Johanna Jönsson (C):
Häromdagen fick jag ett meddelande på Facebook från min kenyanske expojkvän. Han berättade att hans lilla företag i Nairobi inte går särskilt bra. Han undrade lite hur arbetsmarknaden ser ut i Sverige och om han kanske skulle komma hit och söka jobb i stället. Så här är det. Världen i dag är inte densamma som den en gång var. Vi driver företag, pluggar, jobbar, kommunicerar och blir kära över de uppritade statsgränserna.
Globaliseringen och den fantastiska tekniska utvecklingen har gjort att människor flyttar runt som aldrig förr. Folk runt om i världen har rätt bra koll och kan numera enkelt jämföra sina egna livsvillkor med andras. Det är mer regel än undantag att man har vänner eller släktingar som bor i andra länder. Och det är ofta hos dem man söker skydd om man behöver fly.
Det senaste året har ungefär 3 400 människor drunknat när de vattenvägen försökt ta sig in i EU - och det är bara dem man hittat. Hur många som dör i tysthet ute på våra hav och aldrig hittas är omöjligt att säga. Det är många andra som dör, som betalat människosmugglare stora summor för att i dagar sitta instängda i bensintankar, fastbundna under lastbilar eller instängda utan mat och vatten i fraktcontainrar.
Så är det för att vi i EU bygger murar och taggtrådsstängsel och tar ifrån flyende människor möjligheten att komma hit på ett säkert och lagligt sätt. I Somalia, Afghanistan, Eritrea och många andra länder har förtrycket och stridigheterna pågått länge. I Syrien mördar regimen sina egna medborgare. Och ingen har nog missat Daeshs, IS, vidrigheter. Så här ser det ut i världen i dag. Det är verkligheten som vi behöver förhålla oss till.
Varje samtal om migration måste börja precis där. Här i Sverige pratar vi nu om att ungefär 95 000 människor beräknas söka asyl under nästa år. Jämfört med andra EU-länder är det en hög siffra, och även historiskt är det exceptionellt. Dessutom sitter det just nu ungefär 13 000 personer med uppehållstillstånd på asylboenden och väntar på kommunplaceringar.
Samtidigt fortsätter Migrationsverkets system att fyllas på med nästan 2 000 personer i veckan. Man undersöker nu möjligheterna att placera människor i tält - jag har sagt det förut, men det är på riktigt. Det främsta hindret för att öka kommunplaceringarna är att det saknas bostäder. Att människor sitter fast på asylboenden trots att de fått uppehållstillstånd är också en viktig anledning till att det nu poppar upp nya asylboenden runt om i landet. Ofta sker det med så kort varsel att det i princip är omöjligt att fixa mottagandet på ett bra sätt.
Kommunerna har ansvar för att fixa skolplatser till barnen. Landstingen ska fixa med hälsoundersökningar. Och i samarbete med ideella krafter behöver man också förbereda grannarna på att de kommer att få nya grannar. Många kommuner har dessutom höga ambitioner när det kommer till att fixa praktikplatser och få in människor i föreningar, men även det kräver att man har rätt förutsättningar.
Det här är enorma utmaningar på många platser, inte minst där det har öppnats stora boenden mitt ute i skogen långt från närmaste samhälle. Föreställ dig själv hur det måste kännas för den enskilda människan, som i många månader sitter sysslolös på ett trångt asylboende! De allra flesta vill faktiskt komma igång direkt med språk och jobb, men det här är ett stort hinder. Det finns mycket att säga om hur de här utmaningarna ska lösas. Både i det lilla och i det stora finns det saker som behöver rättas till. Systemen är fel.
I den här budgeten tar vi några steg i rätt riktning. Vi föreslår flera förändringar som ska göra det enklare och billigare att bygga bostäder, driva företag och anställa. Vi tillför mer resurser för att korta handläggningstiderna för validering av kunskap, och vi gör det lättare att individanpassa sfi. Men eftersom vi ska ha en debatt om integration på måndag skulle jag nu vilja fokusera på de saker som hör hemma på just det här utgiftsområdet, alltså migration.
Gällande svårigheterna att hitta boende till alla som söker asyl ger vi Migrationsverket möjlighet att driva anläggningsboenden i egen regi, något som tidigare inte har varit tillåtet. Det är bra och kan förhoppningsvis leda till en bättre dialog med många kommuner och även ideella organisationer - jag träffade Svenska kyrkan på förmiddagen. Men det behöver även följas av ökade krav i upphandlingarna så att det blir högre kvalitet och fler aktiviteter för de boende. Man ska inte behöva sitta sysslolös.
Vi tillsätter också en utredning för att hitta sätt att öka mottagandet i kommunerna och på så vis få till en jämnare fördelning. Här är det väldigt viktigt att fokus blir på hur vi kan förändra systemen för att stötta kommunerna. För oss i Centerpartiet är inte ytterligare tvång ett alternativ i det här läget. Det är även viktigt att kostnaderna ses över så att det inte blir för betungande för kommunerna. De här förändringarna är bra. Jag yrkar därför bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga motioner.
Men i ärlighetens namn är det inte i närheten av tillräckligt. Vi behöver snabbt göra mycket mer. Jag är glad över att det nu känns som att fler och fler börjar förstå hur akut situationen är. Men alldeles oavsett kan vi politiker inte göra allt. För att det här ska gå behöver vi alla hjälpas åt att välkomna våra nya grannar - och det måste gå.
Alternativet är nämligen inte att människor lever lyckliga liv i sina hemländer. Förslagen om att radikalt minska invandringen och "hjälpa folk på plats" är helt orealistiska i den situation vi befinner oss i, av många olika anledningar. Vi kan inte stoppa globaliseringen, och vi kan inte stoppa utvecklingen. Den är redan här.
Alternativet, om vi inte välkomnar våra nya grannar, är i stället att motsättningarna ökar. Det är motsättningar som redan i dag gör att moskéer och synagogor attackeras, som gör att fattiga EU-migranter, poliser och meningsmotståndare utsätts för våld och som gör att otryggheten sprider sig. Jag vet med all säkerhet att det är en utveckling som jag kommer att göra allt jag kan för att motverka. Frågan är vem man vill vara i det här när man ser sig själv i spegeln.
Vill man vara den som bara duckade? Vill man vara den som satt hemma i soffan och gnällde eller den som eldade på hatet? Eller vill man vara en av dem som kavlade upp ärmarna och faktiskt löste situationen? Jag vet vem jag vill vara.