Anders Borg (M):
Låt oss börja med att konstatera att det är en allvarlig ekonomisk kris som världen nu går igenom, kanske den allvarligaste sedan depressionen. En central del av detta är att vanskött finanspolitik har gjort att ekonomisk politik inte har kunnat fungera som man skulle kunna önska. Politiken har blivit mindre effektiv därför att osäkerhet om långsiktig uthållighet har gjort att de normala keynesianska effekterna inte har fått fungera. Det har blivit marknadsosäkerhet.
Vi har hushåll som sparar, och vi har företag som inte vågar investera. Med stora underskott blir ekonomisk politik mindre effektiv. Det perverterar de grundläggande mekanismerna när vi försöker förhindra att en kris får genomslag. Finanspolitiken är och ska i allt väsentligt vara nationell. Vilka utgifter vi vill använda ska Jonas Sjöstedt och jag debattera, och vilka skatter vi ska ha ska vi debattera här i Sveriges riksdag.
Vad som dock är klart är att man inte kan ha USA:s skattenivå och Sveriges utgiftsnivå. Så ser det ut i Europa i dag. Man har utgifter som ligger runt 50 procent, och man har skattetryck som i genomsnitt ligger snäppet över 40 procent. Man får naturligtvis själv välja vilket man vill hålla fast vid, men man kan inte hålla fast vid att man lånefinansierar på ett sätt som gör att den ekonomiska politiken inte fungerar. Ska det inskränka Sveriges beslutsfattande? Nej, så är det inte.
De länder som har klarat krisen bra är Holland, Finland, Sverige och Tyskland. Det kanske kan vara något att tänka på för alla dem som har hyllat de anglosaxiska modellerna att det tycks vara de nordeuropeiska som har fungerat väl. Alla de utmärks av att man har stramare egna regelverk för finanspolitiken än de regelverk som EU sätter upp. Allra tydligast är det i de nordiska länderna. Vi är stora välfärdsstater och vi är små öppna ekonomier.
Vi behöver den trygghet som bättre ordning i offentliga finanser ger. Är det ett första steg mot att föra in Sverige i euron och är det därför man håller på med detta? För mig är svaret alldeles självklart: Nej. Om Sverige ska byta ut kronan mot euron, om Riksbanken ska gå in i ECB och beslutsfattandet om räntor ska ske via ECB:s ledning ska vi naturligtvis ha en folkomröstning.
Den folkomröstningen ska vi ha när det finns en bred enighet och ett samförstånd i Sveriges riksdag och hos allmänheten om att denna fråga på nytt ska prövas i en folkomröstning. Jag kan inte se att det finns en rimlig koppling mellan ett svenskt byte av krona till euro och att vi nu måste se över regelverket. Kan man då inte låta detta bara gälla euroländerna? Det är den hållning som till exempel den brittiska regeringen har.
Sverige, Polen och många öst- och centraleuropeiska länder har argumenterat i motsatt riktning. Det beror på att vi under den här krisen har upplevt hur länder som Rumänien, Ungern och Lettland, som inte är euromedlemmar, också har drabbats hårt. Där har vi mekanismer som via bytesbalans- och betalningsbalansfaciliteter gör det möjligt för oss att hjälpa dem.
För att de länderna inte på nytt ska hamna i den typen av oro och problem har de själva, precis som Sverige, sagt att de anser att det behövs ett stramare regelverk och att de också vill vara en del av det. De fördragsmässiga grunderna är sådana att det i dag måste ske i första hand med euroländerna. Jag återkommer till frågan om kvalificerad majoritet och inte kvalificerad majoritet.
Ett finanspolitiskt ramverk ska vara stramt för att man ska klara av att stabilisera en ekonomi i kris med eller utan euromedlemskap. Ett svenskt euromedlemskap - att byta kronan till euro och överföra räntebeslutet till ECB - ska naturligtvis ske efter en förnyad folkomröstning som rimligen bör kunna grundas i en bred politisk samsyn i frågan.