Christina Höj Larsen (V):
Under det senaste året har liberala ledarsidor nästan dagligen uppmanat oss att våga prata om volymer eller våga prata om kostnader. Tvärtomspråket, som vi länge hört i Danmark, om att humanism, anständighet och godhet är naiva och dåliga egenskaper, lite suspekta, börjar alltmer eka även i den svenska debatten.
Migrationspolitiska förslag om skärpt anhöriginvandring, språkkrav och temporära uppehållstillstånd som presenterats av Moderaterna, Kristdemokraterna och Folkpartiet verkar vara svar på dessa uppmaningar. Blickar vi ut i Europa ser vi att det inte finns någon mellanväg mellan rasism och humanism, utan den vägen leder ovillkorligen till normalisering av rasismen.
Som ett skamligt kvitto på det jublar Sverigedemokraterna i gårdagens debattartikel i Expressen över delar av de borgerliga förslagen. Centerpartiet är ett välkommet undantag i det sammanhanget. Den nya debatten om flyktingpolitiken skiljer ut sig från hur vi ser på andra saker.
Vi diskuterar inte om vi ska ha äldreomsorg eller om vi ska ha en fungerande skola, om vi ska ha äldre eller om vi ska ha barn, utan hur . Svaren på de frågorna varierar beroende på var på höger-vänster-skalan partierna befinner sig.
Men när det rör just flyktingpolitiken är det tyvärr numera legitimt för flera av de borgerliga partierna att fundera på om vi ska kunna neka fler trygghet. För Vänsterpartiet kommer den frågeställningen aldrig att vara godtagbar. Arbetslöshet, bostadsbrist, dåliga skolor och usel äldreomsorg är problem som vi som arbetarrörelse har tacklat förr.
Vi löste dem genom att bygga en välfärdsstat med möjlighet till bostad, utbildning och arbete, rätt till trygghet för arbetslösa och sjuka och omsorg om barn och gamla. Lösningarna ser inte annorlunda ut i dag bara för att några av oss som behöver dessa saker nu heter Ibrahim, Said eller Dusic. Visst står vi nu inför utmaningar. Inte sedan andra världskriget har lika många människor varit på flykt.
Av 50 miljoner på flykt kom 1 procent till Europa förra året. Det motsvarar 1 promille av EU:s befolkning. Av dessa fick 33 500 asyl i Sverige. Den fruktansvärda situationen i framför allt Syrien och Irak kommer att fortsätta att driva människor på flykt, och vi står inför fortsatt högt mottagande även kommande år.
Vi i Vänsterpartiet står som alltid beredda med lösningar på hur vi ska göra för att skapa ett välfungerande flyktingmottagande och en politik för rättvisa och jämlikhet som omfattar oss alla, oavsett om vi är födda i Arvika eller Aleppo. Vi är inte beredda att tumma på människors rätt till familjeåterförening och splittra familjer genom att ställa ytterligare krav.
För oss är det självklart att rätten till familj inte är förbehållen enbart de rika, de med en bra bostad. Det är dessutom mycket svårt att begripa på vilket sätt inkluderingen av nyanlända underlättas av att man längtar efter, saknar och oroar sig för sina familjemedlemmar.
Det finns ingen forskning alls som stöder det antagandet - det är bara att själv tänka efter - lika lite som det finns forskning som stöder att tillfälliga uppehållstillstånd skulle främja människors möjlighet att etablera sig i Sverige. Alltså måste det ligga andra motiv bakom kraven. Herr talman!
Det är också viktigt för oss i Vänsterpartiet att tvåårsregeln ändras så att kvinnor som kärleksinvandrat får möjlighet att lämna en våldsam relation redan när första slaget faller. Så är det inte i dag. Det måste vi göra någonting åt. Herr talman! I år är det 20 år sedan folkmordet i Srebrenica.
80 000 bosnier kom till Sverige och är nu en del av oss, vårt samhälle och vår historia. Det är det som dagens debatt handlar om, vem vi vill vara.
Jag undrar om vi vill kunna se tillbaka och säga: Vi gjorde vårt yttersta för att ge skydd åt dem som behövde det, vi mötte flyktingkatastrofer och enormt mänskligt lidande med Sveriges allra bästa sidor, välorganiserat och solidariskt.
Eller vill vi vara de som vände ryggen, de som själva satt trygga och ändå försökte göra det så svårt som möjligt för medmänniskor i behov av skydd att nå säkerhet? Det har alltid funnits några som sagt att det inte går, att det kommer för många.
De sa det när Europas judar behövde skydd under Förintelsen, när bosnier flydde undan folkmord under kriget i forna Jugoslavien, och de säger det nu när syrier kämpar för att komma undan det blodiga inbördeskriget. Men vi är så många fler som känner stolthet över Raoul Wallenberg och de vita bussarna och över alla de chilenare och bosnier som är en del av oss.
För Vänsterpartiet är svaret därför enkelt: Vi vet att medmänsklighet vinner i längden, och det är det vi pratar om i dag. Världen och Sverige kommer aldrig att bli en bättre plats om det politiska samtalet ska handla om hur vi kan göra mindre, hur vi kan smita undan vårt medmänskliga ansvar. Fler behöver göra mer.
I en situation där 3,5 miljoner lever på flykt i Syriens grannländer och tusentals drunknar i Medelhavet på sin väg till Europa måste vi i stället öppet och konstruktivt diskutera vad vi kan göra för att öppna Europa för skyddsbehövande och vad som kan göras för att hindra att tusentals människor förolyckas på havet.
Här är det bland annat viktigt att se över visumkraven och fundera på möjligheterna till humanitära visum för att på så sätt skapa fler legala vägar in i EU samt vara en tydlig röst till stöd för räddningsaktioner, såsom det italienska Mare Nostrum, som nu tyvärr ersatts av den mycket mindre omfattande EU-operationen Triton.
Dessutom bör Sverige skarpt motsätta sig förslag som syftar till att betala länder som Libyen för att hålla tillbaka skyddsbehövande från Europas gränser. Sverige ska vara en tydlig och klar röst i EU och visa att fler kan göra mer. Det gör vi genom att fortsätta att visa vägen.
Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 2 i betänkande SfU11 och till reservation 3 i betänkande SfU12. Herr talman! Arbetskraftsinvandringslagstiftningen som gäller i dag kom till stånd i en överenskommelse mellan den borgerliga regeringen och Miljöpartiet, som herr talmannen mycket väl vet.
Lagstiftningen präglas av att alla risker och allt ansvar läggs på arbetstagaren. Arbetsgivaren har mycket lätt att välja och vraka bland arbetskraft och göra sig av med den när det passar. Fackliga representanter berättar med ilska och sorg om konsekvenserna av en lagstiftning som har ett så enögt arbetsgivarperspektiv.
De berättar om arbetare från hela världen som betalat stora summor till mellanhänder för ett arbetstillstånd. Arbetarna har först utlovats kollektivavtalsenlig lön och rimliga arbetsvillkor men sedan vid ankomst till Sverige fått löner långt under miniminivå. De får bo hos arbetsgivaren och jobba ändlösa pass. Även om det har gjorts välbehövliga ändringar för att få till bättre kontroller av arbetsgivare och arbetsförhållanden består den ojämlika maktfördelningen.
Det är arbetstagaren som får ta smällen. Det är arbetstagaren som får ta alla risker. Vänsterpartiet utgår från att en socialdemokratisk regering med Miljöpartiet inte kan acceptera en sådan maktobalans i längden. Vi välkomnar att det finns en vilja att utreda möjligheterna att göra arbetserbjudandet bindande. Vi ser dock ingen anledning att vänta.
Det som behöver göras för att stärka skydd och ställning för migrerande arbetskraft är för det första att se till att arbetsgivaren är skyldig att bifoga ett bindande anställningsavtal som gör det för möjligt för facket att hjälpa arbetstagare. För det andra ska arbetstagare som träder fram och berättar om missförhållanden hos arbetsgivaren få stanna i Sverige tillståndstiden ut.
För det tredje ska arbetsgivare som utnyttjar papperslösa göras skadeståndsskyldiga. De nuvarande sanktionerna står inte alls i proportion till de vinster som arbetsgivare tyvärr kan göra genom att systematiskt utnyttja arbetskraft. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall även till reservation 6 i betänkande SfU13.