Hans Wallmark (M):
Jag ska göra något som jag inte trodde att jag skulle behöva göra här i Sveriges riksdag, men jag måste komma med ett erkännande. Jag saknar Göran Persson. Jag saknar Göran Persson här i kammaren, framför allt som relief till de socialdemokratiska interpellationer vi har kunnat läsa och ta del av. Göran Persson lyckades med någonting som statsminister i svensk politik, nämligen att införa en realism när det gäller Mellanöstern.
Han var faktiskt i den här frågan inte ensidig, utan här försökte han bygga upp en komplex bild med många fasetter, och det tror jag är precis vad situationen kräver. Därför är det lite tråkigt att ta del av interpellationerna, som är så ensidiga och kategoriska.
Jag förnekar inte att en del av de här inblickarna, reseberättelserna och iakttagelserna som har redogjorts för här i kammaren och i interpellationerna äger sin giltighet och är riktiga. Det är en del av sanningen. Men att man i så många interpellationer i så hög grad kan bortse från den andra sidan tycker jag är fascinerande.
Det står ingenting om bussbomberna, ingenting om skräcken på Tel Avivs gator, ingenting om den oro som mödrar känner även på den israeliska sidan och ingenting om att barn, bebisar i barnvagnar, har beskjutits uteslutande av ett skäl, nämligen att de är av judisk härkomst. Det står heller ingenting om förspelet till den situation som nu råder i Palestina, nämligen våldet mellan olika palestinska grupper.
Allt detta är också inblickar och iakttagelser som jag tycker äger sin giltighet och som jag tycker också krävs för att man bättre ska kunna diskutera och förstå situationen. Det står heller ingenting om Hamas syn på staten Israel.
Är det rimligt - den frågan kan också riktas till Sveriges utrikesminister - att föra dialog och diskussion med en gruppering som inte erkänner Israels existens? För mig är det så att de grundläggande villkoren för att föra en diskussion om Mellanöstern är staten Israels existens, att man avsäger sig våld och att man respekterar ingångna avtal.
För några veckor sedan i P 1:s lördagsintervju, som oftast brukar vara rätt intressant - jag tror till och med att utrikesminister Carl Bildt har deltagit någon gång - var det före detta president Martti Ahtisaari från Finland. Han säger att fred är möjlig, men han betonar just detta att det förutsätter att vägen till fred går genom att man erkänner staten Israel och dess gränser men också de här andra villkoren. Herr talman!
Jag tror att fred är möjlig. Jag hoppas i varje fall innerligt att fred och samexistens är möjlig. Jag tror också - det har också delvis pekats på i interpellationerna - att det går genom ett fritt näringsliv, att man har ett utbyte affärsmän emellan. Jag tror också på det civila samhället. Låt mig bara fästa uppmärksamheten på vad Lutherska Världsförbundet gör genom att hjälpa palestinska kristna att bygga bostäder i Jerusalem.
Men jag tror inte att den här diskussionen vinner på att man ensidigt pekar ut en sida. Jag tror att vi i den här debatten behöver Göran Perssons anda och att se den komplicerade situation som finns. Roland Bäckman hänvisade till barnkonventionen och barnens möjligheter. Jag tror att det är oerhört relevant och oerhört viktigt.
Barn ska inte få växa upp där de redan från början ser andra barn som fiender. Det gäller såväl palestinier som judar. Barnkonventionen ska gälla. Vilken barnkonvention tillåter att judiska barn skjuts i sina barnvagnar?