Billy Gustafsson (S):
Enligt riksdagsordningen ska konstitutionsutskottet följa tillämpningen av subsidiaritetsprincipens tillämpning inom riksdagen. Vi ska också i ett betänkande meddela kammaren vilka iakttagelser vi har gjort och vilka slutsatser vi har dragit.
Vi har redovisat de här iakttagelserna under ett par års tid men kanske inte riktigt fått den uppmärksamhet som jag tycker att frågan faktiskt förtjänar. Det är lite otacksamt att försöka få uppmärksamhet direkt efter debatten mellan de ledande politikerna, men icke förty tycker jag att det här är en viktig fråga.
I grund och botten handlar det om kompetensfördelning, eller med andra ord handlar det om makt. Det är väl för att vi vill få makt att kunna påverka samhället som vi vart fjärde år ställer upp i allmänna val. Det här handlar om en fördelning av makt mellan nationella parlament och den europeiska unionen.
I samband med ratificeringen av Lissabonfördraget framhölls ofta att det skulle stärka de nationella parlamentens makt och möjligheter. Bland annat skulle det ske genom de möjligheter som de nationella parlamenten gavs via en granskning ur subsidiaritetshänseende.
Därför tycker jag att det är viktigt att vi, det vill säga riksdagen, använder den möjlighet som Lissabonfördraget ger att tillsammans med ett antal andra parlament antingen påverka innehållet i ett förslag eller till och med förhindra att förslaget behandlas vidare.
Med andra ord finns det i fördraget ett verktyg eller ett medel för vår riksdag, vårt parlament, att tillsammans med andra agera så att beslut tas så nära medborgarna som det är ändamålsenligt möjligt. Herr ålderspresident!
Jag tycker att det här är en viktig aspekt både sakligt sett och för unionens legitimitet hos de svenska medborgarna. Jag tänker ta tillfället i akt och kommentera valda delar av betänkandet.
Det synes som att utskotten i vår riksdag har använt den i förarbetena till riksdagsordningen beskrivna så kallade tvåstegsmodellen i större utsträckning än vad man har gjort tidigare. Det är en positiv utveckling.
Jag vill för min del slå fast att jag tror att det är både nödvändigt och önskvärt att själva prövningen formmässigt i utskotten går så lika till som det är möjligt så att vi har ett någorlunda enhetligt sätt att granska lagförslagen ur subsidiaritetssynpunkt.
Det har varit föremål för funderingar, och därför vill jag göra den markeringen. Låt mig göra en reflexion om när man ska granska utfallet av hur vi skött granskningarna ur subsidiaritetssynpunkt. Det innehåller åtminstone två dimensioner, dels en kvantitativ del, dels en kvalitativ del.
Att redovisa den kvantitativa delen är förhållandevis enkelt medan den kvalitativa delen är betydligt mer grannlaga. Därför tror jag att det är viktigt att vi i den svenska riksdagen gör ett arbete som syftar till att utveckla arbetssätt och metoder.
Jag har satt upp två mål för vad jag tycker att arbetssätten och metoderna i första hand ska ha som inriktning. Jag tror att det är viktigt att vi får metoder, system och arbetssätt som gör att vi kan fånga upp hur kompetensfördelningen mellan de nationella parlamenten och Europeiska unionen utvecklas.
Därmed, kolleger, har jag inte sagt att utvecklingen är fel, men det vore fel att inte ha kunskap om på vilket sätt den framskrider. Det finns ytterligare ett mål för utvecklandet av arbetsmetoder, arbetssätt. Jag tror att vi har ett behov av att kunna sätta in olika delar av de lagförslag vi får från unionen i en helhet.
Det är nämligen lätt att hamna i situationen att ett enskilt förslag ur subsidiaritetssynpunkt är ganska harmlöst, men om du har tio harmlösa förslag kanske bilden blir en annan. Jag vet inte om bildspråket är tillämpligt, men det finns risk för att vi inte ser skogen för alla träd om vi bara tittar på dem ett och ett.
Jag vill lite grann kommentera en brist som vi tidigare tagit upp och som, glädjande nog, blivit något bättre. Enligt fördraget är kommissionen skyldig att motivera varför ett visst lagförslag passar bäst att beslutas på unionsnivå. Detta har blivit bättre jämfört med tidigare år, men fortfarande återstår en hel del.
Det är faktiskt enligt fördraget en absolut skyldighet för kommissionen att motivera sina förslag. Ska jag vara ärlig kan jag säga att jag för egen del har lite svårt att förstå hur vi ska kunna göra subsidiaritetsprövningen när motiveringarna är undermåliga, eller rentav saknas helt. Det är ju i förhållande till mål och motiv som vi ska göra prövningen.
Avsaknaden av det ena borde göra det ganska svårt att göra prövningen. Här tror jag alltså att vi har anledning att fundera lite grann. Jag kan konstatera att det fortfarande inför granskningen av subsidiaritetsfrågorna är väldigt lite kontakt mellan den svenska riksdagen och andra parlament i EU. Jag kan förstå varför.
Det finns en tidsaspekt, de åtta veckorna, och så vidare, men det vore viktigt att utveckla ett bättre samarbete med de andra parlamenten. Även här ser jag två skäl för det. Det ena är att vi kanske går miste om värdefull information om vi inte kan kommunicera med andra parlament.
Det andra är att vi går miste om möjligheten att uppnå de gränsvärden som finns i fördraget så att vi ska kunna påverka innehållet i ett lagförslag. Här, herr ålderspresident, vill jag lyfta fram att vi i Sverige i förhållande till vår storlek har det parlament som gör överlägset flest subsidiaritetsprövningar.
Låt det sjunka in, och låt oss fundera lite grann på det. Av samma skäl som de jag nyss nämnde tycker jag att det också finns anledning att fundera på hur vi på ett bättre sätt kan tillse att det informationssystem som jobbats fram kommer till bättre användning, nämligen det som kallas för IPEX.
Låt mig avslutningsvis nämna ytterligare två iakttagelser. Från KU gav vi remissmöjlighet till andra utskott, och det har förts fram tankar om att riksdagen skulle göra någon form av avgränsning beträffande vilka ärenden som ska subsidiaritetsprövas.
Frågan har behandlats i utskottet, och man har kommit fram till att det vore väldigt olyckligt; jag vill gärna understryka att det dessutom är min personliga uppfattning. Då skulle vi riskera att hamna i en situation där vi inte har kontroll över hur kompetensförflyttningen mellan de nationella parlamenten och EU kan ske.
Jag vill avsluta med att säga att det är en brist att vi inte har kunskap om vad som händer med de motiverade yttranden som vi från den svenska riksdagen lämnat och där vi haft invändningar ur subsidiaritetssynpunkt. Vad händer med dem när de kommer ned till unionen? Vi har tittat på det, och vi vet faktiskt inte vad som händer. Det tycker jag är ett utvecklingsområde.
Med dessa ord yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet.