Lawen Redar (S):
Denna lite sena eftermiddag är vi inte så jättemånga från justitieutskottet på plats, men några av oss tycker att det är viktigt att få redogöra för detta betänkande om en ny strafftidslag. Frågan kan låta teknisk, och det är många av de frågor vi i justitieutskottet har att behandla. Men de är likväl viktiga.
Det här betänkandet handlar om att underlätta arbetet för domstolarna om när ett fängelsestraff ska utdömas och hur tiden för verkställigheten ska beräknas. Senast man gjorde en översyn av den svenska strafftidslagen var år 1974, och de förarbeten som utgör vägledning för domstolarna vid tillämpning av lagen är uppemot 40 år gamla.
Det har skapat en svåröverskådlig och föråldrad lagstiftning som många gånger har inneburit problem vid själva tillämpningen. Även Kriminalvården har uppmärksammat lagens brister, som i värsta fall kan riskera att generera felaktiga frihetsberövanden. Herr talman! Internationella konventioner, inte minst Europakonventionen, anger rätten till privatlivet som en av de mest grundläggande rättigheterna.
Privatlivet får enbart begränsas av det allmänna om vissa kriterier är uppfyllda. Oftast handlar det om frihetsberövanden i relation till brottslig gärning. Den svenska grundlagen reglerar förbudet mot frihetsberövande i regeringsformen. För att begränsa denna rättighet krävs uttryckligen stöd i lag. Inskränkningar får enbart göras för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle.
Lagar som begränsar rörelsefriheten förekommer inom hälso- och sjukvården och omfattar de områdena men främst vad gäller den som misstänks eller är dömd för brott. Eftersom åtgärderna är så pass ingripande mot den enskildes rätt till privatliv finns bland annat garantier om legalitet, det vill säga att ingen kan dömas till ett straff för en gärning som inte var belagd med påföljd när den begicks.
Inte heller får någon dömas till en svårare påföljd. Därtill finns regler om en rättvis rättegång och tidsfrist inför domstolsprövning. Allt detta handlar om att säkra individens rättigheter inför det allmänna. Att det i dag råder tolknings- och tillämpningssvårigheter med vår strafftidslag är därför mycket allvarligt. Herr talman!
Den nya strafftidslagen ska reglera när och hur verkställigheten av fängelsestraffet ska inledas och hur strafftiden ska beräknas. Lagen ska vara tillämplig på alla fängelsestraff som utgör konsekvensen av en brottslig gärning. Huvudregeln som föreslås är att ett fängelsestraff får verkställas när en dom eller ett beslut vunnit laga kraft mot den dömde.
Några undantag har dock godtagits. Det gäller när behandlingsinsatser behövs utan avbrott eller vid förverkande av villkorligt medgiven frihet vid misskötsamhet. Ett annat exempel är om en dömd påbörjat verkställigheten av ett fängelsestraff men högre instans skärper straffet. Då ska beslutet börja gälla omedelbart. En grundläggande utgångspunkt som föreslås i betänkandet är när fängelsestraffet ska påbörjas.
Vi menar att det ska ske så snart som möjligt utan onödiga dröjsmål efter det att straffet blivit verkställbart. Enbart exceptionella situationer hos Kriminalvården får innebära undantag. Den som är häktad i avvaktan på beslut ska vara i häkte max sju dagar om det inte finns särskilda skäl för längre tid. Den som befinner sig i polisarrest ska så skyndsamt som möjligt få en placering.
Enbart hänsyn till transportförhållandena godtas enligt förslaget i det här betänkandet. Avslutningsvis vill jag kommentera unga frihetsberövades situation eftersom frågan har kommit på tal. Det är en oerhört angelägen grupp att se över. Fastän det finns bestämmelser som syftar till att säkerställa restriktivitet med att döma unga till frihetsberövande påföljder döms varje år ett fåtal unga till fängelse.
Särskilda ansträngningar ska göras för att unga inte ska behöva hamna i polisarrest. Utöver detta ska man ta hänsyn till barns och ungas behov vid själva placeringen. Nu finns en utredning klar, Färre i häkte och minskad isolering , som bereds i Regeringskansliet. Den ska leda till lagförslag som ska läggas fram för riksdagen. Utredningen har föreslagit att barn inte ska häktas utan i stället förvaras på ungdomshem. Det är oerhört viktigt.
Regeringen har dessutom gett Kriminalvården i uppdrag att analysera hur situationen för barn och unga som frihetsberövas kan förbättras. Utöver detta föreslår man i betänkandet att strafftiden ska renodlas. I betänkandet regleras tidpunkten för strafftidens början, beräkningsgrunden, strafftidsbeslutet, situationer av avvikelse utanför anstalt och avbrott i verkställigheten.
Syftet är att detta ska vara domstolarna behjälpligt och att regelverket ska bli mer effektivt och rättssäkert. Det är så jag tror att vi kan hjälpa domstolarna att arbeta vidare. Herr talman! Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.