Yvonne Andersson (KD):
Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. I Sverige finns det, som sagt, ett antal stiftelser som finansierar olika sorters forskning. Regeringen vill öka dessa stiftelsers frihet och minska centralstyrningen.
Tanken är att regeringen inte längre ska utse samtliga styrelseledamöter, bara en eller två. Alliansregeringen har presenterat en proposition som innehåller detta förslag, och styrelseledamöterna ska enligt detta till övervägande del utses efter förslag från forskarsamhället.
Förslaget innebär som jag sade att regeringen också fortsättningsvis kommer att utse en eller två styrelseledamöter i varje stiftelse. Fru talman! För mig är det sorgligt när jag hör Thomas Strand stå här och tala om hur förfärligt det är att forskarsamhället ska utse en stor del av styrelseledamöterna. Jag blir nämligen beklämd.
Vad finns det för syn hos Socialdemokraterna, Miljöpartiet och Vänsterpartiet på forskarna, på akademin och på denna del av forskarsamhället när de är så oroliga för att politikerna inte är inne och petar i vilka som ska utses till styrelserna i stiftelserna?
De stiftelser som det handlar om är Stiftelsen för Strategisk Forskning, Stiftelsen för Miljöstrategisk forskning, Stiftelsen för forskning inom områden med anknytning till Östersjöregionen och Östeuropa, Stiftelsen för internationalisering av högre utbildning och forskning, Stiftelsen för Internationella institutet för industriell miljöekonomi vid Lunds universitet, Stiftelsen för Kunskaps- och Kompetensutveckling och Stiftelsen för vård- och allergiforskning.
Det var dessa forskningsstiftelser som bildades 1993-1994 i samband med att de tidigare löntagarfonderna avvecklades.
Enligt de ursprungliga stiftelseförordningarna, som faktiskt instiftades av den borgerliga regeringen 1991-1994, skulle regeringen utse samtliga styrelseledamöter. Men därefter skulle stiftelsernas styrelser till huvuddelen utses av stiftelserna själva. Det var bara första gången som regeringen skulle utse dem.
Därefter skulle stiftelserna själva utse styrelserna och inom sig utse ordförande och vice ordförande. Regeringen skulle utse endast en styrelseledamot i varje stiftelse. Det var alltså den borgerliga regeringen som redan från början sade att vi skulle ha denna ordning.
Men det klarade inte den socialdemokratiska regeringen som på 1990-talet förändrade det hela och bestämde sig för att det enda rimliga var att regeringen skulle utse samtliga ledamöter.
De skäl som Socialdemokraterna då angav för förändringen var att medlen borde hanteras i sådana former att offentlig insyn i verksamheten och påverkan från statsmakternas sida skulle möjliggöras. Tala om klåfingrighet, och tala om styrning från politiker. Det var inte en överlåtelse åt forskarsamhället.
Vidare angavs som ett skäl att en ordning där samtliga ledamöter utses av regeringen skulle främja samordningen mellan stiftelsernas insatser och statliga insatser på forskningens område, precis som om det inte är viktigt att vi har någon forskning som statsmakterna inte kan gå in och peta i hur som helst. Vad jag är glad över den autonomisatsning som alliansregeringen nu gör. Det känns som en fröjd i hela hjärtat. Fru talman!
Syftet med regeringens proposition är att i stället minimera den politiska styrningen av fördelningen av forskningsmedel på detaljnivå. Det är Alliansens absoluta uppfattning att forskningspolitisk styrning bör ske enbart på en övergripande nivå.
Dessutom vill vi öka forskarsamhällets inflytande i stiftelserna genom att låta forskarsamhället medverka när styrelseledamöter utses eftersom man då får en breddad rekrytering och den breddade kompetens som behövs för ändamålen med stiftelsernas pengar. Jag läste upp namnen på de stiftelser som det gäller.
Vem av oss är till exempel bäst när det gäller Stiftelsen för Internationella institutet för industriell miljöekonomi? Det är faktiskt komplicerade saker. Inte ens socialdemokratiska politiker kan slå sig för bröstet och tro att de vet precis vilka människor som behöver sitta i styrelserna i dessa stiftelser. Fru talman!
Samtidigt som Alliansen föreslår att regeringen inte längre ska utse och entlediga samtliga styrelseledamöter i de aktuella stiftelserna tror vi att det är viktigt att två ledamöter i varje styrelse utses av regeringen, med undantag för stiftelsen vid Lunds universitet där en utses av regeringen. Fru talman!
De styrelseledamöter som inte utses av regeringen bör alltså utses och entledigas av stiftelsernas styrelser efter förslag av forskarsamhället och stiftelserna. Därmed går vi tillbaka till de ursprungliga stiftelseförordningarna så att de avgående styrelserna utser ledamöter som inte utses av regeringen.
Regeringen har gjort bedömningen att en sådan ordning också bör gälla framöver. En beslutsordning där regeringen utser en mindre del av styrelsen tillförsäkrar stiftelsen en större frihet och självständighet. Fru talman! Jag kan avslutningsvis inte låta bli att ställa den fråga som har väckts i mitt sinne nu och även tidigare.
Vad är det för syn som Socialdemokraterna med Thomas Strand i spetsen har på forskarna, på deras omdöme, på deras kompetens och på deras engagemang när det gäller att fullgöra sitt uppdrag så bra som möjligt?
Vad är det som gör att Socialdemokraterna är så otroligt rädda för att inte få vara med och peta i tillsättningen av varje styrelseledamot?