Staffan Danielsson (C):
Patrik Björck interpellerar regelbundet bland annat om arbetslöshetsförsäkringen och a-kassan och vill att allt ska återgå till hur det var på den förra regeringens tid. Han oroar sig över den stigande arbetslösheten, och det har vi självfallet gemensamt. Den har visserligen långt kvar till nivåerna från 2006 då det var högkonjunktur, men den globala lågkonjunkturen är mycket allvarlig och vi vet inte när den vänder.
Alliansregeringens politik för fler i arbete för att minska utanförskapet är och var helt nödvändig. En rad åtgärder har vidtagits för att åstadkomma detta, för att öka drivkrafterna för arbete och för att de olika försäkringssystemen ska fungera bättre. Det var orimligt att efter ett års sjukskrivning regelmässigt förtidspensionera - för att ta ett exempel. Regeringens arbetslinje är lika viktig, om inte viktigare, när konjunkturen viker.
Jag tror att förståelsen ökar för regeringens nödvändiga insatser, även för det som Socialdemokraterna ständigt riktar in sin kritik på. Nu kämpar Socialdemokraterna för att de många årliga statliga miljarderna till a-kassan ska öka kraftigt med hjälp av högre tak och lägre egeninsatser. Den svenska arbetslöshetsförsäkringen är en av de mest generösa i världen, men den räcker inte.
De som omfattas av den ska få ett kraftigt ökat stöd menar Socialdemokraterna, medan de som inte är med ska inte få någon del av vare sig nuvarande eller tillkommande miljarder.
Jag vill alltså ta upp situationen för dem som kanske drabbas hårdast vid arbetslöshet och som Patrik Björck aldrig talar om eller ömmar för, nämligen de 500 000 och fler människor som i alla s-decennier vid makten inte fick något av skattebetalarnas stora inbetalningar till a-kassorna.
Arbetsmarknadsministern och alliansen känner även för dessa och försöker hitta vägar för att deras situation ska bli bättre och för att de ska få del av de årliga statliga miljarderna till a-kassorna. Även den debatt som Patrik Björck vill föra är relevant. Det är bra att de allra flesta ansluter sig till en arbetslöshetskassa, men även nu när anslutningen ökar är det ett faktum att väldigt många alltid har stått utanför den tryggheten. Det är bra med den allmänna sjukförsäkringen.
Vi har en allmän pension. Min uppfattning är att vi även borde ha en allmän arbetslöshetsförsäkring. I dag är situationen den att varje individ själv måste anmäla sig till arbetslöshetskassan, vanligen genom att bli medlem i facket. Där finns också Alfakassan.
De som inte väljer detta är till största delen antingen starka grupper som inte riskerar arbetslöshet och inte vill betala medlemsavgiften eller svagare grupper som inte ser värdet av a-kassan eller inte orkar betala medlemsavgiften. A-kassans starka koppling till facket, och flera av dessas partipolitisering, kan vara både en tillgång och en hämsko för medlemskap i a-kassan.
Jag tycker att det är mycket besvärande och inte acceptabelt att de som inte är med i a-kassan inte får del av de många miljarder som staten som den dominerande finansiären årligen betalar ut till a-kassorna. På socialdemokratins regeringstid stod staten för runt 90 procent av dessa kostnader. Jag vet att arbetsmarknadsministern, liksom alliansen, inser problemet.
Jag vet också att Socialdemokraterna och facken absolut inte vill se någon förändring eftersom man vill behålla det medlemsargument som statens dominerande inbetalning till a-kassorna utgör. Min fråga till arbetsmarknadsministern, och än mer till Patrik Björck, när vi nu diskuterar a-kassans ersättningsnivåer, är givetvis: Hur ser ni på de många hundratusen människor som har stått, står och kommer att stå utanför arbetslöshetsförsäkringen?
Är det verkligen rimligt att de därmed ställs utanför den grundtrygghet vid arbetslöshet som försäkringen utgör? Är det verkligen rimligt att just dessa medborgare inte får del av statens utbetalningar till a-kassorna?