KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Hjälmered (M):
Svaret på frågan är egentligen ganska enkelt. De här två besluten togs i helt olika marknadslägen. Det beslut som fattades för ett antal år sedan kom då lönsamheten och elpriserna var på en helt annan nivå. Det gjorde att det fanns utrymme för en sådan skattehöjning utan att det fick drakoniska effekter på energimarknadens aktörer. I dagens situation kan vi se en otrolig omdaning av den europeiska energimarknaden, vilket slår mot varenda aktör i branschen med bristande lönsamhet.
Det slår över hela fältet, antingen det handlar om vindkraft, kärnkraft eller andra kraftslag. Att då kicka in en höjning på nästan 20 procent slår rakt mot ekonomin och förutsättningarna. Kombinationen av en kraftigt höjd kärnkraftsskatt och låga elpriser får alltså effekt. Men låt oss gå tillbaka till huvudfrågan. Vi kan se på dem som dagligdags och professionellt jobbar med viktiga svenska industriben som skog, kemi, gruvor och stål.
Det är de som indirekt betalar för en del av de här förslagen men som inte gör det direkt på skatten. De behöver en trygg energiförsörjning. De säger att det i det läge som vi befinner oss just nu är ett direkt dåligt förslag att kraftigt höja kärnkraftsskatten. Det är ett direkt dåligt förslag att subventionera in mer ny kraft när det egentligen inte finns någon efterfrågan. Det är ett förslag som allt annat lika skulle innebära att man ytterligare trycker ned elpriserna, trots att det då inte finns någon efterfrågan på det hela. Då är vi tillbaka vid detta.
Om vi menar allvar med att Sverige ska vara ett företags- och industriland, bortom all diskussion som vi får ta i andra sammanhang kring forskning, utbildning, transporter, handelspolitik och annat, är ytterligare en pusselbit i konkurrenskraftspusslet den trygga energiförsörjningen. Jag har synpunkten att jag inte tycker att vi ska ta detta steg nu, för det är direkt dåligt för den svenska energiförsörjningen. Åsa Westlund har en annan bild. Jag kan bara konstatera att Åsa Westlunds uppfattning är direkt motsatt den uppfattning som aktörerna i branschen har.
Det är alltså de som professionellt leder företag och som jobbar i skogsindustri eller gruvindustri som ser ett hot mot sin verksamhet.
Lars Hjälmered (M):
Jag tänkte ta fasta på ett par saker. Det första är att det är viktigt med en klok process. Statsrådet Damberg pekar på vikten av en strukturerad och bra process. Att det har skett uppskärpningar efter hand är klokt och bra. Det andra är att statsrådet Damberg som ansvarig för dessa frågor tecknar firma för hela regeringen och utgår från att det är det som gäller.
Vi andra möter dock ibland nyanser i uppfattningen hos olika regeringsföreträdare om vad som är görligt och möjligt. Det är ljuset av det man ska se mina frågor. I mitt första inlägg ställde jag tre konkreta frågor. Den första var om statsrådet Damberg anser att riksdagen måste vara med och fatta ett beslut. Jag tolkar svaret som ett nej enligt den bedömningen han och regeringen gör just nu.
Den andra frågan var om man tänker förankra detta på ett klokt sätt både informellt och formellt, via riksdagens näringsutskott och på andra sätt. Det antyder statsrådet att man ska. Kvar är den tredje och avslutande frågan jag skulle vilja hänga upp detta på.
I debatten har det förts fram från regeringsföreträdare att även om regeringen skulle önska att man behöll den tyska brunkolsverksamheten i Vattenfalls regi kan man inte göra det på grund av att uppdraget som Vattenfall har som det har fattats beslut om i riksdagen omöjliggör detta. Det är detta jag lite ifrågasätter. Regeringen kan byta ut styrelseledamöter.
Den skulle från ägarenheten på Näringsdepartementet kunna ge direktiv eller fatta ett beslut på en extra bolagsstämma. Den skulle till exempel kunna säga att Vattenfall ska bedriva tysk brunkolsverksamhet. Jag vill därför upprepa frågan. Anser statsrådet Damberg att om regeringen skulle önska och vilja, kan man då besluta sig för att behålla Vattenfall ska ha i uppdrag att behålla den tyska brunkolsverksamheten?
Lars Hjälmered (M):
Jag ska säga något kort om Backaundantaget. Man kan dividera om hur mycket som var förberett och inte. Vi kan bara konstatera att finansminister Magdalena Andersson stod i valkampanjen och var otroligt tydligt med ett vallöfte från Socialdemokraternas sida. Det är alltså inte infört, och vi skriver nu 2016. Det skapar en osäkerhet om viktiga investeringar i Göteborg. Det handlar om trovärdigheten kopplad till det västsvenska paketet. Det är en osäkerhet i onödan.
Sedan kommer vi in på finansieringen och budgettrixandet. Där är infrastrukturministern tydlig med att det är just ett budgettrixande. Det är ökade kostnader för migration, sjukskrivning etcetera. För att få någon ordning på ekonomin behövde man trixa. Det är bra att det är tydligt i den delen. Jag ställde också mina frågor för att få ett ganska tydligt löfte från ministerns sida om att jag som göteborgare inte ska ta en extra kostnad.
I den delen tycker jag att det är bra att det kommer ett tydligt besked. Det är alltså inte de andra avtalsslutande parterna som ska in i det hela. Men kvar i den här diskussionen, fru talman, är åtminstone två frågor. Varför har regeringen och Trafikverket inte informerat de andra avtalsslutande parterna om att man skulle göra detta budgettrixande?
Det är rätt konstigt med den förvåning vi kunde se hos lokala partikollegor, brett politiskt, kring frågan: Varför agerar man på ett sådant sätt? Sedan har vi den ekonomiska frågan, fru talman, som jag ställde i det förra inlägget och som jag vill upprepa. Statsrådet Johansson säger: Nu är det låg ränta. Det ger inte jättestora kostnader. Men då är min fråga: Hur stora extrakostnader ger det?
Vi vet att Trafikverket har lämnat en promemoria till Finansdepartementet där de har sagt att skulle man göra detta under hela avtalsperioden handlar det om en extrakostnad på ungefär 1 miljard kronor för staten. Nu är det inte aktuellt i den storleksordningen, men faktum kvarstår. Kommer regeringen att fortsätta med detta också andra budgetår efter 2016? Det torde vara en ganska enkel fråga för infrastrukturministern att svara på: Överväger man detta eller inte?
Vad blir de årliga extrakostnaderna för ytterst oss som skattebetalare? När man trixar på det här sättet är det inte som att det inte ger en kostnad eller som att någon annan betalar. Det är alltid Sveriges skattebetalare som får betala för den typ av göranden som regeringen håller på med, som när det gäller den här typen av trixande. Då tycker jag att det vore ansvarsfullt och anständigt om ministern kunde svara på: Vilken extrakostnad ger det när regeringen trixar på detta sätt?
Kommer man att använda den här rockaden också under kommande budgetår? Återigen: Varför har man inte informerat de andra avtalsslutande parterna om att man skulle göra detta? Det är något som hade kunnat undvika rätt mycket av den osäkerhet vi har kunnat se i den här frågan.
Lars Hjälmered (M):
När det gäller frågan om kommuner och landsting slöts det först en överenskommelse mellan regeringen och ett antal partier om migration, och extra resurser i kommuner och landsting var alltså en del av det. Låt oss lämna den diskussionen och komma tillbaka till huvudfrågan om trängselskatt. Infrastrukturministern sa alldeles nyss: Lars Hjälmered ställde fyra frågor som jag har svarat på.
Jag kan bara konstatera att min andra fråga, fru talman, löd så här: Hur stor extra kostnad uppskattar statsrådet kommer att uppstå genom att finansieringen av Västsvenska paketet sker med lån i stället för intäkter från trängselskatten? Vi har ännu inte hört något svar på den frågan. Ministern säger att räntan är låg nu, så kostnaden torde, antar jag, vara lägre än om det är ett högre ränteläge.
Då får jag väl för en tredje gång upprepa frågan: Hur stor extra kostnad i kronor eller miljoner kronor räknar ministern med att den här abrovinken, budgettrixandet, ger upphov till som landar på utvecklingsanslaget i statens budget? Det är väl en ganska enkel fråga att svara på. Den andra frågan är: Tänker sig regeringen att man ska fortsätta med den här typen av lånefinansiering vad gäller Västsvenska paketet och Stockholmsöverenskommelsen, inte bara 2016 utan också kommande år?
Då kan man ju lägga kostnaderna på varandra så att det blir en rätt ansenlig kostnad som rimligen kommer att trycka ut någonting annat. Man kan säga att ränteläget är lågt och att det inte blir så jättestora kostnader, men allt annat lika genererar det en extra kostnad, och kvar för ministern att svara på är: Hur stor blir denna extra kostnad? Vi tar det en tredje gång så får ministern en tredje chans att svara på detta.
Lars Hjälmered (M):
Låt oss börja med den sista frågan. Nej, det handlar såklart inte om de fyra outbyggda Norrlandsälvarna. Det vi ska ta fasta på i den här debatten är att vi i Sverige har haft en diskussion där vi har sagt att vi självpåtaget ska minska vattenkraftsproduktionen. Annars är det en marknadsmekanism med låga elpriser och en hög beskattning från regeringens sida som förstör för energibolagen, men här säger man alltså att man självpåtaget vill minska. Det vänder jag mig mot.
Slutsatsen måste vara att vi för att trygga jobb och företag i Sverige måste värna vattenkraften. Den enkla frågan, där partierna måste landa, är principfrågan. Det handlar om att väga miljö- och samhällsintressen mot varandra. Sedan kommer det svåra juridiska frågor att hantera i detta. Ibrahim Baylan säger att det här i kammaren ibland handlar om konflikter och om att hitta skillnader. Det må så vara, men det handlar också om att avkräva besked.
Ibrahim Baylan tillhör ju regeringen, som styr riket. Jag tycker att man kan kräva mer av honom och regeringen när det gäller konkreta besked. Vad vill de konkret göra för att värna och utveckla vattenkraften? Jag håller med om det som Ibrahim Baylan säger om att vi ska överväga och analysera och att det är viktigt att värna. Från vårt parti har vi lagt fram en konkret lista med ett antal uppdrag vi tycker att myndigheter skulle ha och ett antal beslut man skulle kunna fatta för att ta några steg på den här vägen.
Jag saknar fortfarande besked från regeringspartierna i detta, och det är det jag skulle önska. Det finns ändå en god förhoppning framåt för ministern, och jag hoppas också att han tecknar firma inte bara för sitt eget parti utan också för samregerandet med Miljöpartiet. Vi vet ju att det har funnits en stor splittring i synen på vattenkraften som faktiskt oroar.
Lars Hjälmered (M):
Låt mig börja med den typen av lösningar eftersom de är ganska spännande. Nu råkar jag vara civilingenjör, och Göteborg är min och Volvos hemstad. Möjligheterna är alldeles fantastiska, framför allt om man skulle ta buss 55, som är en ren elbuss i Göteborg, ett steg vidare till de högeffektiva bussystemen. Det är en otrolig affärsmöjlighet för Volvo och ytterst jobbmöjligheter. Det är en del i det hela.
Sedan är det mycket riktigt som statsrådet säger, att det är lokala önskemål i kombination med vad förhandlarna tycker som tillsammans ska hitta det mest kostnadseffektiva. Det kan vara bussar, spårvagnar eller helt andra lösningar. Det som frågan utmynnar i är att man inte ska stänga dörren. Där är jag lite orolig. Ministern har rätt på en punkt.
Läser man direktiven för Sverigeförhandlingen står det ingenting om några begränsningar, att det bara ska vara spårbunden trafik och inte moderna bussystem. Det är helt riktigt att det är på det sättet. Men i praktiken börjar man nu stänga dörrar. De lokala partikollegorna till Anna Johansson i Göteborg har önskemål om att de moderna bussystemen skulle ingå i förhandlingarna och vara en del av framtida lösningar.
Detta får prövas på egna meriter. De framtida visionerna fram till 2035 presenterades på ett väldigt fint sätt, tycker jag, i Göteborgs-Posten i lördags. Det kan vara lösningen för Göteborg, men det återstår att se. Det finns alltså ett önskemål om detta. Den typen av bud som har kommit från Sverigeförhandlingen till Göteborg och andra aktörer avser bara spårbunden trafik. Då blir det ett problem som landar i ministerns knä.
Det finns ett direktiv som inte utesluter annan trafik. Förhandlarna tolkar uppenbarligen direktiven på ett sådant sätt att det bara ska vara spårbunden trafik och inte moderna bussystem. Då är min poäng att man måste få ett klargörande från regeringens sida, antingen ett tilläggsdirektiv eller något annat till utredarna om att det, om man önskar och finner det lämpligt, ska vara möjligt att investera i såväl spårvagnar som moderna bussystem i Göteborg och andra orter. Här finns det en osäkerhet.
Det räcker med att fråga de lokala politikerna i Göteborg. De upplever en osäkerhet när de får beskedet att förhandlarna inte har mandat att hantera annat än spårbunden trafik. Då spelar det ingen roll om ministern säger att förhandlarna enligt direktivet kan diskutera vad de vill, om det inte tolkas så i verkligheten. Herr talman! Därför är jag tillbaka till frågan: Tycker ministern inte att det behövs någon typ av klargörande om att förhandlarna också ska kunna diskutera moderna busslösningar?
Man borde tydliggöra detta för dem och andra aktörer som deltar i förhandlingarna. Volvo borde i konkurrens med andra kunna erbjuda den typen av moderna lösningar som behövs i Göteborg.
Lars Hjälmered (M):
Det är återigen riktigt att direktivet inte utesluter någonting. Men verkligheten säger att det tolkas på ett sådant sätt att det ska vara spårbunden trafik och att moderna bussystem inte tas upp vid den här typen av förhandlingar. Förhandlarna lägger bud till kommunerna. I Göteborgs fall är det spårvagn och linbana, men inte BLT-system. Kommunala företrädare för olika partier säger att de tror på moderna bussystem för framtiden. Då finns det ett problem där jag tycker att regeringen bör tydliggöra detta.
Vi kan nog vara eniga om att det här skulle kunna vara en spännande lösning för Göteborg eller för andra städer. Då behövs det ett tydliggörande. Förhandlarna hänvisar i sitt dokument daterat den 8 februari till bland annat moderna bussystem och säger att de får hanteras i nationell plan och länsplan.
Som ministern mycket riktigt säger är ju inte detta allting och alla satsningar. Sverigeförhandlingen ska nu ta ett samlat grepp, och förhandlarna tolkar ministerns och regeringens direktiv på ett sådant sätt att moderna bussystem inte ingår. Det finns en viktig industri i Göteborg och ett politiskt önskemål om att få diskutera den frågan. Då borde man väl tydliggöra så att den frågan kan diskuteras och komma upp på bordet. Borde inte det vara anständigt?
Lars Hjälmered (M):
Den senaste veckan har det kommit besked om att i princip all svensk kärnkraft kan komma att stängas ned inom loppet av några år. Det senaste beskedet kom i Dagens industri i dag. En sådan avveckling borde inte ligga i någons intresse med de negativa effekter det skulle få på det svenska elsystemet och ytterst för jobb och företagsamhet. Vi ser en kall dag som denna hur viktig kärnkraften är.
I helgen ska det bli 10 minusgrader hemma i Göteborg och 20 minus i andra delar av landet. Nivån på elpriset kan varken jag eller regeringen påverka. Däremot kan regeringen lägga fram ett skarpt förslag om att sänka eller ta bort kärnkraftsskatten på samma sätt som man kraftigt höjde den under föregående år, vilket skulle kunna ge ett andrum och bidra till att trygga elförsörjningen i framtiden i Sverige. Därför vill jag, herr talman, fråga energiministern: Vad är Socialdemokraternas och Miljöpartiets uppfattning?
Vad vill regeringen? Vill man behålla, sänka eller ta bort kärnkraftsskatten?
Lars Hjälmered (M):
Jag noterar att det inte var något svar på den fråga jag ställde. Det är kalla dagar som kärnkraften är viktig. Jag kan konstatera att mitt eget parti har kommit med konkreta förslag när det gäller kärnkraftsskatten såväl som andra energipolitiska frågor. Låt vara att vi har en kommission - och den är viktig - men ett problem för Ibrahim Baylan är att han och regeringen inte har presenterat en enda konkret lösning på energipolitiken inom ramen för kommissionen. Därför återkommer jag till min fråga: Vad är regeringens uppfattning?
Ska kärnkraftsskatten behållas, sänkas eller avvecklas?
Lars Hjälmered (M):
Vattenfall är ett utomordentligt viktigt företag som finns på många marknader. Det har stor betydelse för det svenska elsystemet med mycket kärnkraft, vattenkraft med mera i Sverige, och företaget har stor verksamhet i andra länder. Vad Vattenfall gör har stor betydelse för Sverige, Tyskland och den europeiska energimarknaden.
Vår utgångspunkt i diskussionen om tyskt brunkol är att en sådan affär ska utgå från premisserna om ekonomi, det strategiska vägvalet och hållbarhet. I ansvarsfördelningen är det regeringen som nu ska göra en självständig granskning, utgå från den och sedan återkomma med sitt beslut. Vi förutsätter att man håller riksdagen informerad om säljprocessen och det slutliga ställningstagandet.
Låt mig bara kort återkomma till ägardirektiven och Lise Nordins kommentar, fru talman. Vi kan konstatera att regeringen hade en arbetsgrupp som lades ned. Vi kan konstatera att man inte har lagt någon proposition på riksdagens bord. Vi kan konstatera att det inte har varit några kontakter partierna emellan. Jag tycker att det faller ganska platt att lyfta fram en sådan ägardirektivsdiskussion. Det är regeringen - Miljöpartiet och Socialdemokraterna - som nu har att fälla avgörandet. Ska man sälja eller behålla? Vi känner till historiken.
Det är en het fråga, och regeringen är djupt splittrad. Olika ministrar ger olika besked vid olika tillfällen. Det är oroande, och det är inte ansvarsfullt. Det kommer också tillbaka. När man inom Miljöpartiet säger att denna fråga är så viktig får man också bestämma sig - är den så viktig att man väljer att lämna regeringen, eller står man bakom den typen av överenskommelser och uppgörelser som en regering gör? Det är egentligen bara att välja och sluta skylla ifrån sig på andra.
Nu är det regeringens fråga. Det är upp till bevis för Lövin och Löfven.
Lars Hjälmered (M):
Josef Fransson talade om att köra landet i botten. Jag skulle snarare säga att politik för oss naturligtvis är på riktigt. I alla de förslag som vi har i vår budget och presenterar i övrigt tar vi som utgångspunkt vad som är de större utmaningarna för Sverige när det handlar om entreprenörskap, utanförskap, konkurrenskraft och andra saker. När vi tittar på olika typer av skatteförändringar och andra regelförändringar handlar det för oss om att se vad som är kostnadseffektiva åtgärder.
Om vi tittar på detta nu kan vi se att Sverige är ett mycket handelsberoende land. Ungefär hälften av vår ekonomi är kopplad till handel, det vill säga att vi importerar och exporterar. Med den gränsöverskridande handel som sker kan det ibland vara befogat med nationell lagstiftning och nationella styrmedel. Andra gånger måste man titta på gemensamma europeiska beslut.
Mycket ofta när det handlar om miljöpolitik landar vi på att man ska titta på gemensamma europeiska lösningar, till exempel när man ställer krav på vad som ska gälla för att få sälja en bil eller en lastbil och annat på den europeiska marknaden. Vi förordar framför allt att man ska ha internationella lösningar tillsammans i Europa. Det tycker vi borde vara mest lämpligt även inom kemikaliepolitikens område. Sedan har det kommit ett förslag från regeringen. Vi överväger detta på olika sätt.
Hur skulle en klok utformning kunna se ut när man tittar på näringslivets konkurrenskraft i kombination med effekterna för det enskilda företaget? Vi tror att det bästa många gånger är de internationella lösningarna. Det är Josef Franssons problem. Han och hans parti vill lämna Europeiska unionen. Det är en organisation med stora fördelar, men naturligtvis också med en hel del brister. Men många gånger är det mest framgångsrika för näringslivet att få gemensamma besked som gäller för att sälja till en hel kontinent.
Då säger Josef Fransson: Låt oss lämna unionen. Då får man 28 olika regelverk i Europa med olika skattesystem. Det skulle vara direkt dåligt, herr talman.
Lars Hjälmered (M):
Det som Josef Fransson kallar för bjudpolitik är en del av de viktigaste näringspolitiska reformer och välfärdsreformer som vi har i vår budget. Det handlar till exempel om att vi är tydliga med att vi tror att det vore en direkt dålig idé som regeringen nu tittar på, det vill säga att kraftigt höja entreprenörsskatten och försämra 3:12-reglerna. Det handlar också om att vi föreslår andra satsningar i vår budget, inte minst satsningar för att stärka skolan. Då måste man utvärdera varenda budgetpost för att se vad som är klokast.
Jag ska vara ärlig och säga att vi kan se brister med att man nationellt fattar vissa beslut när det gäller kemikalielagstiftning och annat. Men det betyder inte att man aldrig någonsin kan fatta den typen av beslut nationellt i Sverige. Vi kommer naturligtvis att titta på denna typ av förslag i fortsättningen också, eftersom vi där har en gränsöverskridande handel. Många av oss konsumenter kanske går in på en prisjämförelsesajt och tänker kanske inte på, eller bryr oss kanske inte om, om leverantören är i Sverige, Danmark, Tyskland eller någon annanstans.
Detta ger en stor konsumentmakt och stora möjligheter. Men det gör också att man lätt sidsteppar nationella beslut. Det är inte minst därför som vi menar att man för att få ett fungerande näringsliv och stärka de svenska företagen måste ha gemensamma europeiska beslut på olika sätt. Det handlar om produktkrav och miljökrav som ställs på näringslivet. Det görs bäst tillsammans i Europa, därför att det då gäller alla 28 medlemsländer. EU är sammantaget världens största ekonomi.
Detta är Josef Franssons stora problem och blinda fläck, eftersom han och hans parti säger: Låt oss lämna Europeiska unionen. Jag har respekt för att man kan ha den åsikten och att det finns nackdelar med samarbetet. Men problemet blir att vi får 28 olika regelverk. Det skulle bara krångla till det för svenska företag och inte underlätta, vare sig de håller på med kemikalier eller annat.
Lars Hjälmered (M):
Om man slår ihop alla EU:s 28 medlemsstater är det världens största ekonomi. EU har 500 miljoner invånare, och lägger man ihop alla länderna utgör de alltså en större ekonomi än både USA och Kina. Som organisation har EU både förtjänster och brister. Bristerna är ganska tydliga - alltför generös jordbrukspolitik och sammanhållningspolitik samt byråkratin i Bryssel, för att nämna några exempel.
Men det är uppenbart att det också finns ett antal väldigt stora fördelar, såsom att vi kan fatta gemensamma beslut i delar av brottsbekämpningen och att det finns möjlighet för svenska ungdomar att studera och arbeta i andra länder. Det finns också en viktig del för näringslivet och svenska företag, nämligen möjligheten att få del av andra marknader i Europa. Till exempel fattar vi gemensamma beslut om så kallade produktkrav.
Det kan handla om vilka regler som ska gälla för att man ska få sätta en personbil eller en lastbil på den europeiska marknaden. Tidigare var inriktningen mer att det var olika regelverk som gällde i olika länder, men genom möjligheten att fatta gemensamma beslut kan man till exempel säga till ett företag som ska sälja en lastbil: Följande miljö- och produktkrav gäller. Det är ett krav för 28 medlemsländer, som utgör världens största ekonomi med 500 miljoner invånare.
I Josef Franssons hemstad Skövde finns en ansenlig del av den svenska fordonsindustrin, däribland världens största fabrik för tillverkning av stora dieselmotorer. Josef Fransson säger att vi ska lämna EU, och det innebär i praktiken att man går ifrån ett regelverk - en dieselmotor - för hela Europa och får olika regelverk i olika länder. Därför vill jag fråga dig, Josef Fransson: Varför vill du försämra för en så viktig arbetsgivare som Volvo i Skövde?