Christer Adelsbo (S):
Det betänkande som vi nu har att behandla innehåller 17 motionsyrkanden och 9 reservationer. De avser bland annat frågor om särskolan som egen skolform, tydligare regelverk för placering i särskolan, föräldrainflytande vid placering i särskolan, statens ansvar för specialskolans elever samt begäran om parlamentarisk granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder.
Mycket av majoritetens ställningstaganden bygger på det förslag som har lagts fram i Carlbeckkommittén och som för närvarande bereds inom Regeringskansliet. Men det finns några ställningstaganden som jag ändå vill lyfta fram. Samtliga borgerliga partier står bakom de reservationer som man tog upp om att särskolan även fortsättningsvis ska finnas kvar som egen skolform.
I Carlbeckkommitténs förslag säger man att den nuvarande särskolan i framtiden ska utgöra två skolformer - grundsärskolan och gymnasiesärskolan - med var sitt kapitel i skollagen som en parallell till grundskolan och gymnasieskolan. Man föreslår också en utvecklad samverkan mellan skolformerna grundsärskola och grundskola och mellan gymnasiesärskola och gymnasieskola.
Detta är enligt kommittén också en förutsättning för att man på sikt ska kunna ta ställning till behovet av skilda skolformer. Det är en slutsats som jag håller med om. Något som är viktigt att påtala i detta sammanhang är att barn och ungdomar i en sammanhållen skola får möjlighet att möta varandra och att utveckla förståelse för tolerans mot olikheter.
Strävan måste vara att i så stor utsträckning som möjligt undervisa alla elever tillsammans. Herr talman! Det finns också en reservation där man tar upp frågan om en parlamentarisk utredning för granskning av skolans kvalitet för elever med funktionshinder.
Specialpedagogiska institutet redovisade i december 2002 ett regeringsuppdrag att kartlägga och analysera kommunernas förutsättningar att ordna undervisning för elever med synskada och ytterligare funktionshinder samt tal- och språkstörda elever. Man kom bland annat fram till att det finns flera goda exempel på utbildning av hög kvalitet men att skolsituationen varierar kraftigt mellan kommunerna.
Det finns en medvetenhet och ett intresse för att utveckla utbildningen, och det finns behov av insatser från Specialpedagogiska institutet i form av stöd. Socialstyrelsen har också nyligen på ett regeringsuppdrag kartlagt på vilket sätt landstingets barn- och ungdomshabilitering är tillgänglig för barn och ungdomar i olika åldrar med olika funktionshinder.
Specialpedagogiska institutet har ju också i regleringsbrev fått i uppdrag av regeringen att samarbeta med Socialstyrelsen, Skolverket och Specialskolemyndigheten för att tydliggöra ansvarsfördelningen samt effektivisera samverkan mellan olika huvudmän när det gäller stödet till barn och ungdomar med omfattande funktionshinder.
I sammanhanget kan man också nämna att Skolverket, Myndigheten för skolutveckling och Specialpedagogiska institutet har träffat en överenskommelse om omfördelning av ansvar i handlingsplanen för arbetet med att uppnå de handikappolitiska målen. Detta innebär att Specialpedagogiska institutet nu kan stödja kommunerna mer aktivt med att uppnå de handikappolitiska målen för skolan. Herr talman!
Samtliga borgerliga partier står också bakom en reservation som handlar om statens ansvar för specialskolans elever. Som vi har hört anser man att beslutet att lägga ned vissa av de statliga specialskolorna var djupt olyckligt. Frågan om omprövning av nämnda beslut har återkommande behandlats av riksdagen, senast våren 2004. Majoriteten finner inte heller denna gång att det finns skäl för riksdagen att ändra sitt tidigare ställningstagande.
Det är viktigt att framhålla den positiva utveckling som varit vid resurscentrumen. Specialpedagogiska institutets nationella resurscentrum har i dag verksamhet inom fyra områden. Där finns fördjupad kompetens kring specialpedagogiska konsekvenser för elever med synskada med eller utan ytterligare funktionsnedsättning, dövhet eller hörselskada kombinerat med utvecklingsstörning, medfödd dövblindhet respektive grava tal- och språkstörningar.
En grundläggande handikappolitisk princip är att barn och ungdomar med funktionshinder ska erbjudas utbildning i sin hemkommun och därmed kunna bo hemma med sina föräldrar. Ibland har inte kommunerna tillräcklig kompetens för att göra detta möjligt. För de elever som behöver extra specialpedagogiskt stöd finns dock möjlighet att under viss tid få sin utbildning vid Ekeskolan vid Resurscenter syn eller vid Hällsboskolan vid Resurscenter tal och språk.
Denna skolgång, kallad visstidsutbildning, utgår från den enskilda elevens behov och har som mål att finna arbetsformer för en likvärdig utbildning vid elevens hemskola. Det är dock viktigt att påpeka att eleverna vid Resurscenter syn och Resurscenter tal och språk ska få sin undervisning där så länge de har behov av detta.
Utbildningen ska fortgå så länge elevens behov kräver det och det inte finns förutsättningar att ordna utbildning av motsvarande kvalitet i hemskolan eller hemkommunen. Men även om denna möjlighet finns är det viktigt att fokusera på den funktionshindrades rätt. Man skall erbjudas utbildning i sin hemkommun och därmed kunna bo hemma. Att ha närhet till sin familj och sina vänner är av mycket stor betydelse.
Detta är något som också har starkt stöd inom handikapprörelsen. Herr talman! Övriga reservationer tar upp frågor som alla har behandlats av Carlbeckkommittén och är under beredning i Regeringskansliet. Sist, men inte minst, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner och reservationer.