Gunilla Nordgren (M):
Nu ska vi diskutera miljö- och jordbruksutskottets betänkande 6, Fiskeripolitik . Där har vi 28 motioner som gäller regelverket för fiske, ålfiske, laxfiske, redskapsanvändning med mera. Jag tänkte börja med ålen. Vi har en förvaltningsplan för ål. Det är bra - det ska vi ha.
Men ofta sägs och skrivs det som om det endast är fisket som är ett hot mot ålen. Ålfisket har minskat drastiskt, och i dag uppgår fisket till omkring 358 ton. Antalet ålfiskare har minskat och uppgår i dag till strax över 200. Jag skulle alltså vilja påstå att det finns fler och andra stora hot mot ålen än fisket. Vi har till exempel många kraftverk, och de är ett hot mot ålen. Det är bra att vi har en förvaltningsplan.
Men vi måste se till att arbeta även med de andra hoten mot ålen. Det är också bra att det sedan 2010 finns en överenskommelse mellan staten och kraftbolagen om att försöka motverka åldöden i kraftverken. Det gäller att följa upp vad som händer här. Antalet prioriterade vattensystem i den överenskommelsen uppgår till elva.
Det finns också exempel på små kraftverk där det sker en frivillig skonsam drift, och det finns även exempel där man samlar upp ålar och kör dem i tankbil förbi verket och släpper tillbaka dem. Det är bra, och det är bra att det utgår bidrag för dessa åtgärder. Herr talman! Det pågår försök i ett fåtal av drygt 2 000 dammar. I detta arbete måste takten öka, kan man tycka.
Målet 2010 var att inom fem år, det vill säga nu, 2015, skulle minst 40 procent av de ålar som växer upp i vatten uppströms kraftverken kunna nå haven levande. Man kanske till och med skulle kunna stanna turbinerna ett par timmar när man ser att det är en stor ålvandring. Jag betvivlar att vi har nått målet om 40 procents överlevnad, men det borde åtminstone följas upp ordentligt. Jag förutsätter att Havs- och vattenmyndigheten gör det.
Myndigheten har ju även i uppdrag 2015 att se över förvaltningsplanen och vid behov revidera densamma. Det finns alltså flera olika möjligheter att förbättra villkoren för ålen, om bara viljan finns. Det handlar således inte bara om att minska fisket. Herr talman! Jag vill också nämna skarven - eller ålakråkan, som vi i söder säger. De fåglarna tar stora mängder ål.
Tillstånd att jaga ålakråka kan sökas, men det är fyllt av krånglig administration och blanketter, och många upplever det som att man blir motarbetad och att jakten på ålakråka försvåras. Det är uppemot tio olika blanketter som ska fyllas i, och det är långa handläggningstider.
Det är bra att Havs- och vattenmyndigheten via regleringsbrev har fått i uppdrag att mot bakgrund av kommissionens utvärdering av den nationella förvaltningsplanen analysera behovet och vid behov föreslå en revidering. En rapport ska lämnas den 1 december i år. Jag ser fram emot den. Det finns i Sverige sedan 1997 ett generellt förbud mot ålfiske, men det finns undantag om man tidigare har haft tillstånd att fiska ål.
Men det beviljas inte automatiskt vid till exempel arv och överlåtelse. Längs delar av Skånes kust finns så kallade åldrätter, som innebär ensamrätt på ålfiske. Dessa kan säljas eller ärvas - men inte de ålfiskerätter som är förknippade med större värdet av de åldrätterna.
I Europakonventionen, som infördes i svensk lag 1995, anges att vad avser egendomsskydd av såväl äganderätt som arrenderätt kan en invånare tvingas tåla inskränkningar endast när det krävs för att skydda allmänna intressen, till exempel för att skydda utrotningshotade djur. Så långt är allt gott och väl.
Men lagstiftningen säger också att man ska följa proportionalitetsprincipen, det vill säga den princip som säger att staten inte får använda mer ingripande regler än vad som krävs med hänsyn till ändamålet. Herr talman! Det står då mellan det allmännas intresse av att skydda ålen och den enskildes rätt att fiska ål.
Med tanke på att antalet ålfiskare är nere i runt 200 och att många av dem inte fiskar i så stor omfattning samt vad jag tidigare nämnt om kraftverk och ålakråkor kan man undra om denna proportionalitet följs. Ålen är hotad. Vi måste arbeta på att fortsätta att skydda den. Men det finns andra, fler och kanske större hot mot ålen än våra drygt 200 ålafiskare. Herr talman!
Vad gäller laxfiske är det viktigt att det svenska fisket har samma regler som andra EU-länder i samma område. Som det är nu kan det finnas tyskt och danskt fiske i områden där svenskar inte får fiska, och sedan kan fisken ändå landas i Sverige. Det blir som att utestänga svenska fiskare, och om inte de konkurrerar på samma villkor har vi samma problem som gäller på flera områden inom det svenska jordbruket.
Laxen hotas också av sälen, som har ökat i antal och uppgår till minst 50 000 individer. Dessa individer äter fisk, och de äter gärna lax. Varje säl äter sex till sju kilo fisk per dygn. Skulle varje säl äta bara en lax om året blir det mer än vår laxkvot. Det är bra att vi även har en förvaltningsplan för säl, men det gäller också att se proportionerna i konsumtionen.
Havs- och vattenmyndigheten fick av alliansregeringen i regleringsbrevet 2014 i uppdrag att redovisa statistik avseende sälpopulationen. Rapporten lämnades den 31 december och visade på en kraftig ökning av antalet sälar.
Om det svenska laxfisket minskar finns det en tydlig risk att vi importerar lax från andra länder, som kanske inte skyddar laxen lika ambitiöst eller som ökar sitt odlande av lax med allt vad det innebär. Detta är mycket globala frågor. Det betyder att om Sverige har hårdare regler än sin omvärld slår vi ut våra inhemska näringar. Effekten blir då att vi importerar mer fisk, kött och andra livsmedel.
Vi lär ju inte äta mindre. Då kan effekten bli att vi äter mer fisk som är fiskad på ett ur svensk synpunkt inte hållbart sätt, kött som kommer från djur med till exempel sämre djurskydd och spannmål som kan vara besprutad med medel som ej är godkända i Sverige. Under tiden har inget av våra mål nåtts på global nivå. Det är bra att Sverige har ambitiösa mål och att vi driver dessa mål i EU.
Men det gäller att hitta en balans, så att vi inte slår ut våra inhemska näringar och minskar vår svenska livsmedelsförsörjningsgrad. Slutligen vill jag tala om behovet av regelförenklingar, eftersom det finns regler som är krångliga i dag. När det gäller till exempel fiskeredskap får man ha bara en typ av fiskeredskap. Detta gäller jättestora båtar, men det gäller även mindre båtar.
Man kan säga att mindre båtar är i behov av att utföra blandfiske. Man borde kunna ha olika storlekar. Vidare krävs det vid vägning så kallade certifierade vågar som är mycket exakta. De är naturligtvis dyrare. Det är likadana vågar som man ska ha på jättefartyg och på mindre fartyg. Det skulle man också kunna titta på. Havs- och vattenmyndigheten fick i uppdrag att se över regelförenkling, och en rapport lämnades under våren 2014.
Det är en bra början, men det måste göras mycket mer. Man har även fått ett nytt uppdrag av den nya regeringen för 2015. Vi är i mångt och mycket överens om hur vi ska få ett bra och hållbart fiske och skydda utrotningshotade djur.
Men vi måste också se till att detta kan göras på många olika sätt - det behöver inte bara ske genom ett minskat fiskande - för att vi ska få en god miljö och en balans i naturen mellan olika djurarter, och jag tänker då på säl, ålakråkor med mera och inte minst på av människan anlagda anläggningar som kraftverk.
Vi i Moderaterna står naturligtvis bakom våra motioner, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 2.