KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lise Nordin (MP):
Jag kan konstatera att Eva Flyborg har en totalt annan uppfattning än Citigroup, världens största finansbolag, som fastslår att det aldrig byggts kärnkraft någonstans i världen utan statliga subventioner. Jag är överens med Eva Flyborg på en punkt, nämligen att elproduktion behöver ett ekonomiskt stöd för att komma i gång med sin teknikutveckling. Kärnkraften är som en tonåring som aldrig flyttar hemifrån och betalar sina egna elräkningar.
Det finns i dag ett stöd till vindkraften som tydligt syns på elräkningen. Vindkraftsbranschen själv säger att den kommer att kunna stå på helt egna ben utan statligt stöd runt år 2020. Det är en ganska ny teknik som redan klarar att stå på egna ben. Jag väntar på den dag då kärnkraftsbolagen kan säga detsamma, att de kan bygga ny elproduktion utan någon form av statligt stöd. Jag undrar också om Eva Flyborg har tagit del av Energimyndighetens egna beräkningar.
Det ekonomiska stöd som har getts till vindkraften har totalt sett varit en vinstaffär för både hushåll och företag. Det har totalt sett sänkt elpriset när vi har fört in ny förnybar energi. Det råder inget tvivel om att det är billigare att bygga ny förnybar energi än ny kärnkraft. Det visar exemplet i Finland, där kärnkraftselen kommer att vara 20 öre dyrare än dagens vindkraftsel. Den här debatten handlar om vem som ska betala för kärnkraften.
Jag har inte fått något svar när jag tidigare frågat representanter för allianspartierna. Kanske kan Eva Flyborg svara mig. Vem betalar, med regeringens politik, om en stor kärnkraftsolycka skulle ske i Sverige?
Lise Nordin (MP):
Miljöpartiets besked är mycket tydligt. Allt annat än att kärnkraftsbolagen betalar sina egna kostnader är en subvention. Den synen på subvention överensstämmer också mycket väl med bland annat Naturvårdsverkets rapport från i år, som säger att kärnkraftens begränsade försäkringsansvar är en subvention.
Därför blir jag mycket nyfiken när Helena Lindahl från Centerpartiet säger att regeringens definition av subvention är mycket skarpare än bland annat OECD:s. Vad är regeringens definition av subvention? Det är precis det vi har frågat i den här debatten. Det blir inte en särskilt saklig debatt när regeringen inte ens bryr sig om att definiera en subvention utan bara fastslår att man inte anser att det finns några subventioner. Regeringen har haft ett tydligt uppdrag att avskaffa de subventioner som finns till kärnkraften.
Det uppdraget har man inte uppfyllt. Vi har i dag fokuserat på de två största ekonomiska subventionerna till kärnkraften. Kärnkraftsbolagen betalar inte den fulla kostnaden om det sker en kärnkraftsolycka. De summor som Helena Lindahl nämner, på 11 miljarder, är en droppe i havet jämfört med en kärnkraftsolycka i Tjernobyl och Fukushima, som kostar minst 1 000 miljarder kronor.
Helena Lindahl påstår också att Sverige har satt ett ansvarskrav som är mycket högre än i de flesta länder. Det är inte sant. Tyskland, bland annat, har satt en gräns som är dubbelt så hög vad gäller det finansiella kravet jämfört med vad den svenska regeringen har satt på de svenska ägarna. De representanter från allianspartierna som jag tidigare har frågat vem som betalar för kärnkraften i Sverige har inte svarat. Jag testar än en gång. Vill Centerpartiet svara på den avgörande frågan?
Om en olycka motsvarande den i Fukushima, med en kostnad på minst 1 000 miljarder kronor, skulle ske i Sverige, vem är det som får betala?
Lise Nordin (MP):
Jag har läst regeringens skrivelse mycket noggrant. Där nämns inte ordet definition över huvud taget, så jag blir förvånad när Helena Lindahl säger att regeringens definition är skarpare och att regeringspartierna i den här debatten skulle ha klargjort det. Jag har inte utläst någon definition över huvud taget, och det är det som gör att den här debatten, som är helt avgörande för framtidens energi, blir så oseriös, nämligen att regeringen inte sakligt vill presentera en definition eller gå igenom de subventioner som finns.
Vad gäller Helena Lindahls liknelse med vattenkraft om en damm brister är det viktigt att först klargöra att kostnaden för något annat energislag aldrig kan bli så hög som om något skulle brista i kärnkraftstekniken. Jag är gärna med och diskuterar med regeringen hur vi kan garantera att förorenaren-betalar-principen gäller även vattenkraften, men i det här fallet har regeringen fattat ett beslut om att det inte ska finnas några subventioner till kärnkraften.
Nu tolkar jag Helena Lindahl här som att hon glider och erkänner att det förstås finns en situation i dag där det är staten som är ansvarig. Kan vi då inte vara ärliga och säga att det finns subventioner till kärnkraften? Sedan kan vi diskutera om det är önskvärt eller inte, men vi kanske kan vara överens om att det finns subventioner. Det har i den här debatten hänvisats mycket till Pariskonventionen och att det är den som är i vägen och gör att Sverige inte avskaffar de subventioner som finns.
Jag ska be att få läsa från regeringens egen proposition 2009/10:173 om Pariskonventionen, där det står att utöver de 11 miljarderna "finns det till följd av 2004 års tilläggsprotokoll till Pariskonventionen inte längre någon formell övre beloppsgräns för en finansiellt garanterad ersättning, som staten kan kräva att anläggningshavaren ska svara för".
Det finns alltså ingen ursäkt för regeringen att inte kräva ett fullt kostnadsansvar om det skulle ske en olycka. Med regeringens politik är det svenska folket som får betala för kärnkraften. Det menar jag och Miljöpartiet är en bromskloss för utbyggnad av den förnybara energin.
Lise Nordin (MP):
Jag lyssnade mycket noga på det anförande som Cecilie Tenfjord-Toftby höll och fick inget svar på vad regeringen egentligen vill med energipolitiken. Min förhoppning är att Moderaterna, som det största partiet i regeringen och kanske som en medlare mellan Folkpartiets och Centerpartiets olika bild av kärnkraften, kan förklara vad den framtida energipolitiken och den framtida elproduktionen kommer att bestå av.
För varje dag som går blir de svenska kärnkraftverken äldre, och ålderskrämporna blir allt tydligare. Den stora frågan är: Vilken elproduktion ska ta vid när de svenska kärnkraftverken måste avvecklas av åldersskäl? Vi ser i regeringens budgetproposition att stödet till utbyggnad av förnybar energi skärs ned kraftigt. Man har fortfarande inte gett något besked om vad som är en kärnkraftssubvention och hur man ska garantera att ny kärnkraft inte ges någon subvention.
Hela energibranschen, vare sig man sysslar med kärnkraft eller förnybart, står och väntar, och viktiga investeringar uteblir. Cecilie Tenfjord-Toftby sade i sitt anförande att det är viktigt att vi får svenska företag att stanna kvar. Vad jag visade i mitt anförande är att situationen i dag i Sverige är den att vi tappar många företag som jobbar med förnybar energi just för att det råder en så stor oklarhet och otydlighet om vad den svenska regeringens energipolitik faktiskt innebär.
Vilken elproduktion kommer att ta vid när kärnkraften avvecklas?
Lise Nordin (MP):
Jag lyssnade noggrant men fick fortfarande inget besked om vilken elproduktion som kommer att ta vid när dagens gamla kärnkraftverk faller för åldersstrecket. Det står i regeringens energibudget att man vill ha konkurrenskraftiga priser, en säker energiförsörjning och låg miljöpåverkan. Utifrån de kriterierna drar jag och Miljöpartiet slutsatsen att det är den förnybara energin som vinner tävlingen. Det är också den som växer i världen.
Men uppenbarligen finns det inom regeringen andra partier som gör en annan bedömning av vilken energiproduktion som är billigast och miljövänligast. Därför är det så viktigt att regeringen för en gångs skull sätter ned foten och säger vilken ny elproduktion man vill ha. Dagens situation är en total passivitet. Det är mycket ord om vilken den nya elproduktionen ska vara, men det finns ingen tydlighet vare sig mot dem som är intresserade av att bygga ny kärnkraft eller mot dem som vill bygga ny sol-, vind- och bioenergi.
Vattenfall, vårt stora statliga bolag, har under hösten gjort tre olika uttalanden med olika besked om huruvida man bedömer det lönsamt att bygga ny kärnkraft. Man säger att det beror på vilka politiska spelregler som regeringen sätter upp. De spelreglerna har fortfarande inte förtydligats, trots att det har gått ett och ett halvt år sedan regeringen beslutade att tillåta byggnation av ny kärnkraft. Det är uppenbart att marknaden inte riktigt vet vilket ben man ska stå på eftersom regeringen inte ger några besked.
Jag kan förenkla min fråga och göra den ännu tydligare: Blir det någon ny kärnkraft i Sverige med regeringens politik?
Lise Nordin (MP):
Det gör mig glad när Nina Larsson säger att energiproduktion inte ska ha statligt stöd mer än tillfälligt. Jag undrar om Folkpartiet är konsekvent och anser att det också gäller kärnkraften. Den svenska vindkraftsbranschen säger att man kommer att kunna klara sig helt utan statligt stöd ungefär 2020. Då kommer man att stå helt på egna ben.
Kärnkraftsbranschen, däremot, säger att man inte kommer att klara att ha ett fullt skadeståndsansvar. Den internationella finansanalytikern Citigroup fastslår att det inte någonstans i världen någonsin har byggts kärnkraft utan statligt stöd. Som jag sade i mitt anförande har det nu gått ett och ett halvt år sedan regeringen fick uppdraget att garantera att ny kärnkraft inte ges några subventioner. Det uppdraget har man ännu inte kunnat fullfölja. Jag undrar varför det dröjer.
I dag behandlar kammaren också Miljöpartiets motion som föreslår att kärnkraften ska ha fullt skadeståndsansvar. Där har regeringen sagt nej. Vad är det om inte en subvention, när man inte vill låta ett energislag betala sin egen försäkring? Jag vill också fråga Nina Larsson på vilka grunder hon gör bedömningen att det är kärnkraften som kan leverera el till konkurrenskraftiga elpriser. Runt om i världen är det ju det förnybara som växer snabbast.
Den slutsats jag drar är att det är det mest konkurrenskraftiga energislaget. I Finland bedöms det ta ungefär dubbelt så lång tid som beräknat att bygga ny kärnkraft och kostnaden blir ungefär den dubbla. Vad jag ser finns det inga beräkningar som visar att ny kärnkraft skulle kunna leverera el till lägre priser än vad vindkraft kan göra när dagens gamla kärnkraftreaktorer behöver ersättas.
Lise Nordin (MP):
För att möta klimathotet har vi varken råd eller tid att vänta på kärnkraft, som tar väldigt lång tid att bygga. Den ger dessutom höga elpriser och kostar mer än vad det kostar att bygga ut vindkraft, och den behövs helt enkelt inte runt om i världen. I dag byggs det förnybara ut snabbare än de fossila energislagen och kärnkraften tillsammans. Nina Larsson hänvisar till att det byggs ny kärnkraft i världen och säger att det därmed borde vara konkurrenskraftigt.
Faktum är att det avvecklas fler reaktorer än det byggs nya. Det blir färre kärnkraftverk i världen totalt sett. Den svenska debatten om att över huvud taget bygga ny kärnkraft är ganska ovanlig. Resten av världen går i helt annan riktning. Jag konstaterar att jag inte fick något svar på frågan om kärnkraftssubventionerna. Anser Folkpartiet och Nina Larsson att det är en subvention när kärnkraften inte tvingas betala sin egen försäkring?
Det är den frågan som branschen vill ha svar på för att våga investera i förnybar energi. Nina Larsson frågade om oppositionens energipolitik och konstaterade att vi har olika förslag. Det tycker jag inte är konstigt. Vi är fyra olika oppositionspartier som presenterar fyra olika förslag för svensk energipolitik. Det är mer besvärande att vi har en regering som säger att man har en energiöverenskommelse och gör helt olika tolkningar av vad den innebär.
Precis som jag frågade Moderaterna vill jag fråga Nina Larsson om hennes och Folkpartiets uppfattning är att det kommer att bli ny kärnkraft med den energiöverenskommelse som regeringen har lagt fram. Jag tror att energibranschen vill ha svar på vad som kommer att hända när dagens kärnkraft måste avvecklas.
Lise Nordin (MP):
Helena Lindahl lyfter upp en mycket viktig fråga: hur man kan låta den svenska energipolitiken vara en del i lösningen av de globala miljöutmaningarna och hur vi bidrar på bästa sätt. Mot regeringens förslag om nedskärningar för både förnybar energi och energieffektivisering ställer Miljöpartiet en höjning med 2,5 miljarder för att vi ska få i gång en snabbare utbyggnad av förnybar energi och kunna använda vår energi smartare.
Det vi ser med regeringens energiöverenskommelse är att utbyggnadstakten saktat ned vad gäller förnybart. Det finns siffror som tydligt pekar på det. Då räcker det inte att säga att förnybart behöver byggas ut. Vi ser också med regeringens energiöverenskommelse att miljöteknikföretag flyttar utomlands på grund av osäkerheten om var den svenska energipolitiken ska ta vägen och vilken roll förnybar energi ska ha på framtidens marknad.
Jag har under dagens debatt försökt få klarhet i vad regeringens energiöverenskommelse ger för besked om huruvida det kommer att byggas ny kärnkraft i Sverige när dagens reaktorer av åldersskäl måste avvecklas. Vi har fått tre helt olika besked. Folkpartiets Nina Larsson säger att hon tror att det kommer att bli mer kärnkraft, Moderaternas Cecilie Tenfjord-Toftby säger att hon gärna ser ett generationsskifte och Centerpartiets Helena Lindahl säger att hon helst vill att kärnkraften avvecklas.
På vilket sätt ger dessa besked spelregler för de aktörer som i dag finns på energimarknaden? Helena Lindahl säger att det är marknadens aktörer som ska avgöra vad som byggs, men hur ska de kunna göra en bedömning när spelreglerna fortfarande är oklara? De som vill bygga ny elproduktion i Sverige vet fortfarande inte om svensk kärnkraft kommer att ges subventioner eller inte.
Jag skulle gärna vilja höra Helena Lindahls analys av vad en kärnkraftssubvention är och hur man ska garantera att ny kärnkraft inte ges subventioner. Slutligen skulle jag vilja veta om det är en subvention att kärnkraftsägarna inte betalar sin egen försäkring.
Lise Nordin (MP):
Jag vill också säga tack till Anna-Karin Hatt som deltar i vår energipolitiska debatt i dag - och grattis på födelsedagen, förstås! Det är en viktig diskussion, som utgår från att utsläppen av klimatgaser ökar. Hur kan den svenska energipolitiken på bästa sätt delta i en lösning av den utmaningen?
Miljöpartiet bedömer att Sverige gör störst nytta genom att utveckla förnybar teknik som vi kan leverera till resten av världen på ett effektivt sätt och som kan bidra till de delar av världen som i dag inte har någon koldioxidsnål energiproduktion. Därför är vi väldigt kritiska till att regeringen skär ned stödet till förnybar energi och energieffektivisering.
Frågan väcks därför hur regeringen och Anna-Karin Hatt menar att Sverige ska bidra till lösningen i fråga om att minska koldioxidutsläppen för energiproduktion när man skär ned på det förnybara. Anna-Karin Hatt sade i sitt anförande att det nu är viktigt att ställa om energisystemet. Då undrar jag och Miljöpartiet: Till vad? Hur ska man ställa om energisystemet? Vi har i dag diskuterat vad regeringens energiöverenskommelse egentligen innebär.
Kommer det att bli ny kärnkraft eller inte? Det är den avgörande frågan. Det som enligt branschen avgör om det blir ny kärnkraft är huruvida branschen kommer att ges något statligt stöd eller inte. Nu har det gått ett och ett halvt år sedan regeringen fick uppdraget att återkomma till riksdagen med garantier för att ny kärnkraft inte ges några subventioner.
Man har i dag chansen att förtydliga subventionsfrågan när Miljöpartiets motion, som innebär att kärnkraften ska betala ett fullt skadeståndsansvar i sin egen försäkring, behandlas. Det förslaget har allianspartierna i civilutskottet sagt nej till. Jag vill fråga Anna-Karin Hatt om hon delar bedömningen att det inte är en subvention vad gäller det begränsade skadeståndsansvar som kärnkraften i dag har.
Lise Nordin (MP):
Anna-Karin Hatt säger att det förnybara växer i rekordfart. Jag undrar hur man kan göra den bedömningen. Enligt de handlingsplaner som alla medlemsländer har skickat in till EU-kommissionen ligger Sverige i bottenskiktet vad gäller utbyggnadstakten i fråga om förnybart. Vi är näst sämst. Det enda land i EU som ligger efter oss i utbyggnadstakt i fråga om förnybar energi är Lettland. Sverige har en stor andel förnybar energi tack vare att vi har en utbyggd vattenkraft och att vindkraften växer.
Men totalt sett saktas utbyggnadstakten ned. Det beror förstås på den politik som förs. Man skär också ned stödet till utbyggnad av förnybar energi. Jag tycker att frågan om skadeståndsansvaret när det gäller kärnkraften och att regeringen har höjt det till 12 miljarder kronor måste ses i ljuset av vad en kärnkraftsolycka bedöms kosta.
Kärnkraftsolyckan i Fukushima beräknas kosta den japanska staten ungefär 1 000 miljarder kronor, och det är bara i det skede man befinner sig i nu. Man tror att beloppet på prislappen kan bli dubbelt så högt. 12 miljarder, som man kräver de svenska kärnkraftverken på, blir en bråkdel. Slutsatsen är att det är de svenska skattebetalarna som får agera försäkringsbolag om en olycka skulle ske. Man kan räkna på vad det blir per person.
Om man tar 1 000 miljarder för olyckan i Fukushima minus de 12 miljarder som de svenska kärnkraftsägarna tvingas betala och delar det på alla människor som bor i Sverige innebär dagens villkor att varje svensk skulle tvingas betala strax över 100 000 kronor om en olycka skulle ske i våra kärnkraftverk i Sverige. Innan vi höjer skadeståndsansvaret till vad en olycka i ett kärnkraftverk beräknas kosta är kärnkraften subventionerad. Regeringen har lovat att det inte ska vara några subventioner.
Men eftersom vi inte får något besked har vi en passivitet i hela branschen. Vattenfall har under hösten gett väldigt olika besked om huruvida de vill bygga ny kärnkraft eller inte eftersom de inte vet vad regeringen kommer att landa i. Jag vill fråga Anna-Karin Hatt: När kan vi tänkas få klarhet? När kan vi i den här kammaren och energibranschen få klarhet i vad regeringen anser är en kärnkraftssubvention?
Lise Nordin (MP):
Försvarsminister Sten Tolgfors tycks inte vilja kännas vid de delar av Försvarsmaktens instruktioner där det står att man ska ta hänsyn och bidra till utbyggnaden av vindkraft. Än en gång hänvisar försvarsministern till att försvarets enda intresse skulle vara landets säkerhet. Så är det inte längre, och det tycker jag är klokt, eftersom Försvarsmakten inte är det enda samhällsintresset längre, utan man bör kunna kompromissa med andra samhällsintressen.
I Sten Tolgfors svar på min interpellation står det att Försvarsmakten i sin årsredovisning redovisar på vilket sätt man bidrar till detta mål. Jag ska än en gång be Sten Tolgfors förtydliga för mig, om jag har missat det, var i årsredovisningen detta nämns, för jag hittar inte ordet "vind" eller "vindkraft" en enda gång.
Min bedömning är därför att Försvarsmakten inte tycks vara villig att över huvud taget ta i frågan om situationer där vindkraften stoppas på grund av Försvarsmaktens flygplatser. Jag delar Sten Tolgfors bild av att miljödomstolen brukar gå på Försvarsmaktens yttranden och det enbart. Därför innebär situationen att Försvarsmakten i dag har ett veto.
Miljödomstolen väger inte alls olika samhällsintressen mot varandra, för den skrivningen, juridiskt, i miljöbalken är sådan att Försvarsmaktens intressen går före. Det är ett väldigt stort ansvar man har gett Försvarsmakten, och därför är det också väldigt viktigt att man kan var ödmjuk och se att det finns fler intressen. Det är inte alls så att Försvarsmakten enbart skriver ett remissyttrande kring sin egen ståndpunkt; det innebär de facto ett veto i de här frågorna.
Jag vill slutligen upprepa att detta tycks vara ett svenskt fenomen. Situationen tycks inte finnas i något annat land, utan exempelvis i Danmark, Brasilien och USA tycks försvaret kunna samsas med vindkraftsutbyggnaden. Vad är det som gör att de svenska förutsättningarna omöjliggör att JAS Gripen kan flyga runt vindkraftverk? Vindkraft blir en allt vanligare företeelse i världen, och ett modernt flygvapen bör kunna hantera ett vindkraftverk.
Slutsatsen blir att de svenska JAS Gripen är helt verkningslösa i alla länder som har vindkraftverk.
Lise Nordin (MP):
Även jag vill uttrycka min glädje över Centerpartiets beslut på sin stämma. Man vill ha ett lagstiftat förbud mot uranbrytning. Det innebär, som sagt, att vi i denna riksdag kan nå en majoritet och därmed förbjuda uranbrytning. Miljöpartiet har i år, precis som vi gjort många andra år, väckt en motion där vi föreslår en utredning syftande till ett förbud mot uranbrytning. Uranbrytning är en verksamhet som har en enorm miljöpåverkan.
Ett av de kanske tydligaste bevisen på att uranbrytning är en icke önskvärd verksamhet kan man få om man tittar på var det runt om i världen bryts uran. Såvitt jag kunnat hitta finns det inte något enda område i hela världen där uran bryts och det inte bor en utsatt befolkning.
Sverige köper i dag ganska mycket uran bland annat från Namibia och Uzbekistan, och vi köper från delar av Kanada och Australien, som visserligen är rika länder, men enbart från områden där en ursprungsbefolkning bor - indianer i Kanada och aboriginer i Australien.
Just situationen att det är ekonomiskt och demokratiskt svaga grupper som i dag drabbas av uranbrytning tycker jag är ett av de tydligaste exemplen på miljöorättvisa. Sverige har också, som sagt, haft brytning - fram till år 1969 utanför Skövde i Ranstadsverket. Den verksamheten upphörde därför att man såg spår av olika miljögifter i grundvattnet. Den lokala protesten blev alldeles för stor.
I dag har kommunerna möjlighet att säga nej till brytning; man har möjlighet till veto mot själva brytningen men inte mot prospekteringen. Vi vet att priset på uran i världen har stigit. Därför börjar det bli ett ökat tryck från många utländska företag på att ännu en gång bryta uran i Sverige. Man kan ju tjäna pengar på det. Annie Lööf har i den här interpellationsdebatten framhållit att vi har ett regelverk för brytning av bland annat uran.
Men de här företagen gör bedömningen att de skulle kunna bryta uran i Sverige. Annars skulle de inte investera hundratals miljoner i att leta efter uran. I Sverige befinner vi oss alltså nu i en situation där det behövs en politisk ståndpunkt kring huruvida man vill ha uranbrytning eller inte. Regelverket i sig ger uppenbarligen inte någon tydlig riktlinje. Vi har kommunpolitiker från samtliga partier på flera av de här orterna, bland annat i Skövde, där man är enig om att inte vilja ha brytning. Man söker hjälp från oss i riksdagen och ber om tydlighet.
Man önskar ett förbud mot uranbrytning så att man kan få andas ut och slippa den kamp mot de utländska uranbrytningsföretagen som pågår år ut och år in. Det är dags för ett politiskt klargörande av var regeringen står i frågan om uranbrytning. Jag bjuder gärna in Annie Lööf och Centerpartiet till att rösta för den motion som vi väckt och som är i enlighet med den politik som Centerpartiet uttryckt på sin stämma om att förbjuda uranbrytning i Sverige.