Andreas Norlén (M):
Sedan mer än 200 år granskar riksdagens konstitutionsutskott olika aspekter av hur regeringsmakten utövas i vårt land. KU är ett av de verktyg som riksdagen har för att utöva sin kontrollmakt gentemot regeringen. KU kontrollerar om regeringen följer de olika regler och principer som gäller för regeringsarbetet. Kontrollen av regeringsmakten är faktiskt betydlig äldre än både demokratin och parlamentarismen.
KU inrättades 1809, alltså mer än 100 år innan Sverige blev en fullvärdig demokrati med allmän och lika rösträtt för både kvinnor och män och även mer än 100 år innan parlamentarismen fick sitt genombrott i vårt land. Tankarna att makt behöver balanseras och att makt utan kontroll riskerar att leda till maktmissbruk och godtycke växte fram innan det blev självklart att den offentliga makten bör hämta sin legitimitet hos hela befolkningen.
Samtidigt får man se det som ett steg mot demokratisering att det redan för 200 år sedan infördes en rätt för riksdagen att granska regeringsprotokollen och även som ett steg mot parlamentarismen att regeringen på det sättet i viss mening blev ansvarig inför riksdagen för sina åtgärder. Nu är Sverige en demokrati där regeringsmakten och den offentliga förvaltningen står under tydlig kontroll.
Denna kontroll syftar till att motverka just maktmissbruk och godtycke och främja insyn, gott regeringsarbete och god förvaltning. Den granskning som KU utför har genomförts på olika sätt genom åren, men sedan 1990-talet är det fast praxis att KU varje år överlämnar två granskningsbetänkanden till riksdagen, ett för den så kallade höstgranskningen och ett för vårgranskningen. Det vi nu debatterar är det betänkande som rör höstgranskningen 2017.
Det som KU främst förknippas med är nog vårgranskningen, som bygger på granskning av enskilda statsråd utifrån anmälningar från riksdagens ledamöter. KU och dess kansli lägger dock väl så mycket kraft på höstgranskningen.
Jag vill ta tillfället i akt att framföra ett varmt tack till utskottets ledamöter för gott samarbete i denna granskning och likaledes ett varmt tack till KU:s kansli, under ledning av kanslichef Peder Nielsen, för hårt och skickligt arbete under granskningen. Höstgranskningen kretsar varje år kring ett halvdussin ämnen som väljs ut av KU på KU:s eget initiativ. Det handlar om att studera och följa upp arbetsprocesser inom regeringen och i Regeringskansliet.
Fokus ligger inte, som i vårgranskningen, på att ta ställning till om en minister förtjänar kritik eller inte utan på att analysera och se om olika ärendetyper hanteras på ett ur konstitutionell synvinkel tillfredsställande vis och på att ge rekommendationer för framtiden så att regeringsarbetet kan utvecklas. Jag vill här kort redovisa några av de ämnen som har behandlats i den nu aktuella granskningen.
I granskningen av regeringsprotokollen, som alltså verkligen hör till KU:s kärnverksamheter och som har bedrivits i mer än två århundraden, framhåller KU att tiden mellan att en lag eller annan författning kommer ut från trycket och att den träder i kraft i normalfallet bör vara minst fyra veckor och endast i speciella undantagsfall kortare än två veckor. Syftet är att medborgarna i god tid ska veta vad de har att rätta sig efter.
KU noterar att det finns vissa avvikelser från dessa tidsfrister, och utskottet framhåller att regeringen bör se till att upprätthålla tidsgränserna. Vidare uppmärksammar utskottet varje år i sin granskning någon grupp eller några grupper av förvaltningsärenden som handläggs av regeringen. I årets granskning framhåller utskottet åter att det är otillfredsställande med långa handläggningstider, särskilt om det inte kan motiveras varför handläggningen har dragit ut på tiden.
Utskottet påminner också om behovet av dokumentation av olika handläggningsåtgärder, så att det blir möjligt att i efterhand se vad som har skett. Där finns det vissa brister. KU har även granskat om användningen av sekretessmarkeringar hos Utrikesdepartementet har förändrats över tid. Det ärendet blev det mest dramatiska i denna höstgranskning, eftersom KU upptäckte att UD hade tappat bort flera hundra handlingar om den svenska kampanjen för en plats i FN:s säkerhetsråd.
Detta ärende kommer dock min partivän Annicka Engblom att kommentera utförligare, så jag säger inte mer om det. Riksdagens ombudsmän, JO, fattar varje år en stor mängd beslut, vanligen efter klagomål från allmänheten gentemot någon myndighet. I en del av besluten, där JO riktar kritik mot en tjänsteman eller en myndighet, finns också mer generella iakttagelser om brister i lagstiftning eller myndighetsstyrning.
Då kan JO göra regeringen uppmärksam på bristerna. KU följer återkommande upp i vilken mån något verkligen sker i Regeringskansliet efter att JO uppmärksammat en brist. Granskningen visar att åtgärder vidtagits i 46 av 58 fall - det är alltså en stor majoritet. Det är positivt. Däremot verkar olika departement ha lite olika rutiner.
KU betonar att det är viktigt att alla departement noga beaktar JO:s synpunkter. Utskottet granskar vartannat år hur regeringen använder sin utnämningsmakt, alltså sin rätt att utnämna myndighetschefer, såsom generaldirektörer och ambassadörer.
KU granskar i vilken utsträckning de utnämnda myndighetscheferna har politisk bakgrund, hur fördelningen mellan kvinnor och män ser ut och i vilken mån regeringen har använt sådana öppna rekryteringsförfaranden som infördes för ungefär tio år sedan av alliansregeringen. Alliansregeringen hade ambitionen att minska antalet myndighetschefer med partipolitisk bakgrund.
Så blev det, och så har det fortsatt att vara även efter regeringsskiftet 2014. Om vi bortser från ambassadörerna och tittar på övriga myndighetschefer kan vi konstatera att under perioden 2001 fram till regeringsskiftet 2006 hade 27 procent av de utnämnda myndighetscheferna en partipolitisk bakgrund.
Därefter och fram till nästa regeringsskifte 2014 var andelen 17 procent. Under denna mandatperiod har andelen varit 16 procent. Det trendbrott som kom med alliansregeringen tycks alltså ha blivit bestående, vilket är positivt. Andelen kvinnor bland dem som utses till myndighetschefer i Sverige har ökat tydligt.
Sedan regeringsskiftet 2006 är denna andel strax under 50 procent i stället för, som tidigare, omkring eller strax under 40 procent. Sedan det senaste regeringsskiftet 2014 har andelen kvinnor visserligen sjunkit något, till 44 procent. Denna minskning förklaras dock helt av utnämningarna av rektorer, vilka bereds av lärosätena.
Andelen öppna rekryteringar för den krets av befattningar där regeringen avser att tillämpa öppna rekryteringsförfaranden är hög och uppgår till över 90 procent från 2011 och framåt. Också i det fallet har alltså alliansregeringens reformer blivit bestående. Det innebär att de aktuella tjänsterna annonseras ut, så att vem som helst kan söka dem.
Det kan jämföras med hur det var före 2006, då regeringen handplockade myndighetschefer utan något offentligt ansökningsförfarande. Utskottet har också granskat regeringens hantering av informella trepartsmöten i EU, så kallade triloger, då Europeiska kommissionen, ministerrådet och Europaparlamentet förhandlar fram kompromisser i fråga om olika lagförslag.
En stor majoritet av de rättsakter som antagits under senare tid har varit föremål för trepartsförhandlingar. Det finns en risk för att medlemsstaternas möjligheter till insyn och ansvarsutkrävande försvagas av hur förhandlingarna bedrivs. Det finns ett behov av ökad insyn i trilogerna.
Och en förutsättning för att upprätthålla riksdagens inflytande över Sveriges agerande i EU är att regeringen vid behov informerar och samråder med riksdagen även under pågående trepartsförhandlingar. Av utskottets granskning har det framkommit att det vanligtvis inte förkommer information och samråd under pågående förhandlingar.
Utskottet har inte underlag för att här säga om information och samråd borde ha förekommit i större utsträckning men vill framhålla att rutiner inom Regeringskansliet för samråd med riksdagen måste vara anpassade efter den faktiska beslutsprocessen i EU, så att riksdagen kan informeras och påverka även när ärenden är föremål för triloger.
Härutöver har KU granskat bland annat användningen av insynsråd och myndighetsstyrelser i myndighetsstyrningsarbetet. Vi har granskat utredningsväsendet och någon annan fråga. Men jag avstår från att kommentera det närmare.