Tomas Eneroth (S):
Tack, Edward Riedl, för både de vackra orden och berömmet! Låt mig återgälda det. Han är både en god retoriker och kul att debattera med, för nog handlar det om retorik. Jag tror att Edward Riedl vet, men kanske inte alla som följer debatten vet, att när man beslutar om infrastruktur gör man det i fyraårscykler med någonting som heter nationell plan. Faktum är att den föregås av en infrastrukturproposition.
När vi fick ett regeringsskifte 2014 tog dåvarande infrastrukturminister Anna Johansson fram en infrastrukturproposition som innehöll 100 miljarder kronor mer än vad den borgerliga regeringen hade till infrastruktur. Därmed skapades förutsättningar 2016 för att kunna ta fram en nationell plan och ge besked om Norrbotniabanan. Det gjordes 2018. Därav följde att vi under 2018 kunde säga: Nu kommer Norrbotniabanan att byggas.
Under den här tiden ökade vi också möjligheten. Vi ändrade de regler som gällde under den tid Moderaterna styrde det här landet. Projekt norr om Stockholm fick inte söka EU-medel. Det var faktiskt så. Var man norr om Stockholm fick man inte söka EU-medel för TNT-korridoren och infrastrukturprojekt. Det ändrade vi. Det är väl rimligt att det ska komma hela landet till del. Det gör att vi nu bland annat med EU-medel arbetat med både finansiering och projektering just för Norrbotniabanan.
Den finns där och ska nu dessutom intensifieras i planeringen. Det innebär att resurser är framtagna, arbetet ska påbörjas och planeringen fortgår. I ett Norrland som just nu är tillväxtcentrum för Sverige är det extra viktigt. Det kommer att investeras över 1 000 miljarder om vi räknar ihop LKAB, Hybrit, Northland och andra investeringar. Det är en region som just nu växer både befolkningsmässigt och jobbmässigt.
Det sker inte minst till följd av den politik som vi har bedrivit. Ingen ska missta sig på min ambitionsnivå när det gäller Norrbotniabanan. Jag vill att den ska byggas än snabbare. Den måste komma på plats. Men jag tycker också att Edward Riedl borde reflektera över det faktum att just nu i dagarna hade den varit byggd om inte Moderaterna hade stoppat projektet. Det är ungefär den byggtid som hade varit.
Vi hade kanske stått just nu - kanske till och med jag och Edward Riedl - och klippt bandet och öppnat Norrbotniabanan i dess hela längd längs Norrlandskusten. Tänk vilken betydelse det hade haft för fortsatta etableringar för Northland eller rekrytering av arbetskraft.
Tänk vilken otrolig betydelse det hade haft att kunna avlasta E4:an genom att skicka mer gods på järnvägen, eller för den delen att kunna se till att arbetsmarknadsregionen i Norrland hade förstorats om man hade haft de pendlingsmöjligheterna med bra och snabba tåg längs Norrlandskusten. Men 2006 valde Moderaterna ihop med övriga i alliansregeringen något helt annat. Det var viktigare med jobbskatteavdragen och andra skattesänkningar, och man strök Norrbotniabanan från listan. Den hade varit byggd nu.
Jag undrar hur Edward Riedl egentligen känner och om han reflekterar över det faktum att hans eget parti har sett till att den inte blev av. Vår ambition är tydlig. Norrbotniabanan ska byggas. Vi arbetar inte minst nu med att se hur vi kan intensifiera det så att vi kan påskynda arbetet med att bygga Norrbotniabanan. Den är viktig.
Och den blir allt viktigare när vi ser både befolkningstillväxten i Norrland och, inte minst, den tillväxtökning som sker med stora och viktiga hållbara investeringar. Så låt oss fortsätta att arbeta, alla vi som vill ha Norrbotniabanan på plats!
Men låt oss också hoppas att vi nu har en opposition som i händelse av en valvinst inte skulle riva upp besluten utan som ser nödvändigheten av att satsa på hållbar infrastruktur i hela landet, inte minst i Norrland, med en Norrbotniabana i dess fulla längd. Det behöver Sverige.