Peter Persson (S):
Jag vill inleda med att tillstyrka utskottets förslag i betänkandet. De senaste dagarna har mycket kretsat kring Olof Palme i anledning av 30-årsdagen av det fruktansvärda dåd han utsattes för. I söndags var det en speciell dag. Tal har citerats.
Dokumentärer har återutsänds. Nya program har producerats. Många minnesmöten har hållits. Ledande ord som vi har kunnat höra har varit solidaritet, trygghet och jämlikhet.
De uttalades av Olof Palme men inte bara av honom utan av en hel arbetarrörelse som från sin start försökt forma ett samhälle som är jämlikare och därmed friare för alla människor.
Reformer har varit verktyget, och skattepolitiken ett medel för att nå mål om ökad jämlikhet.
När produktionen har vuxit, när produktiviteten växer, förfinas och utvecklas ökar inkomsterna, och de har fördelats på ett rimligt sätt för att öka den privata konsumtionen och friheten för enskilda och familjer men också till det gemensamma. Skatteuttagen har ökat.
Andra samhällen, som låter var och en betala, innehåller djupa klyftor. När orättvisorna är stora är fruktan stor. Den fattige saknar framtidstro, och vardagen präglas av just oro och fruktan.
Men fruktan bär också de välbärgade, förskansade bakom sina höga staket. Ett jämlikt samhälle, däremot, skapar tillit mellan människor. Tage Erlanders så vackra ord om att vi behöver ett starkt samhälle så att människor slipper vara svaga är fortfarande giltiga.
Således är välfärdsstaten omfördelande och rättvisande. Den politiska högern har en utgångspunkt som är helt motsatt. De är fixerade vid skatt som ett mål, och de är fixerade vid att skatter alltid ska sänkas.
När arbetarrörelsen först formerade sig och slogs för den allmänna rösträtten för att få tillgång till instrument för att förändra samhället hade vi ett skattetryck som motsvarade 8 procent av bnp.
Varje höjning var livsfarlig, sa Moderaterna, och så har man fortsatt till ett skattetryck som har varit någonstans runt 50 procent innan de stora nedskärningarna och skattesänkningarna har gjorts. Herr talman! Alltid har högern sagt att skatter hotar friheten.
Ytterst har man tyckt att välfärdsstaten har blivit för omfattande. Under de åtta år som vi leddes av en moderatdominerad, borgerlig regering hade vi skattesänkningar på 140 miljarder.
Men jobbskatteavdragen minskade inte arbetslösheten. Det råder fortfarande obalanser i ekonomin. Jag har räknat samman alla borgerliga motioner till betänkandet. Sammantaget vill ni sänka skatterna med ytterligare 68 miljarder.
Jag upprepar, herr talman: 68 miljarder. Det är fråga om dramatiska nedskärningar på kommunsektorn och i sjukvården. Det är säkerligen åter fråga om försämringar i arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen. Det är vad svenska folket har att vänta om ni återkommer till regeringsmakten.
Det är fiffiga, fluffiga och innovativa nya skattesänkningar. Nu ska man också få sänkt skatt om man gillar att segla, rida och spela golf. De kostnaderna ska göras avdragsgilla. Herr talman! Jag skulle vilja ställa några frågor till de samlade borgerliga partierna.
För det första: Anser ni att det finns ett samband mellan skatteuttag och finansiering av välfärd? För det andra: Ledde de så kallade jobbskatteavdragen till att arbetslösheten minskade?
För det tredje, och här riktar jag mig särskilt till Moderaterna: Vilken skattenivå tycker ni är rimlig? Vad är ert drömmål? När skiner solen som bäst? Vilken nivå ska vi lägga skatten på? Herr talman!
De borgerliga partiernas regeringsår präglades av skattesänkningar och försämringar för vanligt folk. Nu vill man dessutom lagstifta om lönesänkningar. I dag för vi en annan politik.
Det är sant att den socialdemokratiskt ledda regeringen har höjt ett antal skatter för att klara välfärden, utveckla solidariteten och nå ökad jämlikhet. Jag noterar att denna politik faktiskt har lett till rekordhög tillväxt och lägre arbetslöshet.
Den svenska modellen handlar om full sysselsättning, goda löner och arbetsvillkor samt en omfördelande välfärd. Herr talman! Denna modell tänker vi socialdemokrater ta strid för.