KBLab/rixvox huggingface dataset:
Paula Bieler (SD):
Jag tackar för svaren men måste ändå säga att jag har lite svårt att förstå detta. Vi får väldigt mycket underlag från myndigheter - vi får prognoser, och vi får äskanden - som är väl underbyggda. När det gäller förvarsplatserna talade man om vad man skulle behöva för att ganska snabbt kunna öka driften, precis som jag sa. Bara med driftsbehoven skulle man få till ännu fler platser. Det är bra att regeringen till slut ändrade sig och tillsköt de resurser som krävs för att åtminstone upprätthålla detta - så såg det ju inte ut i originalsiffrorna - men den hade kunnat skjuta till lite till.
Då hade vi ganska snabbt och utan att behöva bygga kunnat få ännu fler platser, enligt den prognos som myndigheten själv har gjort. Detsamma gäller domstolarna. Det stämmer att man ska satsa mer på migrationsdomstolarna nu än i föregående budget, men vi har en annan situation. Migrationsverket har avverkat sina ärenden, så det är fler ärenden som nu ligger på migrationsdomstolarna. Därför ligger det mer där nu. Dessa prognoser har funnits länge, och de fanns när man förberedde budgeten.
Varför skjuter man inte till de medel som myndigheten efterfrågar och behöver?
Paula Bieler (SD):
Jag tänkte börja precis där Jonny Cato slutade, nämligen med att tala om arbetskraftsinvandringen. Den första replik han tog på en utskottskollega tidigare handlade ju om detta, så jag tänkte att jag också skulle börja där. Precis som Jonny Cato nämnde lovade man i januariavtalet att göra någonting åt kompetensutvisningarna. Detta har varit en minst sagt långdragen fråga i utskottet. Det här året är snart slut.
Det var egentligen sagt att utredningen skulle tillsättas redan under detta år, för att komma till rätta med kompetensutvisningarna. Samtidigt hänvisar man både från regeringens sida och i utskottets bedömning till att detta inte är ett brådskande problem. Det kom domar nästan på dagen för två år sedan, nämligen på lucia - det har fattats många bra luciabeslut på migrationsområdet genom åren.
Man tycker att detta räcker för tillfället. Jag har två frågor. Den första är: Hur arbetar Centerpartiet för att denna utredning ska komma till stånd? Hur snart kan vi förvänta oss att den ligger på vårt bord? Det är trots allt någonting som Centerpartiet har haft som en av anledningarna till att man har stöttat avtal i denna fråga och till att man har drivit på och fått fram dem.
Den andra är: Om det nu är så att det har knorrat sig lite grann och inte riktigt har hunnit komma på plats, varför har man då inte exempelvis ett särskilt yttrande där man säger att man stöder detta och att man förutsätter att det inom ramen för januariavtalet snart kommer på plats? Eller är det som regeringen uttrycker och det som utskottsmajoriteten, inklusive Centerpartiet, därmed uttrycker - att dessa domar i princip har löst frågan, så vi behöver inte stressa med att utreda det - även Centerpartiets mening?
Paula Bieler (SD):
Jag tackar för svaret. Det finns nog många frågor att ställa till nämnde minister när det väl är hans tur. När Jonny Catos företrädare Johanna Jönsson stod i denna talarstol debatterade jag med henne.
Jag ställde ett antal frågor om hur mycket Centerpartiet är villiga att acceptera att det ruckas på datum, att saker flyttas runt och att man klumpar samman saker och därmed skjuter annat på framtiden för att vänta på att det ska bli en helhet. Dessa frågor kvarstår. Vad händer om utredningen inte är tillsatt före nyår?
Det är förvisso väldigt positivt att man vill ta problemen med en alltför vidlyftig lagstiftning på området på allvar; det har ju saknats i Centerpartiets politik tidigare. Men var går gränsen för Centerpartiet, och vad gör man om utredningen inte är tillsatt vid nyårsdagen?
Paula Bieler (SD):
Det märks att Fredrik Malm brinner för utrikesfrågor och sitter i utrikesutskottet. Och det gläder mig, för jag kunde de första ungefär fyra minuterna hålla med honom om stora delar men inte om allt så klart. När det gäller vilka länder som tar ansvar och inte i EU har vi uppenbart olika syn och i frågan om hur ansvarstagandet ska genomföras.
Det handlar om internationella satsningar och att ge närliggande länder stöd i att kunna vara värdiga mottagarländer i ett direkt skede, oavsett om de är transitländer dit man inte kommer att kunna återvända, om det är ett land som kanske kan bli ett permanent hem eller ett land som återuppbyggs så att man kan återvända till sitt hemland.
Jag ryckte såklart till över insinuationer om att vi inte står bakom asylrätten, Genèvekonventionen och sådant där. Det som det talas om och luftas i samband med Migrationskommittén är att man står bakom asylrätten.
Frågan är hur man kan få en politik som gör att personer söker asyl på rätt plats och vid rätt tillfälle, för det är ju ett faktum att vi har haft ett orimligt antal asylsökande i Sverige. Det är också ett faktum att man, trots att vi har mycket av lagstiftningen på EU-nivå, kan göra olika tolkningar. Det finns utrymme för att strama åt inom de avtal som vi är bundna av.
Det är också ett faktum att det i Genèvekonventionen talas tydligt om att man exempelvis ska kunna utvisa personer om de utgör stora risker, alldeles oavsett vad de riskerar i hemlandet. Där är det en annan konvention som står i vägen, vilket jag är fullt medveten om, men det hänvisades just till Genèvekonventionen.
Mina frågor är: Menar Fredrik Malm att vi inom de avtal som vi har bör strama åt så mycket som möjligt, eller ska vi bara avvakta och se var gemensamma beslut någon gång eventuellt landar i framtiden?
Paula Bieler (SD):
Jag tackar Fredrik Malm för svaret. Det är positivt att man åtminstone vill strama åt vissa delar. Inledningen på svaret visar dock att Fredrik Malm inte har lyssnat tydligt på Sverigedemokraterna under åren. Ända sedan jag började diskutera dessa frågor, redan innan jag var talesperson, har jag varit tydlig med att asylrätten urholkas av den politik som bedrivs.
Asylrätten innebär att man så snart som möjligt ska kunna söka skydd nära där man befinner sig och inte förtryckas av transitländer. Inget land ska kunna undvika att ta sitt ansvar. Men det är precis det som har skett. Därför blev jag glad när Fredrik Malm i sitt anförande talade om hur man ska hjälpa länder i närheten att vara en bättre plats.
Jag är nyfiken på vad Liberalerna mer konkret vill göra på detta område så att personer ska slippa fly över halva världen. Att ta sig vidare via kvotflyktingssystem eller vidarebosättningssystem måste ändå anses vara steg två. Asylrätten innebär att man ska få skydd så snart och nära som möjligt, och inget land ska slippa ta sitt ansvar.
Paula Bieler (SD):
Nu har det gått några timmar sedan det senaste anförandet hölls, så det ligger i dåtiden precis som mycket av det som behandlades i det. Mina frågor kommer att påminna ganska mycket om de i ett tidigare replikskifte, då med Carina Ohlsson. De härrör från att jag just nu har lite svårt att förstå hur regeringen förhåller sig till myndigheter under den.
Det finns ett annat ärende om det som är uppe just nu, men det är inte på bordet här. Däremot lyfte jag både i mitt anförande och i tidigare replikskifte det i min mening ganska märkliga förhållande som man har till det underlag som man har fått från myndigheter inför beredningen av budgeten. Det är trots allt ett budgetbetänkande vi behandlar här.
Vad gäller förvarsplatserna stoltserar man från regeringens sida med att man minsann har budgeterat mer än tidigare år och faktiskt har utökat anslaget. Men faktum är att man inte alls ger de resurser till förvaren som de själva önskar för att bibehålla kapaciteten ordentligt och definitivt inte så mycket som man skulle kunna ge för att utöka antalet platser som de driver.
Det handlar inte om att bygga ut fler platser utan om att myndigheten själv har sagt att man skulle kunna driva fler platser om man faktiskt bara bestämmer sig för det. Givet att vi har en beläggning på 99 procent kan jag tycka att det vore en ganska bra idé att göra så. Vad gäller migrationsdomstolarna har de inte heller fått det anslag de efterfrågar för att kunna beta av alla de ärenden som just nu har hamnat på deras bord.
Man har förvisso förlängt möjligheten att lämna över ärenden till andra att hantera, men det här kommer knappast att täcka de behov som migrationsdomstolarna har. Min fråga är helt enkelt: Hur resonerar regeringen när man inte lyssnar på de här äskandena från myndigheterna?
Paula Bieler (SD):
Jag noterar att jag inte fick svar på de frågor som handlade om de äskanden som myndigheterna har gjort. Jag frågade inte om tidigare budgetar och vilka som har röstats igenom eller inte. Vad gäller förvarsplatserna sa jag själv att man har skapat fler platser, men man skulle också kunna skapa fler för att driva fler platser. Bara när det gäller själva driften kan man budgetera för en utökning. Det står i prognoserna, och det har man valt att inte göra.
Jag förstår fortfarande inte varför man gör den prioriteringen när vi som sagt har en näst intill hundraprocentig beläggning och polisen tvingas släppa lös personer för att man helt enkelt inte har försvarsplatser att placera dem i. Detsamma gäller migrationsdomstolarna. Jag tycker inte riktigt att det håller att säga att vi underfinansierade det då. Vi fick prioritera så gott vi kunde. Faktum är att balanserna då var absolut högst på Migrationsverket. Nu har de flyttats vidare. Nu är det migrationsdomstolarna som behöver mest.
Både vad gäller förvaren och migrationsdomstolarna kan man dessutom se att kostnaderna per ärende har stigit, och i den anmärkningen är det rimligt att minska något men ändå öka totalt, för det är det som det finns behov av.
Paula Bieler (SD):
Min fråga kommer att knyta an till det första replikskiftet, som var med Ulf Kristersson. Jag vill först poängtera att även om utbildning för unga såklart är något behjärtansvärt kan det knappast vara Sveriges uppgift att ge utbildning till vuxna som har missbrukat våra asyllagar och sökt sig hit trots att de saknat asylskäl, vilket är precis vad gymnasielagen handlar om. Jag måste också säga att det svar som Kristersson fick förbluffade mig med den arrogans som det uppvisade gentemot Sveriges Kommuner och Landsting.
Man avfärdade att kritiken skulle röra direkta effekter av lagen. På punkt efter punkt har farhågor och kritik lyfts, och på punkt efter punkt har dessa besannats, med direkt koppling till lagen. I SKL:s debattartikel förra veckan sägs avslutningsvis att man i ett och ett halvt år har försökt tolka lagen och försökt få besked från regeringen utan att få det.
Hur länge ska Sveriges Kommuner och Landsting vänta på att regeringen tar sitt ansvar för de lagar som införs och det ansvar som kommunerna åläggs?
Paula Bieler (SD):
Min fråga går till Per Bolund och är av allmänpolitisk karaktär. Den berör det andra ämne som Louise Meijer nämnde innan, nämligen gängkriminaliteten. Det är väl få som har missat den intervju med statsministern som visades i helgen. Statsministern är inte här nu, och jag förväntar mig ingen recension från statsrådet. Men jag tänkte läsa upp några rader ur ett öppet brev till statsministern som är en av många reaktioner som har kommit. Bland annat står det: Under min uppväxt i Rinkeby upplevde jag aldrig några bombdåd, inga bilbränder, inga skjutningar och inga grupp- eller överfallsvåldtäkter.
Lite längre ned i samma brev står det: Sådana var inte vi - oavsett arbetslöshet eller eventuell avsaknad av fritidsaktiviteter eller intressen. Mina frågor är: Var det regeringens åsikt som uttrycktes i den här intervjun gällande att det är segregation, utanförskap och arbetslöshet som ligger bakom den grova kriminalitet som vi har sett sprida ut sig under den senaste tiden och som har inneburit att bestialiska dåd har begåtts?
Eller kan det vara något annat som ligger bakom, och kan det finnas en koppling till den ansvarslösa migrationspolitik som har förts?
Johanna Jönsson (C):
Jag har inte sagt att man ska motverka känslan av gemenskap eller av att känna sig trygg i sitt hemland. Det har jag inte sagt över huvud taget. Däremot har jag sagt att man ska försöka motverka de negativa effekter som kan komma av att man känner sig rädd för förändringar. Det är lite olika saker. Jag är inte alls på något vis särskilt individualistiskt lagd. Du har nog missuppfattat mig där, Paula Bieler. Jag är väldigt starkt för gemenskap.
Däremot tror jag inte på gemenskap som bygger enbart på något påhittat begrepp eller att någon ska sitta och bestämma vem som får och inte får ingå. Jag tycker att det är lite konstigt. Du sa att förändringar måste få ta tid. Det låter ju bra och vettigt, men det jag sa i mitt anförande var att förändringarna kommer oavsett vad vi vill. Även om man skulle vilja att det får ta tid är det inte mycket vi kan göra just nu.
Då tror jag mer på att faktiskt försöka lösa de utmaningar som uppkommer och de förändringar som sker antingen vi vill det eller ej och ta bort de hinder som gör att det uppstår problem när förändringar sker. Jag tror inte att vi som politiker kan bestämma hur fort det ska gå just nu. Jag undrar om du riktigt förstår vad som händer i världen just nu. Om du gjorde det skulle du se. Det är ju ganska tydligt.
Människor kommer till Europa. Människor flyttar runt i hela världen. Vi har kopplingar och kontakter. Det går inte att stoppa utvecklingen.
Johanna Jönsson (C):
Just det - hur ska vi kunna motarbeta utanförskap? Först vill jag förtydliga att Paula Bieler talar om utanförskap inom landet, inte mellan olika länder. När det gäller oron är det skillnad mellan befogad oro och en oro som man bara känner. Du ville att man skulle angripa just den oro som man känner, som kanske inte är befogad. Där tror jag att det är jätteviktigt med till exempel de satsningar vi gör på flyktingguider, som gör att människor får mötas.
Jag tror att det är jätteviktigt med platser, framför allt i små samhällen, där man har startat kaféer och annat. Det finns väldigt framgångsrika projekt på detta område, framför allt sådana som drivs av ideella föreningar. Röda korset och Svenska kyrkan gör jätteinsatser på det här området. Det ideella engagemanget behöver vi alltså stärka. Jag tror också att det handlar om att vi, var och en av oss människor, måste se till att öppna våra nätverk, vilket jag också sa i mitt anförande och som jag har sagt ganska många gånger här i kammaren nu.
Vi behöver mötas mer för att få bort oron, så att människor förstår vilka det är som kommer och att de inte behöver vara rädda. Det tror jag är väldigt viktigt. Paula Bieler talar om att det finns nationer. Jag kan inte riktigt hålla med om din definition av vad som är en nation längre. Det är så otroligt uppblandat. Det finns redan många människor här som har föräldrar från olika nationer som har blandats.
Vi kan inte längre göra den uppdelningen. Den är helt irrelevant. Att du och jag skulle ha mer gemensamt än jag har med alla mina vänner som jag har bott tillsammans med utomlands, i Förenade Arabemiraten och i Spanien, från alla delar av världen, håller jag verkligen inte med om. Och vilken nation ska jag i så fall få tillhöra - ingen? Jag håller inte med dig.
Johanna Jönsson (C):
Jag sa att de ska söka sig frivilligt någon annanstans, inte att ni ska tvångsförflytta några - det har jag inte uppfattat att ni har skrivit någonstans. Det handlade om vart de frivilligt ska söka sig. Man brukar säga att någonstans mellan en halv miljon och 11⁄2 miljon människor just nu sitter i Libanon. Vart ska de ta vägen?
Det går ju inte att bygga upp en fungerande och trevlig flyktingmottagning hur mycket pengar vi än ger så att folk kan vara kvar där och leva vettiga liv. Det finns ingen möjlighet till det. Det är samma sak i Libanon, som ni har fört fram tidigare. Det finns inte plats. Snart är var tredje flykting där. Det finns inte plats. De kan inte vara kvar där. De måste flyttas därifrån.
Jag kan ärligt säga att jag verkligen önskar att det räckte med ett vidarebosättningssystem, så att människor slapp betala människosmugglare och riskera sina liv. Jag önskar det av allt jag är. Men det går ju inte. Det finns inte möjlighet till det, för det finns inte länder i närområdet som är beredda att ta emot de här människorna. Och folk kommer att åka ändå. Det gör de ju i dag. Det är olagligt att komma till Sverige i dag, men de kommer ändå. Då är frågan: Vad gör vi när människor väl är här?
De kommer ju att fortsätta komma, vilka insatser man än gör. Jag håller med och skulle gärna styra om så att människor inte behövde utsätta sig själva för livsfara utan kunde komma på ett ordnat sätt för att bygga upp sina liv. Men att bara sitta i ett flyktingläger i en snöstorm och käka ris är ju inte ett liv. Du behöver också kunna ta dig vidare och kunna känna att du kan sträva mot något annat än det, att det finns fler vägar ut. Jag förstår er tanke, men det fungerar ju inte - det är sanningen!
Det finns ingenstans dit de kan ta vägen. Och vad gör vi när folk väl har kommit? Ska vi stoppa dem på ett flygplan och släppa dem med fallskärm över Syrien? Libanon kommer ju inte att ta emot dem. Ska vi skicka dem till Libyen? Ska ni bara sätta dem på en båt och skicka ut dem på havet igen, eller vad vill ni göra av dem?
Johanna Jönsson (C):
Först och främst svarade inte Paula Bieler på det jag ifrågasatte, vart de ska ta vägen. Som jag sa: Libanon kommer inte att ta emot fler. Även om vi skickar pengar dit kommer de inte att vilja ta emot alla människor. Vi i Sverige kan göra vår del. Om andra länder skulle göra detsamma skulle det såklart göra stor skillnad för att avlasta de här lägren.
Att vi skulle vara i en situation där vi nu ska smälla upp flyktingläger och ge folk ris eller låta UNHCR administrera det stämmer inte. Där är vi inte, och det vet du också. Som jag sa när jag pratade om ett jämnare mottagande: Det finns fortfarande en massa kommuner som knappt har något mottagande alls. Att de redan skulle gå på knäna och inte kunna erbjuda något annat än tältläger stämmer inte.
Sedan kan man se olika på vad som är sanningen. Men det blir lite lättare att diskutera om vi åtminstone kan utgå från någon typ av gemensam bild av verkligheten. Vad gäller etableringsreformen, om du upplevde att jag sa att det var en bra reform: Det var inte det jag menade. Jag sa bara att det var den reform som skedde senast. Den var bra såtillvida att man hade jobbfokus.
Men det missades också en massa bitar, och de syns extra tydligt nu när det kommer många människor. Det är alltså utan tvekan saker som behöver rättas till i den. Jag uppfattade inte riktigt. Skulle jag tycka att människor ska flytta till Södertälje? Eller vart skulle jag ha sagt att de skulle flytta? Jag missade nog din sista fråga. Jag ber verkligen om ursäkt för det. Vi kanske kan ta det efteråt.
Johanna Jönsson (C):
Hej, Magda - trevligt att se dig här! Jag håller med om mycket av det du sa. Vi har till stor del samma inställning. Men jag blev lite nedslagen av ett par saker. Du sa väldigt lite som var konkret. Det var likadant tidigare när vi lyssnade på det andra regeringspartiet. Jag satt hela tiden och tänkte: Okej, men hur? Hur ska vi göra det här? Det är bra ambitioner, det är jättebra saker, men hur?
Hur ska vi få folk i jobb snabbare? Hur ska vi se till att människor lär sig svenska snabbare? Det är "hur" som vi måste börja prata om på riktigt. Det räcker liksom inte att bara prata om att det ska till. Det andra du sa var att det förvånar dig att inte alla partier här inne stöttar den Ds som nu har lagts fram om att tvinga kommunerna att ta emot. Som jag förstod det av Ylva Johanssons lite luddiga presskonferens står inte ens regeringen bakom den här Ds:en.
Det är bara någonting som departementet har tagit fram och som nu ska ut på remiss, och sedan ska ni ta ställning till det. För mig är det helt omöjligt att frikoppla ett sådant tvång från att samtidigt plocka bort de hinder som finns för kommunerna. Det handlar framför allt om den ekonomiska ersättningen, som helt enkelt inte räcker till. För många kommuner skulle det vara förödande om man inte samtidigt gick fram med ett sådant förslag.
Det är till väldigt stor del därför som vi har motsatt oss det. Vi anser att man riktar in sig på tvånget, som kommer att reta upp många kommunpolitiker och öka motsättningarna, samtidigt som man helt missar det allra viktigaste: att först lyssna på kommunerna och plocka bort det som de tydligt har pekat ut. Inte ens samordnarna, som jag har pratat med i massor av kommuner, säger att tvång är rätt väg i det här läget. Rätt väg är att lyssna på dem och plocka bort hinder. Då kommer vi att kunna komma till rätta med det här.
Jag undrar hur du ser på just det.
Johanna Jönsson (C):
Ylva Johansson sa inte en enda gång på sin presskonferens att man ska se över ersättningarna i samband med det här. Det står inte heller i Ds:en. Ni kanske har pratat om det, men det har inte framkommit särskilt tydligt. Jag har också ställt den frågan flera gånger. Jag får känslan att det än så länge är något slags diskussion som ni för internt.
Men jag hoppas att det kommer, och det snabbt, för jag hör från många av våra politiker att de är alltmer frustrerade över att inte bli lyssnade på. De kände det under vår tid, men de känner det ännu starkare nu - att man kör på med det här utan att lyssna på det de länge har påtalat.
Det gäller inte bara de ekonomiska ersättningarna utan också bristen på socialsekreterare, bristen på sfi-lärare, den väldigt svaga möjligheten att använda fjärrundervisning för att erbjuda modersmålsundervisning och sådana saker. Det finns alltså fler hinder än bara ekonomin. Snälla, lyssna på dem! Det är bara det jag ber er om. Jag frågade hur. Jag frågade verkligen hur .
Då sa du att valideringen ska gå snabbare och att sfi ska stärkas, och så pratade du om matchningen via utbildning och fler utbildningsplatser. För mig är det inte hur. Det är vad vi ska göra. Valideringen ska gå snabbare. Sfi ska stärkas. Det är inte hur vi ska göra det. Det är det jag menar. Vi behöver börja prata om "hur" nu. Det behöver vara på den nivån, annars kommer vi inte vidare. Det här med att vi ska få folk i jobb snabbare och sådant - vi har också sagt det. Precis det har varit vårt problem.
Det var därför jag stod här och skämdes. Det har varit samma sak. Men det är fluff. Det betyder ingenting. Vi måste bli tydligare. Jag hoppas verkligen att ni också blir det så fort som möjligt, för det behövs verkligen.
Johanna Jönsson (C):
Det här blir ju tröttsamt. Det är en del i poserandet. Vi har haft den här diskussionen förut, du och jag, i kammaren. Vad vill vi förbättra? Jag har tagit upp en massa förslag och sagt att det här och det här vill vi förbättra, och du har fortsatt med att säga: Ja, ni vill fortsätta med massinvandringen, men ni har inga förslag. Jag vet inte, jag är kanske lite ur humör den här veckan, men jag känner mig så trött på det här. Ja, vi har lagt fram en rapport med 20 konkreta förslag.
Det är ett första steg, men det är fortfarande 20 väldigt konkreta förslag. Om du vill kan jag lätt ge dig länken, för det räcker inte med 1 minut och 20 sekunder, som jag har kvar av min talartid, för att redovisa förslagen. Jag har också tidigare sagt att jag har ungefär 50 förslag som ligger på mitt skrivbord. Det är en lång lista med förslag som vi behandlar just nu i vår arbetsgrupp, som jag nämnde, och som ska ta fram ett program inför vår stämma i höst.
Eftersom vi jobbar i partier här är det viktigt att vi ger vårt parti en chans att gå igenom förslagen och fatta beslut innan jag driver dem stenhårt här i kammaren. Det var det som jag försökte att säga. Men det finns saker att göra, och det vet ju du också. Systemen är trasiga, och jag tar på mig ansvaret ännu en gång för att vi i Alliansen inte gjorde tillräckligt. Vi åstadkom vissa saker och förändrade vissa system. Vissa saker blev bra, och andra saker blev mindre bra. Då behövs det kanske en förändring igen.
Vi måste göra massor av saker. Vi måste fixa bostadsbristen. Den är enorm, och du nämnde den själv i ditt anförande. Det är en jätteviktig fråga. Vi har några förslag till hur man skulle kunna göra det kortsiktigt. Vi har också en grupp som jobbar med det mer långsiktigt. Det finns definitivt saker att göra med Arbetsförmedlingens arbete som försätter folk i passivitet. Kommunernas mottaganden måste också förbättras.
Som du ju vet sedan tidigare har jag massor med förslag, så jag vet inte ens varför du ställer den här frågan till mig ännu en gång.