Carina Hägg (S):
Jag är väldigt glad att denna interpellationsdebatt har kommit till stånd. Det är väldigt viktigt att vi fortsätter det här arbetet. Vi var några som under det akuta skedet i Gaza lyfte fram den här frågan. Vi insåg att kvinnoperspektivet och resolutionerna 1325 och 1820 kom bort i debatten och diskussionen och som instrument för att lösa problem och skapa hållbar fred.
Jag är alldeles övertygad om att en enkönad fred inte är någon fred. En fred får mycket högre kvalitet och uthållighet om den inkluderar både kvinnor och män. Därför är det viktigt att vi inte släpper taget om de här frågorna utan fortsätter med de diskussionerna.
Jag vill understryka att jag tycker att det är bra att regeringen backade och att vi nu snart har en ny uppdaterad handlingsplan för 1325 som också innehåller den nyare resolutionen 1820. Det är också väldigt bra att regeringen, som jag uppfattar det, stöder och inser vikten av paraplyorganisationen 1325:s arbete och Kvinna till Kvinna. Det är ett oerhört viktigt arbete som många kvinnor gör som tillhör olika organisationer och olika politiska partier.
Än så länge är det så att det är kvinnor som huvudsakligen får bära det här arbetet. Vi måste arbeta för att få fler män och fler organisationer som leds av män och där män är i majoritet att inse vikten av att kvinnor är involverade inom alla samhällsområden. Jag märker att detta tappas bort.
Under kriget och konflikten mellan Ryssland och Georgien kom 1325 bort ur diskussionen. Man sade från utrikesminister Carl Bildts håll att man skulle vänta med det här till sedan. Men det här är ingenting som ska vänta. Vi har sett detta när det gäller insatsen som är planerad med bland annat tre korvetter som ska patrullera utanför Somalias kust. I den skrivelsen från regeringen kom återigen inte resolution 1325 med.
Den tappas lätt bort. Det handlar inte om att man bara ska göra insatser där kvinnor är involverade i resolutionerna när det är på marken. Det handlar också om båtar och luften. Fortfarande finns det brister när det gäller helhetssynen och hur man ska implementera det här arbetet. Nu har vi framför allt Gaza framför oss.
Jag vill återigen peka på det arbete som jag vet att många inom kvinnoorganisationerna är engagerade i för att ge plattformar för palestinska kvinnor och israeliska kvinnor att komma tillsammans och mötas. Det har varit seminarier och ett organiserat arbete. Man har varit i Cypern och Turkiet.
Det är lättare att lyfta ut kvinnor och diskutera utanför de egna geografiska områdena. Det här är ett arbete som måste fortgå och som vi måste ta del av. Det finns kvinnor. Ibland möts man av en argumentation om att det inte skulle finnas några kvinnor. Men de finns. Vill man se dem så finns de. Vi har ett ansvar.
Även om vi inte utser andra länders delegationer kan vi mycket väl genom olika stödjande insatser ge kvinnorna ökat stöd, så att de också lättare kan tala om: Här finns vi som en resurs! Det går mycket väl att stödja sådana processer. Vi har gjort det tidigare.
Vi har gjort det när det har gällt konfliktfrågor som haft koppling till Afghanistan, där vi också hade de här diskussionerna: Det finns inga kvinnor, vi hittar inga instrument, varje land utser sin egen delegation. Men det finns möjligheter att gå fram. Jag tycker att vi har ansvar för att göra det. Vi har också från Socialdemokraternas sida drivit att EU:s säkerhetsstrategi ska inkludera 1325 och 1820.
Det har funnits en positiv inställning från regeringen. Det arbete som nu har påbörjats känner vi också blir ett stöd vid hantering av en konkret konflikt.