KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Lennart Axelsson frågar om jag är nöjd. Jag säger precis som Kenneth Johansson: Jag är inte nöjd förrän jag ser att det blir en bra lösning på assistansen och att vi kan upprätthålla en god assistanslagstiftning med de intentioner vi har i lagstiftningen. Jag kan ibland känna viss frustration över att det ska ta så fruktansvärt lång tid. Det är min personliga känsla.
Vi har satt tidsplanen i utskottet och att utskottet har tagit kommandot till en viss del känns positivt. När det gäller Bengt Westerberg och Bengt Lindqvist, som jag var och lyssnade på när han kom med handikappreformen, är det bra att vi har sådana förebilder.
Funktionshindersfrågorna får man alltid hålla levande. Det handlar om både rättighetslagstiftningen och tillgänglighetsfrågorna.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det var en bra fråga. Som jag tror att Kenneth Johansson också sade är det rollen man får spela när man sitter i majoritet. Det är mycket underlag, utredningar, uppdrag till myndigheter och återkopplingar. När man sitter i opposition är det lättare att känna att det inte händer något och att inget är på gång.
Visst kan jag tycka att det går långsamt. Demokratin mal på, och det tar lång tid. Men ambitionerna för LSS-lagstiftningen finns hos alliansregeringen. Jag har läst interpellationsdebatterna och vad statsråden har sagt, och ingen vill försämra lagstiftningen.
Det är viktigt att vi lever upp till intentionerna. Det är dock mycket utredningsarbete på vägen dit. Jag är ute mycket, och när jag senast i förra veckan träffade brukarorganisationerna berättade jag om utskottets ställningstaganden.
De tyckte inte usch och fy, utan det som jag tog upp i ett annat replikskifte kom upp, nämligen att det finns saker när det gäller tvåårsomprövning och annat som kan vara bra att ha med sig när man tittar på ett lagförtydligande.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det väcktes motioner under allmänna motionstiden om det - inte av mig, men av partikamrater. Det är en diskussion som vi har fört och för inom partiet. LSS-kommittén hade uppe den dom som kom tidigare för gravt funktionsnedsatta och att den har gjort det svårare för dem att räknas in i personkrets 3.
Men det finns skrivningar om det i förarbetena, men oftast hamnar de under 20 timmar. Jag kan inte utlova något här och nu, men jag vet att vi har väckt motioner om det och att det är en fråga som diskuteras.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Vi i Folkpartiet vill först och främst att barnkonventionen införlivas i svensk lag. Fem utskott har fått yttra sig i frågan till dagens betänkande. Ska vi skapa en nationell handlingsplan när vi ändå ser vilka olika uppdrag som ligger i de olika utskotten, beroende på om det är fråga om civilutskottsfrågor, arbetsmarknad, skola och så vidare?
Det är betydligt viktigare att kommunerna och landstingen tar sitt ansvar. Det går mycket väl att göra en kommunal handlingsplan för barn och unga. Det blir mer operativ och praktisk verklighet av en sådan handlingsplan. Vi ska inte här tala om funktionshinder, men titta på den nationella handlingsplanen som antogs 2000 om tillgänglighet. Det är minsann långbänk. Jag hoppas att det blir en lösning snart i den frågan, men den frågan kan vi diskutera i en annan debatt.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Det pågår ett arbete på departementet. Bland annat har vi fått en rapport om hur svensk lagstiftning nu överensstämmer med barnkonventionen. Sedan vet jag att ansvarigt statsråd har haft möten med barnrättsorganisationerna för att diskutera barnkonventionen. Norge har införlivat barnkonventionen i norsk lag. Vi behöver inte uppfinna hjulet igen.
I politiken får man jobba med och driva sina frågor. Så är det även i det här fallet. Jag tycker ändå att vi är på god väg. Vi har antagit en barnrättsstrategi i kammaren. Det finns en hel del bra grogrund för att komma vidare i frågan.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Barnomsorg på obekväm tid är en fråga som har diskuterats ganska mycket inom Folkpartiet. Vi har haft motioner om det på vårt landsmöte. Men vi vill inte lägga det på nationell nivå utan vi tycker att det är kommunerna som i första hand måste ta tag i den frågan.
Om vi får en barnkonvention till svensk lag och får ett barnperspektiv som blir ännu mer tydligt - det finns även i dag i socialtjänstlagen och skollagen - menar jag att det är ganska självklart att kommunen ska ta sådana beslut. Kommunen är ju den som mest operativt kan förverkliga det barnkonventionen vill.
Jag vet inte hur många gånger vi gör barnkonsekvensbeskrivningar och annat i kommunerna, men det är någonting som saknas. Mitt svar är alltså att vi tycker att det är viktigt att man ger den servicen till dem som behöver den. Men vi vill inte i dagsläget göra någon rättighetslagstiftning kring det.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Vi börjar med glasögonen. Det är precis som Eva Olofsson säger. Man kan faktiskt gå till socialtjänsten och söka försörjningsstöd, men det är inte alla som vill gå till socialtjänsten. Jag har själv jobbat som socialsekreterare, och jag vet att om man har barnperspektivet borde man kunna ta med den bedömningen när man bifaller försörjningsstödet.
På det senaste landsmötet tog vi från vår sida ett beslut om att det ska finnas nationella riktlinjer när det gäller rätten till glasögon för barn. Det är svaret på frågorna om glasögon. Du tog också upp frågan om ensamstående mammor och möjligheten att få hjälp hemma av en barnskötare. Det fanns en gång i tiden barnsamariter som jobbade i kommunerna och som kom hem.
Jag hade själv möjligheten att få den resursen när jag hade småbarn. Ibland kan det faktiskt vara så att båda föräldrarna måste jobba, även om man inte är ensamstående. Om inte jag helt missminner mig har vi utökat möjligheten för anhöriga att gå in och begära tillfällig föräldrapenning. Men många har ju inte nära anhöriga i närheten. Jag kan inte svara att jag vill lagstifta om den frågan.
Vi har inte diskuterat den så, men jag tycker att det är en del i servicen som man också måste beakta om man tycker att det är viktigt att människor ska slippa utanförskapet och ha en möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden. Men det är mycket jag tycker att man kan göra i kommunen. När det gäller trygghetssystemen tycker jag naturligtvis att det finns mer att göra. Det säger socialförsäkringsutskottet i sitt yttrande.
Och när det gäller a-kassan vill vi i Folkpartiet ha en allmän arbetslöshetsförsäkring eftersom vi har en allmän sjukförsäkring.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Vår arbetsmarknadspolitik tycker jag är väldigt aktiv. Flera av oss har nämnt i våra anföranden vilka reformer som har införts. Nu ska inte jag ställa frågor till Christer Engelhardt, men jag vet inte att jag har hört att ni har kommit med några andra alternativ än de som vi från regeringssidan har gett när det gäller arbetsmarknadsåtgärder. Det gäller både utbildningsinsatserna och de olika typerna av reformer kring jobbinsatser.
Det viktigaste och det primära är att vi kan få in fler på arbetsmarknaden. Därför är det också viktigt att vi satsar på regler för anställning och så vidare. Vi jobbar ju med regelverket som ska göra det lite lättare för företagare att anställa. Det är mitt svar. Men det är ingenting som man gör i en kovändning. Det är en lång process.
Det vet kanske Christer Engelhardt själv som har medgett att barnfattigdomsfrågan inte var så enkel ens under den socialdemokratiska regeringen. Det är en process som tar tid. Att vi ska kunna vända den på sex år, från 2006 till 2012, är inte så enkelt. Ni vet själva hur svårt det är att processa igenom åtgärder för att lindra de här effekterna.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Alliansen tar ansvar för det som sker i dag i politiken. Men man vänder inte på processer, trygghetssystem och samhällsfrågor hur lätt som helst. Jag kan hålla med om att man inte längre kan säga att man är ny på ett jobb efter fyra år, men nu pratar vi om samhällsfrågor. Vi pratar om många parter som är involverade. Vi pratar om demokratiska processer.
Vi kan rada upp en hel del kommunikationsbitar som måste fungera för att vi över huvud taget ska få en process att gå framåt. Men ingen kan säga att alliansregeringen inte tar den här situationen på allvar. Både under den förra debatten här i dag och under den här har vi redovisat vilka åtgärder vi har vidtagit. Vi ska utvärdera och följa upp dessa.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Magnus Ehrencrona frågar vad Folkpartiet tycker i den här frågan. Vi har ett landsmötesbeslut på att internet ska in i riksnormen. Det ställningstagandet har vi gjort. Jag tror inte att det behöver vara så långt bort. Det handlar om en rubrik. Det föreslog även Socialstyrelsen när de kartlade detta. Det står "tidningar" nu, och jag tror att det står "telefon". Man kan ju prata om it och kommunikation.
Då ändrar man det ganska enkelt. Jag är ganska övertygad om att om man frågar på socialkontoret och det finns barn i familjen, till exempel barn med särskilda behov, som har dyslexi och behöver extra hjälpmedel, kan man få internet med i normen. Man ska trots allt göra individuella bedömningar, och man ska ha barnperspektivet i fokus. Jag kan tycka att det är en ganska enkel sak att ändra just den raden när det gäller riksnormen.
I sin översyn av de här lokala styrdokumenten tog Socialstyrelsen dessutom upp att barnperspektivet saknas i del av de här rubrikerna. Och vi har ju en barnkonvention. Det är någonting som man ska jobba med i helheten.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Anledningen till att det står som det gör i texten är väl också att vi lutar oss ganska mycket mot hur det ser ut i praktiken. Man måste göra individuella bedömningar. Jag har varit i kontakt med flera socialkontor med anledning av detta. Jag har fått den uppfattningen att när barn finns i familjen och behöver hjälpmedel gör socialtjänsten en individuell bedömning av detta. Jag tror inte att det här är en stridsfråga inom Alliansen.
Det handlar om att ändra en rubrik. Vi lever i den typen av kommunikationssamhälle. Många har inte papperstidningen längre, utan de läser tidningen på nätet. Det är en ganska liten sak att ändra en rubrik i riksnormen.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Jag sade faktiskt i mitt anförande att jag tycker att det ligger ett mycket stort ansvar på socialnämndens politiker, Eva Olofsson. Det är ändå de som har det yttersta ansvaret för socialtjänstens verksamhet. Jag känner igen detta. Jag har läst det. Jag har själv jobbat inom socialtjänsten. Det är ett tag sedan nu. Det var i slutet av 90-talet.
Jag vet att vi också gick till våra politiker i nämnden och sade att vi inte hann med att starta och slutföra utredningar på grund av för hög arbetsbelastning, och sedan fanns också detta med budgeten. Oavsett politiskt styre nationellt har det här tyvärr följt med socialtjänsten. Det är allvarligt.
Det strider mot socialtjänstlagen, barnkonventionen och flera av FN:s rättighetstexter. Det är självklart att politikerna måste ta tag i detta och prioritera de här områdena inom socialtjänsten. Det är ett dilemma att många socialsekreterare flyr socialtjänsten på grund av den höga arbetsbelastningen. Då får vi ingen kontinuitet och ingen långsiktighet heller i de här så viktiga ärendena som man ska utreda.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Självklart ska barnen få stöd, och barnperspektivet ska gälla vid bedömningarna av rätten till försörjningsstöd. Det finns familjer som har försörjningsstöd under en lång tid, så är det.
Man försöker från socialtjänstens sida nu att erbjuda praktik och olika typer av anställningar för introduktion på arbetsmarknaden, men jag kommer från en liten kommun och jag vet att det minsann inte är så enkelt. Barnen är viktiga, och precis som Eva Olofsson säger är det där vi ska säkra så att det blir en så positiv utveckling som möjligt.
Det regeringen gör nu är att titta på det här med evidenspraktik och dessutom titta på hur man bättre kan jobba med systematisering och uppföljning för att säkra att man har kvalitet inom socialtjänsten. Pengar har getts till kommunerna för att de ska kunna jobba med den översynen. Jag tycker att det är oerhört viktigt, för det handlar om flera saker.
Det handlar om evidens, om hur man strukturerar sitt arbete, om att se till att ta till vara socialsekreterarnas kompetens och stärka den, och det handlar om att barnperspektivet ska gälla.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Folkpartiet ska ju ha sitt landsmöte i november. Vi har som ni kanske känner till ett förslag på ett partiprogram som ska diskuteras där vi har synpunkter både på a-kassan och på sjukförsäkringen.
Ni från oppositionen brukar säga till oss att vi inte ska prata om hur det var före 2006, men jag tycker att det första beslutet som gjordes kring sjukförsäkringen av alliansregeringen - det gjorde jag kanske inte vågen för - justerades och blev bättre.
Jag har varit ute mycket och mött Arbetsförmedlingen och även Försäkringskassan, och just det här med rehabiliteringskedjan och möjligheten att få en period efter utförsäkring då man kan försöka komma tillbaka i jobb uppskattas både av dem som är berörda och av Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen.
Fungerar det sedan inte finns möjligheten att återgå till sjukförsäkringen. Visst kan man säga att det finns flera som har återgått och som inte har kommit i jobb, men hade vi inte haft rehabiliteringskedjan och det här försöket med praktik och möjlighet till lärlingsplatser hade ännu färre fått ett arbete.
En del har ändå fått en sysselsättning av något slag. Det tycker jag ändå är bra. Det viktiga är att ha ett skyddssystem och ett nätverk för den enskilda människan så att ingen faller mellan stolarna. Jobb är viktigt för alla. Jag har mött klienter som har gått på försörjningsstöd länge och fått beskedet att gå till Arbetsförmedlingen.
Sedan säger Arbetsförmedlingen att man ska gå till Försäkringskassan, och man bollas fram och tillbaka. Den promenaden har gjorts i många år, även på 90-talet, och det känns inte bra alls.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Alliansregeringen har satsat ganska ordentligt på kommunerna i form av allmänna statsbidrag. Vi har även satsat på många reformer inom skolans område, såväl inom grundskolan och gymnasieskolan som inom folkbildningen, yrkeshögskola, yrkesutbildning och komvux. Utbildning är det viktigaste när man pratar om den enskildes chans att komma in på arbetsmarknaden.
Du pratade om företag, och socialt företagande fyller en oerhört viktig funktion. De har fått ett bra stöd från regeringens sida att utveckla sin verksamhet.
Vi har sedan de satsningar som har nämnts i tidigare repliker kring jobbskatteavdragen, olika typer av sysselsättningsgaranti och så vidare.
Jag håller inte med om att vi inte går framåt, för vi har gjort enorma satsaningar på utbildningsområdet. Vi satsar både på lärare och på förskollärare. Redan i tidig ålder ska barn känna att de får det stöd som de behöver och det lärande som de har rätt till. Skolsatsningarna finns alltså där.
Vi har satsningar på omvårdnadslyft inom äldreomsorgen och inom vård och omsorg för kommunerna, liksom investeringsstöd för att bygga äldreboenden och andra boenden. RUT-avdraget, som jag vet att oppositionen inte tycker om, har inneburit att det har startats en hel del företag. Det är också en del av att försöka tänka framåt, tycker vi.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
När jag nämnde exemplen från länstidningen på slutet, Eva Olofsson, var det de frågorna som kom upp. Föräldrar sade att detta kan hända vem som helst. Jag delar helt och hållet din uppfattning om att barn och ungdomar som har svåra uppväxtvillkor, som lever i en svår social miljö, är naturligtvis mer utsatta. Jag har största respekt för den kompetens som finns på Maria Ungdom. Det finns ingen konflikt där.
Frågan om nationellt centrum, Eva Olofsson, kan jag inte ta ställning till här och nu, men jag har noterat att ni har väckt en motion.
Maria Lundqvist-Brömster (L):
Eva Olofsson frågar om vi ska ändra lagstiftningen. Det var riksdagen som fattade beslutet att landstingen själva ska få avgöra om de ska införa sprututbytesprogram eller inte. Jag har också haft en lång resa. Jag var landstingspolitiker när beslutet kom. Vi följde både forskning och evidens, och vi läste rapporter.
Jag var själv tveksam till sprututbyte en tid, men jag ändrade mig när jag såg de goda resultaten från ställen med lång erfarenhet. Jag vill inte i det här läget uttala mig om vi ska ändra någon lagstiftning, men jag tycker att det är oerhört viktigt att följa utvecklingen. Det kan också vara intressant att kartlägga varför de andra landstingen inte har vågat ta steget.
Vad är det som gör att de inte vågar närma sig ett sådant beslut? Det är första steget till att få ett genomslag i landet.
Marianne Kierkemann (M):
Besked om att vi inte kommer att uppnå målen till 2010 har regeringen redan lämnat. Man har konstaterat att så kommer det att bli. Vad är det som återstår? Ja, där har Handisam ett stort ansvar att se över och göra utredningar.
Vad man då ska göra beror lite grann på vilka delar som återstår. Som jag sade tidigare har framför allt de statliga myndigheterna ett stort ansvar för detta. Det pågår ett intensivt arbete på väldigt många olika håll för att nå målen.
Vi kommer som sagt att göra allt vi kan för att nå målen. Det är jätteenkelt att kritisera, men det har hänt väldigt mycket de senaste två åren. Vi har haft två år på oss, och beslutet fattades 2000. Det är alltså snart tio år sedan. Den förra regeringen hade sex år på sig och hade möjligheter att göra väldigt mycket. Men det har gått i slow motion.
Det tycker jag är värt att påpeka. Vad gäller förvärvsavdragen och att man valde att satsa på de friska var anledningen till det att vi ville ha så många som möjligt i arbete. För att det skulle löna sig bättre att arbeta än att gå på bidrag gjorde man den här prioriteringen.
Det har visat sig att nästan 200 000 personer kom i arbete, och därmed blev det väldigt mycket mer pengar till statskassan, som man kan satsa på sådana åtgärder som handikappanpassning.
Marianne Kierkemann (M):
Handisams analys fick jag som sagt inte eftersom den var slut när jag kom fram. Men jag svarade tidigare på Lars U Granbergs fråga om när vi kommer att kunna nå målen. Jag har svarat: Nej, vi kommer inte att nå målen.
Innan man sitter i regeringsställning vet man inte hur det ser ut rent konkret. Ibland ser det värre ut än vad man trodde innan, och så var väl fallet i den här frågan. Jag kan inte, förrän man har gjort ytterligare en avstämning efter den här, säga var de största problemen ligger.
Men jag har räknat upp ett antal olika områden där regeringen har satt press på myndigheter och intensifierat samarbetet för att nå de här målen, vilket jag tycker är otroligt viktigt. Och jag vill säga att jag är oerhört stolt över den handikappolitik som bedrivs, men det finns väldigt mycket ytterligare att göra.
Marianne Kierkemann (M):
Sista ordet är inte sagt här ännu. Som jag sade tidigare ligger utredningen hos regeringen. Och jag kommer inte att rösta för någon socialdemokratisk motion. Jag kommer naturligtvis att rösta för Alliansens politik. När du, Catharina Bråkenhielm, säger att ni har jobbat för detta i åtta år och att det tar tid att få med er alla i den socialdemokratiska gruppen, då måste jag fundera.
Det har tagit åtta år att få ihop er i den socialdemokratiska gruppen, men ni tycker att vi ska få ihop oss på tre och ett halvt år med fyra partier i den nya alliansen. Det tycker jag inte känns speciellt rimligt.
Vi är väldigt engagerade och tycker att det är orimligt att ha den här ordningen med boende under långa tider, men vi kommer att agera utifrån vad som kommer ut från utredningen.
Marianne Kierkemann (M):
Nu landade vi på en annan avdelning här. Först och främst har kommunerna under de här fyra åren fått 17 miljarder, alltså historiskt mycket pengar. Anledningen till det har varit att vi har haft en internationell finanskris som har drabbat hela världen hårt och naturligtvis även kommunerna. Pengar har avsatts till kommunerna på grund av finanskrisen.
Men när Sverige nu hämtar sig och kommer på fötter igen behöver man inte ha alla dessa 17 miljarder. Däremot satsar vi nu 5 miljarder på kommunerna, vilket Socialdemokraterna inte har gjort tidigare. Hur kan ni stå och säga att man ska klara sig på 12 miljarder mindre när vi satsar 5 miljarder?
Det handlar ju bara om att man inte får pengar för en finanskris som i princip, åtminstone som det ser ut nu, verkar vara i avklingande och över.
Marianne Kierkemann (M):
Jag håller fullständigt med Eva Olofsson om att det inte är någon bra statistik att över 500 barn vräks varje år. Jag tror att det är viktigt att tydligt tala om för socialnämnderna att de måste agera och att de måste agera tidigt. Men från socialnämndernas sida vet de inte ens att denna möjlighet finns, att de kan betala bostadsbidraget direkt till hyresvärden.
Annars skulle inte situationen uppkomma. När socialnämnden i stället fortsätter att betala ut bostadsbidraget och säger att det handlar om ett förtroende, att de ska kunna betala ut pengarna till föräldern och att föräldern ska betala in men inte gör det, då har de inte tagit sitt ansvar från socialnämndens sida, kan jag tycka. Jag håller absolut med om att vi på något sätt måste se till att det blir en skärpning av riktlinjerna.
Frågan är om oppositionen nu tycker att man ska göra ytterligare skärpningar och sätta regler för kommunerna. Man är ibland väldigt noga med att man inte vill röra det kommunala självstyret, men i vissa lägen är man väldigt snabb med att gå fram med regler för att styra upp kommunerna. Jag tycker att det här är jätteviktigt. Samtidigt vet jag inte om man ska dra det så långt.
Men självklart ska riktlinjerna skärpas så att socialnämnderna vet vad de har att hantera.
Marianne Kierkemann (M):
Det är inget nytt fenomen att det inte finns pengar i kommunerna och i äldreomsorgen, Eva Olofsson. Jag har själv arbetat med äldreomsorgsfrågor i många år, och Göteborg har inte varit den bästa kommunen vad gäller att ha mycket personal i äldreomsorgen.
Det är självklart att finanskrisen på ett eller annat sätt har drabbat kommuner och landsting precis som den har drabbat privatpersoner i hela Sverige. Många har blivit arbetslösa, vilket givetvis kan innebära att många behöver försörjningsstöd. Det här kommer dock inte att fortsätta i all evighet. Det har vänt.
Det stämmer inte att antalet försörjningsstöd fortfarande ökar. Peaken är nådd, och det har planat ut. När fler får arbete kommer siffrorna för försörjningsstöd att gå ned. Det är kommunernas ansvar att se om sin ekonomi.
Det är deras ansvar att prioritera vilka områden de ska lägga pengar på. Det är inte vi riksdagspolitiker som ska tala om för kommunerna vad de ska satsa på. De kommer att få 5 miljarder extra, och ändå räcker det inte. Vad har vänsteroppositionen lagt för pengar på kommunerna tidigare?
Man har gett med ena handen och tagit tillbaka med den andra. Det har fått exakt samma konsekvenser som finanskrisen.
Eliza Roszkowska Öberg (M):
Utvecklingen pågår när det gäller batterityper för elbilar. För ett par år sedan fanns det mycket sämre batterier. Utvecklingen pågår hela tiden; forskare arbetar på det. Vi kan till exempel jämföra med utvecklingen som har skett med mobiltelefoner. Tittar vi lite bakåt i tiden så var det för 10-15 år sedan jättestora batterier för mobiltelefoner.
Nu vet vi hur de ser ut; de får plats i våra fickor utan problem. Det pratas mycket om litiumbatterier, men jag är helt övertygad om att det kommer nya lösningar. Både biltillverkare och företag som sysslar med att ta fram nya batterier har redan samarbete i Sverige. Självklart behöver vi effektivisera godstransporter.
Vi har ITS olika verktyg. Vi kan optimera körsträckan. Vi kan använda samlastning och sparsam körning. Det finns många olika verktyg som kan användas redan i dag, och det måste vi göra. Vilken tid har vi på oss? Egentligen har vi ingen tid. Det är därför vi står här nu och debatterar detta. Det måste finnas åtgärder.
Vi måste tänka på det vi gör. Alla måste ta sitt ansvar och tänka på miljön och på vilka val man gör som konsument i vardagen.