Hanna Westerén (S):
Anledningen till att jag i dag har förmånen att företräda utskottsmajoriteten i näringsutskottet är det betänkande rörande mineralpolitik som har blivit svaret på inkomna motioner på området. Jag kommer själv från Gotland, ett i många sammanhang ganska litet län men som i gruvtermer faktiskt står för betydande värden. Min bakgrund har inte gjort det mindre spännande att fokusera på mineralpolitik inför dagens debatt.
På mineralpolitikens område är det tydligt att Sverige både har varit och är ett land med höga ambitioner när det gäller tillväxt och sysselsättning i branscherna i fråga men också i termer av hållbara näringar över tid. Sveriges gruv- och mineralpolitiska historia går långt tillbaka i tiden, vilket inte minst blir synligt av det faktum att Bergsstaten är en av de äldsta statliga verksamheterna i Sverige. Sverige är en allt annat än obetydlig aktör på den europeiska gruvarenan.
Till exempel svarar LKAB, vilket tidigare har nämnts, för ca 90 procent av den europeiska järnmalmsproduktionen. Under 2013 sysselsattes närmare 7 000 personer i branschen. Och den siffran inkluderar inte ens alla underentreprenadsanställda. Precis bakom oss ligger rekordår i termer av bruten vara. I slutet av februari kom också beskedet om att regeringen stöder ansökan om medel för Norrbotniabanan.
Och när vårbudgeten presenterades återfanns 620 miljoner kronor till järnvägsunderhåll i år och 1,24 miljarder kronor åren därefter fram till 2018. Det är satsningar som i allra högsta grad bidrar till att stärka till exempel den näring som vi debatterar i dag. Det är satsningar som får Sverige att rulla och som gör att Sverige håller ihop bättre.
Det bör inte råda några som helst tvivel om att det handlar om en för Sverige mycket viktig näring. Syftet med den mineralstrategi som antogs i februari 2013 var att Sverige, genom att ta till vara sina styrkeområden, skulle fortsätta utvecklas som EU:s ledande gruvnation. Ambitionerna för Sveriges gruvor både var och är således höga.
Arbete pågår också på majoriteten av de punkter som mineralstrategin innehåller. Men det finns ännu en del kvar att göra, till exempel utvärderingen av satsningen på kortare ledtider vid miljötillståndsprövning. Vi har säkert alla med oss exempel där tidsutdräkten har varit allt annat än tillfredsställande. Det finns alltså alltid utrymme för förbättring. Syftet med förbättringen är att bibehålla Sveriges position.
Och tillväxt, hållbara villkor och innovation också på det här området är möjliga att förena för framgång. Jag vill understryka att det finns lovvärda initiativ i flera av de motioner som i dag är föremål för debatt. Det finns en vilja att ta gemensamt ansvar, att ta till vara avkastningen på fyndigheterna bättre liksom en ambition att Sverige ska vara en föregångare i omställningen till ett mer hållbart samhälle.
I flera fall är det dock motioner som rör sådant som redan är sjösatt eller där utfästelser redan har gjorts med sikte på just det som motionären föreslår. Efter att ha väntat länge och väl - oklart på vad - sjösatte faktiskt den förra, borgerliga, regeringen en mineralstrategi. Även om det ibland kan kännas som att månader utgör evigheter är det de facto inte länge sedan det skedde.
Mineralstrategin var för övrigt något som Socialdemokraterna hade efterfrågat länge och i konsekvensens namn också välkomnade när den väl blev ett faktum. Att sjösätta ytterligare åtgärder, redan innan somliga punkter ens har återrapporterats, känns lite brådstörtat i en fråga som kräver hållbarhet, långsiktighet och väl övervägda beslut.
Jag vill i sammanhanget påminna om regeringspartiernas överenskommelse, långt mer än en kaffebordsöverenskommelse, om mineralpolitiken. Och för att inget tvivel ska råda hos svenska folket om vad som gäller vill jag citera överenskommelsen: "Sverige ska vara en föregångare för en hållbar utveckling inom gruvindustrin, som är viktig för Sverige.
Vi vill skapa nya modeller för att utveckla samhällets och gruvnäringens ansvar för att finansiera de investeringar som krävs för en miljömässigt hållbar gruvnäring och samhällsutveckling. Miljökraven vid prospektering och provborrning ska skärpas. Turistnäringens och andra lokala näringars intresse ska beaktas. En analys av framkomliga vägar ska göras inom Regeringskansliet.
Sverige ska inte öppna upp för utvinning av uran, olja eller gas." Herr ålderspresident! Det verkar finnas all anledning att särskilt påminna om den allra sista meningen i citatet: "Sverige ska inte öppna upp för utvinning av uran, olja eller gas."
För de av oss som någon gång sysslat med till exempel offentlig upphandling på någon nivå, är det mycket tydligt vilken enorm skillnad det är mellan just "bör" och "ska" i det svenska språket. I överenskommelsen mellan regeringspartierna står det "ska". Det innebär att det inte blir någon utvinning av vare sig uran, olja eller gas så länge Miljöpartiet och Socialdemokraterna sitter vid makten.
De fyndigheter som finns i Sverige ska berika dem som bor här, vilket de också gör. Samtidigt som gruvnäringen medför välstånd och tillväxt är det en bransch som måste utvecklas genom noggranna överväganden och med hänsyn till eventuella motstående intressen. Den tidigare nämnda mineralstrategin berör också motstående intressen, en del är påbörjat, annat är ännu kommande.
Flera är de platser i Sverige där tillgången på arbetstillfällen skulle ha blivit rejält begränsad om det inte vore för att fyndigheter togs om hand och omvandlades till beståndsdelar i bostäder och fordon, offentliga byggnader och reningsprodukter i till exempel livsmedelsindustrin. Sverige är och fortsätter vara rikt genom att många är i arbete och bidrar till tillväxt och till vår gemensamma välfärd.
Att genom radikalt höjda avgifter genast få gruvbolagen att bidra mer till uppbyggnaden av vårt land låter måhända sympatiskt, men det finns ingen som helst anledning att föregripa den översyn av mineralavgiften som regeringen har aviserat. Det är således inte heller otänkbart att gruvbolagen i en nära framtid i något större utsträckning än i nuläget betalar för de fyndigheter som man drar nytta av.
En fyndighet som man inte heller framdeles kommer att kunna dra nytta av i Sverige är gas och olja - eller för den delen uran. I sammanhanget vill jag än en gång påminna om att Sverige har strikta miljöbestämmelser, vilket har nämnts tidigare. Jag vill också påminna om att detta förankras i den överenskommelse som finns mellan Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Det är väldigt tydligt i överenskommelsen att utvinning av olja, gas och uran inte kommer att medges i Sverige med Miljöpartiet och Socialdemokraterna vid makten. Just nu är det trendigt med verbet hedra. Det här är ännu ett exempel på en överenskommelse som jag och det parti jag företräder, Socialdemokraterna, har för avsikt att hedra. Herr ålderspresident! Avslutningsvis vill jag lyfta fram omsorgen om de platser där gruvdriften sker.
Den förra borgerliga regeringen uppmärksammade i den flera gånger nämnda mineralstrategin såväl markanspråk som samhällsutmaningar i termer av behov av infrastruktur och offentlig service. En följd av det uppmärksammandet är till exempel en handbok till kommuner som står inför gruvetableringar.
Jag ser fram emot att få ta del av gruvsamordnarens erfarenheter och förslag för en fortsatt fungerande samexistens mellan gruvnäringen, naturmiljön och lokalsamhället. De aktuella expansioner som Sverige står inför i till exempel Kiruna och Malmberget ställer stora krav på involverade aktörer.
Näringsutskottet har helt följdriktigt med tanke på LKAB:s ägarförhållande höga förväntningar på det sociala ansvar bolaget kommer att axla med stöd av de riktlinjer som styr verksamheten. En gruvexpansion kan medföra olägenheter för den enskilde, därom råder inget tvivel.
Att ändra minerallagen i syfte att värna den enskildes rätt bedömer utskottet däremot, med stöd i en rapport från Kungliga Tekniska högskolan, inte som rätt väg att gå. Ersättningsreglerna i expropriationslagen däremot skulle kunna justeras i syfte att minska påfrestningen för den enskilde i samband med gruvexpansion. Motioner med det syftet kommer att behandlas av civilutskottet under nästa riksmöte. Herr ålderspresident!
Med det anförda yrkar jag avslag på samtliga reservationer på det mineralpolitiska området och bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. Till sist vill jag också uttrycka stolthet över Sverige och på det sätt vi gemensamt värnar om varandra, men också om hållbara förutsättningar för tillväxt och utveckling. Ett Sverige som håller ihop är målet, så också på mineralpolitikens område.