KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lage Rahm (MP):
Jag håller helt med om att man ska titta på helheten, och jag hoppas att Ulrika Carlsson inte menar att jag inte gjorde det. Enligt alla andra bedömare av någon relevans på det här området som jag har hört talas om är det här alldeles för lite pengar. Det är regeringen som bedömer att det är alldeles lagom. Då kan man ifrågasätta varifrån man har fått den bedömningen.
Jag är fullt medveten om att det är 105 kronor som är den statliga insatsen. Jag tror i och för sig inte att det blir 105 kronor i längden om man ska fortsätta att ha 30 miljoner. Med ett ökat antal studenter och ett fast anslag blir det knappast ens 105 kronor. Men frågan är: Vad baserar man det här på? Det är klart att Ulrika Carlsson, när hon ska försvara den här propositionen, tror att det kommer att blir bra.
Men var finns det någon form av kunskapsbaserat antagande och inte bara ett trosbaserat antagande? Det är väl rimligt att det är det vi ska jobba med här i riksdagen. Såvitt jag har kunnat se av de erfarenheter som man har från Australien och så vidare är det inte så att man får lika mycket resurser eller att studentinflytandet blir lika bra om man inte gör något vettigt av det. Jag vill precis som de borgerliga partierna att vi ska ha föreningsfrihet.
Men frågan är: Vilket pris ska studenterna behöva betala för det? Är det inte rimligare att staten betalar lite för det här? 95 miljoner kronor är inte så mycket i statsbudgeten. Det ska inte föraktas. Men är inte det ett rimligt pris att betala ytterligare för att vi ska kunna ha ett studentinflytande som fungerar?
Lage Rahm (MP):
Betty Malmberg talade i sitt anförande om någonting som hon kallade för vänsterkartellen. Jag känner inte till någon grupp som kallar sig så. Betty Malmberg får gärna berätta vilka de var, särskilt som de hade styrt landet i tolv år. Jag gissar att det kan syfta på Centerpartiet och Socialdemokraterna som började samarbeta för tolv år sedan.
Jag har en fråga om överutbildning, som Betty Malmberg tog upp i sitt anförande. Jag fick uppfattningen att den överutbildning som enligt Betty Malmberg existerar är något problematiskt och någon sorts bevis på att vi inte skulle utbilda så många i Sverige.
Man kan fråga sig vad överutbildning egentligen är för något. När jag läst in mig på detta har jag förstått det så att överutbildning är att man har mer utbildning än vad som behövs för det jobb man har. Det kan bero på många faktorer. Det är värt att notera att det i stor utsträckning kan vara när någon blir diskriminerad och inte får ett jobb som är rimligt med hänsyn till den utbildning man har.
Det kan också bero på att människor i vårt land läser ämnen på högskolan som är relevanta för deras utveckling som människor och samhällsmedborgare men som de kanske inte alla gånger exakt använder i sin yrkesutövning. Jag skulle vilja ha en förklaring från Betty Malmberg beträffande detta.
Lage Rahm (MP):
Det var intressanta frågeställningar. Jag kan börja med att notera att Betty Malmberg tydligen inte verkar tycka att högre utbildning är ett så stort problem. Åtminstone verkar det så på det senaste anförandet. Jag tycker att det är viktigt att poängtera att det vi ska göra är att ge människor möjlighet att utbilda sig. Jag tror att människor vill utbilda sig inom sådant som de har möjlighet att få jobb av, och det ska de få möjlighet att göra, förstås.
Jag tror också att människor vill utbilda sig inom saker som kanske inte direkt i första läget ger jobb men som är någon form av komplement till deras andra utbildningar. Det tycker jag också att de ska få, och det är ett tecken på att vi har ett kulturellt högtstående samhälle att vi kan tillåta oss den typen av saker. Det hoppas jag att den borgerliga regeringen inte vill ändra på.
Betty Malmberg bad om min vision om högskolan eller högre utbildning. Jag måste säga att jag förstår att den inte helt går att läsa ut från det här betänkandet, eftersom det är ett betänkande från den allmänna motionstiden och vi inte har lagt fram någon specifik motion som bara har handlat om högskolan utan det har varit olika saker som delvis har handlat om högskolan. Då är det klart att det inte går att utläsa här.
Jag kan heller inte på de två minuter jag hade totalt, än mindre på de 38 sekunder jag har kvar, utveckla det på ett bra sätt. Det måste jag tyvärr tillstå. Jag skulle vilja ha svar på en fråga som jag också nämnde i mitt anförande. Varför ska det skiljas på språk som elever läser och har som modersmål och språk som elever läser och inte har som modersmål, när det är samma språk?
Det handlar om antagningen till högskola och universitet. Är det inte rimligt att det är kunskaperna och kompetensen som styr och inte vem det är som besitter dem?
Lage Rahm (MP):
Jag tror att Ulrika Carlsson i Skövde missuppfattade mig, vilket jag tror, eller medvetet feltolkade mig när jag sade att vi inte har någon samlad bild av vår högskolevision. Det beror på att vi har väckt en sådan motion under allmänna motionstiden, men inte i år utan om jag minns rätt året innan. Miljöpartiet är ett litet parti.
Vi kan inte lägga fram motioner inom alla områden under alla år, och särskilt när vi precis har lagt fram en är det inte så väldigt mycket som hinner ändras. Jag tycker att det finns en rimlighet i att man inte bara väcker samma motion år ut och år in utan att det faktiskt kommer nya motioner.
Det var utifrån det jag menade att det inte är så konstigt att det i detta betänkande med motioner angående högskolan från allmänna motionstiden 2008/09 inte finns någon samlad bild av Miljöpartiets högskolepolitik.
Lage Rahm (MP):
Eva Johnsson höll ett anförande här, men jag hade inte tänkt begära replik på det. Men sedan blev det alltmer uppenbart att det är ett antal punkter som behöver förtydligas och rättas till.
Jag vill börja med att påpeka att när det gäller utskottsmajoritetens förslag i detta betänkande är det inte hela regeringens utbildningspolitik eller högskolepolitik, utan vad ni i utskottsmajoriteten föreslår i detta betänkande är helt enkelt ett avslag på samtliga motioner.
Det diskuteras om att Miljöpartiet delar alliansens ståndpunkt bara därför att vi är med på att vissa motioner från den allmänna motionstiden ska avslås. Det kan väl ändå inte vara ett rimligt sätt att uttrycka sig här i kammaren, och det som föreslås i betänkandet är väl inte en massa stora reformer på högskolans område, eller hur? Annars har jag läst fel någonstans.
Där skulle jag vilja få ett förtydligande. Jag kan också notera att Eva Johnsson när hon räknade upp vad vi föreslår i reservationerna hoppade över det som gäller homosexuella och bisexuella personer samt transpersoner.
Lage Rahm (MP):
Jag tackar för svaret på en fråga som jag faktiskt inte ställt. Jag vill påpeka att jag bara noterade att Eva Johnsson förut lät bli att tala om HBT-personerna när hon räknade upp förslagen i våra reservationer. Det var ändå intressant att få ett svar. Ja, jag tillstår att jag inte vet allt om Kristdemokraterna. Dock tycker jag mig veta tillräckligt, som man kanske alltid anser sig göra.
Jag vill komma tillbaka till det som jag tycker är själva huvudpoängen i det jag tidigare sagt, nämligen att man rimligtvis inte kan anse att vi till alla delar står bakom alliansens politik på högskoleområdet bara därför att vi inte har särskilda reservationer i ett betänkande där motioner från den allmänna motionstiden behandlas.
Det enda utskottsmajoriteten - där jag gissar att Eva Johnsson ingår - på den punkten vill är att en skrivelse ska läggas till handlingarna och att samtliga motioner ska avslås. Det måste väl då vara så att det handlar om motionerna, inte om politiken i övrigt från regeringens sida. Det hade jag hoppats skulle bli tydligt och klart.
Lage Rahm (MP):
Jag tackar för Beatrice Asks svar och konstaterar att vi i alla fall verkar vara ense om att EU-parlamentets eventuella beslut inte bör påverka svenska domstolars beslut. Jag tror dock att det är viktigt att fundera lite vidare på det här.
I svaret som jag nu har fått från Beatrice Ask konstateras det att de inte ska ha någon effekt på vad svenska domstolar beslutar. Då är det alltså så att EU-parlamentets beslut inte har någon effekt.
Det kan man tycka är gott och väl, men det blir ju väldigt konstigt om vi ska vara beroende av att det kanske inte har någon effekt.
Det förslag som föreligger i EU-parlamentet säger så här i en av punkterna, punkt nr 32: Europaparlamentet är positivt till de olika nationella rättssystemens åtgärder mot webbsidor på Internet som olagligt sprider verk på nätet, till exempel Pirate Bay. Det är alltså väldigt tydligt att enligt förslaget ska EU-parlamentet betrakta Pirate Bay som en olaglig verksamhet.
Frågan om det är olagligt eller inte är föremål för svensk rättsprövning, och om en vecka eller så kommer den att vara föremål för domstolsbehandling i Sverige. Då är det viktigt att parlamentariska verksamheter inte lägger sig i det.
Det finns till exempel, som Beatrice Ask också nämner, regleringar i regeringsformen i Sverige som säger att man inte får bestämma, inte heller riksdagen, hur domstolar ska tillämpa rättsregler i enskilda fall.
Om vi i riksdagen hade beslutat att Pirate Bay var en olaglig verksamhet hade det alltså inte varit tillåtet enligt regeringsformen. Men det är tydligen tillåtet enligt vår regeringsform eftersom den inte gäller EU-parlamentet.
Jag tycker att det hade varit väldigt intressant att få reda på vad Beatrice Ask hade tänkt sig att göra för att tillförsäkra att EU-parlamentet inte går in och säger vad i Sverige som är lagligt eller olagligt i enskilda fall. Det är möjligt att det här inte kommer att få någon effekt, därför att svenska domstolar, korrekt, kommer att strunta i det här potentiella beslutet.
Och det tycker jag är rimligt av en svensk domstol. Men jag tycker inte att det är rimligt att vi har en ordning där vi förlitar oss på att man ska vara tvungen att strunta i beslut som fattas i EU-parlamentet för att vi ska få en rättsligt acceptabel beslutsordning.
Det rimliga vore väl ändå att de regler som reglerar vad man beslutar om faktiskt omfattar regler som säger att man inte får besluta om vad som är lagligt eller olagligt i enskilda fall. Det hade varit väldigt bra om Beatrice Ask hade delat den uppfattningen.
Vidare kan man fråga sig om vi i sådana fall inte borde göra om det här i enlighet med den svenska regeringsformen och säga att domstolar inte ska ta hänsyn till sådant som riksdagen beslutar i stället för att, som det står nu, riksdagen inte får besluta om sådant här?
Lage Rahm (MP):
Det är som sagt bra om den här resolutionen inte får någon effekt. Jag hoppas att vi inte heller ska behöva bekymra oss över övriga delar utan kan bortse från dem, för det är på många punkter en väldigt dålig resolution även i övrigt. Jag är därför tacksam för att Beatrice Ask framför att vi inte ska bry oss om resolutionen. Det tycker jag känns bra.
Jag tycker ändå att det ligger en större fråga bakom här. Beatrice Ask sade att EU-parlamentet inte kan bestämma vad som ska gälla i svenska domstolar.
Jag har ändå fått uppfattningen att de deltar i lagstiftningsprocessen i EU, som faktiskt har viss effekt på vad som gäller i Sverige och därmed också tillämpas av svenska domstolar, så det måste ha blivit något fel där.
Om man nu menar att EU-parlamentet inte får bestämma vad som ska gälla i svenska domstolar, är det så att inte heller riksdagen får bestämma vad som ska gälla i svenska domstolar i just enskilda fall. Det framgår väldigt tydligt av regeringsformen, medan jag inte har uppfattat att det finns någon liknande reglering eller att den åtminstone inte verkar följas av EU-parlamentet.
Det tycker jag är tråkigt. Beatrice Ask nämnde FN:s generalförsamling. Det finns ju stora skillnader mellan FN:s generalförsamling och EU-parlamentet.
Förutom att EU-parlamentet är ett parlament och FN:s generalförsamling har representanter från regeringar och liknande är de resolutioner som antas av FN:s generalförsamling inte alls bindande på samma sätt som lagstiftningsarbetet i EU och EG-fördraget är för svenskt vidkommande när det gäller domstolar, vilket ju har visat sig inte minst när det gäller upphovsrättsfrågorna.
Det är därför tråkigt att vi inte kan nå enighet om att det vore rimligt att EU-parlamentet inte fattar den här typen av beslut.
Om det ändå görs borde det finnas någon form av om inte kontroll så i varje fall sanktion för att de inte ska bedriva den typen av verksamhet som man kan tänka sig att det skulle kunna vara om Sveriges riksdag beslutade sig för att strunta i regeringsformen.
Jag vill också framhålla att det vore rimligt att regeringen kunde ha åsikter om på vilket sätt EU-parlamentets olika beslut ska fattas.
När den här typen av dokument kommer till ministerrådet hoppas jag att regeringen har den uppfattning som jag uppfattar att Beatrice Ask nu också har, att den här rapporten rimligtvis inte kan ligga till grund för något lagstiftningsarbete som kan ha inverkan på enskilda fall.
Lage Rahm (MP):
Beatrice Ask nämner att detta inte har någon omedelbar konsekvens för hur svenska domstolar beslutar. Det är vi allihop väldigt tacksamma för. Det hade varit extremt illa.
Det jag lyfte fram i interpellationen var snarare en allmän tendens som jag tycker att det här gav uttryck för, nämligen att man lade sig i enskilda ärenden i ett parlament som har medbeslutande makt i sådant som också har överstatlig verkan i Sverige. Jag anser inte att det är ett lämpligt sätt att hantera sin maktposition.
Jag hade hoppats att vi kunde vara eniga där och försöka ändra det sätt varpå man bedriver den här typen av verksamhet. Jag kan hålla med om att det säkert kan komma värre saker från EU-parlamentet där man har ännu större skäl att ta upp och diskutera det här. Jag hoppas att så inte är fallet, men det kan säkert komma.
Jag hoppas att justitieministern inte den gången också säger att det inte finns någon anledning att göra någonting.
Lage Rahm (MP):
Göran Pettersson valde förtjänstfullt att svara på reservationer. Det uppskattar jag. Det är inte alltid det görs. Svaret var dock något mindre tillfredsställande, nämligen att riksdagen inte ska peta i detaljer. Det måste ha slagit slint någonstans.
I 6 § i regeringsformens första kapitel står det: Regeringen styr riket. Den är ansvarig inför riksdagen. Det är de två meningar som står där. De gäller väl fortfarande?
Då är det rimligt att riksdagen, när det nu till skillnad från dokumenten inte händer något i verkligheten, har synpunkter på hur regeringen styr riket och att regeringen i någon mån kan vara ansvarig inför riksdagen, så som det står i grundlagen. Då kan man fråga sig varför det inte händer mer.
Det kan ju finnas skäl - att man inte vill, att man inte prioriterar det eller någonting - men det är väl ändå rimligt att något sådant kan komma till riksdagens kännedom i sådana fall.
Lage Rahm (MP):
Carl B Hamilton insinuerade i sitt anförande att jag hade sagt att frihandel är bra för Sverige men inte för andra länder. Jag vill börja med att säga att om det var så du uppfattade det vill jag be om ursäkt, för det var verkligen inte min poäng. Det jag ansåg att jag sade var att frihandel i stort sett är bra för alla i de allra flesta lägena. Det finns ett par undantag.
Det var också det som Kent Persson var inne på tidigare. Jag vill ta upp någonting som Carl B Hamilton sade: Har man accepterat handelshinder sitter de fast. Historien måste väl ändå ha bevisat att så inte är fallet. Om man tittar historiskt kan man ju se att det har funnits en enorm mängd handelshinder och tullar som inte längre existerar. Det kan rimligtvis inte vara så att de sitter fast per definition.
De kanske är svåra att ta bort om man har dem - det må vara en sak. Men det är inte så att de faktiskt sitter fast. Sedan vill jag ge ett exempel på hur man kan göra när det finns restriktioner som verkligen bara skadar den inhemska industrin. Till exempel hade man i Moçambique tidigare - jag vet inte om det är så fortfarande - väldigt höga tullar på datorer.
Det var inte så att Moçambique var på väg att bygga upp en egen datorindustri, så att det här skulle gagna dem, utan det här gjorde att tillgången på datorer blev betydligt sämre i Moçambique. Det gagnade förstås inte någon i Moçambique.
Vad som krävs är att man gör vissa specifika och väldigt strategiska insatser där man försöker bygga upp en inhemsk konkurrenskraftig industri som man successivt utsätter för konkurrens för att den ska klara sig på en världsmarknad och så att man får den typ av konkurrenskraft som krävs.
Lage Rahm (MP):
Det är säkert så som Carl B Hamilton säger, att det är svårt att på egen hand ta sig ur den typen av mekanismer och att när man väl har en konkurrenskraftig industri verkligen utsätta den för konkurrens för att få en förbättring.
Det är säkert svårt att ta den typen av beslut för sig själv, men det hindrar inte att man kanske är tvungen i vissa lägen, för att över huvud taget kunna få den här konkurrenskraftiga industrin, att faktiskt ha vissa typer av hinder. Det blir snarast något slags moment 22, som jag uppfattar att Carl B Hamilton menar existerar.
Jag menar att vi ändå måste ge utvecklingsländer möjligheten att komma i kapp på det sätt som vi känner till att man kan göra det på, nämligen på det sätt som alla rika länder har gjort det på. Man har byggt upp en konkurrenskraftig industri just när man har haft möjlighet till det, vilket man inte har om den från början blir helt utslagen av utländsk konkurrens.
Det är klart att det är ett problem, men det är ändå ett problem som måste lösas. Vi kan inte bara acceptera att det faktiskt är ett problem.
Lage Rahm (MP):
Jag har ett par mycket enkla frågor till Marie Weibull Kornias. De handlar om mediciner till fattiga människor i fattiga länder. Jag undrar om ni som företräder regeringen i denna debatt tycker att fattiga människor i fattiga länder ska få tillgång till mediciner. Jag tror det.
Om vi då antar att Marie Weibull Kornias svarar ja på denna fråga kommer följdfrågan: Anser ni att detta fungerar i dag? Finns det tillgång till mediciner? Låt mig anta ett svar på den frågan också. Då vill jag ställa en följdfråga.
Om Marie Weibull Kornias anser att detta inte fungerar tillfredsställande i dag, och det tror jag, men hon kan anse något annat, undrar jag: Vad gör regeringen åt detta? Det är ett reellt problem som behöver lösas.
Lage Rahm (MP):
Jag svarade kanske på två tredjedelar av mina frågor, knappast på hälften av frågorna med tanke på att det var tre frågor. Jag konstaterar att jag inte fick svar på den sista och viktigaste frågan: Om det inte fungerar tillfredsställande, vad gör då regeringen åt det? Jag kan tänka mig att det uteblivna svaret beror på att regeringen inte gör någonting, vilket jag i så fall tycker är riktigt skandalöst.
Här har vi ett väldigt stort problem för oerhört många miljoner människor i världen. Men man gör ingenting fastän det finns goda möjligheter att göra något åt det. Givetvis är det så som Marie Weibull Kornias framför, nämligen att det också krävs läkare, infrastruktur och så vidare. Men även om frågorna om läkare och infrastruktur löses kvarstår att det också behövs mediciner.
I de flesta fall räcker det inte med enbart läkare för att bota sjukdomar. Det hoppas jag att vi är ense om. Om inte får det bli någon form av debatt om helt andra frågor, men jag tror att vi är ense. Frågan kvarstår: Vad gör regeringen åt det här? Det finns en liten möjlighet genom TRIPS-avtalet.
Det är bra. Uttalandet om att den möjligheten ska finnas är också bra. Men det som faktiskt spelar roll för de människor som är sjuka är vad som sker i praktiken. Därför är det rimligt att det också i praktiken finns tillgång till läkemedel. Vad gör regeringen i praktiken för att alla dessa människor ska slippa dö?
Lage Rahm (MP):
Jag tycker att Björn Hamiltons olika inlägg här har varit intressanta. Först sade Björn Hamilton att vi tycker ganska lika. Sedan sade Björn Hamilton att våra åtgärder var dåliga, som vi tydligen tyckte ganska lika om, kanske.
Tidigare har vi hört att de borgerliga representanterna har berömt sig av vilken bra miljöpolitik som Sverige har infört när de satt i opposition och röstade emot. Någonting stämmer inte riktigt här. Sanningen är att vi gjorde åtminstone en del riktigt bra saker, men inte nådde ända fram, under föregående mandatperioder.
Det berömmer sig nu regeringen av när de reser runt. Det är bra att man tycker att det är positivt att inte ha tagit bort allting, men frågan är hur vi går vidare nu när klimathotet är så stort som det är. Det finns ett par andra saker som man bara kan notera. Nej, Björn Hamilton, kärnkraften är inte koldioxidneutral.
Jag skulle vilja ha bevis på det om det är så att du har råkat hitta det till skillnad från alla andra. Kärnkraften når inte upp till andra mål, som till exempel tillförlitlighet. Hälften av våra kärnkraftverk står stilla nu. Vi har och har haft stora problem med säkerheten. En annan sak som man också kan notera är att Björn Hamilton pratar om att våra barnbarn ska kunna leva drägligt.
Jag vet inte om det var det exakta ordvalet. Det är bra, men skillnaden är att ni i den borgerliga regeringen prioriterar skattesänkningar, vårdnadsbidrag och rätten för regeringen att inte ens behöva ha ett effektivt mål för energieffektiviseringen i stället för att jobba för barnbarnens skull.
Lage Rahm (MP):
Det var intressant att höra Björn Hamilton berömma oss ur ett par aspekter. Det tackar vi för. Vi kan notera att vi jämförs med ungdomsförbund. Ibland ser man det som lite nedvärderande. Jag väljer att inte göra det, utan jag hoppas att även regeringspartiernas ungdomsförbund kan driva regeringspartierna åt ett vettigt håll även om de tyvärr inte alltid ens försöker.
Det är klart att det behövs att någon går lite före och kräver lite mer. Anledningen till att det behövs är att regeringen ligger lite efter och kräver alldeles för lite när det gäller att göra de nödvändiga omställningarna för att vi ska kunna klara klimatet. Jag noterade att det ord som Björn Hamilton använde om skattesänkningarna var "nödvändighet".
De är nödvändiga. Klimatomställningen är inte nödvändig. Här får man göra det som går med hänsyn till andra saker. Jag och Miljöpartiet menar att vi självfallet inte ska göra mer än det går och att vi självfallet ska behålla vår välfärd. Men vi har också lagt en budget som innehåller detta. Vi tänker på det. Det finns med.
Om man läser på lite kan man se att vi inte bara behåller det här utan att vi även utvecklar det mer än regeringen, men det är också en annan debatt. Om Björn Hamilton är intresserad av att verkligen vidta några balanserade åtgärder önskar jag att Björn Hamilton kunde rösta på vårt förslag senare i kammaren.
Lage Rahm (MP):
I denna sena timme ska jag begränsa mig till att ställa två ganska enkla frågor. Jag undrar hur Jan Andersson tänker kring det här med regeringens mål för energieffektivisering.
Energimyndigheten bedömer att regeringens mål uppnås om det bara fortsätter precis som det har gjort hittills, om man inte gör några förbättringar alls. Hade det inte varit bättre att ha ett riktigt mål, åtminstone ett mål i linje med EU:s mål, i stället för att fega ur på det här sättet? Det är den ena frågan.
Den andra frågan är: Anser Centern, som nu har gått med de övriga borgerliga partierna på att öppna upp för utbyggd kärnkraft, att kärnkraften är tillförlitlig nu när hälften av reaktorerna står stilla?
Lage Rahm (MP):
Först fick jag ett svar på min första fråga fast utan motivering, men det var i alla fall ett svar. På den andra frågan fick jag en motivering utan att få något svar. Om man kombinerar ihop det blir det i alla fall ett svar. Jan Andersson sade: Nej, det hade inte varit bättre med ett annat mål.
Då kan man tyvärr konstatera att regeringen inte har några som helst mål eller ambitioner att driva någon ytterligare energieffektivisering. Det är väldigt sorgligt, särskilt med tanke på det stora klimathot vi har i dag. Jag måste säga att det borde göra de flesta svenskar väldigt besvikna.