Alexandra Anstrell (M):
Jag tackar ministern för svaret. I Sverige finns det över 355 000 hästar. Hästnäringen omsätter ungefär 31 miljarder per år, mest i Skåne och Västra Götaland följt av Stockholms län. Jämtland, som ministern kommer från, står endast för 2 procent, men dessa 2 procent innebär ändå ungefär 7 000 hästar bara i Jämtland och en omsättning på runt 500 miljoner kronor per år. Hästen är en utmärkt resurs för hållbara samhällstjänster.
Den skapar gemenskap och är en symbol för våra öppna landskap. En liten del av hästnäringen i Sverige i dag är hästavel. Den står bara för runt 7 procent av den totala omsättningen från hästnäringen, men det är ändå runt 1,7 miljarder som vi pratar om. I Sverige bedrivs hästverksamheter i många olika former.
I begreppet hästverksamhet ingår, enligt Skatteverkets egen promemoria, trav, galopp, alla ridsportens grenar, till exempel dressyr och hoppning, hästträning, ridutbildning och så vidare. Praxis för bedömningen av om hästverksamhet, förutom trav, utgör näringsverksamhet eller inte saknas i stora delar. Då blir det en ganska subjektiv bedömning, och det blir olika över landet. Med avelsverksamhet avses avels- och uppfödningsverksamhet.
En förutsättning för att det ska anses vara näringsverksamhet är att det är tänkt att man ska sälja hästarna. Det tänker också de flesta göra. Aveln ska då ingå som en del i helhetsbedömningen av om verksamheten ska kunna anses som hobbyverksamhet eller näringsverksamhet. Till de viktiga omständigheter som måste beaktas vid bedömningen, förutom dem som jag tidigare beskrivit, hör bland annat hur många avelsston som finns i verksamheten. Det finns dock inga regler för hur många ston det ska vara.
Frågar man Skatteverket i ett län får man ett svar. Frågar man på ett annat ställe i Sverige får man ett annat svar. Det är inte rimligt, herr ålderspresident, att det ska vara så stora skillnader över landet. Därför menar jag att det behövs ett förtydligande uppdrag till Skatteverket om hästnäringens betydelse och om att även småskaliga verksamheter kan klassas som näringsverksamhet. Det är också det jag har frågat ministern om. Herr ålderspresident!
Nu är svaret till Sveriges hästnäring tydligt: Nej, ministern har inte för avsikt att göra någonting. Ministern sa i sitt interpellationssvar: "För att en verksamhet skattemässigt ska betraktas som näringsverksamhet måste den bland annat bedrivas med vinstsyfte. Om det inte finns något vinstsyfte är det fråga om hobbyverksamhet." Men att bedriva avel, herr ålderspresident, är ingenting som lönar sig första året.
Ett sto är ändå dräktigt elva till tolv månader. Det tar lite tid. Sedan beroende på var man har för hingst och var man tar semin ifrån varierar priserna såklart. Men man kan ändå säga att en vanlig häst kostar nästan 80 000 kronor innan fölet ens har kommit ut. Det kanske kostar 30 000 kronor, och då vet man inte ens om man får något föl. Man tar ganska stora risker. Alla kan inte börja med 100 hästar.
Det handlar om att bygga upp en egen avel i ett Sverige där vi har en hästbrist. Att det då inte ska kunna gå att förtydliga i regelverken att även småskalig verksamheter ska gå att klassa som näringsverksamhet är bara en tydlig vink på hur ministern och regeringen ser ned på hela hästnäringen. Det är pinsamt. Det är en bransch som fostrar duktiga ledare, med verksamheter som är jämställda och som gör att människor mår bra.
Varför är de företagarna inte viktiga för regeringen?