Ludvig Aspling (SD):
Jag vill tacka så mycket för svaret. Jag tycker att det är helt uppenbart att biståndsministern är ärlig när han säger att det här är någonting som bekymrar honom. Jag är ändå lite fundersam. Biståndsministern säger att Sida har ett omfattande arbete med den här typen av kontroll och granskning av samarbetsorganisationer. Det stämmer. Sida jobbar mycket med det. Men frågan är hur hög kvalitet det arbetet håller.
Det är ju inte första gången vi upptäcker att biståndspengar går till helt fel saker. Vi kan till exempel ta skandalerna inom den afghanska utvecklingsfonden ARTF, Världsbankens fonder i Somalia och sockerrören i Tanzania. Listan på biståndsprojekt som har misslyckats väldigt grovt och där pengar har använts på ett totalt felaktigt sätt kan göras väldigt lång.
Det är inte bara den här incidenten som gör att man måste ställa dessa frågor, utan det finns ett mönster. Gång på gång upptäcker vi fall där biståndspengar hamnar fel. Det gör att man måste fundera på om Sidas arbete med detta håller tillräckligt hög kvalitet. Det är framför allt en sak som gör mig lite misstänksam i just det här fallet.
När man arbetar med bistånd i länder som exempelvis Afghanistan eller Somalia ligger det i sakens natur att det är svårt att upptäcka när saker och ting inte går rätt till. Till exempel har Somalia inget offentligt bolagsregister. Då är det väldigt svårt att hitta bedrägerier inom offentlig upphandling och så vidare. Men den här organisationen har ju jobbat i Schweiz, ett i-land av första klass som har väldigt bra kontroll på papper, pengar och så vidare.
Det är väldigt märkligt att det här har kunnat pågå utan att någon har brytt sig om att ringa ett samtal eller skicka ut en enkät: "Hej! Hur mycket tjänar er vd? Vi skulle gärna vilja veta det. Vad är hans totala arvoden?" Det verkar inte riktigt vara så att någon har brytt sig om detta, och det är det som gör mig lite bekymrad.
En annan lärdom som vi drar av den här historien är att man inom den kultur som råder inom biståndsvärlden ser dess högre anställda och ledare som något slags rockstjärnor som förtjänar förmåner som vanliga offentliganställda aldrig kan drömma om. Det här är en attityd som förvärras av att Sida och andra givare har lite grann av ett ointresse för att granska och kontrollera bidragsmottagarna.
Jag fick inte svar från biståndsministern angående det som är själva kärnan i interpellationen, så jag ställer om frågan: Tycker biståndsministern verkligen att det är rimligt att betala ut biståndsmedel till organisationer vars höga företrädare tar ut till exempel 5 miljoner kronor i arvoden per år? ICTSD är ju inte den enda organisation som gör det.
Enligt Openaid finns det en lång rad organisationer vars höga företrädare och vd:ar får liknande ersättningar. Det jag vill att biståndsministern svarar på är: Tycker han verkligen att det är rimligt? Det här är väldigt mycket pengar. Biståndsministern själv tjänar inte så mycket. Vi tjänar inte så mycket. Detta är väldigt mycket mer än vad en svensk verkschef eller ett svenskt departementsråd tjänar. Detta skulle jag vilja ha svar på.
Jag skulle också vilja ha svar gällande Sidas arbete med granskning och kontroll i just det här fallet.
Jag hänvisade till flera dokument i mitt tidigare anförande: den stora utvärderingen från 2017, den senaste utvärderingen från 2018 och det dokument som jag har för mig var från 2016 och som var grunden till den senaste utbetalningen på 20 eller 30 miljoner eller någonting sådant - jag minns inte den exakta siffran.
Tycker biståndsministern att de olika rapporterna och Sidas arbete i de här fallen har hållit tillräckligt hög kvalitet? Det skulle jag vilja veta. Det är en ja-eller-nej-fråga.