Yasmine Posio (V):
På 1960-talet var den svenska abortlagstiftningen mycket restriktiv, och många kvinnor åkte från Sverige till Polen för att göra abort. Detta ändrades 1974, när Sverige äntligen införde den abortlag som gäller än i dag. Det är nämligen väl känt att abortförbud inte hindrar kvinnor från att göra abort - det gör det bara mycket farligare. I länder där abort är tillåtet görs enligt Guttmacher Institute 34 aborter per 1 000 kvinnor.
Där abort endast tillåts om kvinnans liv är i fara är motsvarande siffra 37. Det görs alltså fler aborter i de länder där det näst intill alltid är olagligt. I stället görs aborterna i smyg, utan tillgång till vare sig medicinsk utrustning eller utbildad personal. Förutom det stigma och det trauma en sådan abort kan föra med sig är risken för allvarliga skador överhängande. Varje år dör 47 000 kvinnor och flickor i samband med osäkra och illegala aborter, enligt Världshälsoorganisationen.
Samtidigt konstateras att så gott som alla dödsfall eller funktionshinder i samband med aborter skulle kunna förhindras, bland annat genom att säkra och lagliga aborter tillhandahålls. När stödet för det kommunistiska styret i Polen minskade under 80talet växte sig solidaritetsrörelsen stark med stöd av den katolska kyrkan. När styret föll 1989 fick den katolska kyrkan politiskt inflytande, och redan 1993 infördes en väldigt restriktiv abortlagstiftning.
Numera tillåts abort endast efter våldtäkt, vid fara för mammans liv eller vid allvarliga fosterskador. Men regeringspartiet Lag och rättvisa är inte nöjda med detta utan vill inskränka aborträtten ytterligare. Abort ska endast tillåtas efter våldtäkt eller vid fara för kvinnans liv eller hälsa. Det görs färre än 2 000 legala aborter i Polen, och enligt kvinnoorganisationerna uppemot 200 000 utomlands eller illegalt per år.
Sedan 1993 har protestaktioner genomförts i Polen och solidaritetsaktioner genomförts i andra länder, men de har inte räckt för att få till stånd en ändring av lagen. De senaste åren har protesterna tack och lov varit tillräckligt stora varje gång förslag till ytterligare restriktioner lagts fram, och när förslaget om att inskränka abortlagen ytterligare skulle behandlas i konstitutionsdomstolen i stället för i parlamentet blev protesterna massiva trots pandemin.
Detta visar tydligt att människor i Polen har fått nog av den polska regeringen och ger sig ut i protester trots att de riskerar att bli coronasmittade. Den polska regeringen har därför meddelat att man avvaktar med implementeringen av lagen. Men trots detta har sjukhus redan börjat neka kvinnor den ynka abortvård de har rätt till. Det är jättebra att kravet på att vara svensk medborgare togs bort i abortlagen 2008.
Däremot vet vi att det inte är säkert att en utländsk kvinnas försäkring täcker abortkostnaderna, och det kan bli en dyr historia för den som behöver göra en abort. Det är därför vi i Vänsterpartiet föreslagit att det tillsätts en utredning om hur subventionerade aborter för utländska kvinnor ska kunna erbjudas i Sverige. Jag kan tycka att en regering som driver en feministisk utrikespolitik borde kunna gå med på detta. Jag undrar hur utrikesminister Ann Linde ser på det.
Den kompromiss man enats om i EU när det gäller rättsstatens principer och unionens grundläggande värderingar ses ju som en vinst från båda sidor. Dessvärre vet vi inte vem som får rätt förrän utlåtande ges i EU-domstolen. Kan vi, utrikesminister Ann Linde, lita på att regeringens vidhållande av att EU-medel inte ska gå till medlemsstater som inte lever upp till rättsstatens principer står fast genom hela processen?