Annika Qarlsson (C):
Jag måste inleda med att säga att jag tror att det är interpellanten som skulle behöva kvalitetssäkra vad interpellationen handlar om. Den fråga som han har ställt till ansvarigt statsråd är en helt annan än den han nu tog upp i debatten.
Det han hänför till i sin interpellation, som debatten ska handla om, är utnyttjande av utländsk arbetskraft. Men han har i sin interpellation Socialdemokraternas vana trogen vävt in det hela i en protektionistisk anda och kopplat ihop det med Lavaldomen. Om vi tittar på svensk arbetsmarknad kan vi se att det under de senaste två decennierna har hänt mycket på produktionssidan.
I allt det vi tillverkar här i Sverige har vi sett att vi lever i en större värld än bara Sverige och Sveriges gränser. Nu, under det senaste decenniet, har det också kommit att handla om tjänster - den typ av jobb och uppdrag som utförs här i Sverige. Men i stället för att produktionen flyttas till Östtyskland, Polen eller vart den nu flyttades på 80- och 90-talen kommer utländsk arbetskraft hit.
Det är den skillnad vi ser på området. Vi kan se att det har hänt på vitvaruområdet och på området för jordbruksprodukter. Jag skulle gärna vilja veta var Lars Mejern Larssons slips är tillverkad någonstans. Jag misstänker att den inte är tillverkad i Sverige och inte med svenska kollektivavtal. Det är denna diskussion som ligger i grund och botten i din interpellation fast du försökte få det till en diskussion om arbetskraftsinvandring i ditt inlägg just nu.
Jag tror att det är oerhört viktigt att ta en diskussion om vad frihet, öppenhet och tolerans innebär när det gäller arbetsmarknaden och när det gäller vårt samarbete i Europa och resten av världen. Det som hände i och med Lavaldomen var att man gjorde klart och tydligt att vi måste se över våra regler här i Sverige.
Regeringen tillsatte en utredning och såg till att komma fram med ett förslag som gjorde att vi kunde fortsätta utifrån den svenska modellen men också i ett gemensamt Europa. Man måste ställa sig en fråga. Kravet som man förde fram från Socialdemokratiskt håll var att utstationeringsdirektivet skulle rivas upp. Jag hörde inte detta krav mer i valrörelsen, och jag har inte hört det efteråt heller.
Det man kan konstatera är att det var ett alternativ till hur vi hanterade Lavaldomen, med Strååtutredningen och den lagstiftning vi införde. Vi fortsatte att bygga på den svenska modellen med arbetsmarknadens parter som viktiga aktörer i stället för att lagstifta över till en helt annan modell, som alternativet hade varit och som jag inte tror att svenska fack är ute efter.
Det alternativ som De rödgröna stod för och som vi får se om Lars Mejern Larsson kan svara upp emot i dag handlade om att riva upp utstationeringsdirektivet. Detta direktiv sätter ramar och gränser för hur det ska fungera med rörelse av arbetskraft och företag över gränserna. Den överenskommelse som finns i dag gjordes mellan EU-15 - de länder som då var medlemmar.
Det tog många år innan man kom fram till ett regelverk som alla kunde känna sig bekväma med. Att riva upp detta i dag skulle handla om att det är EU-27 som skulle påbörja förhandlingarna, och det med de tolv nya länder som har en något annorlunda arbetsmarknadssituation än EU-15. Det skulle komma ut en helt annan produkt. Frågan är: Är det fortfarande den väg som Socialdemokraterna och Lars Mejern Larsson driver?
Ska vi riva upp utstationeringsdirektivet och se till att det blir vilda västern i Europa i stället för att ha det regelverk som går att jobba ihop med den svenska modellen? Där värnar vi också frihet, öppenhet och rörlighet för en dynamisk svensk arbetsmarknad.