KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan svara rakt på den frågan. Socialdemokraterna vill få mer gjort för de pengar vi investerar. Om det för detta krävs att vi har en del underhåll i egen regi ska vi ha det så. Vi ser inte detta i dag, och det är därför vi har lagt uppdraget till Trafikverket. Det vi ser i dag är brister.
Vi ser att underhållskostnaderna bara ökar. Det blir dyrare och dyrare. I dag fick vi höra av Trafikverket att det kan bli två till tre gånger dyrare vid en akut upphandling jämfört med en vanlig upphandling. Självklart måste vi se till hur vi hushållar med pengarna. Vi har höga ambitioner när det gäller järnvägen.
För att uppnå dem måste vi se till att organisationen fungerar och att vi får mer för de investerade pengarna - fler meter och kilometer järnväg för de pengar som vi investerar. Jens Holm jämförde Sverige med Schweiz.
Jag håller med om att det finns goda saker som de gör där, men det finns samtidigt stora skillnader mellan länderna. Schweiz är ett transitland för väldigt många transporter. Sverige är inte i närheten av det.
Frågan är: Kan vi se vad vi kan bli bättre på och vilka delar vi kan göra bättre utifrån våra egna förutsättningar? Jag håller med om att en del av detta handlar om järnvägsunderhåll.
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan berätta varför. Vår målsättning är att Trafikverket ska ha den bästa kompetens man kan ha. Om det för detta krävs att man har en del i egen regi ska vi se till att Trafikverket får det.
Men detta behöver inte betyda att den bästa lösningen är att ta över allt underhåll och alla byggnader i egen regi. Vi ska ha den lösning som är absolut mest ekonomiskt fördelaktig för Sverige som land. Om det är mest fördelaktigt att ha saker i egen regi ska de vara i egen regi, men när det inte är mest fördelaktigt att ha dem i egen regi ska vi upphandla.
Det är den lösning vi vill ha. Fru talman! Kort sagt: Vi får avvakta den 20 april och se hur förslaget från Trafikverket ser ut. Jag har redogjort för vår ambition nu. Vi får se om ambitionerna överensstämmer eller om Trafikverket har andra åsikter.
Men utifrån Riksrevisionens granskningar och annat kan vi konstatera att Trafikverket behöver bättre kompetens. Man behöver helt enkelt få bättre förutsättningar för att klara av att jobba med upphandlingar framöver.
Vi ska ju få fler meter och förhoppningsvis fler kilometer för de pengar vi investerar i järnvägsunderhåll och i järnvägssatsningar överlag.
Jasenko Omanovic (S):
Jag har några funderingar och frågor till Maria Stockhaus. Varför är det så viktigt att satsa bara på en sträcka?
Varför är pendlingen mellan Stockholm och Örebro viktigare än pendling mellan Stockholm och Linköping, Gävle och Söderhamn eller Hässleholm och Lund?
Varför är en sträcka så viktig?
Jasenko Omanovic (S):
Jag kan upplysa Maria Stockhaus om att Ostlänken som vi nu håller på att bygga kommer att bli en del av pendlingen. Det verkar som att kollegan Stockhaus inte har förstått det utan tror att vi ska vänta tills man har byggt färdigt och sedan släppa på trafiken.
När det gäller Ostlänken gör Trafikverket där någonting nytt. Det är ett större projekt. Man snuttifierar inte längre som man är van vid när det gäller upphandlingar. Man gör en större upphandling för att kunna leverera mer på en gång och kunna få en industrialisering av bygget av järnvägen.
Det är det som är intressant. Man väljer från Moderaterna att slå ned på nya stambanor som om det inte finns något behov. Det är känt när det gäller Moderaterna, fru talman. Vi hade kanske kunnat klippa band uppe i Norrbotten och kört på Norrbotniabanan nu.
Det var Moderaterna som plockade bort det för att göra en del skattesänkningar. Det är en prioritering som Moderaterna gjorde. Sedan står de här i talarstolen och säger att det handlar om 400 miljarder. Vi gav uppdraget till Trafikverket att titta på lösningen för lite drygt 200 miljarder. Du står här och pratar om 400 miljarder.
Vi vet hur Moderaterna är. De tar bort projekten och objekten för att kunna göra skattesänkningar. Det är vad moderat politik är.
Jasenko Omanovic (S):
Alla som har upplevt ett krig vet vad den ukrainska befolkningen går igenom i dag. Vi vet hur mycket den humanitära hjälpen betyder för befolkningen. Varje dag som kriget pågår är det ännu viktigare att nå fram till den civila befolkningen med hjälp.
Det är den hjälpen som avgör hur många som kommer att klara sig genom kriget. Beredskapen måste vara bred på alla fronter, och vi måste ha god beredskap på alla tänkbara områden i EU. Det måste ge ske gemensamt för att hjälpa Ukraina. Därför vill jag ställa en fråga till infrastrukturministern. Transporterna är avgörande.
Under coronatiden fanns 400 000 färre lastbilschaufförer än vad vi hade behövt i EU. Gör ministern någonting? Gör de europeiska transportministrarna någonting för att underlätta så att hjälpen når fram?
Jasenko Omanovic (S):
Jag har en fråga till statsrådet Hans Dahlgren. Efter Rysslands angrepp mot Ukraina har ju säkerhetssituationen i Europa förändrats i grunden. Europeiska unionens svar på denna aggression var enhetligt och tydligt med inte bara sanktioner utan också stöd till Ukraina.
Men det finns fortfarande en del europeiska länder som står utanför EU och som jättegärna vill komma in, däribland Nordmakedonien, som har gjort stora ansträngningar och till och med ändrat sitt namn för att anpassa sig så bra som möjligt. Vad kan Sverige och Sveriges regering göra för att dessa länder så fort som möjligt ska komma in utan att vi sänker kraven för inträde i Europeiska unionen?
Jasenko Omanovic (S):
I denna kammare har vi många gånger debatterat digitalisering och bredbandsutbyggnad. För tio år sedan försökte vi i debatten få ministrar att inse att man till och med för att mjölka kor behöver internetuppkoppling.
I dag sker i norra Sverige, vilket vi inte ens kunnat drömma om, en industrialisering som kräver en samhällssamling kring detta. Digitalisering och bredbandsutbyggnad är en grundförutsättning för att denna tillväxt ska kunna bli av.
Jag har därför en fråga till digitaliseringsministern: Vad gör man från regeringens sida för att underlätta för denna tillväxt i norra Sverige, för företag men även för privatpersoner som ska bosätta sig där?
Alf Eriksson (S):
Tack, näringsministern, för svaret, även om jag inte blev speciellt tillfredsställd av det. Bakgrunden till interpellationen är att flera av våra elintensiva basindustrier anser sig tvingade att lägga ned verksamheten i Sverige på grund av de höga elpriserna och flytta till länder som kan erbjuda bättre villkor.
De anställda vid de företagen ser sina jobb och sin trygghet hotade. De vet att den socialdemokratiska regeringen satte press på statligt ägda Vattenfall att avtalsvägen träffa långsiktiga avtal med vår elintensiva basindustri så att den kan ha kvar sin konkurrenskraft i Sverige.
När vi hör näringsministern uttala att hon inte tänker agera i frågan utan säger att hon inte kommer att ställa några andra krav på statligt ägda Vattenfall än på andra privata elproducenter blir naturligtvis oron stor. Herr talman! Det är den verklighet som basindustrin och de anställda upplever. Jag känner samma oro.
Även om vi ständigt genomgår strukturförändringar har vår basindustri en framtid i Sverige. Vår välfärd är till stor del uppbyggd på förädling av råvaror från skogen och av malmen. Det har varit möjligt genom god tillgång på relativt billig elenergi, främst från vattenkraften.
Om de förutsättningarna drastiskt ändras kommer vi att tappa en del av vår basindustri och därmed många jobb och stora exportinkomster. Något som också oroar är ministerns oreserverade stöd till en europeisk gemensam elmarknad. Det finns ingen fungerande europeisk elmarknad. En snabb anslutning till denna bristfälliga marknad resulterar bara i att de svenska elpriserna skjuter i höjden.
Vi socialdemokrater är inte emot gemensamma marknader, men vi ska bygga ut den nordiska först. I annat fall kommer det att vara överföringskapaciteten mellan Norden och Europa som bestämmer elpriset i Sverige. Med ett högt elpris i övriga Europa kommer naturligtvis våra svenska elproducenter att sälja strömmen till den som betalar mest.
Då har det mindre betydelse hur stor produktion vi har. Om vi inte betalar europeiska priser får vi ingen ström till vår industri. Jag vill därför fråga ministern om hon kommer att ta några initiativ så att industrier som i sin förtvivlan uppvaktat oss, och även ministern, kan förvänta sig en lösning på sina energiproblem.
Senast i går meddelade statsministern att Vattenfall inte är till salu. Tidigare har näringsministern uttryckt att hon ska överväga möjligheten att sälja delar av Vattenfall till den elintensiva industrin. Pågår de övervägningarna fortfarande? Till vilket pris skulle en sådan försäljning ske?
Är det till marknadspris, som industrin nu protesterar mot, eller till något annat? Vi är mycket nyfikna på hur regeringen tänker.
Alf Eriksson (S):
Jag är mycket tillfreds med de planer som näringsministern redogör för när det gäller utbyggnaden av produktionen av förnybar energi. Jag delar uppfattningen att vi med de rätta styrmedlen nog kan bli exportörer. Framför allt statliga Vattenfall står för stora investeringsplaner.
De har kommit till stånd för att Vattenfalls ledning har agerat efter de spelregler som den förra regeringen i samarbete med Centern och Vänsterpartiet lagt fram för den framtida energipolitiken. Förmodligen finns det ingen verksamhet som är så beroende av långsiktiga spelregler som just elproduktion. Vad säger då den nuvarande borgerliga regeringen?
Numera är ju verkligheten nästan den motsatta: Nu har vi inga långsiktiga spelregler. Ni har slutit någon typ av borgfred som innebär att inga långsiktiga beslut på energiområdet ska fattas under mandatperioden. Ingen vet vad som ska hända efter 2010.
Minst två av regeringens partier pratar ute i bygderna om att man ska bygga nya kärnkraftverk så snart mandatperioden är slut. Samtidigt pågår en förtroendekris för våra kärnkraftverk. När vi träffar industriföreträdare får vi höra att de är övertygade om att också näringsministerns eget parti är på väg att svänga i denna fråga och släppa fram nya kärnkraftverk i Sverige. Herr talman!
Detta är förödande för investeringarna i den framtida elproduktionen. Vem vågar göra de stora satsningarna på förnybar energi om vi inte vet att vi får konkurrens från framtida nya kärnkraftverk i Sverige? Så här kan vi inte ha det. Det måste nu komma besked från regeringen. Blir det någon nybyggnation av kärnkraftverk i Sverige, ja eller nej?
Vi hade en mycket bra långsiktig energipolitik som vi socialdemokrater och marknaden trodde var stabil eftersom den var blocköverskridande. Men den försvann. Tydligen var makten viktigare än spelreglerna.
Tillsammans får avsaknaden av spelregler och ett reservationslöst närmande till den europeiska elmarknaden stora konsekvenser för vår basindustri. Det enda styrmedel som återstår för det svenska folket är det statligt ägda Vattenfall. Jag återkommer till frågan: Vad kommer att hända med Vattenfall? Även här svävar vi i okunskap.
I majoritetstexten till näringsutskottets betänkande som antogs här i riksdagen före jul står: I nuläget är det inte aktuellt att sälja bolaget. Hur länge är "nuläget"? Det står också att staten bör kvarstå som huvudägare. Är det så att delar av Vattenfall är på gång att säljas? Svaret är viktigt.
Alf Eriksson (S):
Som tidigare sagts har svensk basindustri haft fördelen att ha tillgång till relativt billig energi, i jämförelse med våra viktigaste konkurrentländer. Det har kompenserat det faktum att vi ligger långt ifrån de stora marknaderna och har större transportkostnader.
Genom den stora andelen billig vattenkraft som vi har i vårt energisystem bör vi också i fortsättningen kunna ge den elintensiva basindustrin en kompensation för dessa högre transportkostnader. Det är i grunden vad debatten har handlat om, och min fråga har varit om ministern är beredd att som ägare påverka Vattenfall så att konkurrenskraftiga avtal inom industrin kan komma till stånd.
Ministern har redogjort för Vattenfalls planer som gjordes upp under den socialdemokratiska regeringen. Då var vi överens, och de planerna är mycket bra. Det som har tillkommit nu är de konstiga reglerna för framtiden. Vänd inte frågan mot socialdemokratin! Det är inte vi som talar om utbyggnad av kärnkraft till 2010.
Det är den frågan som ställer allt på ända. Detta måste regeringen själv reda ut och komma med besked om, helst i morgon.
Alf Eriksson (S):
Tack, statsrådet Odell, för svaret, även om varken jag eller bostadslånetagarna känner oss speciellt lugnade. SBAB tillkom för att öka konkurrensen på bolånemarknaden som var bristfällig.
Det är ett mycket lyckat exempel där staten kan spela en roll för att öka konkurrensen till konsumenternas nytta. För mig står konsumenterna, och inte en hungrig marknad som vill ta åt sig så mycket som möjligt, i fokus. Det är konsumenterna som är de svaga i det här sammanhanget. Därför behöver de statens stöd.
När staten vill göra sig av med det smörjmedel som SBAB har varit för att marknaden ska fungera bättre kommer naturligtvis oron. Det är ungefär som om hantverkaren skulle sälja sina verktyg och gå till jobbet utan någonting i händerna.
Risken är uppenbar att efter en sådan försäljning kommer bolånekostnaderna att stiga och den viktiga konkurrensen på marknaden att försvinna. Jag skulle också vilja fråga statsrådet om han kan öppna lite mer på förlåten. Vem är det som ska köpa SBAB? Är det den som kan erbjuda det bästa priset?
Konkurrenterna kan säkert erbjuda ett bra pris med tanke på dessa 14 000 per låntagare om året. Där finns en marginal att ta av. Eller är det så att statsrådet tänker föreslå en försäljning till ett lägre pris för att vidmakthålla konkurrensen på marknaden?
Det skulle vara mycket intressant att få reda på hur statsrådet funderar på den punkten. När det för övrigt gäller motivet att sälja statliga företag för 50 miljarder om året för att amortera statsskulden är det känt sedan länge att det inte är någon speciellt god affär.
En helt vanlig riksdagsledamot kan till och med räkna ut att det inte är någon bra affär om man byter ut intäkter på 16 miljarder mot en minskad kostnad på 5 i räntor. När ska regeringen komma till samma slutsats som en av de moderata ledamöterna i näringsutskottet har gjort? Hon har sagt att det här inte är någon bra affär.
Om regeringen kommer till samma slutsats som Anne-Marie Pålsson och vi socialdemokrater blir det inget större bekymmer för bolånetagarna, för då har vi kvar konkurrensen på bolånemarknaden.
Alf Eriksson (S):
Så gott som varje år har jag blivit uppringd av en vän i Varberg. Han har byggt en villa för ett antal år sedan. Nu börjar det närma sig att han ska betala hel fastighetsskatt för den. Han har inte gjort det än. Nu har han betalt hälften. Så nu börjar det närma sig. Varje gång har vi suttit och räknat. Hur mycket lån har du på din villa?
Hur mycket skulle du eventuellt betala i fastighetsskatt? Då har vi kommit fram till att om räntan på marknaden skulle stiga med 2 procent också på hans lån skulle det innebära att ökningen av räntekostnaderna skulle bli större än vad hela fastighetsskatten skulle bli.
Han tyckte då att räntorna nog är betydligt viktigare än fastighetsskatten, i alla fall när vi fortsatte diskussionen och kom fram till vad ändamålet med fastighetsskatten är, nämligen att man får pengar till vård och omsorg.
I valrörelsen var fastighetsskatten föremål för utspel vid flera tillfällen. Inte minst ministerns eget parti flörtade hej vilt med väljarna om att sänka eller helt ta bort fastighetsskatten.
Fastighetsskatten har vi inte hört något mer om efter valet. Men vad vi nu hör från ministern är att han ämnar sälja. Och om jag lyssnade noggrant på hans anförande så talade han om ett minskat statligt ägande i SBAB.
Som en parentes kan jag då ställa frågan: Är ett av alternativen att behålla en del av SBAB och inflytandet och sälja en del av det? Men risken är uppenbar att bolånetagaren nu får en högre ränta på sina lån och har fastighetsskatten kvar.
Hur stämmer det med de löften som inte minst ministerns eget parti men också hela regeringen gick ut med i valrörelsen och som jag tror hade en stor del i hur folk röstade i valet? Jag ska därefter gå över till de 16 och de 5 miljarderna.
Jag tycker inte att det är speciellt konstigt att man behåller utdelningen på 16 miljarder och använder dessa pengar till att betala räntekostnaderna och får 11 miljarder över.
För det kan väl inte vara så att ministern menar att det nu händer någonting i fråga om skötseln av de statliga företagen så att vinsterna kommer att sjunka? Ett sådant uttalande borde vara ganska anmärkningsvärt för sådana som kan vara spekulanter på den statliga verksamheten.
Jag skulle gärna vilja ha lite mer klarlägganden dels när det gäller det minskade ägandet, dels när det gäller vem ministern kan tänka sig att sälja till? Frågan är: Är det det högsta priset eller konkurrensen som är det viktiga?
Alf Eriksson (S):
Min heder förbjuder mig att göra ett sådant påstående som ministern gjorde om att andra kan bevilja bättre lån på bostadsmarknaden i dag utan att SBAB finns med i bilden. Så är det inte. Om det finns andra som kan erbjuda bättre lån gör de det med SBAB som konkurrent.
Det är den konkurrenten som regeringen är på väg att plocka ut ur marknaden, den konkurrent som Mats Odell själv säger har bidragit till att pressa ned räntenivåerna.
Det är fortfarande så att det är konsumenterna som behöver stödet, och de behöver stödet via en väl fungerande konkurrens på bolånemarknaden. Frågan är vilken sida ministern står på - på bankernas eller på konsumenternas och låntagarnas? Fortfarande har vi inte fått något svar.
Jag ville bara veta principen för vilka som ska köpa SBAB. Är det den som kan betala det bästa priset? Är det den principen som gäller? Eller handlar det om vad som ger högsta konkurrensen? Frågan är viktig. Är det högsta pris som gäller kan man misstänka att det blir konkurrensen som blir lidande och som får betala priset.
Jag har bara 14 sekunder kvar, men ministern har en replik kvar. Vad kommer konsulttjänsterna att kosta staten vid försäljningen av exempelvis SBAB?
Alf Eriksson (S):
Jag har ett par korta frågor till Björn Hamilton. I slutet av januari informerade EU-kommissionen om sitt förslag till bördefördelning för att komma fram till att unionen till 2020 ska ha en energiproduktion som ska bestå till 20 procent av förnybar energi.
Kommissionens beslut föregicks av en dialog med medlemsländerna. I efterhand har tjänstemännen på kommissionen berättat att den svenska regeringen var mycket aktiv för att försöka förhandla ned det svenska åtagandet. Jag nämnde tidigare att vi kanske har de bästa förutsättningarna i Europa för att nå det målet.
Vi har tidigt byggt ut vattenkraften som är en förnybar energikälla, och vi har mer att göra. Varför intog regeringen den uppfattningen? Vad var det som låg bakom att regeringen ville förhandla ned det svenska åtagandet? Det var den ena frågan. Den andra var den som jag ställde i mitt huvudanförande.
Vilken bedömning gör Björn Hamilton när det gäller det eventuella svenska elöverskottet under kommande mandatperiod? Har vi det, eller behöver vi bygga ut kärnkraften som ett annat av partierna föreslår?
Alf Eriksson (S):
Vi ligger någonstans på 40 procent förnybar energi i dag. EU-kommissionen hamnade på 49 procent för vårt åtagande. Men enligt tjänstemannen fanns det ett förslag med högre andel från kommissionen ursprungligen som den svenska regeringen tyckte var för högt och ville förhandla ned.
Min frågeställning var: Vad fanns det för motiv bakom det? Jag nämnde tidigare att det nog inte finns något annat land i Europa som har så bra förutsättningar för att göra förnybar energi som Sverige har. Det var mot den bakgrunden jag ställde frågan.
Man kan ju misstänka att om man får ett för högt åtagande när det gäller förnybar energi omöjliggör det en utbyggnad i det närmaste av den icke förnybara energin, exempelvis kärnkraften. Då får man höja andelen ytterligare av de förnybara för att komma upp till de 49 eller 50 procenten.
Var det det som var bevekelsegrunden? Självklart är det inget problem med att ha ett elöverskott. Det viktiga i den bedömningen är att om vi har ett elöverskott och genomför de planer som ligger behöver vi väl inte satsa och bygga fyra nya kärnkraftverk nästa mandatperiod?
Det är en signal som är negativ för dem som ska satsa på teknik för att framställa förnybar energi. Som vi tidigare har talat om här har vi stora exportinkomster från den.
Vi har stimulerat med villkor och smörjmedel för att få fram den tekniksatsning som har gjorts som vi lever gott på i dag och som jag hoppas att vi kan leva gott på även i framtiden. För vi ska fortsätta att ställa dessa krav.
Alf Eriksson (S):
Jag ska först göra klart för Carl B Hamilton, i den mån han inte redan vet det, att de allra flesta vet vår inställning när det gäller kärnkraftsfrågan, nämligen att kärnkraften ska avvecklas i den takt den kan ersättas med förnybar energi. Därför finns ett antal motioner och förslag om att vi ska bygga ut den förnybara energin för att göra det möjligt. Det är den logiska förklaringen.
Jag trodde faktiskt, apropå debatten om bördefördelning som jag hade här tidigare, att den svenska uppfattningen var att andra länder inte ska komma undan. De måste också dra sitt strå till stacken i fråga om energiproduktion. Jag har inte bedömt det så att vi ska rädda dem ur situationen genom att exportera svensk kärnkraftsel dit.
Carl B Hamilton sade tidigare att det var ett motiv för att bygga ut kärnkraften. För några månader sedan presenterade Energieffektiviseringsutredningen sitt delbetänkande. Man har tittat på skolor, vården och kontoren.
Det går att spara energi för 1 miljard kronor per år. Det går att investera genom att byta ut gamla armaturer och vanliga glödlampor inom dessa sektorer. Det skulle bli en årlig besparing på upp till en terawattimme. Det här skulle betala sig inom en tid på tre fyra år.
Det är väl ingen dålig återbetalningstid? Var finns förslagen om detta? Vi måste möta utbyggnadsdebatten med besparingar.
Alf Eriksson (S):
Svaret är enkelt. Om man har ett bekymmer fokuserar man på att lösa bekymret. I det här fallet är det att få fram en hållbar utveckling på energiområdet. Då fokuserar man på att få fram förnybar energi, och man fokuserar på att spara energi. Det är där man lägger fokus, och det är där man sätter in utvecklingsinsatserna.
Man börjar inte med att säga att man ska misslyckas och planera för ett alternativ. Det är att möta framtiden med en viss ända först. Carl B Hamilton försöker lasta över framtidsdiskussionen på oppositionen. Men det är faktiskt ni som har regeringsmakten.
Ni säger att ni ska ha en gemensam uppfattning 2010. Det är så dags. Är det inte aningen sent, Carl B Hamilton, att 2010 komma med ett förslag på hur man ska se på energifrågan i framtiden?
I stort sett alla partier har vittnat om vikten av långsiktiga spelregler. Är det inte dags att försöka samla ihop diskussionen och inte köra utspel som går stick i stäv med varandra och skapa denna oro? Jag ser frågan som en mer eller mindre utvecklings- och överlevnadsfråga för landet.
Om vi inte kan lösa energiproblemet på ett förnuftigt sätt kommer vi inte att kunna möta framtiden på ett positivt sätt. Det handlar om utvecklingen av landet, och det handlar om välfärden.