KBLab/rixvox huggingface dataset:
Krister Örnfjäder (S):
Det var inte jag som tog upp historien. Jag tycker tyvärr att Finn Bengtssons sätt att resonera får frågan att gå i helt fel riktning. Jag skulle också ha kunnat ta upp exempel på hur det här hanterades under förra perioden, och den berättelsen är inte till fördel för Alliansen.
Men nu har vi fått in lite nya friska krafter i regeringskretsen, och jag räknar med att vi ska bygga vidare på de krafterna och inte prata om vad den tidigare ministern gjorde och inte gjorde. Jag tror att ministern är väl insatt i hur man finansierar infrastruktursatsningar.
Man sätter alltså upp ekonomiska ramar, och sedan ska man fylla dem med innehåll år för år. Det innebär att ministern säkert kommer att hamna i en situation där hon kommer att få ta hårda duster med finansministern för att få så mycket pengar som möjligt inom ramen för framtida infrastruktursatsningar.
Jag kommer att göra allt vad jag kan inom ramen för vår oppositionspolitik att vara henne behjälplig med att just infrastruktursatsningar får en framträdande roll i framtida budgetar. Jag tror att hon kommer att behöva all hjälp hon kan få i de diskussionerna.
Min erfarenhet från de många år jag har haft förmånen att få vara riksdagsledamot är att det är tufft att hitta pengar till de hårda områdena medan det kan vara lättare att hitta pengar till de mjukare områdena. Det här får bli mitt slutord: Jag kommer att göra allt vad jag kan, och jag hoppas att ministern kommer att återgälda det med att göra allt vad hon kan för att just Tjustbanan ska märkas även i framtiden.
Krister Örnfjäder (S):
Vi vet alla att Sverige och andra länder inom EU har signerat ett miljömålsavtal till 2020. Vi har tack vare vår nuvarande energimix, med en stor del vattenkraft, tagit på oss det i förhållande till andra länder höga målet på 49 procent fossilfritt till år 2020. Energimyndigheten har visat hur vi kan nå målet.
De vill att det byggs en ansenlig mängd nya elproduktionsenheter, bland annat i form av vindkraftverk, som utnyttjar den oändliga och kostnadsfria vinden som kraftkälla. De har även räknat fram att minst en tredjedel av vindkraftverken behöver byggas i havet. Flera aktörer anser att minst hälften behöver byggas i havet.
Läget hösten 2010 är att vi nu producerar totalt ca 3 terawattimmar vindkraftsel på årsbasis, varav klart över 90 procent i landbaserade vindkraftverk. Utsikten att hålla en hög byggtakt på land i flera år framöver ser inte ljus ut. Etableringar på land är ofta små, normalt på tre-fem verk, och motståndet från närboende växer.
Det leder till att allt fler kommuner använder sin nya vetorätt och avslår bygglovsansökningar. Antalet platser för att bygga på är begränsat, och det tar tid. För att komma framåt och ha en chans att nå 2020-målet måste vi få bättre fart på byggandet på land men även komma i gång med havsbaserade parker. En vindkraftspark i havet omfattar ofta från 50 verk upp till flera hundra på ett och samma ställe.
Tack vare jämna och starka vindar är elproduktionen i havet mycket effektiv. Vad händer då i svenska vatten? Ja, planering för flera havsprojekt pågår, men inget byggs. Ett sådant exempel kunde vi läsa om i dagens Sydsvenskan, där man pratar om vindkraftsprojekt i Blekinge.
Upp till 700 vindkraftverk för ca 50 miljarder kronor planeras där. Som verkligheten ser ut: Statens egna bolag Vattenfall äger havsprojekt med färdiga tillstånd, men Vattenfall börjar inte bygga utan lägger projekten på is.
Orsaken är att Vattenfall och andra väljer att i stället bygga i andra länder. Anledningen är att kostnaderna för att ha vindkraftverk i havet är högre än på land. I många andra länder har man redan skapat de incitament som krävs för att bankerna ska låna ut pengar till investeringen. I Sverige fanns det ett extra stöd till havsbaserad vindkraft, men vid årsskiftet 2009/10 togs det bort.
Ett nytt system skulle införas, men det har ännu inte kommit något. Min fråga till närings- och energiministern var därför: "Hur och när avser närings- och energiministern att agera för att få fart på byggandet av vindkraft i svenska vatten?" Svaret som jag har fått är att man ska använda de instrument som finns nu.
Den historia som vi har fram till dagens datum tycker jag visar att det inte kommer att räcka. När jag hörde ministern i morse på radio sade ministern själv - med hänvisning till kärnkraftsdiskussionen och att det fanns verk som var avställda - att vi kunde glädja oss åt utvecklingen inom just vindkraften, att det var ett tredje ben att stå på.
Men vi behöver ett stadigare tredje ben. Hur vill då energiministern att det ska kunna utvecklas?
Krister Örnfjäder (S):
Jag ska ta tillfället i akt och kommentera en kommentar från Maud Olofsson när hon säger att det tog 20 år att uppnå den första terawattimmen när det gäller vindkraft och 4 år att uppnå den andra. Det är egentligen inte speciellt konstigt. Det är vad vi brukar kalla utveckling. I det här fallet beror det till stor del på teknikutveckling.
Jag hoppas att den kommer att fortsätta, för vi kommer att behöva en väldigt kraftig teknikutveckling när det gäller exempelvis byggnation och att uppnå tillräcklig kvalitet på just vindkraften framöver. Jag försökte i mitt första inlägg peka på att vi har ett problem när vi sätter upp mål för vindkraft.
Jag använde exempel på hur mycket svårare det har blivit att få utbyggnad till lands att bli verklighet.
Energimyndigheten har själva sagt att man behöver ha minst en tredjedel av den här kraften byggd till havs, och det finns aktörer som säger att det kan vara ända upp till hälften. Om vi ska nå målet måste vi alltså komma loss.
Vi har själva varit med och understrukit behovet av elcertifikatssystemet, men just nu verkar det inte som om det är lösningen för att det ska bli mer byggt ute till havs, åtminstone inte i Sverige.
Vad jag är ute efter är att regeringen ska säga det som man själv förutskickade när man ändrade på systemet vid årsskiftet 2009-2010. Då sade man att man skulle återkomma med andra förutsättningar som skulle kunna göra det möjligt för byggnation till havs. Nu har det gått elva månader, och jag har inte sett något.
Jag tycker inte att det i ett sådant läge är för mycket begärt att ställa frågan till regeringen: Hur kan vi skapa bättre förutsättningar för mer havsbaserad vindkraft? Jag följer upp med ytterligare en fråga: När tänker regeringen återkomma med ett sådant förslag? Det är alltså inte grundat på att jag för närvarande befinner mig i någon form av opposition.
Jag tycker att vi är ganska överens om målet, och målet är mer vindkraft. Jag är bara intresserad av att få reda på hur vi når det målet tillsammans. Är det så att regeringen kommer med förslag och jag tycker att det är bra förslag så kommer jag naturligtvis att stödja dem. Jag nöjer mig med det så länge, fru talman.
Krister Örnfjäder (S):
Nu ska jag ge mig in i den militära diskussionen. Om Arlanda hade varit en militär flygplats hade det varit obebyggt ända in till Sergels torg. Det finns olika sätt att se på en sådan här sak beroende på om man betraktar det som ett problem eller en möjlighet. Min ingång i detta var det havsbaserade.
Jag har fortfarande inte fått något svar, såvida inte energiministern menar att det är elcertifikatssystemen som ska tillgodose behoven av utbyggnad även till havs. Om det är så kan de som säger att de ska bygga 700 vindkraftverk för ca 50 miljarder kronor utanför Blekinge glömma sina planer.
Det är så jag uppfattar energiministerns svar - om det är svaret. Vi sade redan tidigare att vi är för detta, men vi tror inte att det kommer att räcka. Det har visat sig att de landbaserade satsningarna stöter på svårigheter.
Det är svårigheter som jag tror att vi till stor del kommer att slippa när det gäller havsbaserad vindkraft. Däremot har vi ett ekonomiskt problem. Det är nämligen dyrare till havs. Men det kanske är lättare så att det i slutänden ändå är en bra väg att gå.
Jag kanske missuppfattade energiministern, så jag förbehåller mig rätten att än en gång fråga: Hur skapar vi bättre förutsättningar för havsbaserad vindkraft? När kommer den i så fall? Om jag inte får svar har jag anledning att återkomma i framtiden.
Krister Örnfjäder (S):
Anledningen till att jag har begärt ordet är att Helena Lindahl i sitt replikskifte med Carina Adolfsson Elgestam använde den sista delen av den sista repliken till att göra ett antal påståenden i form av frågor som Carina inte hade möjlighet att besvara. Jag tycker att det är en osjyst taktik.
Jag tycker inte att vi ska göra på det sättet om det är meningen att de debatter vi har här ska leda framåt. Har man frågor och synpunkter på andra partiers politik kan man framföra dem i ett tidigare skede så att de har en chans att uttrycka sin version av denna politik.
Jag tänkte dock att jag, eftersom Helena Lindahl ändå gjorde så, ska ställa mig upp och erbjuda möjligheten för henne att få svaren - om hon nu är intresserad av dem. Jag finns tillgänglig här i talarstolen. Jag ska börja med att besvara en del.
Jag hörde att hon nämnde kilometerskatt. Hur gynnar det svenskt näringsliv och så vidare? Det kan man naturligtvis ha åsikter om.
Men vi hade som ingång, när vi lade fram förslaget om kilometerskatt, att en stor del av de transporter som utförs på väg i dag i Sverige utförs av andra än svenska åkerier och företag som betalar skatt i Sverige.
Vi har fått höra från åkeriägare och representanter för verksamheten att det är osund konkurrens.
Vi har då sett bland annat kilometerskatten som en möjlighet att se till att den kategorin av åkare också får vara med och betala de kostnader som vi har här i Sverige för vägar och så vidare.
Vi tyckte, i motsats till alliansregeringen, att det var sjyst att presentera förslaget före valet. Vi fick nämligen påhopp för det. Man drev frågan mot oss och sade: Ni ökar kostnaderna för företagen. Vi sade: Det behöver inte bli så.
Det handlar helt och hållet om hur man från regeringens och statens sida utformar kilometerskatten. Det finns andra exempel i Europa på att man kan göra det här neutralt för den inhemska åkerirörelsen. Vad är det då som jag tycker är osjyst? Vad gör alliansregeringen?
Jo, de inför efter valet en skatt på drivmedel som de inte hade aviserat innan. Vad gör de mer?
Transportmedel behöver man ju även när man ska ta sig till och från jobbet, och då höjer de gränsen för reseavdragen, vilket direkt ger kostnader för dem som måste pendla till och från arbetet. Det tycker inte jag är ett bra förslag. Har man den åsikten, presentera då gärna förslagen innan valet!
Krister Örnfjäder (S):
När det gäller detta att äta upp moralkakorna själv, var det inte precis det som Helena Lindahl gjorde när hon i den sista repliken gav uttryck för det här sättet att hantera debatten? Är inte det den allra högsta graden av härskarteknik? Det är inte bara män som ägnar sig åt den typen av diskussioner.
Tänk igenom din egen situation, så tror jag nog att vi kan komma överens om att det här inte är bra. Över till den andra frågan, kilometerskatt.
I vårt förslag, om man nu vill sätta sig in i det, aviserade vi mycket tydligt att speciell hänsyn skulle tas till skogsindustrin och till de områden där det inte finns några alternativa sätt att transportera gods. Det är inte alls speciellt svårt att gå tillbaka och titta på det, så vi hade med det, ja.
När det gäller nästa fråga, om vi tycker att det är bra med fördubblade arbetsgivaravgifter för ungdomar, har vi i motsats till er sagt att vi tycker att det kan finnas en subvention för ungdomar som ska in på arbetsmarknaden. Men då ska det vara till ungdomar som är arbetslösa.
Vi tror inte, och än så länge har det inte heller visat sig vara så, att de ungdomar som redan är anställda skulle bli arbetslösa om de inte fick del av de minskade arbetsgivaravgifterna. Vad ni gjorde var att ni smetade ut det här över hela fältet.
Det innebar att de som redan var i arbete fick del av de minskade arbetsgivaravgifterna, men inte personligen, utan det var deras arbetsgivare som fick det. Det tycker inte vi är en bra politik.
Krister Örnfjäder (S):
Jag ska försöka att också ta med frågan om förmögenhetsbeskattningen. Vi vill att folk ska använda sina pengar till riskkapital, men detta ska behandlas på ett speciellt sätt. Det innebär förhoppningsvis att man från regeringens sida snart kommer att leverera ett förslag där man även tittar på beskattning av den typen av investeringar.
Vi ser inte att förmögna människor är mer benägna i dag att leverera pengar till riskkapital. Vi ser att det finns ett behov av mer. Vi löser inte problemet på det sätt som ni tror. Vad vi säger när det gäller förmögenhetsbeskattning är att vi ser att det finns orättvisor i Sverige i dag som innebär att de som har det dåligt har fått det sämre och att de som har det bra har fått det bättre.
Vi tycker att det finns skäl att göra något åt just det problemet. När det gäller den fördubblade arbetsgivaravgiften har jag sagt tidigare att vi vill ge motsvarande pengar till dem som är arbetslösa. Det har visat sig under åren sedan ni införde det här systemet att arbetslösheten bland ungdomar inte har minskat. Ska ni inte lära er någon gång?
Kan det inte finnas skäl att se över sin egen situation och fråga sig om man inte kan göra det här på ett bättre sätt?
Jag är övertygad om att om vi tar bort det här bidraget eller den minskade avgiften för McDonalds kommer inte en enda av de ungdomar som jobbar där att bli uppsagd, därför att ungdomarna behövs för att arbetsgivarna ska kunna hålla hamburgerrestaurangerna öppna. Jag har heller inte sett något bevis på att det anställts någon mer.
Och ingen av oss har gjort det, därför att det har ännu inte gjorts någon sådan undersökning.
Krister Örnfjäder (S):
Jag vill börja med att göra ett tillkännagivande. Om man från Alliansens sida, som vanligt, tänker använda sista repliken till att göra uttalanden, ställa frågor eller på annat sätt komma med påståenden som inte går att besvara har jag för avsikt att begära ordet efteråt för en ny talaromgång. Bara så att ni vet om det!
Jag har två klarlägganden så att inte Marie Wickberg behöver leva i okunnighet. Det var den socialdemokratiska regeringen som mellan 2002 och 2006 startade arbetet mot regelkrånglet.
Jag vill också påpeka att de 15 miljonerna till kommersiell service varje år som Marie Wickberg tycker är så bra hade vi inledningsvis problem med att övertyga den nuvarande regeringen om behovet av när vi tog med dem i vår budget. Regeringen ansåg att de skulle läggas på de kommersiella aktörerna. Vi välkomnar att ni har tagit det första myrsteget.
Jag säger myrsteget därför att vi betraktar detta som en liten summa i förhållande till behovet. Marie Wickberg sade att alla delar av Sverige ska kunna leva och att det ska ske satsningar. Då vill jag ställa en fråga till Marie Wickberg. Hur kommer det sig, om man tycker att värdet av strukturfonderna är så stort, att regeringen motarbetar själva systemet?
Krister Örnfjäder (S):
Jag börjar med resultaten. En del av de resultat som ni tillgodogör er är effekten av beslut som har fattats under den tidigare socialdemokratiska regeringen men som inte fick någon praktisk betydelse på grund av att det tar X år eller månader innan de får praktisk betydelse.
Jag föreslår att Marie Wickberg börjar i den änden att hon ser efter när besluten fattades och när effekterna kom. Börja där! Vad jag åsyftar är att regeringen motarbetar strukturfonderna på europeisk nivå.
Man tycker inte att vi i Sverige ska ha dem. Man säger att de ska gå till de länder som har störst behov i relation till andra länder, inte inom länder. Jag föreslår att Marie Wickberg tittar på resonemanget och argumenteringen även på den punkten. Det är en sak att stå här, men det är en annan sak att se vad som utförs där.
Då pratar jag om Bryssel och Strasbourg. Det ena är något som står emot det andra. Det är lite olyckligt. Vi har sagt att det är självklart att den typen av stöd ska finnas.
Vi har också sagt att alla länder ska finnas med inom ramen för systemet därför att det inom länder också finns skillnader. Marie Wickberg gjorde klart för oss i sitt anförande att det fanns olika behov i Sverige. Därför tycker vi att stödet ska finnas i alla länder och att det ska utformas på ett sådant sätt att de som har störst behov ska ha, men i en fallande skala.
Krister Örnfjäder (S):
Vi har hört många vackra ord från talarstolen både nu och tidigare. Det har pratats om utbildning, om att minska utanförskap, om att man ska se till att arbetsmarknaden får tillgång till den arbetskraft man behöver och så vidare. Just nu pratar vi alltså om den regionalpolitik som bedrivs i Sverige.
Ett av de ben som regionalpolitiken står på när det gäller samordningspolitiken - det är den enda regionalpolitik vi har för närvarande - är Socialfonden.
Vi har alla de senaste veckorna fått information om att regeringen inte har för avsikt att genomföra det som man tidigare har sagt ska gälla för programperioden 2007-2013. Det handlar om att man inte tänker söka motsvarande 1,4 miljarder kronor.
Man är tydligen inte beredd att gå in med egna pengar trots att man säger att behovet finns och att man anstränger sig. En del säger till och med att det är den bästa regeringen på det hela, vilket motbevisas av den här situationen. Jag undrar om man från Moderaternas sida tycker att det är ett rimligt sätt att lösa problemet med utanförskap på.
Man avstår från pengar som vi tidigare har varit med och betalat till EU. Om man nu tycker det, har man för avsikt att tillskjuta de pengarna på något annat sätt? Vi har nämligen inte sett någonting sådant i budgeten.
Krister Örnfjäder (S):
Jag tackar interpellanten för att hon har uppmärksammat frågan. Det har inte gått oss som råkar vara lite intresserade av verksamheten spårlöst förbi att det finns ett stort engagemang. Inte minst finns det många människor som har ett stort intresse för detta ämne.
Jag hade förmånen att den 2 juni 2010 vara på de samlade hästverksamheternas arrangemang på Skeppsholmen och Kastellholmen i Stockholm.
Där visade man oss riksdagsledamöter vad som händer inom hästvärlden och talade om framtiden, möjligheter och farhågor.
Också statsrådet Eskil Erlandsson var på plats. I samband med arrangemanget hade statsrådet en möjlighet att hålla ett anförande till de medverkande.
Den problematik vi debatterar i dag var uppe vid detta tillfälle, alltså i storleksordningen tre månader före valet. Beskedet som gavs av statsrådet var att detta problem skulle lösas av regeringen.
Även om jag inte frågade alla tror jag att de som var där uppfattade beskedet som att regeringen skulle ta tag i detta.
Det skulle presenteras en lösning så att man kunde fortsätta med denna typ av verksamhet även efter att finansieringsmöjligheten försvunnit. Nu verkar det dock som att det inte kommer att bli så.
Den kunskap jag har om Forskningssverige är följande: Vi har ett antal forskare som är engagerade inom olika ämnesområden. De ska leva, vilket innebär att de behöver någon form av inkomst.
Är de specialiserade inom ett område försöker de söka medel inom detta område för att kunna utveckla sin forskning. Finns det inga pengar att söka har de bara ett alternativ kvar, nämligen att avbryta sin forskning och forska i något annat som de kan få ersättning för.
Det vore djupt olyckligt om det försvinner personer från forskningen om hästars situation, möjligheter och problematik eftersom kunskapen försvinner med dem.
Det är därför angeläget att dessa forskare ska kunna fortsätta verka. Annars har vi ingen forskning kvar på detta område över huvud taget.
Krister Örnfjäder (S):
Jag ska använda en del av min tid till att besvara Cecilia Widegrens fråga. Hon har med ljus och lykta letat i budgeten efter pengar. Det gäller att tända lyktan och ljuset om man ska kunna läsa.
Under anslaget 1:21, åtgärder för landsbygdens miljö och struktur, har vi socialdemokrater föreslagit en förstärkning med 110 miljoner som vi menar är återföringen av handelsgödselskatten eftersom vi vill ha tillbaka den. Inom ramen för det anser vi att regeringen har möjlighet att finansiera den här kostnaden på precis samma sätt som tidigare.
Vid en sammankomst för ett och ett halvt år sedan uppfattade jag ministern som att det utgavs ett löfte att ministern skulle vara med och lösa det problem som skulle uppstå när finansieringen försvann.
Jag har inget minne av att det vid det tillfället sades något om att man skulle presentera en sådan lösning i bästa fall hösten 2012. Det var ett problem som skulle lösas. Om jag har förstått ministerns svar rätt är det näringslivet som finansierar en del av forskningen inom andra områden.
Har ministern tagit kontakter med näringslivet så att han kan se att näringslivet i framtiden tar över den del som samhället tidigare har stått för? I så fall är det ju löst. I så fall vore det bra om man kunde få det beskedet.
Krister Örnfjäder (S):
I april månad 2011 gick den tidigare landshövdingen Sven Lindgrens förordnande ut. Den 28 september 2011 lämnade Lena Hallengren in en skriftlig fråga till statsrådet Stefan Attefall. Frågan utmynnade i följande frågeställning: Vilka åtgärder ämnar statsrådet Attefall vidta för att Kalmar län snarast ska få en landshövding?
Statsrådet lämnade ett svar den 5 oktober där han försäkrar att frågan om utnämningen av en ny landshövding i Kalmar län är prioriterad och att han snarast möjligt avsåg att slutföra rekryteringen. Nu har ytterligare två månader passerat utan att en ny landshövding har presenterats.
Det innebär sju, snart åtta, månader utan landshövding i Kalmar län som ska leda arbetet. Jag ställde då frågan om detta var en tillfällighet. Samtidigt har det till riksdagen inkommit en proposition från regeringen som statsrådet Stefan Attefall har undertecknat. Denna proposition har titeln Ändring av viss länsstyrelseverksamhet .
Propositionen handlar om att en viss länsstyrelseverksamhet bör koncentreras till ett mindre antal länsstyrelser. Ett antal länsstyrelser - närmare sju - har pekats ut. Ingen av dem är Kalmar län. Jag frågade då: Är det en tillfällighet?
Nu har vi fått ett svar från statsrådet där han säger att dessa saker inte hör ihop. Men vad han inte svarar på är vad man i slutändan har för avsikt med Kalmar län och dess länsstyrelse i detta fall. Jag kan ta ett exempel.
När Stockholm tyvärr förlorade sin landshövding tog det ett antal veckor att få fram en ersättare. När det gäller Kalmar har det gått snart åtta månader. Jag tycker att det finns skäl att fråga om det är en tillfällighet eller om det finns en tanke med detta.
Om statsrådet anser att frågan är prioriterad, och så är det tydligen, och för två månader sedan ansåg att han skulle slutföra rekryteringen snarast, och det sedan går två månader utan leverans blir man milt sagt fundersam. Det måste finnas en orsak.
Är det brist på kandidater? Jag har inte sett någon annonsering. Innan man gick till val 2006 sade man att när det gäller denna typ av tjänster skulle man gå ut och söka kandidater. Jag har alltså inte sett någon sådan annonsering.
Jag antar då att regeringen använder den här typen av befattningar som ett medel för att nå olika mål. Jag ifrågasätter inte det. Jag undrar bara: Varför drar det ut på tiden?
I det svar som jag nu har fått av statsrådet finns det inget svar på det, mer än att statsrådet ännu en gång säger sig vilja lösa det här snarast möjligt. Vad är problemet?