Sven Otto Littorin (M):
Jag tror att det var Ibrahim Baylan som tyckte att det här var ett förbryllande beslut. Jag tror inte att man ska se det som särskilt förbryllande i och med att vi var emot grundandet från allra första början. Vi hade också med i den gemensamma ekonomisk-politiska motionen i våras att vi ville lägga ned ALI.
Den centrala frågan handlar om, och det har vi debatterat här några stycken av oss flera gånger i kammaren, huruvida vi ska ha en myndighet som bedriver forskning, eller om vi ska ha det på något annat sätt utmed de linjer som Carl B Hamilton redogjorde för. Jag är av den grundläggande uppfattningen, och delar den uppfattning som Carl B Hamilton har, att man bör bedriva forskning på universitet och högskolor, fristående från statliga myndigheter. Då ställs frågan om inte universitet är myndigheter.
Det är klart att de är myndigheter på ett sätt, men det finns två väsentliga skillnader. Vi vill göra allt vi kan för att minska det politiska inflytandet över universiteten, i strid med Socialdemokraterna. Samtidigt har vi, när det gäller finansieringen av den forskning som bedrivs, flera steg mellan den statliga budgeten och, som Carl B Hamilton var inne på, de avvägningar som görs när man prioriterar i forskningsområdena. Det tycker jag är en avsevärd skillnad.
När det gäller forskningen totalt sett - helvetets portar öppnar sig, om man lyssnar på somliga av kammarens ledamöter - ska man komma ihåg att fyra femtedelar av forskningen på det här området redan i dag sker på universitet och högskolor. Det är inte så att Arbetslivsinstitutet är det enda ställe som har forskning på detta område. Vi måste ha lite sans i debatten också. Det går också att söka forskningsfinansiering fram till den 1 februari genom FAS.
Det är fullt möjligt att göra detta redan i dag. Det finns inga öronmärkta medel för att överföra forskning, men jag vill påpeka att regeringen i sin budget har lagt ytterligare 1 miljard över tre år just på högre forskning och utbildning. Det är väl klart att det också kan komma det här forskningsområdet till del.
Vi har nu sett en lång rad internationella aktörer skriva brev, och det är naturligtvis i huvudsak de som redan är inblandade i forskningsprojekt som är finansierade via ALI. Det är ju inte så konstigt. Men om nu forskningen är så bra och världsledande som de hävdar - något som jag inte är kapabel att bedöma - torde det väl också finnas ett visst intresse av att vara med och finansiera den.
Fredrick Federley ställer vidare frågan hur det ser ut i andra länder. Det finns olika lösningar i de europeiska länderna. Jag har försökt gå igenom hur det ser ut, och i några länder fungerar det ungefär som i Sverige. Det gäller Holland, Italien, Danmark och ytterligare några EU-länder.
Men i de flesta europeiska länder bedrivs ofta just den samhällsvetenskapliga och den beteendevetenskapliga arbetslivsforskningen vid universitet snarare än vid särskilda sektorsinstitut, oavsett om de är finansierade via statliga medel eller inte. Det kan man konstatera. Luciano Astudillo passar på att ge oss en allmän känga när det gäller a-kassan och det stora systemskiftet. Den diskussionen har vi haft många gånger tidigare.
Jag konstaterar att problemet när vi har ett läge där var femte svensk står utanför arbetsmarknaden, med effekten att folk mår dåligt precis som Luciano Astudillo påpekar, är ett resultat av tolv års fullkomligt misslyckad politik för att få flera människor i arbete. Den politiken får vi nu städa upp efter.