Patrik Björck (S):
Jag tackar ministern för svaret. Regeringen började, som sagt, att under hösten 2008 utse ett antal regionala samordnare för att möta det svåra arbetsmarknadsläget och har sedan undan för undan kompletterat dessa. Man har inrättat den nationella samordningsfunktion som nämns i svaret för att underlätta dialogen, och så långt är det väl och bra. Samordnarna har nu jobbat lite olika länge ute i landet och tagit fram förslag och åtgärder för att hantera den svåra situation som landet drabbats av. Vad är det för verktyg som finns?
Det är det interpellationen handlar om. Vad ska det hela resultera i? Att få en uppgift men inte verktygen för att klara uppgiften är inte en avundsvärd situation. Från många håll kommer nu kritik mot att verktygen saknas. Det svåra arbetsmarknadsläget har sedan denna process startade ytterligare förvärrats och fördjupats.
Frågan i interpellationen var om näringsministern avsåg att ta initiativ till att ge de regionala samordnarna verktyg så att de kan lösa sin uppgift, inte bara beskriva problem och framställa önskemål. Jag upplever inte att den frågan riktigt är besvarad.
Det känns inte tryggare vare sig för mig, för samordnarna eller för de regionala och kommunala aktörerna ute i landet som har att hantera detta, och för den delen inte heller för de företag som nu har stora svårigheter eller för den personal som förlorar jobbet. Det framgår av ministerns svar att samordnarna, om man frågar dem, skulle vara nöjda med sin situation. Det är dock inte riktigt den bild jag får när jag tar del av vad samordnarna har för uppfattning.
Detta kan jag bland annat konstatera utifrån en artikel i Riksdag & Departement där en av samordnarna uttrycker sig på följande sätt: "Väldigt många av våra förslag har vi fortfarande inte fått någon reaktion på. Man hade ingen organisation när vi utsågs och visste inte hur man skulle ta emot och bearbeta alla förslag. Det vet man nu. Men det har tagit ganska lång tid. . Regeringen har öppnat för att vi ska skicka in önskelistor. Det innebär en risk för besvikelser om man skapat förväntningar som man inte kan uppfylla."
Det är så samordnarna själva beskriver sin situation, och där någonstans befinner vi oss i dag. Det gör att det finns all anledning att vara oroad över att regeringen nu står tomhänt.
Det är naturligtvis oerhört kritiskt för hela den situation vi befinner oss i. Om vi sedan går till regeringens egna dokument finns det en promemoria från Regeringskansliet från den 23 februari 2009 där regeringen konstaterar att det fortfarande saknas förslag på insatser för bygg- och energiinvesteringar och för kommuner och landsting. Det finns stora behov att stötta kommunerna ekonomiskt, men det verkar som om man inte kommer att göra någonting på det området.
Man har tidigare lite grann lockat med att det skulle komma någonting i vårpropositionen, men nu har det kommit andra signaler. När det gäller satsningar på unga finns det enligt samordnarna fortfarande mycket kvar att göra. Man får inte några som helst inspel från regeringen. Det handlar om att man måste satsa på att få ned arbetslösheten bland de unga. Här har man alltså ingenting. Utbildning och kompetensförsörjning är kanske den viktigaste frågan och den som samordnarna håller högst.
Vad gäller möjligheten att undvika varsel genom att erbjuda kompetensutveckling och utbildning i företag har regeringen gång på gång sagt nej till detta, trots att samordnarna framhåller det som en viktig uppgift. Den är dock fortfarande aktuell, står det i promemorian från regeringen. Om den frågan fortfarande är aktuell skulle det vara spännande att få svar på den i dag. Regeringen går igenom sin egen promemoria punkt för punkt och konstaterar att det mesta är kvar att göra.
I det svar på min interpellation som jag får av ministern i dag fyller man inte ut någonting. Man fortsätter inte att bocka av ens sin egen lista, som nu är en månad gammal, eller kommer med några som helst förslag eller initiativ. Samordnarna har fortfarande sina önskelistor, som de själva säger, obesvarade.