Åsa Romson (MP):
Jag tackar miljöministern för att han är i kammaren och diskuterar dessa ömmande klimatfrågor med oss. Jens Holms interpellation är på sin plats, för CDM är en viktig del av den svenska klimatpolitiken. Frågan diskuterades också på klimatmötet i Cancún, där vi båda deltog.
Miljöpartiet har också den ståndpunkten att Sverige bör göra sina åtaganden på hemmaplan. Naturligtvis ska man vara aktiv även utomlands, men då utöver de åtaganden man gör i Kyotoprotokollet. I dag blir det lätt en ursäkt för att inte göra så mycket på hemmaplan att i stället göra mycket på de här områdena.
CDM är inte alls okontroversiellt, även om det är en legitimerad princip i det internationella systemet. Sverige bör dock ha en åsikt om hur man ska använda sig av de här mekanismerna. Regeringens klimatpolitik är uppenbarligen att CDM är ett ypperligt sätt att lösa de svenska klimatåtagandeproblemen.
Man sätter heller ingen gräns för hur stor del av de svenska åtagandena som man ska lösa på det sättet. Då är det intressant vad Sveriges position är när det gäller vad man vill att CDM ska vara. Det har ju förts en stor debatt om detta här i riksdagen, och det verkar finnas en samsyn om att CDM borde vara mer regionalt spritt. Jag vill gärna höra om miljöministern delar den samsynen.
I dag är det ju framför allt tre ganska starka ekonomier som använder CDM. Det är dessutom tre ekonomier som Sverige vill ska göra minskningsåtaganden. Man får då en intressant balansgång mellan att man å ena sidan ska ge stöd i Kina och att man å andra sidan kräver att de ska göra minskningsåtaganden. Samtidig får svenska vindkraftverk inte stöd. Det är kanske inte helt enkelt att reda ut detta.
Mer specifikt skulle jag vilja ta upp Sveriges agerande när det gäller CCS. Där fanns det en omfattande kritik under Cancúnmötet. EU, med Sverige som drivande part, var, som en del av sin agenda för att öka möjligheterna att använda CDM, pådrivande för att man skulle öppna upp för CCS, vilket också blev ett olyckligt och kritiserat beslut i Cancún.
Det går precis tvärtemot hur Miljöpartiet vill se utvecklingen av CDM. Om man ska använda CDM måste det bli bättre och gå att använda i en modern internationell klimatregim, och då måste det tydligare riktas regionalt mot de länder där det verkligen är additionella projekt och där man verkligen behöver få i gång en tekniköverföring.
Då handlar det inte i huvudsak om Korea, Kina eller Indien, som det har varit hittills, och inte heller om sådana tekniker som industriländerna eller oljeländerna använder. Annars öppnar man ju upp möjligheten att de med svenska klimatpengar ska kunna göra CCS.
Andreas Carlgren, jag vill fråga dig om du verkligen tycker att det är en rimlig hållning - en utveckling av CDM där man ska få en ökad regional spridning men där detta ska gå i huvudsak till oljeproducerande länder för stora projekt inom CCS? Det är projekt som vi i Sverige fortfarande brottas med hur man ska hantera lagstiftningsmässigt. EU brottas också fortfarande med det, och man ifrågasätter om man ska ha statliga subventioner till denna teknik.
Det är kanske något som oljeproducenterna och kolkraftägarna själva borde driva fram. Om man får statliga subventioner och dessutom gör investeringarna utomlands breddar det inte CDM till de ekonomier som främst skulle behöva det internationella stödet.