KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tobias Billström (M):
Luciano Astudillo har mot bakgrund av den rådande bristen på mottagandeplatser avseende ensamkommande barn frågat vilka initiativ integrationsministern avser att ta i syfte att få fler kommuner att ta emot ensamkommande barn. Frågan har överlämnats till mig för besvarande. Som interpellanten nämner är det inte enbart i Sverige som vi har sett en ökning av antalet ensamkommande barn. Detta är en generell trend, och frågan har också diskuterats på EU-nivå.
Under det svenska ordförandeskapet har rådet för rättsliga och inrikes frågor riktat en begäran till kommissionen att till början av 2010 ta fram en handlingsplan avseende ensamkommande barn. Ordförandeskapet har också föreslagit att behovet av åtgärder på EU-nivå när det gäller de ensamkommande barnen ska lyftas fram i Stockholmsprogrammet.
Vad gäller mottagandet av ensamkommande barn i Sverige vill jag först påminna om att en enig riksdag beslutade om genomförandet av den reform som innebar att kommunerna från och med den 1 juli 2006 tog över ansvaret för ensamkommande barns boende. En av utgångspunkterna för reformen var att kommunerna genom sitt ansvar för den sociala barn- och ungdomsvården har den rätta kompetensen för mottagandet av ensamkommande barn och att man genom reformen skulle stärka skyddet för dessa barn.
Redan i vårpropositionen 2007 initierade regeringen ett antal åtgärder i form av bland annat både höjda och mer enhetliga ersättningar till kommunerna i syfte att förmå fler kommuner att underteckna överenskommelser om mottagande av ensamkommande barn. Trots att vi under den senaste tiden fått ett antal glädjande besked från kommuner som tecknat nya överenskommelser eller utökat antalet platser i befintliga överenskommelser med Migrationsverket räcker inte de nuvarande platserna till.
Staten har genom Migrationsverket ett övergripande ansvar för att samordna, planera och ingå överenskommelser om mottagandeplatser för ensamkommande barn. Dessutom utövar länsstyrelserna tillsyn över det kommunala mottagandet av dessa barn. Det är dock viktigt att betona att utgångspunkten för den gällande ordningen är socialtjänstlagen som föreskriver att kommunerna har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunerna, inklusive de ensamkommande barnen, får det stöd och den hjälp som de behöver.
Tobias Billström (M):
Det är inte utan att man påminns om de ord som lär har förekommit i ett socialdemokratiskt statsråds manuskript en gång, med rödpenna i kanten: Argumentationen svag, höj rösten! Det lät ungefär så på Luciano Astudillo. Jag har räckt ut handen till Marie Engström som jag tycker här i kväll har visat prov på mycket större ansvarstagande än du som socialdemokrat.
Hon har sagt att hon är beredd att tillsammans med mig föra ett samtal med de kommunpolitiker i hennes hemlän Värmland som ännu inte har tecknat avtal. Jag räcker ut samma hand till dig, Luciano Astudillo. Är du beredd att tillsammans med mig tala med de övriga 30 kommunerna i Skåne - sist jag tittade efter var det tre som hade tecknat avtal med Migrationsverket - oavsett om de är borgerliga eller socialdemokratiska? Är du beredd att göra det eller inte?
Det är ingen fråga här i kammaren i kväll. Det är ju en fråga som vi får återkomma till. Precis, och det är en fråga som vi får återkomma till. När det gäller den grundläggande frågan om ansvaret säger jag det som jag har sagt under hela den här interpellationsdebatten: Regeringen är ansvarig för lagstiftningen och för de ekonomiska förutsättningarna och kommer att ta det ansvaret fullt ut.
Men om inte fler kommuner självmant tecknar avtal med Migrationsverket måste vi som representerar de politiska partier som ingår i kammaren samfällt uppvakta våra kommunpolitikerkolleger och föra debatten och diskussionen med dem. Det ansvaret kan ingen av oss, oavsett vilket politiskt parti som vi representerar, frånhända oss.
Vi har alla kommunala kolleger där ute som inte har velat teckna avtal med Migrationsverket. Det är ingenting som vi kan komma ifrån, oavsett hur vi vrider och vänder på oss. Det avslutar jag med som en uppmaning till samtliga.
Tobias Billström (M):
Jag noterar att alla andra ägnar sig åt pajkastning utom Luciano Astudillo. Så låter det från talarstolen, och så kan man naturligtvis resonera. Jag tycker att det är bra om människor läser det socialdemokratiska förslaget och jämför det med Miljöpartiets och Vänsterpartiets förslag, som ju är helt annorlunda och som innebär att man säger fullständigt nej till vad ni har föreslagit.
Så sent som i går fick vi dessutom veta via Sveriges Television att den grupp som har ägnat sig åt att förhandla i de här frågorna i den rödgröna röran är nedlagd. Det gick inte att komma överens, sade Kerstin Holm i Sveriges Television. Så mycket var det för det. Därmed vet vi också vad som väntar, för vi har varit igenom det här en gång tidigare.
Vi vet att i regeringsförhandlingarna kommer naturligtvis De rödgröna, era partner Vänstern och Miljöpartiet, att föra fram det ena konstiga förslaget efter det andra om flyktingamnesti. Och de kommer absolut inte att acceptera de förslag som du har presenterat här i dag. Vi har been there, done that, bought the T-shirt. Så är det. Vi vet precis vad det är vi får. Vi, däremot, har under den här mandatperioden tagit tag i de här frågorna.
Vi har kortat handläggningstiderna, som var den kanske viktigaste och avgörande frågan för att försöka få kontroll på något som höll på att eskalera bortom all kontroll. Vi är i dag nere i 4,2 månader i snitt i handläggningstid. Det är en stor framgång för den här regeringen och någonting som jag och Ulf Nilsson är mycket stolta över. Utöver det har vi i dag sjösatt de förslag som Migrationsverket nu genomför om utökade informationsinsatser, och vi har fått försörjningskravet på plats. Det behövs mer.
Jag är ödmjuk inför den här uppgiften. Det är inte lätt att få människor att fatta de rätta besluten om att bosätta sig i de regioner i Sverige där chansen till sysselsättning och boende är som störst. Men Luciano Astudillos idéer, som inte har någon som helst möjlighet att vinna framgång här i kammaren, var ju dödfödda innan de över huvud taget levererades.
I sakfrågan har vi, tycker jag, möjligen en samsyn när det gäller omfattningen av problemet, men definitivt inte när det gäller lösningarna.
Tobias Billström (M):
Tack för en intressant diskussion och debatt! Jag måste börja med att säga att frågan om handläggningstider inte är politikerkäbbel. Det är oerhört viktigt att det går fort, effektivt och snabbt men också rättssäkert till när man gör utredningar och fattar beslut.
Om nu skolgång för tillståndslösa är så viktigt, Veronica Palm, kan man retoriskt fråga sig: Varför ingick inte detta i den utredning som tillsattes tidigare? Naturligtvis kan jag svara på den frågan själv. Det beror på att det inte är så enkelt. Det är ganska komplicerade frågor. Komplicerade frågor måste, om man vill vara säker på vad man åstadkommer, få ta lite tid. Över huvud taget är det en grannlaga uppgift att hantera de här frågorna.
Vi har fått höra här i dag att man tycker en massa. Nyss var det fel att vi tillsatte en utredning. När vi nu har tillsatt utredningen är det helt plötsligt också fel. Då har den kommit till för sent. Den en minuten ska vi utreda, säger Veronica Palm, och tycker att det är viktigt att vi gör det. Nästa minut säger du att ni redan är överens mellan s, v och mp om vad ni vill åstadkomma på området och att det därför inte behövs någon utredning. Vi har redan bestämt vilken färdriktning vi har, säger du. Så kan man inte resonera. Man måste vara seriös.
Anta att det kartläggningsbetänkande som vi har tagit fram visar att det inte finns någon skillnad när det gäller tillämpning av synnerligen ömmande omständigheter. Om de jurister som är tillsatta kommer fram till det - kommer vi då hypotetiskt att få en debatt i den här kammaren av samma slag som vi har haft nu? Det tycker jag är en intressant fråga. Vi kommer väl att ha anledning att komma tillbaka hit under nästa mandatperiod. Jag kommer i varje fall mycket gärna hit som statsråd och förklarar och försvarar regeringens politik på området.
Den har levererat bättre resultat och varit tydligare. Alliansen har visat att det går att skapa ordning och reda på området med intensiva diskussioner och dessutom kanske, om vi jämför med det andra alternativet, med inriktningen att man tycker på samma sätt och vill bli överens.
Tobias Billström (M):
Aleksander Gabelic har frågat mig vad jag avser att göra för att se till att kristna irakier som söker asyl i Sverige får sina mänskliga rättigheter tillvaratagna och inte avvisas med risk för sina liv.
Jag vill inledningsvis hänvisa till vad jag nyligen har uttalat i mina svar på frågor om utvisning av kristna irakier av Göte Wahlström, om utvisning av kristna irakier och återvändandeavtalet liksom om utvisningar av kristna irakier och homosexuella i förhållande till Genèvekonventionen, båda av Anne Ludvigsson, samt interpellation om avvisningar av kristna till Irak av Bodil Ceballos.
Vidare vill jag hänvisa till utrikesministerns svar på frågor om självstyre för kristna i Irak av Aleksander Gabelic .
Genom Europeiska unionen och FN samt i samtal med irakiska företrädare fortsätter regeringen att uppmärksamma frågan om efterlevnaden av de mänskliga rättigheterna i Irak. Skyddsgrunderna i 1951 års flyktingkonvention är i sin helhet införda i utlänningslagen.
Därutöver ger utlänningslagen skydd i enlighet med andra internationella överenskommelser som Sverige åtagit sig att följa. Utlänningslagen ger även skydd i vissa situationer som inte omfattas av någon internationell överenskommelse. Var och en som söker asyl i Sverige får en individuell prövning av sitt skyddsbehov i enlighet med utlänningslagen.
Det är Migrationsverkets och migrationsdomstolarnas uppgift att på de skäl som anförts och det underlag som presenterats i ett ärende eller ett mål besluta om det finns grund för uppehållstillstånd i det enskilda fallet. Mot den här bakgrunden ser jag inte att det finns behov av några åtgärder från min sida.
Tobias Billström (M):
Även jag vill tacka interpellanten och övrig debattör för en bra och konstruktiv diskussion i en fråga som är ganska svår. Jag tycker att det är bra att diskussionen har kretsat kring frågan om kunskap och vetskap. Det tycker jag är viktiga element i det här sammanhanget. Därför är det angeläget att understryka att den svenska instans- och processordningen för att avgöra asylärenden vilar på ett antal viktiga pelare som garanterar rättssäkerheten.
I det här sammanhanget är det viktigt att peka på att det är sakskälen som bedöms, den enskilde personens, som det står, välgrundade fruktan för hot eller förföljelse. Det sker med utgångspunkt i tesen om fri bevisprövning. Man har rätt att lägga fram precis vilka bevis man vill inför domstolen. Det finns inga inskränkningar i det avseendet.
Vad gäller frågan att regeringen skulle gå in och fatta beslut i enskilda ärenden eller om grupper är det min tro att en sådan ordning ganska snabbt skulle undergräva tilltron till systemet.
Jag tror att det är mycket bättre att lagfarna domare med hjälp av sin kunskap och kompetens avgör de här frågorna, precis som riksdagen önskade att det skulle bli när man införde det här systemet, och att politikerna hålls så långt borta från systemet som möjligt. Vi ser att det kommer vägledande domar som etablerar praxis på det här området. Aleksander Gabelic lyfte fram ett hypotetiskt exempel.
Jag tror att många automatiskt skulle säga att sådana beslut om man skulle ha fattat dem kollektivt på 30-talet skulle ha varit positiva, givet vetskapen om historien. Men vad garanterar det? Vem kan säga att vi inte i själva verket i så fall hade fått beslut som hade gått i rakt motsatt riktning? Nej, det är bättre med individuella skäl och en individuell rättssäker prövning.
Det tycker jag är den bästa garantin.
Tobias Billström (M):
Börje Vestlund har frågat mig om jag är beredd att ta initiativ till att ett moratorium för avvisningar av hbt-personer införs snarast och till att EU:s medlemsländer stoppar avvisningar av hbt-flyktingar till Irak.
Börje Vestlund har också frågat vilka åtgärder jag på längre sikt är beredd att initiera för att riksdagens beslut om asyl till personer som förföljs på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet också får genomslag i praktiken.
När det gäller Börje Vestlunds första fråga, om initiativ till ett moratorium för avvisningar av hbt-personer, vill jag hänvisa till mitt svar den 10 september 2009 på Börje Vestlunds fråga om införande av moratorium rörande hbt-flyktingar från Irak .
Enligt utlänningslagen är en person att anse som flykting om han eller hon på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till viss samhällsgrupp känner välgrundad fruktan för förföljelse. Det som avgör om en asylsökande ska få stanna som flykting är om han eller hon, mot bakgrund av de individuella omständigheterna i det enskilda fallet, riskerar förföljelse.
Omständigheterna utgörs av den asylsökandes egen berättelse tillsammans med vad som är känt om förhållandena i hemlandet. Migrationsverket och migrationsdomstolarna gör en samlad bedömning av de uppgifter som framkommer i ärendet. Självklart ska den svenska regeringen fortsätta att driva frågor om hbt-personers grundläggande rättigheter i EU-sammanhang men det är varje medlemsstats ansvar att fatta beslut i enskilda asylärenden.
Vad gäller frågan om att bevilja asyl till personer som förföljs på grund av sin sexuella läggning eller könsidentitet så utgår jag från att Migrationsverket och domstolarna tillämpar den aktuella bestämmelsen på ett korrekt sätt. Som jag tidigare nämnt har regeringen anvisat Migrationsverket att i utbildnings- och kompetenshänseende uppmärksamma hbt-personers situation.
Mot den här bakgrunden ser jag inte att det föreligger behov av åtgärder från min sida.
Tobias Billström (M):
Till interpellanten vill jag säga att även jag tackar för debatten, som jag tycker har varit intressant och viktig. Jag har ingen annan uppfattning om det är så att Bodil Ceballos tycker att vi ska ha en legal väl fungerande och reglerad invandring till Sverige med många vägar för den som vill komma hit och samtidigt en väl fungerande asylrätt. I så fall är vi alltså överens, men då måste vi också vara överens om vad som händer med dem som får avslag.
Jag vänder mig lite mot och kan inte låta bli att kommentera synpunkten att nästan ingen får lov att stanna. Nu tar väl Bodil Ceballos ändå i väldigt mycket. År 2007 fick Sverige ta emot 60 procent av de asylansökningar som irakier lämnade in till Europeiska unionen. Av dessa 60 procent asylsökande fick 70 procent lov att stanna.
Att nästan ingen får lov att stanna i Sverige är alltså inte korrekt. Jag måste återge vad UNHCR:s högkommissarie António Guterres sade vid sitt senaste besök när jag hade presskonferens med honom och han fick en fråga om hur han såg på att UNHCR och Sverige inte alltid är överens och om vad han tyckte om den svenska asylpolitiken.
I princip ordagrant sade han: Om jag ska kritisera de länder som jag inte tycker följer de kriterier som vi har ställt upp får jag kritisera i stort sett alla andra stater innan jag slutligen kommer till Sverige. Om det är ord från den person som anförtrotts ansvaret för UNHCR sover i varje fall jag ganska gott på nätterna.
Jag vet inte hur det är med Bodil Ceballos, men min uppfattning i ansvarsfrågor är att den som får avslag på sin asylansökan ska lämna Sverige. Det ska ske värdigt, humant och med respekt för de mänskliga rättigheterna. Det är fullt möjligt att genomföra återvändandet på det viset. Det åvilar polisen att se till att detta fungerar. Min uppfattning är att skillnaden ibland går mellan oss som tycker att människor ska återvända och dem som inte ställer upp på den enkla principen.
Tobias Billström (M):
Amineh Kakabaveh har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att kvinnor, som ännu inte beviljats permanent uppehållstillstånd och som misshandlats av sin partner, får stanna i Sverige och vilka åtgärder jag avser att vidta för att dessa kvinnor får nödvändigt skydd och stöd. Hon har också ställt motsvarande frågor beträffande barnen till dessa kvinnor.
Enligt 5 kap. 16 § utlänningslagen får en utlänning som under en tvåårsperiod har beviljats tidsbegränsat uppehållstillstånd på grund av familjeanknytning beviljas ett permanent uppehållstillstånd om förhållandet fortfarande består. Bestämmelsen innehåller dock en särskild skyddsregel.
Enligt regeln får nämligen fortsatt uppehållstillstånd ges, trots att förhållandet har upphört före tvåårsperiodens utgång, om det har upphört främst på grund av att utlänningen, eller utlänningens barn, i förhållandet har utsatts för våld eller för annan allvarlig kränkning av sin frihet eller frid.
Genom en lagändring i juli 2007 tydliggjordes socialtjänstens ansvar för att våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld får det stöd och den hjälp de behöver. Detta ansvar gäller oavsett om tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd har beviljats kvinnan och barnen.
I samband med lagändringen fick dessutom Socialstyrelsen en rad uppdrag som syftar till att öka kunskapen om och kvalitetsutveckla socialtjänstens arbete med våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnar våld. Som en del i ambitionshöjningen och kvalitetsutvecklingen förstärktes också tillsynen av socialtjänstens arbete på det här området. Även rättsväsendet, särskilt polis och åklagare, har en viktig roll i att skydda och hjälpa dessa kvinnor och barn.
Den stora satsning regeringen genomför under mandatperioden genom handlingsplanen för att bekämpa mäns våld mot kvinnor innehåller en rad åtgärder som bidrar till att stärka skyddet för bland annat denna grupp.
Tobias Billström (M):
Det är en angelägen och viktig fråga som lyfts fram i den här interpellationen. Jag vill börja med att slå fast att regeringens position är mycket tydlig när det gäller detta. Om vi har en situation där en kvinna blir misshandlad av sin man ska denna kvinna, oavsett om hon är svensk medborgare eller har tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd, naturligtvis kunna vända sig till myndigheter och få skydd på olika sätt.
Det handlar dels om det arbete som bedrivs av polis och åklagare - den person som misshandlar ska naturligtvis lagföras - dels om socialtjänsten och det arbete som man bedriver på kommunal nivå för att till exempel hjälpa de här kvinnorna till ett skyddat boende eller motsvarande. För en kvinna som befinner sig i landet med ett uppehållstillstånd, det må vara tillfälligt eller permanent, kan situationen vara mer komplicerad.
Jag är glad att Amineh Kakabaveh i sin interpellation och i sitt anförande visar hur komplex situationen kan vara för den som kommer till ett land och inte har kunskap om hur vårt samhälle fungerar. Det är också därför som riksdagen i bred enighet beslutade att skapa en sådan skyddsbestämmelse som tas upp i interpellationen. Regeringen har studerat det här.
På regeringens uppdrag har verket förra året avlämnat en rapport om tillämpningen av bestämmelsen. Statistiken visar mycket tydligt att andelen bifall i förlängningsärenden generellt är mycket hög. Den är mellan 97 och 98 procent. I princip alla som lämnar in en ansökan får bifall. Antalet ärenden där våld och kränkning har åberopats som grund för ansökan är dock få.
Därför anser regeringen att det är viktigt att vi följer upp utvecklingen och statistiken på det här området. Amineh Kakabaveh hänvisar också till Roksrapporten som beskriver de här kvinnornas utsatta situation och ställer sig frågande till att Migrationsverket inte redovisar statistik angående relationer som avslutas innan det tillfälliga uppehållstillståndet gått ut.
Mitt svar på den här frågan är ungefär likadant som det jag nyss gav, det vill säga att de här kvinnorna befinner sig i en mycket utsatt situation. Just därför är skyddsbestämmelsen, som ger möjligt till tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd, så viktig för att de här kvinnorna ska kunna bryta upp ifrån förhållande och ändå ha möjlighet att få fortsatt uppehållstillstånd.
Regeringen tycker därför att det är viktigt att följa upp statistiken på det här området och se till att de människor som blir utsatta för kränkningar och misshandel - och en del kvinnor har kanske dessutom barn med sig i förhållandet - kan få ett skydd som är värdigt det här landet. Det är viktigt och angeläget att hitta en balans i de här frågorna, och det strävar jag som migrationsminister och regeringen som helhet efter.
Tobias Billström (M):
Låt oss börja med att rekapitulera lite vad som faktiskt har hänt och vad som gäller statistiskt. Sven-Erik Österberg frågar naturligtvis vad vi från regeringens sida har gjort för att komma till rätta med frågorna. Han beskriver vad som har hänt med bärplockarsituationen som ett stort samhällsproblem. Det kan vara viktigt att påminna om att alla faktiskt inte har blivit lurade.
Av de ca 4 500 bärplockarna har det uppdagats att det i ca 80 procent av fallen ändå verkar ha gått bra. Av de 4 500 bärplockarna som i år har beviljats arbetstillstånd är det så många som 2 300 som har haft tillstånd att plocka bär tidigare år som har återkommit. Hur rimmar det med Sven-Erik Österbergs domedagsprofetia från talarstolen?
Om människor kommer tillbaka år efter år och upplever att systemet fungerar måste vi ställa oss frågan om det är något positivt. Ja, rimligen. Vi ska inte glömma bort den stora gruppen bärplockare som vi inte har läst om i tidningarna och som det faktiskt har gått bra för. Säsongen 2010 är den första någonsin som bärplockarna har omfattats av kollektivavtal. Det har inte funnits tidigare.
Det vore en rimlig fråga att rikta till Sven-Erik Österberg, som har ingått i tidigare regeringar, varför ni inte tog initiativ till att se till att kollektivavtal kom på plats för den här gruppen? Varför var det den borgerliga regeringen som gjorde detta, inte en socialdemokratisk? Det kan vara viktigt att peka på. Det finns också fall där det är helt uppenbart att det handlar om rent kriminell verksamhet. Det har alltså ingenting att göra med arbetskraftsinvandring eller migrationsregler.
Ett företag som går i konkurs efter det att ägaren har försvunnit med företagets pengar har väldigt lite att göra med arbetskraftsinvandringsreglerna, och det har inte någonting att göra med mitt ansvarsområde som migrationsminister utan faller möjligen närmast under justitieministerns ansvarsområde. Bärplockarna som då var anställda i Sverige kunde dessutom söka statlig lönegaranti, vilket har inneburit att vi också har tagit ett ansvar för den här gruppen. Vi följer nu från regeringens sida upp reformen.
Vi tycker att det är viktigt att konstatera de saker som fungerar. Det grundläggande regelverket finns på plats. Bärplockare omfattas av samma regler som andra arbetstagare från tredjeland. Men bärplockarproblematiken är inte, som sagt var, en konsekvens av de nya reglerna för arbetskraftsinvandring. Säsongsarbete som särskild grund för tillstånd förekom redan innan de nya reglerna för arbetskraftsinvandring infördes, och redan då fanns en hel del problem av skiftande karaktär.
Men det finns saker som vi bör jobba med: informationen till de människor som kommer till Sverige och frågan om den når rätt personer i rätt tid. Här kan nog göras mer, plus att bärbranschen också kan göra mer. Livsmedelsföretagen kan ställa krav på bärgrossisterna, bärgrossisterna kan ställa krav på bäruppköparna och bäruppköparna kan ställa krav på de kontaktbyråer som rekryterar människor.
Summa summarum tycker jag att det är många parter som bör ta sitt ansvar i detta sammanhanget, och vi kommer även framgent att se till att så blir fallet.