KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Leijonborg (FP):
Josefin Brink har frågat arbetsmarknadsministern vilka åtgärder han tänker vidta för att ta till vara de kunskaper och den kompetens som finns inom arbetslivsforskningen samt vilka åtgärder han ämnar vidta för att stärka den statliga insatsen för att utveckla den arbetslivsnära forskningen.
Vidare har Lars Lilja frågat vilka åtgärder arbetsmarknadsministern ämnar vidta för att säkerställa att svensk arbetslivsforskning efter nedläggningen av ALI kan bevara sin starka nationella och internationella ställning i framtiden. Då arbetet är fördelat så i regeringen att jag har ansvaret för forskning inom detta område besvarar jag de två interpellationer som ställts till statsrådet Littorin.
Låt mig inleda med att kommentera den studie som interpellanterna refererar till. Man har i den valt att arbeta med beteckningen forskande personal vid Arbetslivsinstitutet. Detta är ett vidare begrepp än disputerade forskare, som är den kategori som Avvecklingsmyndigheten använder och som jag menar är den relevanta beteckningen.
Enligt de uppgifter jag har från Avvecklingsmyndigheten går det bra för de disputerade forskarna vid ALI att hitta nya anställningsformer. För de allra flesta av dem har det varit möjligt att finna lösningar som gjort att de har kunnat fortsätta sin forskning. Samtliga doktorander som önskat fullfölja sin utbildning har fått ny placering vid universitet eller högskola.
Jag vill dock markera att i slutändan är det inte i första hand antalet forskare som är det avgörande utan att arbetslivsforskning bedrivs med hög kvalitet. Regeringens politik har till mål att så ska kunna ske. Jag träffade häromdagen företrädare för arbetsmarknadens parter för en diskussion om arbetslivs- och arbetsmiljöforskningens framtid. Jag uppskattar en sådan dialog.
De insatser regeringen har vidtagit anser vi ger en grund för forskning av hög kvalitet inom området också i framtiden. Behovet av forsknings- och kunskapsutveckling inom arbetslivsområdet, liksom andra samhällsområdens behov och förutsättningar, måste ses samlat. Regeringen avser att återkomma till frågor om prioriteringar, rörande bland annat detta område, i den kommande forskningspolitiska propositionen.
Min ambition som forskningsminister är att Sverige ska bli en starkare forskningsnation. Anslagen till universitet och högskolor ökar nu i enlighet med regeringens förslag med 900 miljoner kronor under perioden 2007-2009. Det är viktigt att staten tillför ytterligare resurser för att bidra till finansieringen av forskning.
Jag räknar med att i den forskningspolitiska propositionen ge förslag om hur Sverige ska uppnå Lissabondeklarationens målsättning att varje medlemsstats investeringar i forskning och utveckling från den offentliga sektorn bör utgöra 1 procent av bnp.
Lars Leijonborg (FP):
Lars Lilja ville ha en julklapp och tyckte inte att han fick det i svaret. Jag tror ändå att Carina Hägg ska kunna få en julklapp, men jag väntar lite med det till slutet av detta inlägg. Josefin Brink var besviken över att inte Sven Otto Littorin var här.
Enkelt uttryckt kan man säga att med Sven Otto Littorin kan man diskutera varför Arbetslivsinstitutet lades ned. Med mig bör man diskutera framtiden för svensk forskning. Den förra debatten har förts mycket ingående i denna kammare. Jag skulle vilja påstå att knappast någon sakfråga har diskuterats så intensivt i denna kammare.
Sven Otto Littorin har ju slagit rekord i interpellationssvar. Ärendet har också diskuterats när själva riksdagsbeslutet fattades. Att ytterligare beröra den frågan känns inte särskilt produktivt. Den är slutdebatterad, enligt min uppfattning.
Däremot är det en mycket intressant fråga hur forskning som berör arbetslivet ska ske framöver. Patrik Björck verkar ha glömt bort valrörelsen 2006. Den präglades mycket av att alliansen gick fram med en jobbpolitik.
Socialdemokraternas dåvarande ledare Göran Persson sade på första maj att arbetslösheten inte blir någon fråga i valet. Alliansen vann på sin tydliga jobbpolitik. Vi kan nu glädja oss åt att antalet människor i arbetslivet har ökat dramatiskt under den här tiden.
Ökningen märks inte minst för grupper som hittills har stått ganska långt från arbetsmarknaden. Vi vill ha ett arbetsliv där människor som har något funktionshinder och hittills inte haft så kraftfull förankring på arbetsmarknaden hittar en plats. Det är väldigt roligt att vi har nått framsteg i den strävan.
Vad som händer i arbetslivet, till exempel huruvida ett kemiskt ämne påverkar människan, är inte bara något som forskning med etiketten arbetslivsforskning eller ens arbetsmiljöforskning berör. Det kan vara på medicinska fakulteter eller på en institution som jobbar med kemi som man jobbar med de frågorna.
Därför är den här frågan väldigt mycket större än exakt vad som händer med de individer som tidigare har jobbat på Arbetslivsinstitutet. Nu kommer jag till Carina Hägg. Jag tycker att hennes exempel på mäns våld mot kvinnor är väldigt intressant. Det är uppenbart att det berör många andra forskare än just inom ALI, till exempel inom Brå.
Nu kommer jag till julklappen. Regeringen har bestämt sig för att göra en mycket stor forskningsinsats just på området mäns våld mot kvinnor. Det sker inom ramen för en stor jämställdhetssatsning som min kollega Nyamko Sabuni har beslutat om.
En betydande del av de medel som ingår i den satsningen kommer att kanaliseras via olika forskningsinstitutioner för att vi ska få mer kunskap precis om det som Carina Hägg efterlyser. Det är ett bra exempel på att vad som händer i arbetslivet berör många fler forskare än dem som etiketteras arbetslivsforskare.
Lars Leijonborg (FP):
Sverige har internationellt sett, brukar man konstatera, en ganska liten institutssektor i vår forskning. En mycket stor del av våra forskningsmedel satsar vi på universitetsforskning. Jag tycker att det är en bra avvägning.
Som Finn Bengtsson har argumenterat här, ska det i största möjliga utsträckning vara inomvetenskapliga beslut inte bara om hur forskning ska bedrivas utan i princip också om vad som ska beforskas.
Dock tror jag inte att det finns någon regering i världen som helt avhåller sig från en mer instrumentell syn på forskning, alltså att man definierar ett samhällsproblem och inser att en del av lösningen måste ligga i ökad kunskapsuppbyggnad.
Jag tror till exempel att det är en mycket god gissning att den forskningsproposition jag kommer att lägga fram efter sommaren kommer att innehålla betydande satsningar på klimatforskning, därför att det finns en stark förväntan hos människor att forskarna ska hjälpa oss att lösa den frågan. Man kan föra samma diskussion om den här jämställdhetssatsningen.
Eftersom jag nu har varit så tillmötesgående mot Carina Hägg kan jag gå vidare och berätta för henne att jag den 8 mars - jag minns datumet därför att det var internationella kvinnodagen - annonserade en ganska stor satsning också på kvinnosjukdomar.
Det finns ganska goda belägg för att forskningen hittills har försummat könsrelaterade aspekter inom den medicinska forskningen. Så visst kan man från politiskt håll ibland göra den typen av politiska bedömningar.
När det gäller forskning om arbetslivet är min erfarenhet, efter att nu ha besökt samtliga Sveriges universitet, att det finns ett stort intresse av att forska om sådant som berör människor i deras vardag och deras arbetsliv. Ta till exempel detta med tunga lyft. Det berörs ju inte bara av forskare som har etiketten arbetslivsforskare.
Det kan komma in i idrottsmedicin, i ortopedi naturligtvis och på medicinska fakulteter. Det är inte alls säkert att viktiga genombrott görs just av forskare med hatten arbetslivsforskare. Det är detta helhetsgrepp vi jobbar med inför forskningspropositionen.
Josefin Brink hade uppe frågan om steget efter. Det som forskarna kommer fram till, hur återförs det till samhällslivet? Det är en fråga som är relevant i all forskning. Där har Arbetsmiljöverket en viktig roll.
De ska ta till sig forskningen och i sin löpande inspektionsverksamhet föra tillbaka det till arbetslivet. Man brukar tala om den tredje uppgiften för högskolan, utbildning, forskning och samhällskontakter. Fas har nämnts i ett speciellt avseende.
Jag vill gärna betona att Fas, som är ett forskningsråd för arbetsliv och samhälle, har ett stort ansvar när det gäller att få en högkvalitativ arbetslivsforskning framöver. Jag är övertygad om att de kommer att vara en viktig spelare.
Lars Leijonborg (FP):
Det ligger mycket i det Lars Lilja säger. Det är väl ungefär i sådana banor vi tänker. Skälet till att jag inte kan ge någon julklapp till Lars Lilja, även om det nu är julveckan, är att forskningspropositionen ligger mer än ett halvår framåt i tiden, så vi har helt enkelt inte diskuterat färdigt.
Nyårsafton är sista dagen för en rad instanser i samhället att komma in med synpunkter på vad denna forskningsproposition ska innehålla. Bland annat ska parterna komma in med synpunkter. Jag är övertygad om att i deras brev kommer det att finnas synpunkter på just den fråga vi här har diskuterat.
Även om jag håller med Finn Bengtsson om att man ska undvika att låta partsintressen styra forskning är det naturligtvis av intresse att höra vad parterna har för synpunkter på hur detta ska organiseras.
Som Lars Lilja nämnde är det också så att parterna har en kunskap på detta område, för de har ju försäkringslösningar för sina medlemmar som träder i kraft vid uppsägningar, framför allt på tjänstemannasidan. Där har man en betydande kunskapsbank som också är av intresse i detta sammanhang.
Det samtal jag hade med företrädare för LO, PTK och Svenskt Näringsliv uppfattade jag som framåtsyftande och konstruktivt. Vi är som sagt inte alls färdiga med beredningen av hur frågan om hur arbetslivsforskning ska behandlas i forskningspropositionen.
Men jag är optimistisk och tror att vi ska hitta former för en hög kvalitet på arbetslivsforskningen i framtiden.
Lars Leijonborg (FP):
Göran Lindblad har frågat har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att universitetens opartiskhet och oavhängighet garanteras med anledning av att ett Konfuciusinstitut har upprättats inom Stockholms universitet.
Inledningsvis vill jag betona vikten av att svenska lärosäten ska vara starka, självständiga och ha stor integritet. Med denna frihet följer också ett stort ansvar. Regeringen anser att akademisk frihet och en ökad autonomi för de svenska lärosätena är viktig och att den politiska styrningen av universitet och högskolor bör minska.
Det är därför viktigt att avväga utformningen av styrningen av lärosätena så att största möjliga grad av akademisk frihet och kvalitet kan uppnås samtidigt som statens behov av en övergripande styrning av verksamheten hävdas. Regeringen har därför tillsatt en utredning angående universitets och högskolors organisation och styrning där utredaren bland annat ska utarbeta förslag till hur den statliga styrningen ska utformas.
Inom gällande regelsystem är universitet och högskolor fria att inrätta olika former av centrumbildningar och institut utifrån lärosätenas egna bedömningar och prioriteringar. Utbildningar inom universitet och högskolor måste, liksom utbildningsväsendet i övrigt, genomsyras av de grundläggande värderingar som samhället byggts upp utifrån. Dessa gemensamma värden har alla som arbetar i den högre utbildningen ett gemensamt ansvar för att förmedla och förankra.
Den högre utbildningen ska bidra till studenternas personliga utveckling, samhällsengagemang, kritiska tänkande och bildning. Enlig högskolelagen ska utbildningarna vila på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet, och i högskolornas verksamhet ska vetenskapens trovärdighet och god forskningssed värnas.
För att säkerställa hög kvalitet i undervisningen och dess oavhängighet har lärosätena ett ansvar för att följa upp vad som sker i undervisningen oavsett om undervisningen sker inom en institution eller inom ett institut som de själva inrättat. Detta förhållande gäller givetvis också Konfuciusinstitutet som har upprättats vid Stockholms universitet.
Lars Leijonborg (FP):
Göran Lindblad frågar mig om jag kan garantera vissa saker, och där är naturligtvis svaret nej.
Jag vill, som jag har gjort i denna kammare i flera sammanhang, betona att när det gäller samarbeten mellan utbildningsinstitutioner och externa bidragsgivare vilar ett stort ansvar på den statliga institutionen, eller den offentliga institutionen, att stå för de värden som ligger i dess uppdrag.
Det förekommer att skolor låter sig sponsras av dataföretag och sådant, och till en viss gräns är väl det bra. Men det jag har framhållit här i kammaren när jag fick en fråga som sådant är att ingenting fråntar institutionen det yttersta ansvaret för sin verksamhet.
Skulle det vara så att en extern bidragsgivare vill utnyttja exempelvis ett svenskt universitet för att sprida en ideologi måste naturligtvis universitetet sätta en gräns.
I och med att svenska skattebetalares pengar är inblandade i finansieringen måste universitetet ta ansvar för kvaliteten och inriktningen på denna verksamhet.
Den får bara förekomma om den är förenlig med högskolelagens krav. Vi eftersträvar ju ett djupt och brett samarbete med Kina.
Vi är synnerligen medvetna om att Kina är en kommunistisk diktatur, men vi tror att ett samarbete på lång sikt faktiskt kan främja demokrati och mänskliga rättigheter. Men för varje sådant samarbete gäller ju att man inte får vara naiv. Det är vi som ska överföra demokrati. Det är inte de som ska överföra diktatur till oss.
Är man inte varse de risker som det alltid är förenat med att umgås med en diktaturregim är man farligt ute. Det är bra att Göran Lindblad har väckt den här interpellationen. Det finns all anledning att vara uppmärksam på de risker som en sådan här utveckling medför.
Om jag tar en parallell har det ju hävdats att Karolinska Institutet har ett samarbete med universitet i Beijing som delvis finansierar sin verksamhet genom att sälja organ från avrättade.
Den typen av etiska frågeställningar är naturligtvis oerhört central i varje sådant här akademiskt samarbete. Det krav som jag har framfört i det sammanhanget, och även i det sammanhang som nu Göran Lindblad tar upp, är att om svenska universitet ska gå in i sådana här internationella samarbeten måste man vara noga med högskolelagens krav och de etiska principer som gäller för akademisk verksamhet.
Lars Leijonborg (FP):
Det som Göran Lindblad talar om i det här inlägget har jag ingen som helst information om. Man kan påminna sig att alla länder har så kallad främjandeverksamhet.
Sverige har något som heter Svenska institutet som har till uppgift att främja svenska intressen i utlandet och skapa en bra Sverigebild. Vi uppmuntrar andra länder att bedriva undervisning i svenska och liknande.
När det gäller studier i kinesiska, och för den delen även i italienska som Göran Lindblad hade anledning att komma in på som parallell, vill vi gärna främja sådan undervisning i Sverige. Kinesiska, och i synnerhet mandarin, är ett av världens största språk.
Jag tror att det är mycket klokt att Sverige ser till att fler svenskar lär sig både mandarin och andra kinesiska språk. På samma sätt är det bra om vi på nytt får en ökning av studierna i italienska.
De kinesiska ambitionerna kan ju inte utan vidare dömas ut som spioneri eller vilja att sprida en kommunistisk ideologi.
Men om det, som i Kanada, blir oegentligheter eller om man på något sätt kan belägga att institutet används på ett otillbörligt sätt har vi naturligtvis anledning att reagera. Låt mig upprepa att ansvaret för det i första hand ligger på Stockholms universitet.
Det är dess ledning som har skrivit på avtalet, och det är de som under den akademiska frihetens paraply ändå, som jag markerade i mitt första svar, som en pendang till friheten har ansvaret att se till att denna verksamhet fullt ut är förenlig med högskolelagens krav och de etiska principer vi har.
Lars Leijonborg (FP):
Jan-Olof Larsson har frågat jordbruksminister Eskil Erlandsson på vilket sätt han ämnar säkerställa att Tjärnös viktiga arbete och goda relationer med omvärlden kan fortsätta. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Tjärnö marinbiologiska laboratorium är en av norra Europas två största marina fältstationer.
Vid stationen ges möjligheter till forskning och undervisning för en rad institutioner vid Göteborgs universitet och Stockholms universitet men också för andra lärosäten både nationellt och internationellt. Verksamheten har bedrivits sedan 1960-talet och har successivt byggts ut och utvecklats. En stor del av den kompetens som finns inom havsmiljöområdet finns samlad på våra lärosäten.
Regeringens mål för den högre utbildningen är starka och självständiga lärosäten med stor integritet. Den politiska detaljstyrningen av verksamhet och organisation ska minska.
Tjärnö marinbiologiska laboratorium, Kristinebergs Marina Forskningsstation och forskningsfartyget Skagerrak sammanfördes från och med januari 2008 under namnet Sven Lovén centrum för marina vetenskaper inom Göteborgs universitet. Styrelsen för Göteborgs universitet har efter samråd med styrelsen för Stockholms universitet utfärdat anvisningar för Tjärnö marinbiologiska laboratorium.
Jag har fullt förtroende för att våra lärosäten kommer att verka för att den marina forskningen i Sverige stärks och att de samtidigt kommer att verka för fortsatt goda relationer med omvärlden. I sammanhanget vill jag också nämna att inom Regeringskansliet bereds frågan om en sammanhållen svensk havspolitik.
Lars Leijonborg (FP):
Det är bra att både Jan-Olof Larsson och Lars Tysklind sätter in frågan i sitt sammanhang, för det sammanhanget är otroligt viktigt och dramatiskt. Både världshaven och innanhav som Östersjön är helt avgörande för mänsklighetens existens.
Nu pågår en miljöförstöring av våra hav som hotar mänsklighetens existens. När jag som ledande politiker genom åren har fått frågan vilka som är de största miljöproblemen har jag alltid på senare år och under rätt många år nämnt klimatförändringarna och det som sker i våra hav.
Naturligtvis är det en stor utmaning för forskarsamhället att beskriva denna utveckling och komma med förslag till förändringar. Haven rymmer fantastiska resurser, både under havsbotten i form av naturtillgångar och i form av fisk som är avgörande för mänsklighetens näringsförsörjning.
Jag vill slå fast att även om ursprunget till denna interpellation är en oro för en viss sak är min inriktning som forskningsminister och regeringens inriktning att svensk marinbiologisk forskning ska stärkas.
Vi står inför sådana utmaningar att det är absolut nödvändigt att kunna mer om det som sker i världshaven, i Västerhavet och i Östersjön. Att på något sätt dra ned eller försämra förutsättningarna för havsmiljöforskningen, den marinbiologiska forskningen, vore alldeles fel.
Jag uppfattar att vi är ganska överens om verklighetsbakgrunden. Haven är en fantastisk resurs. Mycket av det som händer är djupt oroande. Forskning är en viktig del av strategin. Under tidigare mandatperioder hade vi här i riksdagen en partivän till mig och Lars Tysklind som hette Sverker Thorén.
Han drev frågan om vikten av att göra insatser för att förbättra havsmiljön hårt och påminde också ofta om forskningens betydelse. Vi är alltså överens om verklighetsbakgrunden. Jag är däremot lite förvånad över den detalj, om jag får uttrycka det så, som Jan-Olof Larsson tar upp.
Hela hans resonemang när han kommer in på denna detalj bygger på att från och med nu är Tjärnö en del av Göteborgs universitet, och det kommer att medföra problem. Verkligheten är att Tjärnö har varit en del av Göteborgs universitet sedan sin tillkomst. Det som har hänt från den 1 januari är verkligen inte någon särskilt dramatisk förändring.
Jag tolkar interpellationen så att Jan-Olof Larsson har fått sin information från personal på Tjärnö. Det är möjligt att de uppfattar den organisatoriska justering som skedde vid årsskiftet som en försämring, men det har jag som statsråd ingen möjlighet att gå in i eller yttra mig om. Jag tycker, som sagt, att Tjärnö är en fantastisk resurs.
Jag tycker att Göteborgs universitet hittills har tagit stort ansvar för den marinbiologiska forskningen tillsammans med flera andra institutioner i Högskole-Sverige. Jag är övertygad om att de kommer att göra det på ett bra sätt även i fortsättningen.
Lars Leijonborg (FP):
Tjärnö är en fantastisk resurs. De gör ett mycket bra arbete. Man måste dock se alla forskningsinstitutioner som vi har i ett sammanhang. Väldigt ofta befinner de sig ju i ett nätverk. Kristineberg är också en bra anläggning. Man behöver forskningsfartyg. Vi har ett antal bra anläggningar på östkusten.
Delvis har de här institutionerna separata uppgifter, men delvis stöttar de också varandra. Att man bygger in en sak i ett nätverk och betonar helheten lite mer tror jag inte alls behöver vara någon nackdel.
Om det möjligen i något sammanhang skulle vara på minussidan balanseras det av den plussida som jag talade om, nämligen att den här forskningsinriktningen totalt sett kommer att få ett ökat stöd.
Vi är visserligen inte färdiga med innehållet i höstens forskningsproposition, men den politiska uppbackningen från alla läger, och uppbackningen från vetenskapssamhället, för den marinbiologiska forskningen är ju mycket stark. Det skulle därför förvåna mig i högsta grad om inte detta forskningsfält kommer ut på plus i höstens forskningsproposition.
Sedan lyfter ni upp Tjärnös kontakter med fisket. Ska man tala i högskolepolitiska termer finns det ju numera något som kallas för den tredje uppgiften. Högskolorna och universiteten har ansvar för utbildning. De har ansvar för forskning.
De har för det tredje dessutom ansvar för att föra ut sin kunskap till det omgivande samhället. Den uppgiften är viktig i allmänhet, och det är uppenbart att den är viktig också på det område som vi nu talar om. Vi har ju ett aktuellt exempel där forskning om fiske kommer fram till att den svenska fiskeflottan är för stor.
Vissa argumenterar för att vi bör dra ned antalet yrkesfiskare. Andra menar att det är en felbedömning och en för kortsiktig bedömning. Det är ett exempel på att vi måste ha en så förtroendefull dialog som möjligt mellan vetenskap och civilsamhälle.
Jag tycker att det är otroligt viktigt, och jag har också fått bilden från annat håll att Tjärnö har varit bra på att upprätthålla den dialogen. Det vill jag naturligtvis på allt sätt uppmuntra.
Jag ska akta mig för att gå in i detaljer, men jag har svårt att förstå att den organisationsförändring som gjordes nu, liksom den som vi diskuterar om att ta ett ännu mer samlat grepp över den marinbiologiska forskningen i Sverige, ska behöva innebära att Tjärnös kontakter med fiskarbefolkningen i Bohuslän ska behöva minska.
Jag vill inte tro det.
Lars Leijonborg (FP):
Jag tänkte säga till Jan-Olof Larsson att jag lovar att åka till Göteborg redan i nästa vecka och ta upp denna fråga. I själva verket är ett sådant besök redan inplanerat. Jag ska träffa rektorn för Göteborgs universitet på onsdag.
Jag har ingen möjlighet att i min roll berätta för henne hur hon ska sköta sitt jobb, men jag är övertygad om att hon då kommer att försäkra mig om att den marinbiologiska forskningen, havsmiljöforskningen, kommer att ha mycket hög prioritet för Göteborgs universitet även i fortsättningen.
Det utredningsförslag om den marinbiologiska forskningen som jag har på mitt bord innebär ju att de institutioner vi nu har talat om, eller den sammanhållna institution som Göteborgs universitet nu har skapat, kommer att vara centralpunkten i den marinbiologiska satsning som kommer att ske i Sverige.
Vi får se hur det blir med detaljerna i det förslag som vi kommer att lägga fram, men förslaget från utredningen är ju just att ledningen ska finnas i Bohuslän. Jag vill sammanfatta det jag har sagt här: Vi är överens om bakgrunden. Detta är ett oerhört viktigt forskningsfält.
Tjärnö är en fantastisk resurs i den helheten. Jag är övertygad om att vi kommer att satsa mer på detta forskningsområde, och därmed är jag också övertygad om att Tjärnös framtid är säkrad. Denna anläggning kommer att ha en mycket viktig roll att spela i den marinbiologiska forskningen också i framtiden.