångar. Den vanligaste kritiken är ju den Luciano är inne på, att man skjuter med hagelsvärm.
Förhoppningsvis träffar några av haglen, och de andra faller ned till ingen nytta, det vill säga de kommer folk till del som skulle ha fått jobb i vilket fall som helst. För den som hjälps in på arbetsmarknaden är det naturligtvis oerhört positivt och bra, men det känns som att det är en oprecis och därmed dyr metod. Vi har ju inte obegränsat med tillgångar ens under en borgerlig regering. Det finns ytterligare en dimension i nystartsjobben som man kan ifrågasätta.
Det är inte bara detta att det inte finns något tak för hur många som kan vara med. Det finns inte heller något tak, vad jag förstår, för individens inkomst som kan subventioneras med nystartsjobben. Vad jag förstått rör det sig om inkomster som ligger kring 80 000 kronor i månadslön och som subventioneras med den här skattesänkningen.
Man kan naturligtvis ifrågasätta om de som gör skäl för 80 000 i månaden tillhör det så kallade utanförskapet. Jag vet inte.
Jag har tidigare i talarstolen av en riksdagsrepresentant från den borgerliga majoriteten fått slängt i ansiktet att det inte gör någonting för arbetslösa flyktingar. Jag vet inte hur många arbetslösa flyktingar som får 80 000 kronor i månaden.
Sedan kan det naturligtvis kännas lite konstigt för den arbetslösa föräldern som nu går ned från 80 till 70 procent eller från 70 till 65 procent och har en väldigt knepig ekonomisk situation att det finns enskilda individer som av arbetsmarknadspolitiska skäl subventioneras med kanske 30 000 kronor i månaden.
De här effekterna gör att man kan ifrågasätta över huvud taget konstruktionen. Det finns väl anledning till lite självkritik. Jag tycker inte att vi kunnat höra någon självkritik i kammaren. Det skulle vara spännande om vi kunde få höra något från ministern i kväll.
Patrik Björck (S):
Det var kanske för mycket begärt att tro att vi skulle få höra ministern uttala självkritik. Jag kan på något sätt förstå det. Om man vinner ett val på att man ska ordna jobb åt folk, och man sedan inte har en politik att fylla ut med mer än nystartsjobben, vill man naturligtvis inte gärna tillstå att det finns några som helst problem.
Om det finns några som helst problem med en åtgärd som syftar till att 10 000 av de en och en halv miljonen som finns i utanförskapet ska stöttas har man någonstans sågat av alla möjligheter till att få någon form av respekt från väljarna. Frågorna kvarstår.
Det skulle vara klädsamt med lite mer ödmjukhet. Vi socialdemokrater vet att även om man har en god vilja är det svåra frågor, och även om man är beredd att satsa resurser är det en materia som är svår att hantera.
Även om vår politik har varit mer framgångsrik än de flesta andra länders, och mycket mer framgångsrik än den i USA, som Littorin syftar att föra landet mot, även om vi har sådana bekymmer är vi beredda att vara självkritiska, diskutera och se problemen. Skillnaden är att vi har ett batteri av åtgärder. Vi har en politik. Vi tillför resurser. Vi har en ärlig vilja att lösa problemen.
Då kan vi kosta på oss att vara självkritiska och se att en del av våra olika uppdrag och metoder kanske inte träffar helt rätt. Vi kan vara beredda att diskutera om de ska justeras, men ni är inte beredda att diskutera ett kommatecken i ert enda förslag.
Patrik Björck (S):
I svaret på Ann-Christin Ahlbergs interpellation finns det några saker som jag funderar över, bland annat begreppet "incitament". I ett antal debatter här i kammaren har vi diskuterat hur det ordet ska uttydas enligt vanligt normalt språkbruk, alltså på svenska.
Vad innebär att man behöver öka ungdomars incitament att söka jobb? Den frågan skulle jag vilja ha ett svar på från arbetsmarknadsministern. Jag har försökt att få ett svar från arbetsmarknadsministern och från ett antal riksdagskolleger som representerar den borgerliga majoriteten. Men man har alltid försökt slingra sig ur det greppet.
Nu ger jag arbetsmarknadsministern ytterligare en chans att så att säga på svenska förklara betydelsen. Det ska det bli spännande att höra. Jag har en fundering till. Hela tiden har vi tyckt att det har varit lite knepigt att dela upp arbetslösa i olika grupper - föräldrar, icke-föräldrar och så vidare. Man hamnar i knepiga situationer.
Nu hamnar ni i situationen att ni delar upp de arbetslösa inte bara efter om de har barn eller inte, för nu styr också förälderns ålder möjligheterna att försörja sig och sina barn, sin familj. Jag tycker inte att man i svaret egentligen förklarar tankegången. Också det finns det anledning att lite djupare gå in på.
Jag kan inte förstå att blöjor på något sätt är billigare för den som är yngre. Så såg det i alla fall inte ut i de affärer där jag handlade blöjor när mina barn var små. Det var samma pris för alla som handlade. Om det nu finns en anledning att skilja mellan föräldrar och icke-föräldrar som är arbetslösa blir det väldigt knepigt att se att skillnaden skulle ha att göra med åldern. Jag skulle vilja att det utvecklades lite grann hur man förklarar det.
När vi träffar arbetslösa ställer de frågor om sådant här. Då får jag säga att jag är dem svaret skyldig, att jag inte förstår hur man tänker från regeringens sida. I och för sig behöver jag inte förstå det. Men av demokratiska hänsyn kan det vara viktigt att medborgarna förstår.
Man behöver inte dela den uppfattning som regeringen företräder, men det underlättar den demokratiska debatten om man åtminstone förstår logiken i resonemangen.
Patrik Björck (S):
Vi ska se om jag har förstått det rätt. Du säger att statistiken visar att unga är arbetslösa kortare tid. Skulle det vara ett skäl att piska dem hårdare? Hur logiskt är det tankesättet, om det nu är så att den statistiken är riktig? Statistik kan man använda till vad man vill.
Men den enskilda person som drabbas kommer alltid att drabbas till hundra procent. Om jag drabbas av en arbetslöshet som är längre och får taskigare villkor är det jag och min familj som drabbas om jag är en småbarnsförälder och är ung. Jag förstod ändå inte logiken. Uppenbarligen var det så att de unga var arbetslösa kortare tid. Så förstod jag det. Men de behövde mer pisk med piskan.
Det var logiken i det hela på något sätt. Incitamentet är egentligen bara en fin omskrivning för att man sprider någon sorts myter om att människor är arbetslösa av okynne. Det är samma mytbildning som man sprider om att om man är arbetslös i Sverige är det bara att kassera in a-kassa. Den är så hög att den lever man gott på, och det ställs inga krav.
Det är en sådan mytbildning som ni sprider. Man kan se diskussionen om incitament, att arbetare är lata, att ungdomar är struliga och så vidare. Men det här handlar om någonting helt annat. Det handlar om en helhet i politiken, som ni brukar säga. Det handlar bara om att man vill driva löntagarna tillbaka och skapa en möjlighet att få en konkurrens med sämre villkor och sämre löner.
Om det var så att det skulle finnas någon sanning i att ungdomarna är arbetslösa kortare tid skulle det inte finnas någon logik i att piska dem hårdare.
Patrik Björck (S):
En sammanhållen landsbygdspolitik är rubriken på denna interpellation. Ann-Kristine Johansson tog upp ett antal konkreta exempel på vad en sådan skulle kunna handla om. Jag tänkte lite mer utförligt än Ann-Kristine Johansson peka på några punkter där vi ser att regeringen för en politik som är destruktiv och som går stick i stäv mot landsbygdspolitiken och som alltså motverkar den. Sverige är ett stort och avlångt land.
Många bor utanför storstadsområdena. Och det finns i dag en ökande oro ute i landet över regeringens politik. Jag skulle vilja säga så mycket som att det finns många som känner förtvivlan över regeringens politik. Det handlar inte bara om socialdemokrater utan om vanligt folk ute på landsbygden, LRF, jordbrukarnas organisation, småföretagarna och deras organisationer som känner förtvivlan över regeringens politik. Och på punkt efter punkt ser vi denna politik öka klyftorna i samhället.
Resurser förs från män till kvinnor, från fattiga till rika och från land till stad. Ann-Kristine Johansson nämnde försämringarna i a-kassan. Jag kan nämna borttagandet av de gröna jobben som en arbetsmarknadspolitisk åtgärd, borttagandet av fastighetsskatten och förmögenhetsskatten som för över pengar från land till stad och införandet av skatt på trafikförsäkringspremie. Här ska jag citera vad LRF säger i sitt remissvar med anledning av förslaget från regeringen.
"LRF anför att det svenska jordbrukets konkurrenskraft försämras genom införandet av skatten. Särskilt som skatten, förutom traktorer, även träffar andra fordon i lantbruket såsom lastmaskiner och lätta lastbilar. Boende på landsbygden har i större utsträckning än andra fler än ett fordon och kör dessutom i genomsnitt längre sträckor. Detta leder till att landsbygdsbefolkningen drabbas hårdare än den övriga befolkningen av den föreslagna skatten."
Här kan man på punkt efter punkt se hur den politik som regeringen för går emot landsbygden och går emot alla vackra intentioner som finns i den politiskt sammansatta utredningen. Alla dessa förslag som omfördelar från land till stad omöjliggör devisen att hela Sverige ska leva. Vi upplever i dag inte att det finns någon i regeringen som tar ett ansvar för alla dessa grupper.
Det fanns en gång ett bondeförbund, som blev ett centerparti, som blev vad då? Det blev i alla fall inte landsbygdens företrädare i regeringen eller i den här riksdagen. Det blev i alla fall inte ett parti som slåss för vanligt folk, anställda eller småföretagare på landsbygden. Många är förtvivlade över regeringens politik. Vad har jordbruksministern att säga till alla dessa förtvivlade?
Patrik Björck (S):
Jordbruksministern säger att han inte vill ha en allmänpolitisk debatt. Jag får då peka på jordbruksministerns svar på interpellationen där det konstateras att "landsbygdens utveckling är en del i hela samhällets utveckling och att sambanden och det ömsesidiga beroendet - - - inte får glömmas". Lite längre ned i svaret står det: "Det är ett arbete på lång sikt som berör många av politikens områden."
Det jag tyckte att det var viktigt att visa på är just hur man på punkt efter punkt tar beslut som får motsatt verkan på en mängd olika politikområden - inom skattepolitiken, arbetsmarknadspolitiken och så vidare. Sedan säger jordbruksministern att regeringen har haft för kort tid på sig. Ja, det är väl det som är problemet.
Under denna korta tid har regeringen lyckats lägga fram en massa förslag som gjort en mängd grupper i samhället förtvivlade, bland annat småföretagare, lantbrukare och landsbygdsbefolkning. På den här korta tiden har man alltså lyckats med det. Jordbruksministern är besviken över hur replikskiften går, och det må vara hänt.
Det finns de som är förtvivlade över regeringens politik - alltså ett starkare ord än besviken.
En av dem är den tidigare centerpartistiske ministern Börje Hörnlund som upplever att regeringen är blind och okänslig för hur verkligheten ser ut utanför Stockholmsregionen och som säger att helhetsbilden av regeringens politik har blivit skev genom att man i avgörande skeden och i större sammanhang visat ringa intresse för det som rör vanligt folk och Landsorts-Sverige.
Det är många som är förtvivlade över regeringens politik, bland annat före detta centerpartistiska ministrar och en stor del av Landsorts-Sverige, småföretagarna och lantbrukarnas organisationer.