Carina Hägg (S):
Statsrådet Gunilla Carlsson! Jag kan känna en oro för EU:s förhållningssätt. Jag lyssnade på uttalanden som kom från Ashton efter valet. Det var inte vad jag hade förväntat mig, men det symboliserar ändå det jag inledningsvis försökte ge en bild av: EU har inte den kraften.
Man är splittrad internt, man är försiktig och man gör andra överväganden av hur man vill se den politiska utvecklingen eller hur man vill se att den inte ska ta plats. Jag tycker att det är synd att EU inte använder sina gemensamma resurser. Jag tror att man måste vara lite mer öppen med detta. Vad är det för krafter som drar åt olika håll? Vilka länder är det som håller emot?
Och vad är det som gör att man inte kan få en större debatt i landet med den diplomatiska kretsen närvarande i det etiopiska samhället? Det finns en tystnad. Vi känner till bakgrunden. I Etiopien är begränsningarna för oppositionen oerhört starka. Det är mycket svårt att arbeta fritt - egentligen kan man inte säga att det går att göra det.
Men denna tystnad har också räckvidd hit till Sverige. Jag känner en ökad tystnad från dem som länkar oss mer dagligdags ned till Etiopien. Det handlar om organisationer och myndigheter. Vi har kontakter och en lång tradition av relationer på många olika plan - personliga och professionella.
Men här finns en tystnad, och jag känner ett obehag inför att vi inte ens här kan ha den öppenhet som jag skulle vilja ha när det gäller utvecklingen. Därför är det välkommet att vi kan föra debatten här. Möjligtvis kan det inspirera och ge en del lite kraft att stå upp för det som jag tror att flera av oss har en gemensam syn på. Jag vill göra statsrådet uppmärksam på den bild som jag allt oftare möter när man diskuterar frågorna.
Jag hoppas att vi gemensamt kan se till att detta inte biter sig fast. Då försvåras möjligheten att vara tydlig, och man ska vara tydlig gentemot en långvarig vän som Etiopien är. Det är ett land som vi har långa relationer till, och då ska man också kunna vara öppen och uppriktig och känna respekt för det som man för fram.
Någonting ytterligare måste hända framöver i politiken i förhållande till Etiopien eftersom vi ser att de framsteg som vi skulle kunna önska oss inte sker. En del pekar på att det finns byggnationer i Addis. Det kan man visserligen se, men det kanske inte är det som är den dominerande bilden. Min bild är att Mideksa är en symbol. Hon är politiker.
Kvinnliga politiker och MR-försvarare får inte alltid den uppmärksamhet som de genom sina gärningar kan förvänta sig att få. Vi vet genom rapporter, bland annat en som nyligen kom från Europarådet, att kvinnliga MR-försvarare inte har samma stöd från omvärlden. Vi får inte riskera att hamna i en sådan situation.
Birtukan Mideksa ska ha ett starkt stöd, men det ska vara ett stöd utöver det som vi verbalt uttrycker. Det måste underbyggas. Statsrådet Gunilla Carlsson har möjlighet att träffa ledare från den afrikanska kontinenten, både män och kvinnor. Jag tror på samverkan med dem. Jag tar gärna upp det när jag träffar kolleger från den afrikanska kontinenten.
Jag tror att regeringen har väl så goda möjligheter att gå den vägen och söka samverkan - jag upplever att det finns många som upprörs inte bara i Europa - med Gunilla Carlssons kolleger på den afrikanska kontinenten för att som ett steg se till att Mideksa släpps fri.