KBLab/rixvox huggingface dataset:
Börje Vestlund (S):
Man kan fråga sig vad en stockholmare som företräder Stockholms intressen har att göra i en sådan här debatt. Men det finns väldigt goda skäl för det. Ett av mina tidigaste uppdrag inom Stockholmspolitiken var uppdraget som stadsdelsnämndsordförande i Kista. Vid den tidpunkten var vi i Stockholm med i nätverket Hela landet ska leva. Av någon anledning blev jag skickad till en av nätverkets större konferenser.
Jag konstaterade att glesbygden och Rinkeby-Kista hade väldigt många gemensamma punkter. Det handlade just om att både den kommersiella servicen och den offentliga servicen hade dragits ned och dragits ned.
Låt mig bara säga en sak i detta sammanhang: Under denna mandatperiod har det i de områden jag bäst känner till - Husby och Rinkeby - försvunnit 350 offentliga arbeten ifrån statliga och kommunala myndigheter. Jag tror faktiskt inte att det rör sig om någon landstingsmyndighet, men jag är lite osäker på det.
Detta innebär naturligtvis inte bara att jobben försvinner, även om det är allvarligt nog, utan att det helt plötsligt blir så att det kafé eller den restaurang som har funnits där kanske försvinner eller klarar sig sämre. Butiker försvinner, och centrumbildningarna dör.
Man kan inte bara stå bredvid och titta på, utan man måste göra någonting åt detta. Det är därför det är så viktigt. Man har lagt ned försäkringskassekontor, och man har lagt ned arbetsförmedlingar. Det man har gjort som har varit bra, vilket dock var ett lokalt initiativ av länspolismästaren i Stockholm, är att man har försökt göra små kontor runt om ute i länet.
Det har man gjort, och det har varit bra. Man har dock gjort mycket som har försämrat. Jag återkommer till varför det är så viktigt att koppla ihop storstadens förorter eller storstaden som sådan med glesbygden. Om vi inte gör det och inte har en samsyn på helheten kommer vi nämligen inte att klara målet.
Vi kan inte ha en landsbygdspolitik och en storstadspolitik, utan vi måste se till att ha en politik som får Sverige att hänga ihop. Det är därför jag tycker att det är så viktigt att gå upp i denna debatt.
När det gäller Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan och Skatteverket, som väldigt många vänder sig till, säger man att många ärenden kan klaras av via telefon och Internet. Det är sant, men jag måste upprepa det Peter Hultqvist sade.
Vi har ganska god täckning i Sverige när det gäller IT, men det är fortfarande lång väg att gå tills de flesta människor i Sverige har tillgång till en dator att utföra sina tjänster på.
Vi som sitter här och har en tjänstedator och kanske en privat dator tar det för självklart att vi kan gå in och fixa våra ärenden, men det är inte självklart för alla. Sist måste jag fråga ministern: Hur har ministern för avsikt att hantera detta med Myndighetssverige och att hela landet ska leva?
Jag måste ändå ifrågasätta att man säger sig vilja ha en samlad bild av myndighetsstrukturen. Hur kan en regering uttala detta? Är inte det att säga att regeringen inte har lyckats med sin politik?
Börje Vestlund (S):
Myndigheterna är naturligtvis sig själva närmast. Om de blir tillsagda exakt var de ska lägga sina serviceknutpunkter är det klart att de har synpunkter och inte vill att man ska lägga sig i det. Det skulle väl vilken myndighetschef som helst komma fram till. Det tycker jag inte är så alarmerande.
Men just därför är det så viktigt att man får fram lagstiftning och direktiv och att det blir en tydlighet från regeringens sida. Annars blir det som det har varit med sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen och annat som man efter ett tag har fått göra om på det ena eller andra sättet. Visa att detta går att göra på ett bra sätt!
Både den här regeringen och tidigare regeringar har hänvisat till beredningen i all oändlighet utan att det har hänt något. Därför är det så viktigt att det händer något. Jag ska säga en annan sak också.
Det är väl bra att man lägger en del uppgifter på lantbrevbärarna, men det är inte alltid de klarar att leva upp till servicekraven, och det har man ibland fäst stor betydelse vid. När jag satt i trafikutskottet med ansvar för just postfrågor fick jag ta del av just sådana synpunkter på lantbrevbäringen.
Det var inte alltid det fungerade när man lade på lantbrevbärarna nya uppgifter. Det som är allra viktigast är att det inte bara ska innebära att man kan få information, utan man måste också kunna få praktisk hjälp. Låt mig ta ett exempel. En del klarar inte av att fylla i en blankett. Då måste de få hjälp med det. Just sådana handfasta saker måste man kunna få hjälp med.
Jag tycker att det är viktigt att man fortsätter att arbeta fram den här lagstiftningen så snabbt som det bara är möjligt.
Börje Vestlund (S):
Jag ger Maud Olofsson rätt i att allt som görs på regeringsnivå, här i kammaren och på myndigheterna i form av beslutsfattande innefattas i detta. Det regering och riksdag kan påverka är lagstiftningen.
Därför ville jag peka på förslagen med rektorerna, hyreslagstiftningen och ellagen som avstyrktes men ändå kom tillbaka till kammaren i nästan samma form som i utredningen. Det är beklagligt.
Det har nästan blivit som med MBL på arbetsmarknaden; det är bara att tuta och köra. Man måste lyssna till Regelrådet, men sedan gör man som man vill i alla fall. Det är tråkigt. Låt mig ta två exempel på vad som har hänt under den borgerliga mandatperioden. Jag pratade med Britt-Marie för en tid sedan. Hon jobbar på ett bokföringsföretag. Jag lärde känna henne under min tid som ombudsman i hotell- och restaurangfacket. Hon hjälper små företag med bokföring och löner.
Hon berättade för mig att hon höll på att arbeta ihjäl sig med de nya arbetsgivarintygen. Det som tidigare tog 15-20 minuter att fylla i tar nu ett par timmar. Det räcker inte med de uppgifter man normalt får vid lönerapportering, utan hon måste ringa upp varje uppdragsgivare kanske både en och två gånger för att klara den uppgiften.
En annan av mina vänner bedriver en liten målerifirma och är förtvivlad över att han måste ägna flera timmar varje kväll åt den osedvanligt krångliga redovisningen av ROT-avdragen. Två tre samtal krävs för att han ska kunna fakturera sina kunder korrekt. Visst är han glad åt att ROT-avdragen ger mer arbete, men det är ingen tvekan om att regelbördan i detta sammanhang har ökat. Vi kan ha olika uppfattningar i sakfrågan, men det är regelbördan vi diskuterar.
Till Gunnar Andrén vill jag säga att skatteadministrationen är en stor framgång. Det jag också gläder mig åt är att huvuddelen av arbetet påbörjades under förra mandatperioden. Det gjordes en stor insats för att minska redovisningskrånglet för skatter. Där kan vi vara överens i stor utsträckning.
När det gäller EU vet jag återigen inte riktigt vad näringsministern gjorde. Kommissionen hade en del ganska bra slutsatser. Problemet är dock att de flesta EU-regler ligger under justitieministern och finansministern.
Jag har läst de kommenterade dagordningarna varje gång, men det är bara på jordbruksområdet som jordbruksministern har klarat av att göra detta. Vi får återigen gratulera jordbruksministern.
Varken justitieministern eller finansministern, som har största regelbördan inom sina områden, RIF-rådet och Ekofin, har klarat detta. Det är beklagligt. Slutligen vill jag säga att en del av organisationerna är bra. Regelrådet är bra.
Men när kommer vi att se resultatet av de 940 åtgärderna? Låt det inte bli 951 nya åtgärder och ökat regelkrångel. Problemet är att vi glömmer så lätt. Min fråga kvarstår: När kommer man att uppnå 25-procentsmålet?
Börje Vestlund (S):
Det är klart att det är roligare att ta upp saker som man är emot politiskt än att ta upp sådant som kanske inte svider så mycket. Om vi diskuterar regelförenklingar är det väl bra att ta fram förslag som faktiskt har inneburit ett stort regelkrångel.
Det är ingen tvekan om att den förändring man gjorde av arbetsgivarintygen ökade regelkrånglet väldigt mycket för alla företag, men kanske allra mest för de riktigt små företagen som inte har de administrativa resurser som större företag har. Vi är inte emot ROT-avdragen.
Vi bara konstaterar att man kan utforma regelverk på olika sätt. Regeringen valde att utforma ett regelverk som är ovanligt krångligt för företagen. Det är bara att konstatera. Jag tror inte att någon kan säga att jag har fel på den punkten. Vi kan ha olika uppfattning i de politiska sakfrågorna, men just nu diskuterar vi regelförenklingar. Det finns säkert fler frågor där jag skulle kunna påvisa det.
Alla de miljoner som Maud Olofsson rabblade upp är helt riktiga, men det är 25 miljarder kronor som vi ska minska regelkrånglet med. Varje steg på vägen är naturligtvis mycket värt.
Maud Olofsson tar alltid fram de projekt som hon tycker är intressanta, men redovisar inte att det finns problem på vägen.
När får vi se en 25-procentig minskning av regelkrånglet för företagen, Maud Olofsson?
Börje Vestlund (S):
Maud Olofsson, på vilken punkt bryter den socialdemokratiska budgetmotionen mot budgetlagstiftningen och det som alla partier utom Vänsterpartiet är helt överens om? Det skulle jag vilja veta. Maud Olofsson kastar bara ur sig: Ni har ju sedelpressar. Nej, vi har inga sedelpressar.
Vi bara konstaterar att vi har en annan politik och kan på det sättet driva en progressivare politik för företagande. Det intressanta skulle i så fall vara: Varför har småföretagandet minskat med 15 procent under detta år? Varför har den gjort det om man har en så fantastisk företagarpolitik som Maud Olofsson säger?
Jag vill säga följande till Maud Olofsson: Jag satt i denna kammare även under den förra mandatperioden. Jag kan lova Maud Olofsson att vi höll på att skratta livet ur oss åt era ganska disparata förslag som ni hade på alla möjliga områden. Men vi fick sitta där med skägget i brevlådan när ni verkligen kom överens i fråga efter fråga.
Man ska aldrig underskatta sina motståndare, Maud Olofsson! Det kan mycket väl vara så, och det är till och med ganska troligt, att vi kommer att komma överens om en gemensam och ansvarsfull politik även på företagarområdet. Jag kan bara konstatera att vi i de budgetreservationer som vi hade på näringsutskottets område hade gemensamma reservationer på nästan alla områden.
Där finns det alltså ingen skillnad i de rödgrönas uppfattning, utan vi har en gemensam politik som vi i huvudsak har utmejslad på just näringspolitikens område. Jag vill säga lite till om vad vi menar.
Vi vill ha mer pengar till programmet Forska och väx, helt enkelt därför att vi tror att det är i de små företagen som det finns en stor potential att använda sig av när det gäller den innovationskraft som finns i Sverige. Maud Olofsson vill inte detta, utan hon väljer någonting annat. Vi tycker också att det är viktigt att öka exportstödet, inte minst till tjänsteföretagen.
Det är inte så förskräckligt många år sedan vi över huvud taget inte insåg - jag tror att där fanns ett direkt feltänk hos så gott som hela den ekonomiska eliten och inte minst bland oss politiker - att exporten avseende tjänsteföretagen såg helt annorlunda ut. Vi vill öka exportstödet till just tjänsteföretagen.
Vidare vill vi minska arbetsgivaravgiften när det gäller första anställningen hos soloföretagare. Det här är ganska tydliga exempel på att det finns en stor ambition hos oss till skillnad från hur det är med regeringen som hattar fram och tillbaka. I huvudsak sänker man lite skatter här och gör en liten liten insats där.
Men när det gäller att starta företag och, framför allt, att få små företag att växa saknas det i stort sett en politik. Man vill sänka någon skatt här och någon skatt där. Men en samlad bedömning av hur man ska få de små företagen att växa har inte Maud Olofsson.
Därför måste jag fråga: På vilket sätt kommer Maud Olofsson att se till att de små företagen stärks så att de kan växa till medelstora företag? Det är ju detta som är det verkligt stora problemet i Sverige.
Börje Vestlund (S):
Nej, vi socialdemokrater tycker inte att 800 kvinnor ska arbeta gratis åt regeringen för att man ska kunna föra ut sitt budskap om kvinnors företagande. Frågan är mycket viktigare än så. Vi vill se till att det finns pengar så att fler kvinnor kan starta företag. Det är vår politik, och jag tror att den håller ganska väl i en valdebatt.
Maud Olofsson tar i den här typen av debatter alltid upp att företagarna har fått 25 procents minskade kostnader för att anställa unga. Men, Maud Olofsson, hur kan det då komma sig att Sverige har den näst högsta ungdomsarbetslösheten i hela EU? Hur kan Maud Olofsson i så fall förklara det? Det kan ju inte bero på skatteavdraget, utan det måste finnas djupare orsaker.
I alla debatter hävdar Maud Olofsson att ungdomsarbetslösheten annars skulle öka. Men Maud Olofsson har inte en aning om detta. På samma sätt är det när jag frågar om mosterskatten, om effekten av borttagandet av förmögenhetsskatten. Inte heller där kan Maud Olofsson ge ett svar, för hon vet inte hur mycket pengar som har kommit tillbaka till Sverige. Mycket här är alltså ett rent spekulerande och, som vanligt, prat.
7 000 nya jobb säger Maud Olofsson att ROT-avdraget och RUT-avdraget totalt har gett. Men hur mycket av detta som gäller hushållsnära tjänster vet Maud Olofsson inte ett dugg om. Maud Olofsson talar också om vinsten inom vård och barnomsorg. Nej, vi är inte emot vinst inom vård och barnomsorg. Däremot är vi noga med att det ska finnas en kvalitet i de här verksamheterna. Maud Olofsson säger också att det i huvudsak är kvinnor som är företagare på området.
Men det är i huvudsak riskkapitalföretag som har den största andelen på området. Så påstå inte att det här har skapat så många jobb för kvinnor! Kvinnor startade de här företagen. Men efter en tid blev företagen uppköpta. Det är sanningen. Om detta finns det ganska bra rapporter. Frågan kvarstår: Vad ska Maud Olofsson göra för att öka företagandet? Att svara på den frågan har Maud Olofsson i sina tre inlägg inte lyckats klara av.
Börje Vestlund (S):
Det är egentligen sorgligt att vi ska behöva stå här och debattera denna fråga. Vi kommer säkert i kammaren att ha anledning att diskutera diskriminering och trakassering av transpersoner. Det är en utsatt grupp, och det har bevisats tidigare. Varför man nu igen har tillsatt en utredning har jag lite svårt att förstå. Det kanske ministern kan ge svar på.
Folkhälsoinstitutet har tidigare tittat på detta. RFSL:s ungdomsförbund har gjort en kartläggning bland sina medlemmar där man kan se att transpersoner var den grupp som mådde absolut sämst av alla grupper. Därmed inte sagt att andra hbt-personer mådde så mycket bättre. Men det var ingen tvekan om att det var den grupp som hade det allra jobbigast.
Det tror jag att vi kommer att kunna diskutera här i många år framöver. En av de politiska åtgärder som man borde kunna kräva av parlamentet för att underlätta är en modernisering av lagen om fastställande av könstillhörighet och reglerna. När kan man börja behandlingen? Hur lång ska den vara?
Hur ska utredningen gå till? Det är sådana praktiska saker som man behöver lösa. Jag håller med LiseLotte Olsson, och det gör säkert också socialministern, att det finns svåra bitar i utredningen som man behöver reda ut. Det gäller inte minst kastreringen, som är en svår fråga.
Också jag inser att den är komplex. Det innebär inte att utredningen börjar bli lite väl gammal, nästan hamnat i en skrivbordslåda och inte kommer att tas upp. Den var praktiskt taget klar i samband med att socialministern tillträdde. Den lades i varje fall fram en kort tid därefter. Remisstiden har för länge sedan gått ut.
Det finns förstås övriga överväganden att göra, men de kan inte vara så svåra. Socialministern är chef för ett departement som varje dag har väldigt komplicerade frågor att hantera. Därför är det för mig en gåta varför detta arbete ska ta så extremt lång tid.
Det är inte mer komplicerat än många andra svåra frågor som avgörs i Regeringskansliet varje dag. Det är väl bra att inte transpersoner ska trakasseras. Men den här regeringen har inte underlättat när man har tagit bort brottsofferjouren som man tidigare hade ett litet men dock ett anslag till.
Den arbetade med att försöka hjälpa inte minst transpersoner som råkade illa ut. Det är en väldigt skör grupp. Den finns oftast inte i de små städerna på grund av att människor flyr till storstaden. De är flyktingar i sitt eget land. Man kan inte vidta de förhållandevis enkla politiska åtgärderna.
Det är en sorgens dag i det svenska parlamentet när vi åter måste fråga: Varför händer det ingenting? Lagstiftningen är från 70-talet. Jag tror inte att det finns mycket lagstiftning på sjukvårdens område som har så gamla anor att vi kan titta på dem 30-35 år tillbaka i tiden.
Det skulle vara välgörande om socialministern kunde säga åtminstone något så när i tiden när han avser att lägga fram en proposition.
Börje Vestlund (S):
Låt mig hänga på det sista som LiseLotte Olsson sade om det orimliga i några saker i den nuvarande lagstiftningen som gör det hela så mycket svårare.
Just kravet att man måste vara ogift är orimligt för många människor som har gått igenom en ganska svår period tillsammans i sitt äktenskap och kommit fram till att könsbyte nog är det enda sättet för att de ska kunna leva tillsammans på ett bra sätt i framtiden. Detta fortsätter år ut och år in. Det är en så påtaglig sak.
Jag känner åtminstone tre fyra par som har skilt sig just av detta skäl. Jag tycker att det är dumt, och dessutom normativt från samhällets sida. Vi borde i stället säga: Vi slår vakt om att två människor som älskar varandra ska kunna leva tillsammans. Det tycker jag är en avgörande punkt, inte minst för er kristdemokrater.
Den andra frågan kvarstår fortfarande. Även om det har varit mycket debatt om den nuvarande lagstiftningen när det gäller att man ska kastreras är detta ett faktum i den gamla lagstiftningen, som får fortsätta. Jag tror inte att jag har hört någon som inte har kritiserat utredningens förslag på grund av just detta. Kastreringen är väl något som så gott som alla i princip har kritiserat.
Därför är detta så ofattbart. Jag tror att vi alla är överens om att på dessa två punkter är lagstiftningen felaktig i dag. Varför kan vi då inte lite snabbt fixa det som vi ser har blivit felaktigt? Det finns andra saker i lagstiftningen som är lite komplicerade, men jag är övertygad om att man kan lösa detta.
Jag tycker att det är konstigt att vi inte kan få se någonting och att ministern inte kan presentera något. När kan vi få se ett lagförslag på området? Min tolkning är att det inte finns någon vilja i regeringen som det ser ut nu.
Börje Vestlund (S):
Denna debatt verkar broderas ut i all oändlighet. Eftersom jag kan frågan om näringspolitiken ganska väl tror jag att jag vill lägga mig i denna debatt i denna stund där vi tydligen kan dra stora växlar på Monica Greens interpellation. Låt mig ta Saab och fordonsindustrin som ett bra exempel på regeringens passivitet.
Vi har till och med varit överens över alla partigränser om pengar som skulle gå ut till fordonsindustrin för att man skulle garantera denna basindustri som inte bara sysselsätter de 3 000 personer som Finn Bengtsson raljerar om utan ungefär två gånger fler människor runt om i vårt land.
Många av dessa människor har fått gå hem under denna kris medan man har förhandlat. Vi har aldrig någonsin sagt att vi skulle ta över någon bilindustri. Detta är en missuppfattning som ni ältar och ältar, men ni har inga belägg för det. Det är det som är det intressanta i denna debatt.
Tvärtom har vi sett en svag, för att inte säga nästan obefintlig, näringspolitik från regeringen under denna mandatperiod. Det mesta har gått fel. Antalet företag har minskat. Regelkrånglet har ökat för de allra flesta företag. Antalet kvinnliga företagare har ökat något, men det är på marginalen.
Andelen invandrarföretagare har minskat. Jag skulle kunna fortsätta på detta sätt i fråga efter fråga. Men det som är intressant i denna debatt är på vilket sätt som man har satsat. Då säger man att man har satsat på RUT-avdraget som om det skulle ha gett så många nya fräscha jobb.
Detta tvistar de lärda med varandra om just nu. Låt oss i stället fundera över hur många jobb som detta var fråga om. Någon säger att det handlar om 11 000. Någon annan säger med samma tvärsäkerhet att det bara handlar om 2 000 nya jobb. Låt oss därför i stället titta på hur många jobb det var, hur många företag som nystartades och framför allt åt vilket håll som vi ska gå.
Ska vi gå mot en låglönesektor där kvinnor kan bli företagare, eller ska vi satsa på den traditionella linjen som jag trodde att vi hade en ganska god enighet om i denna kammare, nämligen att vi ska ha högkvalitativa jobb med hög forskningskompetens och så vidare i våra svenska företag för att gynna tillväxten?
Men detta får vi tyvärr inga svar på därför att man bara vill debattera på denna grälsjuka nivå när det gäller tillväxten i näringslivet.
Börje Vestlund (S):
Den här gången ska jag försöka hålla mig till det som interpellationen handlar om. Förra gången blev jag lite utmanad och var tvungen att här i kammaren ta upp den fråga som jag kanske kan bäst. För oss socialdemokrater är frågan om antalet sysselsatta kanske den allra allra viktigaste frågan. Vi vill ha en gemensamt finansierad välfärd.
För detta krävs det att vi har så många sysselsatta som över huvud taget är möjligt. Varje insats vi kan göra för att få fler sysselsatta är värd att alla möjligheter prövas. Därför är jobbpolitiken så väsentlig för oss socialdemokrater. Jag tror att vi också över blockgränsen är överens om att jobben är den viktigaste frågan.
Det vi kanske här till vardags träter om handlar om vilka metoder vi ska hantera när det gäller att gå vidare i sammanhanget. Vi tror till exempel inte att sänkta skatter ger några effekter, framför allt inte när det görs på ett orättvist sätt så att gamla människor ska betala mer i skatt än de som arbetar. Vi tror inte på den metoden, utan vi tror på andra metoder för att få människor i arbete.
Allvarligt i sammanhanget är att man vill vinnlägga sig om att antalet sysselsatta har ökat med ett par tusen eller kanske med 4 000, 5 000 eller 6 000 människor genom ett skatteavdrag - detta när 25 000 människor i offentliga sektorn har mist jobbet. Därför vill jag fråga: Vad blev nettoeffekten av detta?
Var det inte så att man skulle satsa på sysselsättningen, inte minska den? Det intressanta är väl de 25 000 färre i arbete. Och hur många jobb gav de så kallade RUT-jobben? Uppenbarligen finns det flera olika uppfattningar. Jag tror att statsministern talar om 5 000.