KBLab/rixvox huggingface dataset:
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, skolministern, för svaret! Segregationen är fruktansvärd och förstärker hedersförtrycket. Jag var skolkurator i Botkyrka 2000 och var då i en skola där det inte fanns ett enda barn med invandrarbakgrund som visste vad hedersförtryck egentligen var - de visste bara att de var utsatta.
Men är man med samma människor som är utsatta anammar man aldrig friheten, så är det, och därför har vi svikit hundratusentals barn under 20 år.
Så länge skolan inte förstatligas måste regeringen hitta andra sätt att styra skolorna till att arbeta bättre med frågor om hedersrelaterat våld och förtryck, som också ministern var inne på gällande både hbtqi-personer och föräldraarbete.
Föräldrarna måste få veta att barnkonventionen är lag i det här landet och att det finns regler och normer som man måste hålla sig till för att upprätthålla barns rättigheter. Så länge religiösa och privata skolor finns och upprätthåller hederskultur och hedersförtryck måste regeringen hitta andra sätt att motarbeta det och förbättra. Jag hoppas också att regeringen snart kommer med förslag som får stöd i riksdagen.
Vill vi ha ett samhälle uppdelat i vi och dom, eller ska vi ha ett samhälle där alla barn känner sig hemma? Vår feminism, jämlikhet och jämställdhet gäller faktiskt alla. Det är bra med nya läroplaner och att Skolverket tar fram en utbildning. Men det räcker tyvärr inte.
Regeringen bör ta ett större finansieringsansvar för att vidareutbilda skolledare och personal i detta ämne. Det nationella kompetensteamet arbetar med att upprätthålla en stödtelefon.
Men när vi i Varken hora eller kuvad besöker skolor runt om i landet har jag själv märkt att man i de flesta skolor inte ens känner till kompetensteamet eller stödlinjen. Mer fokus måste helt enkelt läggas på det förebyggande arbetet och inte bara på akuta ärenden, menar jag.
Kompetensen kan inte bara centreras till Linköping utan måste spridas över hela landet. Det är inget hot mot den akademiska friheten att göra en ny kartläggning av i vilken utsträckning lärosätena i sina lärarutbildningar och andra centrala utbildningar undervisar om hedersrelaterat våld och förtryck.
Den fria forskningen, menar jag, hotas inte av tydligare nationella examensmål. Därför måste det vara upp till Högskoleverket att avgöra hur mycket man kan undvika eller förminska problemet och ändå anses fullfölja de nationella examensmålen.
Jag menar att relativiseringen av hedersförtryck har pågått länge inom många lärosäten. Nu är det dags att stå upp för de här flickorna och alla människors lika rättigheter och möjligheter. Skolministern läste själv ett stycke. I många skolor skulle man, om man hörde detta, säga emot och vara enig om det.
Men när det gäller invandrarflickor och invandrarkvinnor är man tyst.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, ministern, för analysen och problembeskrivningen! Men det behövs som sagt mer i budgeten än bara för 2022 och 2023. Jag hoppas att regeringen kommer att markera detta i budgeten framöver också, för vi måste se till att gå till botten med det på olika plan. Jag vet att både statsministern och många ministrar är djupt engagerade.
Det är viktigt, men arbetet ska inte bara försvinna inom olika myndigheter utan ska ut i skolorna och ut i samhället. Jag blir nedringd av studenter och elever som framför allt läser till lärare, socionomer och andra yrkesgrupper. De är besvikna på att de får lära sig så lite om hedersförtryck i sina utbildningar och vill därför intervjua mig i sina studier.
Många unga med egna erfarenheter av hedersförtryck klagar också på att lärarna har relativiserat och förminskat frågorna. Här lyckas en flicka från ett segregerat område förkovra sig och utbilda sig, och så kommer hon till universitetet där hennes egen erfarenhet förnekas av en lärare.
Jag menar att detta är väldigt beklämmande, och därför måste lärosätena ta sitt ansvar. Jag hoppas att fler studenter intervjuar sina lärare om varför man inte får lära sig mer om ämnet i utbildningen på lärarhögskolan eller socionomprogrammet.
Jag hoppas verkligen att det här kommer att tas på större allvar och att arbetet inte stannar i byråkrati hos myndigheterna, för det behövs ute i samhället, i skolan, i socialtjänsten och så vidare.
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet Lena Hallengren för ett sakligt och bra svar.
Men dessvärre kan jag konstatera att dessa insynsfunktioner som ministern hänvisar till inte har fungerat eftersom det i stället har varit medier som har uppmärksammat de hedersutsattas missförhållanden.
Det är därför väldigt viktigt att regeringen nu satsar på olika myndigheters kompetensutveckling och utbildning, inte minst hos socialtjänsten.
Det var inte bara på grund av avslöjanden i SVT som flera fall har uppmärksammats, utan det skedde även i januari och tidigare i slutet av förra året.
SVT har rapporterat om Yasmine som placerats av en kommun i Östergötland på ett hem som drivs av Statens institutionsstyrelse bland kriminella och missbrukare.
Tyvärr har jag själv den erfarenheten från när jag har jobbat på institutioner under 1999-2000. Det var många utsatta tjejer som man inte visste hade denna problematik. Men det var 22-23 år sedan som jag jobbade med detta.
Men detta sker även nu. Även om Yasmine i dag är äldre och har lämnat detta bakom sig följer dessa missförhållanden och detta fruktansvärda med dessa flickor i deras liv. Många av dem har missat till exempel utbildning, och de kan inte träffa sin familj och sina vänner eftersom de måste vara på ett skyddat boende.
De har också skuldsatt sig på grund av att de under tidigare år inte har kunnat gå i skolan. Det är så många problem runt dessa unga flickor när de är utsatta i sina hem på grund av våld. Men dessa missförhållanden slutar inte bara för att de har placerats på ett hem.
Det är bra att regeringen själv är medveten om detta och satsar. Men det måste satsas inte bara 2022 utan också framöver på socialarbetare och redan på Socialhögskolan och på universitetet.
Man måste helt enkelt under utbildningen ta upp hedersproblematik, och den delen ska integreras i själva utbildningen och även i fortbildningar. Det gäller familjehemsplaceringar, socialarbetare och institutioner som Sis och andra institutioner.
Det måste helt enkelt bli slut på detta fruktansvärda som drabbar flickor inte bara hemma hos de egna föräldrarna utan också när de är placerade. Därför vill jag ställa en fråga till statsrådet.
Skulle staten inte kunna ersätta dessa flickor, till exempel Yasmine, som har blivit behandlade på detta sätt och missat utbildning, arbete och mycket annat på grund av detta?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack för redogörelsen, statsrådet! Jag är väldigt väl medveten om lagarna; under mina 14 år i riksdagen har jag varit en av blåslamporna för detta. Vi hade inte dessa lagar tidigare.
Jag instämmer i och har inga tvivel gällande regeringens genuina ambition när det gäller lagstiftningen och sådana insatser, men som statsrådet var inne på är det inte alltid själva lagstiftningen som brister. Både satsningar och lagstiftning måste dock följas upp och utvärderas.
Det är viktigt - jag har sagt det i alla år och säger det nu också. Vi har satsat många hundratals miljoner kronor på hedersområdet under de senaste 20 åren, men vi har aldrig följt upp och utvärderat: Har det varit rätt? Har pengarna gått till rätt insatser? Vad har hänt?
Vi lagstiftare trycker på knappar och skriver lagar, men det är ju andra som implementerar. Därför måste vi också följa upp. Det är faktiskt regeringen som måste göra det, och det ansvaret har man. Man kan inte bara satsa pengar, utan man måste se till att pengarna hamnar i rätt händer.
Jag betvivlar inte att många arbetar både inom den ideella sektorn och inom myndigheterna, men det kanske inte alltid kommer de hedersvåldsutsatta till del. Detta handlar om flickor och hbt-personer, men även om vuxna kvinnor, som jag dagligen har kontakt med och som är hedersvåldsutsatta.
De har kanske inte möjlighet att själva skaffa skydd, lämna hemmet eller lämna sina barn på grund av detta. Därför måste vi ha lyhörda myndigheter. Det gäller allt ifrån Arbetsförmedlingen och sfi till folkhögskolor, universitet och grundskola - liksom barnmorskor.
Arbetet måste göras på olika nivåer och vara kontinuerligt eftersom folk byter jobb, går i pension och flyttar. Jag menar alltså att detta arbete är oerhört viktigt om vi verkligen ska utrota hedersproblematiken. Om vi ska vända på varenda sten, som statsminister Magdalena Andersson sa, måste vi verkligen arbeta.
För att välta alla dessa stenar måste vi ta ännu större steg framåt. Jag vet att vi har Nationella kompetensteamet, men i dessa länder sker det varje år att barn försvinner. Det finns missförhållanden inom Sis-hem och familjehem som faktiskt inte är lämpliga. Det finns familjehem där hedersförtryck förekommer.
I hem där de egna barnen inte har samma rättigheter placerar man barn bara för att det enligt socialtjänstlagen - och som socialarbetare har jag själv varit kritisk mot detta - alltid är familjen som är det bästa för barnen. Det är inte alltid så; i en hedersrelaterad kontext är släkten inte det bästa.
Det gäller såklart inte alla i släkten, för det finns alltid bra, moderna och progressiva människor i alla samhällsklasser. När det gäller hedersförtrycket måste man ha helt andra ögon och öron och en helt annan kompetens. Det behövs utbildning för att kunna göra rätt bedömningar. Dessa barn ska inte lida. Till sist vill jag säga: Man kan alltid ställa en ny fråga, tänker jag - även i talarstolen!
Amineh Kakabaveh (-):
Jag tackar statsrådet både för hennes lyhördhet och för regeringens lyhördhet i dessa frågor. Det har ju gått decennier då man har satsat, och många liv har gått till spillo. Många liv har också blivit förstörda på grund av hedersförtrycket. Detta är viktigt, och det är bråttom. Det här är egentligen samhällets problem.
För individer som Yasmine är det enormt, men det är det också utifrån ett samhällsperspektiv. Många barn kan inte klara av skolan och hamnar i våldsspiraler när de själva bildar familj, av rädsla och på grund av att de inte vet. Jag har kontakt med många tjejer.
De frågar mig: Varför bara just vi - varför hamnar vi i en våldsspiral igen? Jag säger inte att alla gör det, men många gör det. Därför måste samhället vara extra noga och ge extra stöd till de hedersutsatta. Inte minst handlar detta om Sveriges ansikte utåt.
Miljontals av oss har varit förbannade och förvånade över den desinformation som islamistiska grupper har spridit om Sverige och socialtjänsten, som skulle ta barn från muslimska familjer. Vi måste förebygga detta så att det inte sker igen. Sverige förtjänar ett bättre rykte.
Vi kommer inte att skadas av sådan hatpropaganda, men det är viktigt att vi kan skydda våra medborgare och våra barn. Därför tänkte jag avsluta med att fråga om statsrådet ser att de som har blivit mest utsatta och betalat ett högt pris, som Yasmine, kommer att kunna få något slags ersättning av staten.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, skolministern, för svaret! Men egentligen är det en redogörelse för något helt annat än själva frågan. Jag möter varje dag i verksamheten Varken hora eller kuvad, och som Amineh med egna erfarenheter, unga flickor i skolåldern men också äldre kvinnor som tvingas bära slöja.
En av dem är Jasmine, som medverkade för ett par veckor sedan i Hederspodden, där hon berättade att hon var sju år när hon kom till Sverige tillsammans med sin familj från Irak. Mamman bär dock inte slöja i Irak, men här i en Stockholmsförort bär hon den för att hennes man och hans familj vill det. Så småningom påverkar man Jasmine hårt för att hon ska bära slöja.
Vid nio års ålder hålls en jätteceremoni. När flickan ska bära slöja har man denna ceremoni, och hon kan inte säga nej. Det innebär att hon helt plötsligt kommer till skolan som en helt annan människa. Detta formar Jasmines och hennes systrars liv till dess att de blir 30 år.
Nu när hon är 30 år har hon tagit av sig slöjan, men alla har tagit avstånd från henne. Detta är inte en frivillighet, och det är inte ett religiöst utövande. Det handlar inte om något frivilligt, som det hävdas i de vackra orden här, i våra lagar och i barnkonventionen - tyvärr. Jag har burit slöja. Jag gjorde det till dess att jag var 13 år.
Man har hela sin egen familj, omgivningen, lagar, moskén och området på sig. Beskrivningen är exakt densamma för invandrarkvinnor och invandrarflickor - vi pratar förresten om flickebarn - i skolan och förskolan. Varför ska internationella konventioner bara gälla Sverige?
Frankrike är ett EU-land, och de borde ha samma ansvarstagande när det gäller Europakonventionen om mänskliga rättigheter. Men Frankrike har genomfört detta, och de har inte stämplats för rasism eller islamofobi.
Det har snarare efter några år kommit en del undersökningar som visar att det har gynnat integrationen och att flickors självförtroende har ökat, för om du vågar vara i skolan och förskolan och simma på skoltid utan slöja och utan extra klädsel kan du också vara den som du är utanför skolan.
Jag menar att vi visst kan göra det här. Vi kan inte lämna den här frågan till enskilda skolledare eller personal för att de ska ta ställning. Barn är trogna mot sina familjer, och skolpersonal är också väldigt mån om att ha en god relation med föräldrarna.
Å ena sidan hävdar vi att skollagen ska gälla, att ändringar nu sker i läroplanerna och att vi ska kämpa emot hedersförtryck, men å andra sidan låter vi religiösa skolor tillrättavisa och säga att de har andra lagar att ta hänsyn till.
Gäller skollagen, gäller jämställdheten, gäller allas lika värde för alla kvinnor och barn i Sverige eller inte? Mitt svar är tyvärr nej, de gäller inte för de religiösa, oavsett vilka de är. Min fråga är: Varför ska vi inte vara tydliga?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, statsrådet, för förtydligandet! Det är klart att ansvaret ligger hos oss politiker, beslutsfattare och myndigheter att skydda och rädda barn. Men det är faktiskt också en mänsklig rättighet att inte utöva en religion, och det borde vara en självklarhet i det sekulära, feministiska Sverige och för alla partier, nästan, som hävdar samma sak.
Men samtidigt säger vi att hur bra lagar vi än har i dag mot hedersförtryck gäller i verkligheten något helt annat. Varje dag möter jag folk som berättar det.
När jag var på väg hit ringde två flickor - de visste att jag skulle debattera detta - som är 18 och 22 år, och de sa: Amineh, den enda som vågar höja rösten är du. Varför vågar inte andra? Varför lämnar vi den här frågan till främlingsfientligheten eller till religiösa ledare och moralpoliser i förorten?
Jag vet en mamma som flyttade från Sörmland till en förort här i Stockholm och vars döttrar inte bär slöja. Alla andra gör det. De blir nypta och man frågar varför, och man kommer och knackar på hennes dörr och frågar varför hennes flickor kommer till skolan utan slöja. Gråtande säger hon: Amineh, hur ska jag göra som ensam kvinna som jobbar inom vården för att flytta från området?
Jag säger nej, jag vill inte att någon ska flytta från något område. Jag vill att vi ska ha lagar och regler som gäller även människor från andra delar av världen, oavsett religion och oavsett bakgrund. Det här handlar också om kön. Det här gäller inte männen, det gäller inte ortodoxa, muslimska eller kristna män, utan det gäller bara kvinnor och flickor.
Står vi på barrikaderna för deras rättigheter? Det stämmer inte. Flickebarnens kroppar och hår sexualiseras från barnsben. Man säger: Du är oren. Jag har hört det. Jag blev kallad för det när jag vägrade slöja, till exempel.
Man är en dålig flicka, och enligt lagar i många länder som Saudiarabien, Iran, Afghanistan och Qatar skapar man oordning i samhället om man gör så, för det anses att när flickebarnen visar sina hårstrån kan männen bli upphetsade.
Här handlar det om synen på män, på kvinnor, på samhället och på barn - det är vidriga saker som ligger bakom den etik och moral som finns bakom de här symbolerna. Därför menar jag att vi måste ta detta på allvar.
Jag kontaktas under ramadan av många av mina vänner som är skolkuratorer och annat, och de säger att barnen som är sex sju år fastar och inte kan koncentrera sig. De frågar: Vad är det ni håller på med, Amineh? Då säger jag att jag via interpellationer försöker upplysa om detta. I sina egna hemländer har de inte de här reglerna för små barn.
Turkiet är ändå ett muslimskt land, men i lagarna skyddar de faktiskt barn under 18 år. I det feministiska och sekulära Sverige vill jag skydda barnen. Jag vill att de ska kunna ha slöja på sig på vägen till skolan, men sedan, när de kommer till skolan och förskolan, ska de kunna stänga in sina religiösa tecken i ett skåp och sedan ta på sig dem igen när de går hem. Kan vi inte stå för det?
Kan vi inte stå för att de här flickorna ska kunna göra ett eget val?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, skolministern, för tydligheten! Det är viktigt att kunna stå upp utan att vara rädd för så kallade känsliga frågor. I Sverige vågar man nästan inte prata om det som är ett problem. Det finns en del högljudda män inom alla religioner.
Så fort man pratar om detta skriver och säger de: Oj, oj, oj. Det är bara män. Det är sällan kvinnor. Titta på Livets ord eller islamistiska och religiösa skolor! Det är sällan kvinnor som är på oss; det är oftast män. Det här är också en aspekt. Det är vi kvinnor eller flickebarn som ska betala priset.
Männen får äran av att skriva debattartiklar i tidningarna och utöva påverkan, medan vi ska vara tysta eftersom det är känsliga frågor. Nej, vi måste stå upp nu när skolplanen ändras och nya lagar är på plats. Alla partier och framför allt regeringen har nu satsat så mycket pengar mot hedersförtryck.
Då kan vi inte med ena handen bidra med detta och med andra handen upprätthålla könsförtryck och mekanismer som trycker ned flickebarn och unga.
Enligt de rapporter som har kommit - bland annat har forskaren Devin Rexvid gjort undersökningar om detta - har de flesta av dem som omhändertagits enligt LVU flytt, såsom Jasmine som jag nämnde, på grund av religiös påverkan eller för att de vägrar bära slöja. Malmörapporten ger en tydlig och klar bild av hur föräldrar säger till sina små flickor i förskolan att de inte ska sitta i knät på en man.
Detta måste vi stoppa.
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, justitieministern, för svaret! Jag tycker att det är väldigt olyckligt att vi har en minister som i sitt svar menar att man förlitar sig totalt på bedömningarna som har gjorts av myndigheter. För ungefär ett år sedan hade jag en interpellationsdebatt med Mikael Damberg här i kammaren.
Det gällde ett av de märkligaste fallen i svensk historia. Det gällde tvåbarnsmamman Zozan Büyük, som är belgisk medborgare. Hon fick avslag och utvisning till ett annat EU-land. Så det stämmer inte. Det här är inte bara ett EU-beslut, utan det är ett svenskt beslut, Morgan.
Zozan är född i Belgien, och hon kom via anknytning. Man delade på familjen. Ett barn, flickan, är fortfarande i Belgien. Varför skulle hon utgöra en säkerhetsrisk för Sverige men inte för Belgien? Vad är det man tar hänsyn till? Det här är ett regeringsbeslut.
I Ekot i Sveriges Radio gjorde man en grundlig granskning av de här fallen. Det är ungefär 100-140 fall där frihetskämpar eller vanliga svenska medborgare har stämplats av myndigheten för terrorism. Det är helt enkelt människor som har varit med i YPG/YPJ.
För en vecka sedan sa Socialdemokraterna att man håller fast vid sitt löfte och stöder dem, men i går i Madrid sa man någonting annat till diktatorn Erdogan, bara för medlemskapet i Nato. Det var detta som de var en del av. En del av dem tillhör HDP, som Sveriges regering och Socialdemokraterna stöder.
Det handlar om HDP-medlemmar. Många har bott i Sverige och är födda här.
På Facebook har de lajkat någon demonstration eller så har de demonstrerat mot Daish, och så har de fått en stämpel av myndigheten som syns när de till exempel söker ett arbete som högre chef hos myndigheter. Frågan är vem som har ansvaret.
Ministern, och även Mikael Damberg förra året, sa att det inte är regeringen, för de lägger sig inte i myndighetsutövning. Det vet jag. Vi är eniga om det. Men här har jag ett beslut som är fattat av Mona Sahlin den 2 september 2004 och som Migrationsverket har hänvisat till.
Här står det om andra utvisningsfall som man hänvisar till. Det kan inte Sveriges Radio och Ekots reporter ljuga om och inte heller myndigheterna. Det innebär tyvärr att frågan ligger på politisk nivå.
Hänvisningar till detta beslut gör att många människor lever i limbo, människor vars rätt inte har kunnat prövas. Man säger att någon är från en viss organisation för att man jobbar med Turkiets underrättelsetjänst. Min fråga är: Vem har ansvaret, Morgan Johansson?
Amineh Kakabaveh (-):
Tack, justitieministern, för svaret! Så här är det: Jag tror inte att ministern har så mycket information om de här fallen. Mer än 50 av de här fallen rör människor som är födda i Sverige. De har inte varit vare sig i Syrien eller i Turkiet eller någon annanstans. De har bara demonstrerat, precis som Zozan.
I förhörsprotokollet som jag tog upp här för ett år sedan står det i Säpos frågor sådant som att du säger att du inte är politiker, Zozan - eller Ahmed - men du har lajkat HDP på Facebook och du har demonstrerat för YPG/YPJ:s sak. Det är människor som inte alls har anknytning till någon organisation.
Det räcker med att man är vän med någon eller har lajkat något. Det här är rättsosäkert. Många människor blir väldigt, väldigt rädda, och jag förstår varför. Ministern säger att man inte ska röja källor. Det är turkisk underrättelsetjänst!
Det är samma människor som hotar oss till döden när jag pratar här i talarstolen för individers rättigheter, för Sveriges rättssäkerhet, för de människor som kämpar och som söker asyl i Sverige. Det är sant att det finns hundratusentals kurder här, och nästan alla har flytt på grund av krig och förföljelse.
Att Erdogan och Turkiet vill att vissa ska klassas som terrorister och att Sveriges regering ska gå med på detta är så fasansfullt och oroväckande. Såklart ska det göras en bedömning av om någon är terrorist.
Men jag vill fråga ministern: Hur många gånger har Sverige och världen hotats av en kurd, av frihetskämpar, av PKK, YPG/YPJ eller HDP? Det är väl klart att det är Daish! Tre gånger under de senaste åtta åren har Turkiet drabbats av terror. Det var Daish - som Turkiet hjälpte mot HDP!
I Madrid och i svenska medier säger nu olika ministrar i samma regering som Morgan Johansson att vi ska förebygga terrorism. Javisst, men då ska vi förebygga den terrorism som Turkiet hjälper och stöder. Det är Daish!
Säpo och alla i hela världen vet att det inte är kurder som är de terrorister som Sverige och andra länder ska undvika, utan det är faktiskt Daish och andra terrorister och stater som Turkiet också hjälper.
Det är viktigt att poängtera att det inte är de asylsökande människorna som hotar Sverige utan det är snarare de terrorister som åkte iväg och halshögg människor, kvinnor, barn och yazidier. De utgör det främsta hotet i hela Europa. Det är dessa som frihetskämparna har kämpat mot.
I dag sviker Sverige dem: de som söker asyl här och de som befinner sig i norra Syrien. De har räddat sig själva och världen, och de ska belönas, inte bestraffas. Även om det är fråga om ett fåtal personer - hundra - måste asylrätten gälla även dem.
De ska beviljas asyl på saklig grund, och det måste finnas bevis så att man inte bara går på antaganden och vad Turkiet säger.