KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern! Vi kommer in på en annan form av gemensam aktion från civilsamhället. Det är just begreppet grannsamverkan. Där talar vi om någonting positivt. Ministern tangerade det. Grannsamverkan är ett samlingsnamn för åtgärder som innebär att boende i ett område bildar ett brottsförebyggande nätverk.
Grannsamverkan innebär att grannar och närområdet går samman och förebygger kriminalitet. Där kan man vidta olika åtgärder som bevakning, märkning av ägodelar och rapportering av brott till polisen, och man är vittnen. Det förekommer inte minst i småbåtshamnar som har blivit väldigt utsatta för stölder av båtmotorer. Det är lågt hängande frukter som plockas från vattnet under dygnets mörka timmar.
Grannsamverkan är den goda delen. Men det är också viktigt att grannsamverkan får stanna vid att vara grannsamverkan och inte behöver övergå i någonting annat. Där är gränsen ibland hårfin.
Det är väldigt viktigt att man från myndigheter och ordningsmakten har ett vakande öga på att grannsamverkan stannar vid detta och inte urartar från att vara några som bevakar ett område och rapporterar till att vara en större grupp som bevakar området men också gör egna insatser och låter bli att rapportera.
Då har grannsamverkan väldigt raskt övergått till ett medborgargarde. Att det inte ska gå den vägen är ett politiskt ansvar som ligger på kommunen med att ordna samhället, stadsbyggnaden och bevakning på ett bra sätt som gör att människor inte ska kännas vid detta.
Men det åligger också det statliga ansvaret att det finns en ordningsmakt som ganska snabbt kan reagera när sådant här händer. Samhället bygger på trygghet och tillit. När tryggheten och tilliten inte finns uppstår situationer när människor känner att de behöver ta makten i egna händer.
Från moderat håll hävdar vi att Sverige ska fungera och polisen finnas där och när vi behöver den. Vi har presenterat att 2 000 nya poliser ska kunna utbildas under de kommande fyra åren. Till det läggs nästan 2 miljarder kronor i vår budget. Det handlar om att rekrytera, att utbilda och också att behålla poliser.
Jag har mött poliser som i dag emellanåt tyvärr känner sig smått uppgivna över en brottslighet som ändrar karaktär och gör att de inte kan vara med på plats. Det som ligger bakom är tyvärr utanförskapet. Att människor står utanför är det största gissel som vårt samhälle har. Detta är inte någonting som uppfanns under regeringens första två år.
Det uppfanns inte heller under alliansregeringens tid. Det är någonting som vi tyvärr fått ärva under ett antal decennier. Det är strukturellt. Det har byggts upp i ett samhälle där man inte har värderat värden som rätten att göra rätt för sig och där många människor har uteslutits ur arbetsgemenskapen.
Vi vill från moderat håll stärka polisens resurser att kunna vara på plats och därmed göra existensen av denna typ av medborgargarden helt onödig.
Hans Rothenberg (M):
Jag ska inte förlänga debatten om det som inte är någon egentlig åsiktsskillnad med att bara vräka ur mig ord i kammaren. Jag tar till mig ministerns signaler om att detta är någonting som är satt under högsta prioritet och kommer också att följa frågan. Jag tror att vi är många som kommer att följa frågan. Det är med oro man ser vad som händer. Många människor känner också oro när de är på gator och torg.
Tack för kommande goda insatser!
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar EU- och handelsministern. Välkommen till debatt i Sveriges riksdags kammare! Det är första gången, men inte sista. Det kan jag lova. Frågan om handelsförbindelser med Iran är ganska ny. Detta land, som ligger i mitten av den gamla handelsrutten Sidenvägen, har i ungefär 40 år varit borta från de traditionella handelsrutterna.
Orsaken är att Iran är och har varit en totalitär stat som på många sätt brutit mot de mänskliga rättigheterna och internationellt civiliserat umgänge. Många människor har flytt från Iran. Det bor miljontals människor utanför landets gränser.
Om de iranier som bor utanför Iran skulle bilda en egen stat skulle det vara en normalstor europeisk stat med ungefär 5-8 miljoner invånare. Sedan januari har nu handelssanktioner släppts. Efter att man kommit överens om ett avtal kring kärnkraftssanktionerna har man öppnat möjligheter för omvärlden att handla med Iran.
Det har därmed öppnats fantastiska möjligheter för Sverige. Med den iranska diaspora som finns runt om i världen och med de många iranier som finns i Sverige kan det här bli en fantastisk öppning. Men ingenting har egentligen förändrats vad gäller mänskliga rättigheter i detta land.
Ingenting har förändrats vad gäller yttrandefriheten, kvinnors möjligheter att agera på lika villkor och hbtq-personers möjligheter att bli respekterade och att inte behöva dömas till döden om de visar sin läggning.
Dödsstraffet är en realitet i Iran, och det används mot människor som inte visar sig ha samma värderingar som den styrande regeringen. Fru talman!
Iran kan bli en väldigt god handelspartner för Sverige, men det sker inte av sig självt. Handel är världens gemensamma språk. Vi behöver inte tala engelska, farsi eller svenska med varandra. Genom att handla med varandra förstår vi att vi måste dra nytta av varandra.
Det fungerar inte att vara otrevlig, kaxig och allmänt frånstötande om man vill göra affärer. Det blir inga affärer av detta. Handel har i alla tider kunnat öppna möjligheter, inte bara för att göra affärer, utan också för ett gott umgänge folk, nationer och människor emellan. Nu har Sverige möjlighet att gå i frontlinjen.
Jag skulle till att börja med vilja fråga handelsministern: Vilka frågor togs upp vid utrikesminister Zarifs besök i Sverige utöver kvinnors status? Tog ni upp yttrandefriheten? Tog ni upp hbtq-personers status? Tog ni upp dödsstraffen? Står det här på agendan för de kommande samtalen?
Vilken är regeringens plan för agerandet gentemot den iranska regimen? Hur ska vi lyckas upprätthålla och utveckla en civiliserad handelsrelation och samtidigt kunna föra en demokratisk dialog som leder någonvart? Det får inte bara bli ord.
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Låt mig läsa innantill ur Amnesty Internationals senaste årsrapport om Iran: "Myndigheterna inskränkte kraftigt yttrandefriheten, föreningsfriheten och mötesfriheten, och grep och fängslade journalister, människorättsförsvarare, fackligt aktiva och andra oliktänkande på vaga och alltför generella anklagelser.
Tortyr och andra former av misshandel av fångar var fortsatt vanligt och kunde utföras utan risk för efterräkningar; förhållandena i fängelserna var svåra. Bristfälliga rättegångar fortsatte att hållas, i vissa fall med dödsdomar som resultat." Myndigheterna fortsätter att begränsa yttrandefriheten, som egentligen är grunden för alla de andra friheterna.
Om man inte kan säga vad man tycker, känner och vill är det mycket annat man också begränsar. Man begränsar sin handlingsfrihet och sitt umgänge. Man begränsar i princip sin egen personlighet. Tortyr och misshandel är vardagsmat.
Det finns många iranier i Sverige som kan vittna om hurdana de här förhållandena har varit genom tiderna och att de inte heller har förändrats särskilt mycket. I kombination med bristfälliga rättegångar blir det en ohållbar situation. Låt oss stanna lite grann vid kvinnors rättigheter! Kvinnor är mindre värda än män enligt iransk lag.
Det går två kvinnor på en man. Vid en rättegång krävs det två kvinnliga vittnen för att svara upp mot ett manligt vittne. Det är så långt från jämställdhet och svenska värderingar vi kan komma. Att kvinnor är högre utbildade i Iran är inte detsamma som att de kommer att få bättre möjligheter att utvecklas.
Vi kan jämföra med ett annat land som är långt framskridet när det gäller kvinnors status på utbildningsmarknaden, nämligen Sydkorea. Där är kvinnorna bäst utbildade, men deras yrkeskarriär upphör vid 27-30 års ålder, och de kommer tyvärr aldrig tillbaka. Hög utbildning är tyvärr alltså inte en garant för detta. Jag vill också säga något om hbtq-personers situation.
En person som kommer ut som homosexuell i Iran kommer inte att vara homosexuell särskilt länge, för vederbörande kommer att dömas till döden. Det innebär att personer flyr landet. Detta är en verklighet för sannolikt drygt en tiondel av Irans befolkning. Här gäller det att på ett klokt sätt trycka på för att få Iran att ändra sig och framför allt förstå.
En förändring måste föregås av förståelse. Där behöver vi arbeta internationellt. Det är väldigt bra att regeringen tar upp de här frågorna. Det är bra att fackliga organisationer och andra intresseorganisationer är med på banan. Men jag tror att det behövs mer. Det behövs en internationell samverkan. Sverige behöver agera i armkrok med andra EU-länder, andra västländer och andra länder runt om i världen.
Vi är trots allt bara 10 miljoner av världens 7 miljarder, och Iran har 80-90 miljoner invånare. Vi är en liten spelare, men tillsammans kan vi bli starkare. Jag skulle vilja höra ministern svara på: Hur kommer Sverige att verka internationellt och i samarbete med andra för att nå framgång i de här frågorna, för det får inte ta 15-20 år?
Hans Rothenberg (M):
Det finns många saker som behöver förändras i Iran för att det ska bli ett land jämställt med europeiska länder. Korruptionen är en allvarlig faktor som hindrar mycket handel.
I handboken Nytt läge för svenska affärer i Iran som Business Sweden har tagit fram menar man att korruptionen är så allvarlig att den skadar ekonomin i sin helhet, och därmed skadar den också de länder som handlar med Iran och även Sverige. Iran går nu inte ensamt in i ett nytt skede. Det finns andra länder också som står på tur, till exempel Kuba.
Det är viktigt att vi använder handel som ett redskap för att öka möjligheten till höjd välfärd och högre välstånd i de länderna men också för att kunna få möjlighet att påverka ländernas utveckling i en demokratisk och humanitär riktning. Vi vet att det inte bara räcker med enkla artighetsfraser. Det har vi sett i relationerna med Kina och Saudiarabien. Här behövs det ett kraftfullt tag.
Ja, kvinnor är högt utbildade i Iran. Men det är fortfarande ett faktum att om en gift kvinna, hur välutbildad hon än är, vill åka till ett annat land och behöver söka visum kan hon inte få det om inte hennes man har skrivit under denna visumansökan. Det är ett exempel på hur missförhållandena är. Jag vill ställa en fråga till ministern i mitt sista inlägg.
I den rapport som Business Sweden har skrivit står det ingenting om de frågor som vi har diskuterat om mänskliga rättigheter, demokrati, dödsstraff och hbtq-personers villkor. Vill ministern att Business Sweden ska jobba hårdare med detta? I så fall väntar vi på en ny upplaga.
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret!
I stället var det tänkt att pengarna från inbetalade trängselskatter skulle användas direkt. Det här är ett upplägg som förutsätter en låg och stabil räntenivå, och det finns faktiskt ingen som kan garantera detta över tid.
Vi lever i dag i en värld där det finns negativ ränta; egentligen skulle man betala för att ha pengarna insatta hos banker. Så borde även Riksgälden kunna resonera. Det är alltså ett väldigt speciellt finansiellt läge som Sverige befinner sig i. Här har regeringen uppenbarligen slagit i budgettaket.
Det finns omständigheter som förklarar varför så har skett, och därför behöver man göra vissa manövrar. Jag tycker att det är viktigt att vi i Sveriges riksdag diskuterar det här. Jag tycker också att det är viktigt att vi i riksdagen får reda på ministerns och regeringens hållning inför hur man ska hantera det här.
Detta väcker nämligen väldigt stor oro, inte minst bland de västsvenskar och göteborgare som lever mitt i en debatt kring Västsvenska paketet. Man kan ha vilka åsikter man vill om paketet och delar av detsamma. Det finns ju en tågtunnel under Göteborg som har diskuterats i någon bisats någon gång.
Men det är inte det frågan handlar om, utan det handlar om att det är ett gigantiskt projekt som inte får utsättas för en skör finansiering. Därför har jag ställt denna interpellation till statsrådet. Jag har fått ett svar här som nästan är förvånansvärt tydligt. Men det är bra med tydliga svar. Jag gillar det.
I svaret sägs att detta inte kommer att påverka finansieringen och inte heller riskera Västsvenska paketets genomförande. Jag vill ändå i sammanhanget ställa en kontrollfråga: Man gör den här manövern i ett läge med låg ränta. Vad händer den dagen då räntan sticker i väg upp?
Är ministern och regeringen lika tydliga med att den här manövern, som man skulle kunna benämna som ett trixande, är så vattentät att detta inte kommer att riskera någonting kring Västsvenska paketets genomförande?
Hans Rothenberg (M):
Det är ju så när det gäller den här diskussionen som försiggår i samhällsdebatten att det finns en anledning till att man känner en viss oro. Med Akademiska Hus har det varit så att man har använt utdelningen där till statsbudgeten.
Att man använder trängselskatten som en budgetregulator är i sammanhanget någonting som inte borde ske och som under normala omständigheter inte hade varit gängse.
Jag skulle egentligen vilja fråga om ministern tycker att det är etiskt rätt att göra de här laborationerna kring det hela, inte minst med tanke på den laddade diskussionen kring frågan om trängselskatt och delar av Västsvenska paketets genomförande. Är det etiskt bra att göra detta?
Hans Rothenberg (M):
En anledning till att jag väcker frågan är den ganska nyligen uppstartade debatten. Det är många som hör av sig och är oroliga och vill diskutera. Trafikverket är ett statligt verk. Då är frågan: Är inte deras utgifter en del av statens totala utgifter?
Kan det verkligen vara så att utgiftstaket är så slappt formulerat att det inte inkluderar utgifter inom de statliga verken? Siffertrixande är ett ord man skulle kunna använda i sammanhanget.
Mitt syfte med den här interpellationen är faktiskt att få det tydliga svaret från ministern att det inte kommer att påverka genomförandet, att det inte kommer att riskera att delar av det här inte genomförs och även att det inte kommer att bli dyrare. Det svaret är jag tacksam över att ha fått. Skulle verkligheten bli någon annan, vilket jag verkligen inte hoppas sker, får jag återkomma i sammanhanget.
Hans Rothenberg (M):
Jag tackar ministern för svaret. Som bekant pågår det en process som gäller kommissionens och i detta fall kommissionär Malmströms förslag på ett nytt slags domstolssystem för investeringstvister. Det hänger ihop med TTIP, det vill säga frihandelsavtalet mellan EU och USA. Tanken är att en EU-position ska tas fram under den närmaste tiden med intentionen att sedan lämna över förslaget till USA.
Det måste finnas öppna, tydliga och stabila villkor för att internationella investeringar ska kunna öka, vilket är bra för jobb och tillväxt. För Sverige är det en helt avgörande fråga, inte minst i förhållande till USA. I detta fall finns det dock redan ett väl fungerande tvistlösningssystem. Det kallas ISDS. Det är för situationer då en investerare anser sig ha blivit diskriminerad eller på annat sätt oskäligt behandlad av en stat.
Vanligast är att skiljeförfarandet används för att lösa tvisten eftersom det erbjuder en neutral arena jämfört med om den skulle hanteras i det aktuella landets domstolsväsen. Det finns en del problem med kommissionens förslag vad gäller systemet och metoden för att lösa tvister mellan en stat och en investerare. Argumentet bakom förslaget är att systemet med ISDS är föråldrat och i behov av en modernisering.
Det argumentet håller inte riktigt då det nuvarande systemet har moderniserats på ett flertal sätt de senaste åren. Till exempel har de regler som införts inom ramen för FN-systemet påtagligt förbättrat transparensen. Vad gäller skiljemännen har utseendet av skiljemän flyttats från de tvistande parterna till avtalsparterna, i detta fall USA och EU.
Ministern framhäver detta som en bra utveckling. Det måste dock poängteras att nuvarande system jämställer parterna och låter dem utse varsin skiljeman. Att i stället låta staterna utse samtliga skiljemän är ett stort avsteg från den grundläggande principen om party equality som länge präglat skiljedomsrätten.
Kommissionens förslag riskerar att leda till en politisering av systemet, och det är framkallat av att det genom förslaget blir stater som måste förhandla om att tillsätta de individer som senare ska döma i tvister. Fru talman! I kostnadsdelen blir det inte heller helt tydligt. Den absolut övervägande majoriteten av kostnaderna i skiljeförfarandet kommer från ombuden.
Att införa en extra instans innebär per definition större kostnader eftersom man regelmässigt måste ha ombud under en längre tid. Om regeringen prioriterar att begränsa kostnaderna för små och medelstora företag är detta ett steg i fel riktning, oavsett vilka regleringar man inför för att begränsa kostnaderna för expertvittnen eller för handläggningstid. Det är lite svårt att se vad regeringen egentligen tycker.
Vad är hållningen i processen med att ta fram en EU-position? Misstanken är att man driver en position som inte riktigt rimmar med Sveriges ekonomiska intressen. Hur tror regeringen att kommissionens förslag, i sin nuvarande eller i reviderad form, kommer att mottas av USA, EU:s förhandlingspart i TTIP-förhandlingarna?
Hans Rothenberg (M):
Det är uppenbart att detta är en viktig fråga för Sverige. Här är statsrådet och jag fullkomligt överens. Just därför är det viktigt att avtalet blir bra i alla delar. Det får inte finnas några fläckar på denna sol.
Som ett av de länder som alltid står längst fram när det gäller att försvara frihandeln världen över är det viktigt att Sverige har ögonen på de fläckar som finns i förslagen. Precis som Mikael Damberg säger finns det länder och aktörer som vill bromsa och stoppa detta. Det räcker att läsa LO:s tidning Arbetet.
Här drivs en massiv kampanj för att kanske inte baktala TTIP-förhandlingarna men starkt argumentera mot dem. Även inom ministerns parti finns det alltså en opinion, vilket jag märker ger avspegling i förhållningssättet. Jag skulle önska att regeringen var precis så offensiv och attackvillig som man bör vara i dessa förhandlingar.
När frihandelsavtalet väl blir sanktionerat av EU, USA och medlemsländerna finns det ingen väg tillbaka. Då sätter vi oss inte ned och gör om det hela på nytt, utan det måste bli rätt från början. Sveriges ekonomi och svenska företag är beroende av förutsägbara och robusta system. Med tanke på att Sverige är den största utländska investeraren i USA per capita spelar detta stor roll.
Förutom att frågan är viktig i sig är den av betydelse då EU:s position kommer att ha bäring på TTIP-förhandlingarna. Det nuvarande systemet med ISDS-mekanismen är relativt flexibelt och kostnadseffektivt. Vi har en skiljedomstol som sorterar under Stockholms Handelskammare och som är tämligen framstående på detta område. Jag ser inte riktigt varför Sveriges regering ska stå bakom att ändra den modellen.
Det finns säkerligen många skäl för kommissionen att lägga fram förslag till ändringar. Vi har olika perspektiv i de olika parlamenten. Det är därför Christofer Fjellner kanske trycker på en knapp i Europaparlamentet medan jag trycker på en annan i den svenska riksdagen. Det är helt korrekt; så ska det vara. Men nu är vi i Sveriges riksdag, och det är Sveriges regering som ska ge tydliga signaler för att påverka EU i rätt riktning.
Jag undrar: Vad är regeringens åsikt när det kommer till att kommissionens förslag riskerar att leda till en politisering av systemet? För det är precis vad det kommer att göra, framkallat av att det genom förslaget blir stater som måste förhandla om att tillsätta de individer som senare ska döma i tvister. Fru talman!
Att säga att förslaget utgör en god grund för att förhandla vidare med USA är en sanning med modifikation, eftersom USA:s reaktion har varit allt annat än positiv. Det är ett ensidigt förslag som kommer att behöva läggas på bordet i diskussionerna med en motpart som i alla sammanhang poängterar vikten av att i stället bygga vidare på nuvarande regler. Slutresultatet kommer sannolikt att behöva modifieras rejält.
Den amerikanska sidan var i förra veckan ute och kritiserade kommissionens förslag explicit.
Hans Rothenberg (M):
Det är just detta som är det viktiga: att Sverige ska agera inom ramen för EU. Vi ska ha en tydlig agenda för hur vi vill att avtalet ska utformas, hur vi vill driva kommissionen framför oss och hur vi ska kunna påverka hållningen. Vi ska inte helt okritiskt bara ta emot och tänka: Här har kommissionen sagt en sak - bra, då rättar vi in oss i ledet, tackar för det och håller med. Det om något är en okritisk hållning.
Vi bör givetvis nagelfara förslaget. Det bör regeringen göra och definiera vad som var dåligt i det gamla ISDS-systemet. Ska man kasta ut barnet med badvattnet bara för att det ska bli nytt? Regeringens uppgift i förhandlingen är att göra dessa inspel.
Vad gäller Moderaternas och LO:s kärlekshistoria har den alltid bjudit på många varma omfamningar och hugg i ryggen, kanske av ömsesidig kvalisort.
Jag noterar dock att LO:s husorgan, tidningen Arbetet och dess redaktör Martin Klepke, som en gång i veckan går ut och hyllar frihandel, inte är någon företrädare för LO och därmed arbetarrörelsen, tvärtom. Fru talman! Regeringen bör agera så att staters rätt inte går ut över mindre och enskilda aktörer, det vill säga små företag.
Regeringen bör driva en linje inom EU som värnar det välfungerande system vi har för att lösa investeringstvister, inte underminera det. Det räcker inte med att hoppas att slutresultatet blir bra. Sverige måste aktivt jobba för en slutprodukt som värnar våra intressen som en av USA:s största utländska investerare. Låt oss knyta an till EU:s Small Business Act. Tänk småskaligt först! Det är att tänka stort.
Hans Rothenberg (M):
För snart fyra år sedan införde alliansregeringen en sänkning av restaurangmomsen. Det var för att möta en bransch som hade haft problem med mycket svartarbete och låg lönsamhet. Det fanns en orättvisa i momssatser i livsmedelshandeln.
Nu har Konjunkturinstitutet, nästan fyra år senare, kommit med en utvärdering. Det visar sig att Konjunkturinstitutet bedömer att det blivit ca 6 procent fler anställda inom restaurangbranschen än vad det hade blivit om restaurangmomsen inte hade sänkts. Det motsvarar 6 000 människor. Det här är många som har varit i utanförskap.
Jag skulle vilja fråga näringsministern: Tycker näringsministern i efterhand att det var en bra reform?
Hans Rothenberg (M):
Tack, ministern, för svaret. Vi har också noterat att regeringen inte haft för avsikt att justera restaurangmomsen uppåt. Konjunkturinstitutet är inte vilken bedömare som helst. Det är en statlig myndighet, och det finns väldigt mycket trovärdighet i det Konjunkturinstitutet säger. Jag rekommenderar ministern att ta del av den fördjupade undersökningen.
Syftet med den här reformen, som ju hängde ihop med andra reformer som regeringen har gjort justeringar i, var framför allt att se till att många människor som hade stått utanför arbetsmarknaden kunde komma in och få arbeta. Det handlar om långtidsarbetslösa, det handlar om människor med utländsk bakgrund och det handlar om människor med lägre utbildning.
När vi nu ser att reformen har gett effekt skulle jag vilja fråga näringsministern: Finns det några fler insatser som regeringen är beredd att göra? Då menar jag riktiga insatser, inte traineejobb och låtsasåtgärder.
Hans Rothenberg (M):
Den akuta flyktingströmmen till Sverige skapar också bostadsproblem. Boverket har signalerat att regeringen måste gå vidare och på ett rättssäkert sätt medge tidsbegränsade undantag från delar av plan- och bygglagen.
Minister Mehmet Kaplan har aviserat att vissa undantag kan göras, att anpassningar ska medges när det gäller tekniska egenskapskrav för tillfälliga anläggningsboenden och att det också finns anledning att gå vidare med regelförenklingsarbetet. Det finns många människor i Sverige som väntar på en bostad. Många av dem är ungdomar. De behöver sin första bostad.
Jag skulle vilja ställa följande fråga till ministern: Är ministern och regeringen redo att göra permanenta undantag i detaljplaner, regler och byggnormer för ungdomsbostäder på samma sätt som för asylboenden? Om han inte är det, vad är det som hindrar? Verkligheten kallar.