Morgan Johansson (S):
Vad både Maria Malmer Stenergard och Carl-Oskar Bohlin inte vill kännas vid eller låtsas om är att det faktiskt är mitt parti, Socialdemokraterna, som har brutit marken för en jämställd representation i politiken. Det gjorde vi för 20 år sedan när vi kvoterade våra listor, varannan damernas.
Det var en jättestor förändring som innebar att andelen kvinnor i den här kammaren ökade markant i valet 1994 och sedan i valet 1998 och framåt. Denna kammare hade inte sett ut på det här sättet om inte Socialdemokraterna hade brutit marken när det gäller representationen på våra listor. Det håller vi strikt på. Och inte bara där. Vi sa redan 1994 att vi också skulle ha en jämställd regering.
Det skulle vara fifty-fifty när det gällde statsråden. Också detta var en total förändring i förhållande till alla tidigare regeringar. Dessutom har vi sedan ett antal år tillbaka haft en jämn könsrepresentation i vår partistyrelse, som väl närmast kan jämföras med de bolagsstyrelser som vi nu talar om. I det verkställande utskottet som jag själv sitter i är det samma sak.
Socialdemokratin och arbetarrörelsen har alltså brutit marken för en jämställd könsrepresentation när det gäller politiken. Det har vårt parti gjort. Vad har Moderaterna gjort? Maria Malmer Stenergard vill inte lyssna på mig när jag säger att det finns andra länder som går den här vägen. Hon tycker inte att det är ett argument att det finns andra som gör likadant. Hon vill inte lyssna på Norge. Hon vill inte lyssna på Tyskland.
Det är för övrigt två av Europas mest framgångsrika ekonomier. Hon vill inte lyssna på Frankrike, inte på Holland, inte på Eva Halvarsson som är vd för Andra AP-fonden och inte heller vill hon lyssna på EU-kommissionen. Frågan är vem hon lyssnar på.
Hon kanske lyssnar på Anders Borg, före detta finansminister, som för ett år sedan sa så här i Ekots lördagsintervju: Inom två tre år behöver vi nog lagstifta om kvotering till bolagsstyrelser för att kunna få in fler kvinnor. Helst inte, sa han, men vi backar inte om det behövs.
Tänk om det är så att Anders Borg har upptäckt någonting som varken Maria Malmer Stenergard eller Carl-Oskar Bohlin vill kännas vid, nämligen att för att det ska hända någonting behövs det en aktiv diskussion och ibland en press också från politiken.
Vi har sett det i utvecklingen sedan 2002, nämligen att när vi har fört en sådan diskussion här i kammaren men också generellt i samhället och när vi från regeringens sida har varit beredda att faktiskt lagstifta, då händer det saker och ting. Annars händer det inte. Man kan säga att det här är en symbolfråga.
Men jag tror att det på sikt är väldigt viktigt att vi har en dynamik när det gäller hur bolagsstyrelserna sammansätts. Jag tror att det är otroligt viktigt för svensk konkurrenskraft framöver att vi tar vara på alla de kompetenser som behövs. Det gäller i politiken och inte minst i ekonomin, och därför har vi sagt att vi gör en avstämning 2016.
Är det då så att man når upp till de mål vi har satt upp så är det ingenting att gräva mer i. Men om vi fortfarande står och stampar på samma fläck och inte kommer framåt kommer vi att lägga fram förslag till lagstiftning i den här riksdagen. Det tror jag är ett ganska rimligt sätt att arbeta vidare med den här frågan för att det verkligen ska hända någonting.