KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magnus Jacobsson (KD):
Covid-19 har drabbat Sverige på ett fruktansvärt sätt, vilket har resulterat i att över 4 000 människor har gått bort. Vårdpersonalen jobbar dygnet runt för att stoppa virusets härjningar. Samtidigt som vi har en vårdkris orsakad av covid-19 har vi en ny ekonomisk kris att hantera.
Minskad medborgerlig rörlighet och minskad handel har skapat stora ekonomiska problem, vilket vi alla försöker att hantera via olika former av omställningsstöd. Jag tror att det är viktigt att man kallar det just omställningsstöd, för det här kommer nog att ta tid. Samtidigt har virusets utspridning gjort att det har blivit svårare för transporthuvudmännen att genomföra de utbildningar som behövs för att chaufförer ska kunna uppgradera sina yrkesbevis.
Vi har således två kriser. Vi har en vårdkris - eller en vårdproblematik - och en ekonomisk problematik, och vi måste hantera dem båda. Fru talman! Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändring i lagen om yrkesförarkompetens. Genom ändringen införs ett bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om en förlängd giltighetstid för yrkeskompetensbevis och om vissa undantag från lagen.
Det här ska börja att gälla från den 1 juni 2020. Från kristdemokratiskt håll står vi bakom detta, även om vi anser och har lyft fram att regeringen bör arbeta för att detta undantag har möjlighet att vara ganska långvarigt. Vi står dock bakom förslaget i den delen. Fru talman!
Vi är således i grunden positiva till förslaget i regeringens proposition, men vi vill samtidigt peka på behovet hos företag som utfärdar olika former av certifikat, licenser och tillstånd att få genomföra de utbildningar som behövs för att upprätthålla certifikat, licenser och tillstånd på distans.
Vi anser att en fördel med ett distansförfarande är att utbildningsanordnarnas förutsättningar att upprätthålla sin verksamhet då kan säkerställas, och vi menar att det därmed kommer att gå att komma ur den nuvarande krisen med en bibehållen struktur för anordnare av utbildningar.
Vi vill ha ökade möjligheter till distansutbildning, och vi vill därför se att regeringen skyndsamt utreder förutsättningarna för att öka möjligheterna till distansutbildning när det gäller certifikat, licenser och tillstånd som rör yrkeskompetensbevisen. Vi menar också att distansutbildning har med hälsan att göra.
Det gör att människor kan genomgå sin utbildning utan att de behöver träffa varandra, vilket är ett av skälen till att vi just nu stänger ned. För oss är det just de här dubbla bitarna, en vårdsituation påverkad av sjukdomen men också praktiska frågor för att transporter ska fungera, och dessa måste vi kunna hantera samtidigt. Fru talman!
Från kristdemokratiskt håll yrkar vi bifall till den kristdemokratiska och moderata reservationen, reservation nr 2.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag vill börja med att säga att jag instämmer i Teres Lindbergs argumentation. Den proposition vi har nu handlar om ett undantag. Jag håller med till fullo, och det är bland annat därför som vi har ställt oss bakom den.
När det gäller tidsspannet har vi förståelse för den uppfattning som Sverigedemokraterna lyfter fram, men vi har valt att ställa oss bakom propositionen. Jag vill bekräfta det som ledamoten Teres Lindberg lyfte fram, nämligen att ministern är tydlig med att om det finns fler behov är regeringen beredd att titta på det. Detta tycker vi från kristdemokratiskt håll är viktigt.
Det är en viktig signal från regeringen, för det kan vara så illa att det inte har klingat av i höst. I de delarna känner jag mig trygg, och där har jag agerat.
Vi har lyft in distansutbildning i vår motion, och detta hänger ihop med att när vi har träffat transportföretagare i olika delar av landet och även pratat med deras olika organisationer har de lyft fram att de önskar en dubbel strategi. De önskar det som vi i dag kommer att ta beslut om, nämligen ett undantag. Detta löser ett akut problem. De ser också behovet av att kunna utbilda, för det kommer faktiskt en dag efter corona.
Ju fler som klarar sina utbildningar på distans, desto färre behöver använda undantaget. De signalerar själva att det vore en bra dörr att öppna. Det är därför vi lyfter fram det i motionen, och vi lyfter också fram det i den meningen att regeringen borde ta fler initiativ till detta. Det är helt korrekt att det på ett sätt är en dubbel strategi, men vi efterfrågar just denna dubbla strategi.
Magnus Jacobsson (KD):
Detta kan låta lite som en strid om påvens skägg, vilket det nog till viss del är. I sak är vi väldigt överens. Det som ledamoten Teres Lindberg redovisar är helt korrekt. Vi har haft processer här i riksdagen tidigare där vi egentligen inte ens diskuterade eftersom vi var överens. Men det är inte detta vi lyfter fram. Coronasituationen har satt oss alla i detta läge.
Jag är jägare, och det är stor skillnad mellan att skjuta på ett stillastående mål och ett rörligt mål. Just nu befinner vi oss i jakten på det rörliga målet. Det är svårare, och det kräver ett visst handlag och att man är beredd att parera över tid. Det är detta vi försöker signalera med motionen: Ju mer man kan göra på distans, desto färre träffar varandra och desto fler kan komma längre i sina utbildningar.
Det är denna signal som vi vill skicka ännu en gång, för vi rör oss mot ett rörligt mål: en sjukdom som vi inte har full koll på. I sak är vi väldigt överens, och detta tror jag att åhörarna hör. Vi har yrkat bifall till själva propositionen, och vi lyfter fram behovet av mer distans därför det är en rörlig materia och en situation som vi inte har varit med om tidigare. Jag har respekt för de beslut som tagits.
Jag vill lyfta fram att jag uppfattar det som att regeringen nästan är lite mjukare än vad Socialdemokraterna i riksdagen är, för även här signalerar ministern att man inom EU måste se vad som kan göras. Jag upplever att det finns en positiv signal, men vi står ändå fast vid vårt yrkande.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag tycker egentligen att Vänsterpartiets frågeställning är mycket mer spännande än att man bara ska avfärda den med att man inte tycker eller att man tycker något. För egen del har jag många gånger resonerat i olika sammanhang om frågeställningen: Vad är ett naturligt monopol? Och vad är ett icke naturligt monopol? Hur ska man se på järnvägen? Ska den vara statligt ägd när det gäller själva banan, eller ska den ägas av privata aktörer?
För egen del kan jag till exempel tänka mig att Banverket skulle vara en egen myndighet som tar hand om banan, och så skulle man kunna sälja SJ. För varför ska staten bedriva verksamhet på banan? Man skulle kunna föra exakt samma resonemang när det gäller annan fysisk teknik. Just i det här fallet har vi landat i att marknaden löser detta, men jag har stor förståelse för er fundering över vad det värsta är.
Vi har som sagt ändå landat i att just när det gäller 5G verkar näringslivet kunna hantera det på ett bra sätt. Vi ser dock problem, exempelvis med övriga bredband som byggs ut, där landsbygden har halkat efter på ett sätt som vi kristdemokrater inte uppskattar. Just nu, i den lag vi nu tar hänsyn till, är det en säkerhetsfråga mer än en ägar- och driftsfråga. Vi har som sagt landat där vi har landat i dag.
Men, fru talman, jag tycker att Vänsterpartiets frågeställning är intressant utifrån diskussionen om vad som är naturliga monopol och inte.
Magnus Jacobsson (KD):
Först vill jag nog säga att det är ett ideologiskt perspektiv som jag företräder. Vi kristdemokrater anser att staten i någon mening ska vara stark - stark nog att skapa samhällsgemenskap. Då finns det en del saker där staten exempelvis bör agera. Det finns dock en skillnad rent tekniskt mellan detta nät och att bygga en järnväg, en motorväg eller ett telenät med koppar, som vi gjorde tidigare.
Då är det svårt att gå fram med olika aktörer. Men när det gäller 4G och 5G, som framför allt jobbar med luftburen teknik, kan man mycket väl tänka sig att det på en sändare sitter olika företags 5G-teknik. Det finns alltså en teknisk skillnad här som gör att åtminstone jag landar annorlunda.
Men själva grundinställningen är att vi ska ha en stark stat och att staten ska kunna garantera medborgare och individer skydd samtidigt som staten ska kunna garantera sig själv skydd. Den andra frågan, fru talman, är mer konkret. Jag uppfattar den tyvärr som retorisk. Det är klart att så som ledamoten ställer frågan är det antagligen säkrast om vi äger allt själva i alla lägen. Men det är inte riktigt så verkligheten ser ut.
Vi antar nu i dag en lag som gör att de som lägger anbud också kommer att vara tvungna att garantera att säkerheten hålls på ett korrekt sätt. Därmed tror jag att man vinner två saker ur den bästa av världar. Vi vinner säkerhet, och det är därför vi tar fram lagen och har gjort det skyndsamt. Jag tycker för övrigt att regeringen har gjort detta på ett snyggt sätt när de har pratat med oss i oppositionen. Vi vinner också det andra i den bästa av världar: en marknad som kan rulla ut tekniken snabbt.
Jag ser därför inte riktigt att frågeställningen i det här sammanhanget blir relevant; den blir mest retorisk.
Magnus Jacobsson (KD):
I höstas när vi alla satt och skrev våra motioner var vi kristdemokrater ensamma om att skriva om att det behövs en samlad utredning avseende postuppdraget. Skälet till att vi tittar på det är att brevmängden minskar och kommer att fortsätta göra det; det är vi alla överens om. Vi ser också en utmaning vad gäller tillgänglighet, från en dag till två dagar och eventuellt en annan form av service.
Sedan ser vi tyvärr också enskilda fall där brev helt enkelt kommer fram för sent, vilket har påverkat näringslivet - och kanske ännu mer enskilda personer, som får sin kallelse från vården dagen efter att de skulle ha varit där och liknande. Det förorsakar kostnader för oss i samhället. Jag är därför otroligt glad i dag, för alla har nu signalerat att de tycker att det är positivt med en bred utredning. Det gläder mig, och jag misstänker att det kommer att komma en sådan signal även från den sista talaren.
Däremot undrar jag givetvis vad man menar med att utredningen ska vara bred. Vi önskar ju att den ska vara så bred att alla har möjlighet att vara med, och det blir därför min fråga: Vad avser regeringspartierna med "bred", och kommer man att gå på djupet?
Magnus Jacobsson (KD):
Jag kommer nu att byta ämne. I dag ser vi tyvärr en situation där utbyggnaden av bredband lite grann bromsar upp, framför allt på landsbygden. Vi ser också att det är skillnad i tillgänglighet mellan stad och land, vilket flera av talarna på ett föredömligt sätt har pekat på. Vi ser också en förändring i prisbild. När det var byalag och människor som jobbade med detta mer i närheten kostade det ungefär 100 kronor per meter att bygga ut nätet.
För det enskilda hushållet landade man någonstans mellan 20 000 och 25 000, och många valde att gå med. Vi har dock sett en utveckling där det har kommit in fler företag, och vi ser hur de stora aktörerna har gått in - bland annat Telia. Helt plötsligt är vi då uppe i en prisbild på 300 kronor metern. Detta bryter egentligen mot all form av klassisk marknadsteori; där fler agerar borde det bli billigare, men här är det fler som agerar och det blir dyrare. Det är en rätt intressant utveckling.
Vad som är värre med utvecklingen är att de pengar som kommer från landsbygdsprogrammet riskerar att frysa inne. Om man bokar upp, söker pengar och sedan inte bygger hindrar man nämligen någon annan att bygga. Detta är ett problem som i sitt värsta scenario skulle innebära att vi får lämna tillbaka 1 miljard till EU.
Det är inte så att pengarna lämnas tillbaka till oss själva, utan då är det 1 miljard som inte blev bredband. Då kommer jag till min väldigt konkreta fråga, fru talman: Vad ämnar regeringen göra för att säkerställa att vi använder de pengar som finns i dagens program för att bygga upp bredband på landsbygd så som det är tänkt?
Magnus Jacobsson (KD):
Jag vill börja med att tacka Emma för ett väldigt bra anförande. Det är alltid roligt att lyssna på varandra och på det engagemang som finns, och det är min bestämda uppfattning att det finns ett stort engagemang i trafikutskottet. Jag uppskattar engagemanget för miljöpolitiken extra mycket.
Det är även där mina frågor uppstår, för jag tror att det flesta av oss är överens om att det måste ske en förändring - att vi måste få en bättre fungerande infrastruktur, som också tar miljöhänsyn. Den ska givetvis ta social hänsyn och ekonomisk hänsyn, men den ska också ta miljöhänsyn.
Det finns dock en del beslut som har fattats här i kammaren som försvårar den omställningen; det är inte mer än några veckor sedan vi röstade om kärnkraft och landade i en situation som kommer att försvåra produktionen av el i ett läge där vi alla talar om elektrifiering. Om vi har ett engagemang, eftersträvar en förändring och är överens om bilden av att vi behöver genomföra förändringar måste besluten också gå i samma riktning.
Vi har ett annat sådant beslut, som egentligen är flyttat härifrån - kanske till och med flyttat och taget på ett sådant sätt att det inte stämmer överens med gällande lag - och det gäller Preemraff.
Där är vi återigen inne i detta: Vi är överens om att vi vill ha en bättre miljöpolitik och överens om att vi vill att lastbilsflottan ska ställa om, och så har vi företag som håller på att växla bort från bergolja och över till skogsmaterial, där till och med domstol har sagt att de får tillstånd att bygga ut, och efter att domstolen har sagt detta lyfter man det till regeringen.
Med all respekt för att de två partier som representerar regeringen här i dag inte representeras av ministrar måste vi få ställa frågor. Vi brinner för omställning. När kommer besked om att Preemraff ska få börja göra miljövänlig diesel?
Magnus Jacobsson (KD):
Teres Lindberg lyfte i sitt anförande upp den mycket viktiga nationella infrastrukturplanen. Det var då jag begärde ordet. Alla i Sverige känner säkert inte till det, men infrastrukturplanen är en tolvårig planering som vart fjärde år ska utvärderas och omvärderas och planeras för nästa tolv år.
Det är ett viktigt styrdokument för myndigheter, regioner och kommuner och för oss i riksdagen, vilket gör att vi när det gäller infrastruktur har en långsiktig planering som försöker få oss i Sverige att gå i samma riktning. För egen del har jag vid ett par tillfällen ställt frågor till ministern om just infrastrukturplanen. Jag blev därför glad när Teres Lindberg lyfte upp den frågan.
Enligt den nuvarande planeringen är det helt korrekt som sagts tidigare i debatten att 2022 borde planen komma till kammaren för omvärdering inför nästa tolv år.
Det är bara ett litet problem, och det är att både myndigheter och regioner och andra signalerar att man inte får frågor som gör att man kan ta fram underlag, och om det inte tas fram några underlag är det svårt för regeringen att leverera något till kammaren. När jag frågat om detta tidigare har jag fått beskedet att det bereds i Regeringskansliet.
Jag har respekt för att en enskild ledamot inte kan svara på vad som sker i Regeringskansliet, men jag undrar om ledamoten delar den oro som jag och många med mig har över att det verkar som att planen inte kommer att komma till stånd till 2022. Åtminstone vi upplever, när vi lyssnar på myndigheter och regioner, att det sker en fördröjning av detta, och det är djupt bekymmersamt.
Magnus Jacobsson (KD):
Det är givetvis korrekt, det som ledamoten lyfter fram. Men min grundfråga var ju om man delar denna oro. Jag har den största respekt för att vi som ledamöter, oavsett om vi tillhör regeringssidan eller oppositionen, de facto inte sitter i regeringen. Det respekterar jag. Jag ställde inte frågan utifrån det perspektivet, utan jag reagerade på att ledamoten lyfte fram detta eftersom jag tycker att det är något oerhört viktigt att lyfta fram.
Min oro kommer sig av att jag ställde denna fråga redan i höstas, både som enskild fråga och som interpellation. Jag fick då svaret att det bereds i Regeringskansliet. Att man just i dagarna jobbar med andra frågor har jag den största respekt för, vilket jag lyfte fram redan i mitt anförande. Jag tycker till och med att vi i Sverige just nu är riktigt duktiga på att gå sida vid sida och stötta varandra i denna svåra situation.
Men kvar står faktum att i det långsiktiga arbetet signalerar både myndigheter och regioner att man inte har fått de frågor man behöver för att kunna ta ställning. Min fråga kvarstår: Delar Teres Lindberg den oro som bland annat Kristdemokraterna känner för att denna plan inte verkar komma till stånd före 2022? Det är djupt bekymmersamt, för man kan inte planera verksamhet.
Vi kan inte heller planera vårt budgetarbete om vi inte riktigt vet åt vilket håll vi ska gå. Delar ledamoten denna oro? I så fall hoppas jag att hon ligger på sina kollegor i regeringen så att detta kommer fram så fort som möjligt.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag vill tacka ministern för svaret. Jag lyfter fram frågan eftersom det kom en rapport om och lyftes fram i medierna att man inte riktigt hinner med utbyggnaden av den mobila täckningen på det sätt som var planerat. Det är för mig en stor och viktig fråga. I Sverige har vi i dag en känsla, rätt eller fel, av att det finns en skillnad mellan stad och land.
Det hänger givetvis ihop med frågor som bränslebeskattning, kollektivtrafik, neddragning av flyg i glesbygd och personaltillförsel, alltså möjligheten att få tag i personal. Landsbygden har högre skatter än många tätorter runt storstäderna, och vi ser att närvaron av polis, arbetsförmedling och försäkringskassa minskar på landsbygden.
Många gånger har vi politiker, oavsett färg, sagt att några av de viktiga lösningarna för landsbygden är bredband och mobil täckning för att näringslivet ska få goda förutsättningar. Men man kan även på det området se en tydlig skillnad. Stad, tätort och viktiga stråk har hög täckning, medan täckningen blir sämre ju längre ut man kommer i systemet när det gäller infrastruktur.
I det radioprogram som lyfte fram just den frågan och rapporten från PTS var det flera från landsbygden som påpekade att deras förutsättningar att bedriva näringsliv försvagas om mobilsystemet inte fungerar. Då kvarstår min fråga om vad mer regeringen ämnar göra för att komma åt problemen och fullfölja hela vägen.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag vill än en gång säga att jag är tacksam för svaret från Anders Ygeman. Jag är också helt övertygad om att Kristdemokraterna och regeringen är överens om att vi vill att hela landet ska leva. Men jag har rapporten med mig här i kammaren, och jag känner inte riktigt igen en del av siffrorna. Jag har inte kunnat grotta i varför de skiljer sig åt lite grann. Men om man tittar på exempelvis bredbandssidan är det 40-46 procent på landsbygden som har fungerande bredband.
Det beror lite på om det gäller näringsliv eller privatpersoner. Tittar vi återigen på tätorter kan vi se att det ligger runt 85-86 procent. Vi ser samma fenomen när det gäller den mobila täckningen, åtminstone enligt den rapport jag har. Ungefär 85 procent har mobil täckning. Då handlar det om vägar, hushåll, fritidsområden och där man jobbar. Det finns områden i Sverige där det inte finns någon täckning alls.
Man kan i och för sig fundera på om vi behöver ha lika mycket täckning där. Det som hänger ihop är att det tyvärr är tydligt att vi har klarat av att lösa det i tätort. Men utanför tätort ser det betydligt sämre ut.
I Post- och telestyrelsens rapport står det bland annat: "I dagsläget är de flesta siter i glest befolkade områden underutnyttjade och ger begränsade intäkter till operatörerna. PTS bedömer därför att det sannolikt inte kommer att ske någon omfattande kommersiell nyetablering av siter i glesbebyggda områden fram till år 2023." Det kan jag förstå utifrån det privata näringslivets förhållningssätt.
Att bygga ut och utveckla samtidigt som man inte får betalt är ett problem. Men vi som riksdag och regering måste ändå jobba för att även näringsidkare på landsbygden ska ha god tillgång till bredband och god mobiltäckning - huvuddebatten här handlar ju om den mobila täckningen - och då räcker det faktiskt inte att uppnå 85 procent. Vi måste jobba vidare med den frågan.
Min fråga kvarstår därför: Ämnar regeringen vidta fler åtgärder för att lösa detta problem?
Magnus Jacobsson (KD):
Tack, statsrådet Ygeman, för svaret! Jag utgår bara från vad PTS säger i sin egen rapport. De signalerar en oro. Även om vi verkar vara överens om att vi på det stora hela når ut till många finns det en skillnad mellan stad och land, och det är just landsbygdsperspektivet jag har valt att lyfta fram här. Vi måste nå hela vägen.
Vi som jobbar med de här frågorna ser hela den teknikutveckling som sker nu. Vi kommer i framtiden att ha kylskåp som pratar med nätet, bilar som är självkörande och troligtvis också, antingen vi tycker om det eller inte, vårdrobotar som hjälper till i hemmen hos dem som är äldre. Vi ser en helt annan teknisk utveckling.
Vi ser att människor kommer att bo hemma längre, och då ska de ha tryggheten att deras trygghetslarm, som går via antingen bredband eller mobilt bredband, fungerar, så att de inte blir liggande utan att få den hjälp de ska ha. Detta måste vi nå inte bara till 90 eller 95 procent, utan alla som i Sverige bo och bygga måste ha denna trygghet.
Det är på detta sätt den tekniska utvecklingen kommer att se ut, både på vårdsidan och näringslivssidan och de facto även på nöjessidan. Jag tackar för debatten. Om jag inte träffar statsrådet före jul önskar jag honom allt gott.
Magnus Jacobsson (KD):
Jag tackar statsrådet för svaret, men tyvärr blir jag lite bekymrad. Jag har - innan jag återkom till riksdagen - haft förmånen att vara kommunpolitiker i 16 år och även regionpolitiker, sittandes i regionala utvecklingsnämnden i Västra Götaland, i åtta år.
Både jag och ministern vet att dessa planer siktar på en tolvårscykel, där man har haft som tanke att man vart fjärde år ska utvärdera för att kunna rulla ut kommande tolv år. När beslutet togs 2018 skulle alltså nästa översyn, som man sitter och väntar på, ske 2022. Om denna ska kunna fungera så att någon form av nytt beslut rullas ut 2022 behöver detta arbete dras igång.
Då ska det inte bara dras igång i form av att det bereds i Regeringskansliet, utan det behöver hanteras av våra myndigheter och regioner. Jag kommer ju från en region - Västra Götaland - där man har haft lite andra regler och där regionen har varit mer inkopplad i dessa frågor än i andra delar av Sverige. Det uppstår ett antal problem med detta väldigt korta svar.
Det gör att våra myndigheter inte riktigt har en tydlig signal om vad de ska börja arbeta fram för nästa fyraårscykel, efter 2029. Våra regioner har inte möjlighet att fullt ut planera vilka objekt de ska rulla in efter 2029. Vårt näringsliv, i form av handelskammare och många andra större företag, vet inte heller vad som händer efter 2029.
Min fråga till ministern är hur man ämnar hantera den fyraårscykel som ändå har funnits i arbetssättet.