KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Hallengren (S):
Tack, Per Ramhorn, för frågan! Jag tar varje tillfälle i akt och varje tillfälle jag får att reda ut olika frågeställningar. Det är klart att vi ska agera gemensamt. Med det menar jag att vi ska ta del av analys, ha ett gott samarbete och byta erfarenheter, kunskaper och analyser med de andra länderna. Våra myndigheter samarbetar redan i dag på regelbunden basis. Sverige har dessutom ett särskilt samarbete med de nordiska länderna, eftersom vi kanske är mer lika vad gäller hälso- och sjukvårdssystem och hur vi arbetar.
Men när Tyskland gör något specifikt betyder det inte att EU gör samma sak. Olika länder kommer självklart att vidta olika åtgärder beroende på hur situationen där ser ut, hur stort landet är, hur hälso- och sjukvårdssystemet ser ut, vilket resmönster befolkningen har och vilken kunskap man sitter på. I Sverige har vi kunnat notera att smittan här kommer från dem som har haft sportlov i italienska Alperna. Sådan ser inte situationen i Spanien eller andra länder ut.
Varje land måste se till att rusta sig och ha en beredskap för det som är det troliga scenariot, även om vi också samarbetar.
Lena Hallengren (S):
Tack, Johan Hultberg, som lyfter upp en väldigt viktig fråga! Jag är glad över att vi har en politik för missbruksfrågorna och för att minska dödligheten och effekterna för människor som befinner sig i ett missbruk. Nu blev frågan väldigt specifik på slutet när det handlade om en skadereducerande strategi. Men jag återkommer till det jag nämnde tidigare. I ANDT-strategin är n:et - narkotika - väldigt viktigt.
Det är många olika aktörer, inte bara hälso- och sjukvården, som behöver komma in för att se till att man förebygger, upptäcker problem tidigt och skademinimerar. Vi har också en utmaning i att se till att vi har en evidensbaserad missbruksvård. De behandlingsmetoder som fungerar ska vi fortsätta med. Dem som inte funkar ska vi inte fortsätta med. Vi måste få mer evidens på det här området. Det är jag verkligen beredd att medverka till. Utskottsinitiativet är väldigt bra.
Fokuset på missbruksvården tror jag är viktigt, för det är precis det som leder till minskad dödlighet.
Lena Hallengren (S):
Jag tackar Ulrika Heindorff för frågan. Jag tycker över huvud taget att det är bra att vi pratar om vacciner. Det är otroligt viktigt att man använder de vacciner som finns för att både minska risken för att insjukna i olika sjukdomar och skydda befolkningen. I det här fallet handlar det framför allt om att man skyddar sig själv och de grupper som skulle kunna drabbas av livmoderhalscancer. För inte så länge sedan blev vaccination mot HPV en del i det allmänna vaccinationsprogrammet. Nu gäller det också pojkar.
Det är stora och viktiga steg. Regeringen agerar alltid på inrådan av Folkhälsomyndigheten, som är expertmyndighet, innan vi förändrar vaccinationsprogrammen. Det har tagit tid, för man måste alltid vara säker på att vaccinationen verkligen är verkningsfull. I det här fallet är det inte längre någon tvekan om att den är det. Därför har vi infört det allmänna vaccinationsprogrammet. Vi agerar helt enkelt på Folkhälsomyndighetens inrådan.
Så här långt har vi inte fått någon förfrågan eller något förslag från Folkhälsomyndigheten.
Lena Hallengren (S):
Tack, Ulrika Jörgensen, för frågan! Oavsett vilken del av vården vi talar om är det klart att den ska vara jämlik och tillgänglig. Det är viktigt att vi på den nationella nivån ser till att det finns riktlinjer. Det handlar om hur man ska prioritera och använda resurser. Men det handlar också om vårdprogram, som jag tror är det man många gånger eftersöker. Hur ska man behandla?
Hur ser vi till att den kunskap som finns i en del av landet eller kanske på några få ställen verkligen finns tillgänglig överallt, så att det inte spelar någon roll var i landet man bor och vem man är? Det är väldigt bra att Ulrika Jörgensen lyfter fram frågan om obesitas och också barnfetma. Det är inte en fråga som har fått den uppmärksamhet den förtjänar. Det går nog att likställa med många andra kvinnosjukdomar. Nu vet jag att fetma absolut inte bara är en kvinnosjukdom.
Men det finns viss jämförelse med det när det handlar om endometrios, fibromyalgi och många andra sjukdomar där man har fått kämpa för att de ska bli accepterade och respekterade som sjukdomar. Det handlar om att gå vidare. Det här är ett område där det finns mer att göra.
Lena Hallengren (S):
Camilla Waltersson Grönvall får nog upprepa sina frågor. Jag lyssnade givetvis på anförandet, men jag antecknade inte alla frågor som ställdes. Jag uppfattade dock frågan om varför bemyndigandelagen inte användes, och jag ska använda min repliktid till att svara på den. Lagen hade ett syfte: att möjliggöra nedstängning. Det handlade om akuta nedstängningar, i princip på dagen eller möjligen med någon dags varsel.
Det fanns aldrig anledning att göra det eftersom vi fick effekter av andra åtgärder. Ingen föreslog heller att någon verksamhet skulle stängas ned. Camilla Waltersson Grönvall kanske kan använda sin replik till att berätta vilken verksamhet som vi borde använt bemyndigandelagen till att stänga ned - för det var ju syftet med lagen. Svaret på varför vi inte förlängde lagen var att vi upplevde att den inte var tillfyllest.
Det huvudsakliga syftet är inte att stänga ned med någon dags varsel, utan vi behöver den mycket mer omfattande lagstiftning som den tillfälliga covid-19-lagen är. När lagen är på plats och man ser hur den ser ut kan man tänka att vi borde ha kunnat plocka fram den på en vecka.
Men det är ett svårt och komplicerat arbete, och många har i sina anföranden vittnat om hur den begränsar människors frihet och rörlighet, företags möjlighet att bedriva verksamheter, människors inkomstmöjlighet och så vidare. Den som hade velat använda bemyndigandelagen i våras måste ha velat stänga ned en verksamhet, för till något annat kunde man inte använda den.
Den innehöll inte heller möjligheten till tillsyn och sanktioner, vilket pandemilagstiftningen positivt nog gör. Den 1 december fick utskottet en genomgång av statssekreteraren av den tänkta pandemilagstiftningen. Den kunde ha kommit mycket tidigare; det förstår jag att oppositionen ville.
Ett arbete har pågått under hösten för att ta fram en komplicerad lagstiftning, men sedan den 1 december har möjligheten funnits att både engagera sig i de direkta skrivningarna och känna till hur regeringen tänker om pandemilagen.
Lena Hallengren (S):
Jag uppfattade inte vilken verksamhet Camilla Waltersson Grönvall ville stänga i våras och som bemyndigandelagen skulle ha använts till. Vi får ta det vi ett annat tillfälle. När det gäller ekonomisk ersättning använde jag en del av mitt anförande till att beskriva hur viktigt det är att vi kan ersätta för de förluster som blir och de konsekvenser det ger. Men att skriva in det i en ramlag är fel sätt att agera.
Vi riskerar att få utdragna rättsprocesser i stället för en diskussion som på rimligt sätt sker genom en budgetproposition till riksdagen, som i likhet med de andra 250 miljarderna i ersättning som har utgått till både privatpersoner och företag under det gångna året kommer att kunna kompensera.
Ska de som drabbas vid en eventuell nedstängning, vilket inte är första prioritet men som kan hända, omfattas av redan gällande ersättningar? Vad är det för ytterligare kompensation som ska ges specifikt till dessa aktörer och företag? Vi vet inte hur det kommer att se ut.
Regeringen kommer dock att återkomma till riksdagen om det blir aktuellt att vidta åtgärder i form av nedstängningar som drabbar enskilda och företag. Jag kan lugna Camilla Waltersson Grönvall och alla andra med att vi kommer att återkomma till dessa frågor, på samma sätt som vi har gjort under det gångna året.
Lena Hallengren (S):
I slutet av augusti påbörjade vi arbetet med att ta fram en pandemilagstiftning. Vi har haft ett gott samarbete med inte minst Kristdemokraterna, och jag har uppskattat Kristdemokraternas konstruktiva förslag om ersättning. Jag är kanske lite besviken på att man har förslag på en skrivning som ordagrant skrivs in och sedan ändå känner sig nödgad att göra en reservation. Det känns lite som för sakens skull, om jag ska vara ärlig.
Vi har, tycker jag, visat under det gångna året att vi vidtar åtgärder - kostsamma åtgärder, långtgående åtgärder. Det är generella och väldigt generösa stöd som uppgår till 250 miljarder. Jag har använt den siffran så länge att den säkert behöver revideras upp, och detta kommer att göras.
Jag tror att det har förklarats vid ett flertal tillfällen: Om vi i lagstiftningen - i pandemilagen, som är en ramlag - skriver in att ersättning ska ges riskerar den att bli en budgetprodukt snarare än en pandemilagsprodukt som hanteras av socialutskottet, och det riskerar också att leda till utdragna rättsprocesser. Om man enligt lagen har fått den ersättning som man har rätt till, ska man då inte ha rätt till redan givna stöd? Hur ska de räknas av?
Är det rimligt att ersätta krona för krona? Inget parti, inte heller de partier som gjort ett tillkännagivande, talar om på vilket sätt det ska ersättas. Vi har i varje enskild situation försökt åstadkomma åtgärder som ska träffa ganska brett, för ju mer direkta stöd vi har, desto svårare blir det att få dem godkända när det kommer till EU:s konkurrenslagstiftning och annat.
Det är alltså inte bara en fråga om huruvida vi vill ersätta, utan vi ska hitta ett smart sätt att göra det på. Det är klart att det finns en och annan som kanske inte redovisar korrekta underlag. Hur ska vi se till att vi har kontroll över skattebetalarnas pengar, som ska betalas ut, så att de riktas så rätt som möjligt, och hur ska vi hitta bästa möjliga breda stöd som verkligen når dem som drabbas?
Lena Hallengren (S):
Jag kan inte säga det på många andra sätt: Företag ska få stöd vid eventuell nedstängning, och vi avser att återkomma i samband med det. När det gäller vilket stöd som ska ges och att stöd ska garanteras har jag faktiskt inte hört något parti exakt uttrycka om det gäller kompensation för uteblivna intäkter, för de kostnader man får eller för alla förluster man lider. Det är de orden som är svåra att beskriva, för det är svårt att ersätta fullt ut.
Jag tror inte att något land har klarat av det. Det finns naturligtvis verksamheter som så här långt har drabbats hårt, och vi har hela tiden gjort vårt allra yttersta för att möta upp och kompensera såväl enskilda som företag, organisationer och föreningar som drabbas av pandemins direkta konsekvenser eller de politiska beslut som vi tvingas fatta. Vi har ingen avsikt att göra detta på annat sätt, men vi har inte velat skriva in det i själva lagstiftningen. Vi tror inte att detta gynnar saken, utan det kan leda till utdragna rättsprocesser.
Vi menar att det ska ske genom budgetpropositioner i form av extra ändringsbudgetar till riksdagen. Det är så vi avser att hantera detta.
Lena Hallengren (S):
Lagen är en ramlag, så den svarar inte på alla de frågor som Karin Rågsjö och kanske många andra här ställer sig. Om regeringen beslutar om en förordning kommer den att bli tydligare, och ännu tydligare blir det förstås om och när det blir föreskrifter. Jag tycker att man kan ta sin utgångspunkt i restauranglagen för att förstå tanken.
Riksdagen har givit regeringen möjlighet att utfärda förordningar som säger att åtgärder ska vidtas och följas och att kommunerna ska utöva tillsyn, men det är Folkhälsomyndigheten som har talat om hur långt det ska vara mellan borden, huruvida det får vara bordsservering och hur många som får sitta i varje sällskap. På samma sätt kommer det att bli i de här fallen - vi kommer att få se detta tydliggöras. Jag tycker att Karin Rågsjö verkligen sätter fingret på hur svårt det här är.
Man kan ha en svepande diskussion om att vi ska vidta kraftfullare åtgärder, stänga ned, begränsa, följa upp, ha poliser som övervakar och så vidare, men vi har ganska lite internationell bevakning av hur andra länder agerar, hur befolkningen mår och hur man ersätter. Vi vet ganska lite om det. Vi har, tror jag, lite olika föreställningar om detta, men det är klart att det här är väldigt svårt. Vi måste vara väldigt försiktiga.
Det finns väldigt tydliga skäl till att just barn- och ungdomsidrott har varit undantagen, som Karin Rågsjö beskriver. Det finns en koppling till detta som är skälet till att vi inte har stängt ned förskolor och skolor och inte vill göra detta. Det finns en möjlighet att delvis ha distans- och fjärrundervisning även i högstadiet, för vi ser att detta behov kommer att finnas i takt med att smittspridningen går nedåt i åldrarna.
Men vi förstår och ser risken för den psykiska hälsan, måendet och utsattheten hos barn och unga, kvinnor och andra. Detta behöver vi verkligen parera och ägna mer tid åt att diskutera när pandemin är så här långdragen.
Lena Hallengren (S):
Det handlar just om balansen mellan att vidta de åtgärder som vi på riktigt tror och menar har effekt. Vi ska inte vidta åtgärder för sakens skull. Då vet vi att det handlar om trängsel som i sin tur är en risk för smittspridning. Vi vet också att det är i privatlivet, i hemmiljön och på arbetsplatsen som det är störst risk för smittspridning. Vi må tycka vad vi vill om kollektivtrafik, köpcentrum och butiker.
Men vi vet att det är hemmet, arbetsmiljön och vissa andra sammanhang som det handlar om. Vi kan ta detta med parker som är fulla med folk och där man sitter väldigt trångt. Det är en uppenbar riskmiljö. Vi har inte utfärdat vare sig förordningar eller föreskrifter exakt för hur detta ska se ut. Det är klart att vi behöver fundera på det och naturligtvis bli mycket mer precisa. Ramlagen avser inte att ge alla dessa svar.
Men den pekar ut vilka sammanhang och vilka miljöer som detta skulle kunna handla om. Det är också väldigt viktigt att säga att det är klart att man inte kan förbjudas möjligheten till sällskap med någon. Är det dessutom så att man är i samma hushåll har man redan en nära fysisk kontakt. Frågan om hur långt man går, och hur skarpa dessa åtgärder behöver vara återstår att svara på utifrån hur smittläget förändras när detta blir aktuellt.
Lena Hallengren (S):
Jag kanske ändå får vara lite förvånad över att just Linda Modig från Centerpartiet inte också fokuserar på alla de extra ändringsbudgetar som våra partier tillsammans har tagit fram. De har inte alls handlat om att kompensera för en nedstängning, utan med dem har vi hela tiden försökt parera de oerhört tuffa konsekvenser som vi ser i samhället oavsett politiska beslut.
Det handlar om pandemins direkta verkningar och skadeverkningar när man tappar i konkurrenskraft, när gränser stängdes och så vidare. Vi har för avsikt att fortsätta vårt budgetsamarbete och också att lägga fram ytterligare ändringsbudgetar. Naturligtvis kommer vi att se till att man får ett stöd om man tvingas stänga en verksamhet. Men vi har under processens gång försökt förklara att det inte är en bra ordning att skriva in det i en ramlag.
Det betyder att det kan bli utdragna rättsprocesser snarare än att vi lägger fram budgetförslag till riksdagen. Ja, man ska få ett stöd. Men exakt hur detta stöd ska se ut måste avgöras av vilken verksamhet som drabbas, av vilken åtgärd och hur man träffas av redan beslutade åtgärder och stöd som finns på plats. Det är klart att företag ska kunna få stöd vid en nedstängning. Men exakt hur det ska se ut måste vi återkomma till i varje enskilt fall.
Jag vill vara tydlig med att säga att jag inte tror att det bara skulle handla om när och om vi fattar beslut om en nedstängning. Det kommer att finnas betydligt fler stöd som vi behöver se över för att mildra konsekvenserna av pandemin. Jag sa tidigare att det så här långt har handlat om 250 miljarder kronor. Det är inte lite pengar. Det handlar inte om att hålla tillbaka, utan det handlar om att använda de överskott som vi under åren har byggt upp.
Det ska vi fortsätta göra på det klokaste och bästa sättet tillsammans.
Lena Hallengren (S):
Jag är väldigt glad över att vi snart har denna pandemilag på plats, även om den inte löser alla våra problem. Lagen i sig kräver nämligen sedan att vi tar fram förordningar, att vi verkligen kan vara specifika och att vi kan rikta oss till olika verksamheter. Ett omfattande och väldigt svårt arbete återstår, och det är svåra avvägningar som görs. Det är mitt enda svar på att det har tagit tid att ta fram denna lagstiftning. Det har varit mycket svårt. När den väl finns på plats är det inte så svårt att tänka sig att man kunde ha skrivit så här.
Men att faktiskt veta hur vi skulle kunna konstruera detta för att uppnå effekten att motverka trängsel för att i sin tur se till att vi minskar risken för smittspridning har inte varit enkelt. Det är ett väldigt ärligt svar att detta inte har varit enkelt. Men det har varit viktigt. Vi tror att vi har hittat en konstruktion genom denna ramlag med förordningar och möjligheter att låta myndigheter utfärda föreskrifter.
Det ska ses som att det i mångt och mycket kommer att vara Folkhälsomyndigheten, säkert i dialog med andra. Det är länsstyrelserna som har möjlighet att se till att man kan få en regional anpassning utifrån hur smittläget förhoppningsvis successivt förbättras men kanske inte likadant över hela landet. Länsstyrelsen i Dalarna är den länsstyrelse som ska samla ihop detta. Det är klart att vi också behöver se till att vi har en kunskap om hur denna lagstiftning används.
Jag vet att finansministern och de ekonomisk-politiska talespersonerna för våra budgetsamarbetande partier arbetar väldigt hårt med att hitta former för hur vi kontinuerligt ska se till att mildra effekterna av denna pandemi. Kommer vi till en situation - jag hoppas inte det - med nedstängningar är det klart att vi kommer att behöva hantera den på ett mycket specifikt sätt.
Men givet att det redan finns stöd på plats som kan behöva kompletteras, hur gör man det på ett sätt så att man också klarar konkurrensregler från EU:s sida? Risken är annars att det kan ta väldigt lång tid. Man kanske klarar dessa regler, men om det är för långa tider av till exempel prövning i EU är risken att man får vänta på sitt stöd som behöver komma ganska omedelbart.
Lena Hallengren (S):
Det är en osäker tid. Det är väldigt många som varken kan somna på kvällen eller vakna efter en god natts sömn och veta hur livet kommer att se ut. Hur kommer mitt företag att klara sig? Hur kommer efterfrågan att se ut? Hur kommer jag att hantera mina anställda? Av just det skälet har våra partier bland annat lagt fram förslag om 13 extra ändringsbudgetar, och fler extra ändringsbudgetar kommer det att bli.
250 miljarder är notan bara för 2020; det kommer att göras mycket mer. När det kommer till frågan huruvida vi ska ge ersättning kan man ju tycka att det är väldigt enkelt att skriva ordet "ska". Jag kan hålla med Lina Nordquist om det. Å andra sidan: Vad är det då som ska ersättas? Är det varje förlorad krona?
Ska vi se till att den omsättning företaget hade året innan ska upprätthållas genom att vi ger motsvarande ersättning? Ska vi räkna bort alla de stöd som redan i dag finns på plats och ge ersättning för överskjutande? Det är ganska komplicerat, och det menar jag att vi behöver hantera i ett specifikt budgetbeslut i varje enskilt fall. Det handlar inte bara om nedstängningar.
Jag tror att det är väldigt uppenbart att vi givetvis måste knyta detta till någon sorts stöd, men vi kan inte hålla inne med en eventuell nedstängning tills vi känner att vi vet exakt hur vi ska ersätta varje krona. Jag menar att det inte är möjligt.
Vi behöver i stället fatta beslut, och vi behöver se till att göra vårt allra yttersta för att hela tiden mildra konsekvenserna såväl för företag och företagare som för löntagare, kommuner och regioner - alla som drabbas både av pandemins direkta skadeverkningar och av de åtgärder vi tvingas fatta beslut om. Men exakt vad som ska kompenseras får Lina Nordquist gärna utveckla i sin nästa replik.
Lena Hallengren (S):
Exakt hur man ställer sig till olika reservationer är väl egentligen en fråga för riksdagens partier att diskutera sinsemellan. Man får ta lite repliker på varandra när det gäller det. Det är dock inte helt vanligt att föreslå ett utskottsinitiativ om saker som redan gäller, även om det är något som har kommit att bli alltmer vanligt för att visa att man tar ett initiativ. Tycker man sedan att det är något som det redan arbetas med tycker man att det är att slå in öppna dörrar; jag tyckte att jag hörde Dag Larsson säga det i sitt inledningsanförande. Jag vill återkomma till att det inte är så enkelt som att säga att vi ska ge ersättning.
Vad ska ersättas? Det är en väldigt naturlig fråga som faktiskt förtjänar en betydligt längre beskrivning, text eller bakgrund. Man kan inte tro att man bara kan skriva en mening. Ibland nämner Lina Nordquist privatekonomi, och ibland är det företag. Är det uteblivna intäkter? Är det omsättningstapp? Vad ska vi ge ersättning för? Människor drabbas, och de ska få stöd - ja. Men exakt hur ska det se ut?
Vad ska kompenseras och i vilken utsträckning? Ska det kompenseras till 100 procent, 90 procent eller 70 procent? Det där är frågor som vi måste sätta oss ned med, och det gör vi lämpligen i form av en budgetproposition till riksdagen. Extra ändringsbudgetar kommer det att bli fler av. Jag använder ordet "garanterat" när jag säger att det garanterat kommer att ges stöd om vi gör nedstängningar. Men hur ser stödet ut? Vilken omfattning har det? Hur stort är det?
Jag tänker att det är frågor man egentligen skulle vilja ha svar på långt i förväg för att känna den där optimala tryggheten som Lina Nordquist talar om, men min bedömning är att det inte är möjligt att ge så direkta svar. Vi kan säga att vi kommer att kompensera och att vi kommer att se till att göra det på samma sätt som vi har gjort hittills, nämligen med generösa stöd. Så långt det går kommer det att vara generella stöd, och om de generella stöden inte räcker till måste vi se vad vi hittar för möjligheter att träffa så rätt som möjligt.
Jag tycker också att vi behöver ha stor respekt för alla dem som redan har drabbats väldigt hårt. De måste naturligtvis också känna att vi ser även dem framöver.