John Widegren (M):
Detta är ju en diskussion som vi återkommer till gång på gång i kammaren, och det beror såklart på att det är en diskussion som väcker oerhört mycket känslor. Den väcker känslor bland människor som bor på landsbygden. Detta är just nu kanske den fråga som allra mest bygger upp konflikten mellan stad och land.
Människorna på landsbygden i Gävleborgs län, som min kollega Lars Beckman pratade om, känner sig otroligt bortglömda just nu när vi har ett sådant extremt högt vargtryck i just Gävleborg. Gävleborg är ett exempel på ett område där det finns extremt mycket varg just nu. I mitt eget hemlän Östergötland har vi inte alls lika mycket varg. Vi har ett ganska nyetablerat vargrevir, men detta väcker precis samma känslor.
Jag var där förra veckan. Det går faktiskt bra att komma ut och träffa människor i vargfrågor i dessa tider - folk står långt isär ute på betesmarker, så det fungerar väldigt bra. Precis samma problem lyftes fram där som Lars Beckman lyfte fram för Gävleborg. Det handlar om vad människor ska göra med sina djur och vilka betesmarker som ska betas. Vågar man släppa ut sina barn? Det är precis samma frågor.
Vi ska inte göra det här till en debatt som bara handlar om huruvida vi ska kunna släppa ut våra barn på landsbygden, för det är inte bara detta som vargdebatten handlar om. Från Moderaternas sida har vi inte sagt att alla vargar ska tas bort, så det kommer att finnas varg på landsbygden - så är det ju.
Vi har under en tid drivit frågan om att gå mot riksdagens nedre mål om 170 vargar, och vi menar att man också kommer att kunna få gehör för detta i EU. I interpellationssvaret lyfte statsrådet fram att den nuvarande nivån på 300 vargar känns vetenskapligt baserad. Det är dock inte jättemånga år sedan Naturvårdsverket sa att 100 vargar räcker i Sverige tillsammans med Norge, alltså på den skandinaviska halvön.
Denna nivå var såklart också vetenskapligt baserad. Nu är det en ny vetenskapligt baserad nivå på 300 vargar. Då undrar jag stillsamt: Kommer det om fem år att komma en ny vetenskapligt baserad nivå på 500 vargar i Sverige? Nästa fråga, fru talman, gäller det rovdjursbeslut som togs 2013. Där talade vi om 170-270 vargar, socioekonomiska aspekter och tamdjurshållning.
Vargstammen skulle vara utspridd på hela Sveriges yta, förutom renbetesland och Gotland. Där har vi dock inte haft varg sedan dess. Vargen har ju varit ganska centrerad i mellersta Sverige, och då blir ju trycket extremt hårt i de områdena. Det vi nu ser är att vargen börjar sprida sig lite till nya områden; det poppar upp nya revir lite här och där i södra Sverige.
Då kommer det nya problem, fru talman, för ju längre söderut vargen kommer, desto fler utegångsdjur kommer lantbruket att ha. Detta kommer att innebära att det under vinterhalvåret, när vargen kanske vågar söka sig lite närmare bebyggelse för att söka föda, kommer att finnas utegångsdjur. Vi kommer att få bekymmer på ett annat sätt med väldigt mycket utjagade djur. Då är det inte längre bara fåren, som Lars Beckman tog upp tidigare, som är problemet, utan det blir även mycket problem med nötkreatur.
Utjagade nötkreatur kommer att leda till extremt höga kostnader, för någon behöver ju betala för det här. Man kan undra om näringsidkarna eller staten ska betala för detta, fru talman. Och i nästa veva kan man fråga sig: Hur mycket ska vargförvaltningen få kosta? Hur mycket ska detta få ställa till med rent ekonomiskt?