KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Det är tre saker som jag skulle vilja ta upp som jag inte tyckte att jag riktigt fick svar på, kanske av förståeliga skäl. Vi har många frågor. Det finns ett stort engagemang bland oss riksdagsledamöter. Vi är oroliga för vad som händer med vår planet. Det är därför vi är så engagerade.
Min första fråga rör CDM-projekten, klimatåtgärderna utomlands, som gör att vi kan tillgodoräkna oss utsläppsminskningar här på hemmaplan - det som nu kritiseras av allt fler forskare, av miljörörelser och av utvecklingsorganisationer. Om man tittar i de borgerliga partiernas valmanifest inför valet ser man att ni skrev att ni ska öka andelen köp av utsläppskrediter. Det var det besked som ni gav till väljarna.
Det ska alltså bli mer av CDM-projekt, som jag tolkar det, inte mindre. Om man tittar på den borgerliga regeringens klimatpolitik ser man att Reinfeldt i sin regeringsdeklaration konstaterade att det inte kommer några nya åtgärder på klimatområdet, utan där är det bara gamla åtgärder som gäller. Det innebär att merparten av de åtgärder som är kvar nu handlar om uppköp av billiga utsläppskrediter.
Kan du berätta, Andreas Carlgren: Vad handlar den här ökningen av utsläppskrediter om, när det nu kritiseras så mycket och du själv tillstår att det finns en del problem? Jag vill också att du kommenterar de förslag som har kommit från bland annat FN:s klimatfinansieringsorgan, AGF. Där föreslår man till exempel auktionering av utsläppsrätter, avgift på flyget och en avgift på internationella transaktioner. Det kan vara ett sätt att i framtiden finansiera klimatarbetet.
Kan den svenska regeringen kommentera det och säga om det här är bra eller dåliga saker? Och sist: När lämnar EU besked om hur mycket pengar man har betalat ut av snabbstartspengarna? Är det lån, eller är det rena bidrag? När tänker man ge besked om det? Kommer alla pengar verkligen att betalas ut, det som man har förbundit sig?
Jens Holm (V):
Tack, Andreas Carlgren, för det svaret! Min fråga handlade alltså om GMO, genmodifierade växter och produkter, och hur Sverige förhåller sig till den tillståndsprövning som finns på EU-nivå.
I ljuset av att det har kommit förslag från EU-kommissionen att enskilda medlemsländer lättare ska kunna säga nej till GMO eller införa zoner som är fria från genmodifierade produkter. Jag tycker i grunden att det är en riktig hållning. Det är bra att medlemsländer ska kunna säga nej till GMO.
Som bekant finns det ett stort motstånd mot genmodifierade produkter. Det motståndet är starkt i synnerhet i Sverige. Jag delar det motståndet. Vi vet ju fortfarande ytterst lite om genmodifierade produkters långsiktiga konsekvenser för hälsan för oss människor, för djur och för miljön, för hela den biologiska mångfalden.
Genmodifierade produkter handlar också om att vi till stor del underkastar oss multinationella företags makt över vår livsmedelsproduktion. Det är ju de stora jättarna, exempelvis Monsanto, Syngenta och BASF, som driver på för att ta patent på genmodifierade produkter. De driver på för att de ska få igenom de produkterna på EU-nivå. De har fått igenom åtminstone två.
En potatissort och en rissort har man fått godkännande för på EU-nivå. Det är bra att det inte har blivit fler, men det är illa nog att det har gått så långt. Andreas Carlgren säger att han avser att återkomma med den svenska ståndpunkten. Men det som den svenska regeringen hittills har sagt om EU-kommissionens förslag är ju att man avvaktar, att man ser att det finns problem med kommissionens förslag gentemot den inre marknadens funktionssätt.
Det preliminära svaret från Andreas Carlgren är att regeringen inte direkt tar strid för de enskilda länderna, för att man ska få stoppa GMO-produkter. Din kollega Eskil Erlandsson var ännu tydligare. Han sade i Sveriges radio den 27 augusti att man kan tolka det som negativism, tolka det som ett hot mot den inre marknaden.
Det tycker jag var ett ganska tydligt svar från vår landsbygdsminister. Men det kanske är ganska logiskt egentligen. Man kan se på den svenska regeringens hållning i ministerrådet de gånger då genmodifierade produkter har varit uppe.
Sverige har vid ett flertal tillfällen röstat för att man ska tvinga länder som har stopp för den genmodifierade majssorten MON 810 - den kommer från Monsanto - att införa den. Sverige har röstat för att man ska tvinga Österrike och Ungern, till exempel, att införa den genmodifierade majssorten, trots att de på nationell nivå i helt demokratisk ordning har fattat beslut om att de inte vill ha den.
Mina frågor till Andreas Carlgren är: Är det korrekt när din kollega Eskil Erlandsson säger att kommissionens förslag är ett hot mot den inre marknaden? Jag vill också fråga varför Sverige på EU-nivå röstar för att man ska tvinga länder, som Österrike och Ungern, att införa genmodifierade produkter, trots att de, i demokratisk ordning, har sagt nej till dem. Vad tycker Andreas Carlgren själv om GMO?
Jag har ganska tydligt deklarerat vad jag tycker.
Jens Holm (V):
Tack för svaren, miljöministern! Vad gäller den inre marknaden är det är miljö och folkhälsa på den ena sidan och marknaden på den andra sidan. Det går inte alltid att säga att det finns helt glasklara regler för vad det är som gäller. Ibland måste man säga att vi tycker att miljön är viktigare.
Vi tycker med hänvisning till Cartagenaprotokollet och försiktighetsprincipen att det är rimligt och rätt att enskilda länder inte vill införa en genmodifierad majssort från Monsanto. Såvitt jag vet var det i den senaste omröstningen, där man röstade om Ungern och Österrike, 23 som röstade emot att man skulle tvinga Österrike och Ungern att införa Monsantos genmodifierade majssort eller avstod från att rösta.
Andreas Carlgren och tre andra länder röstade för att ni skulle tvinga dem. Uppenbarligen gjorde alltså övriga 23 en annan bedömning än vad ni gjorde i alla fall. Jag tycker absolut att man ska följa regler, men försiktighetsprincipen är ju en annan regel som vi ska förhålla oss till. Andreas Carlgren, du säger att marknaden ska vara vår tjänare, inte vår herre. Det kan jag skriva under på.
Men om det ska fungera i praktiken måste det finnas tydliga regler; det måste vara glasklart vad som gäller. Det kan därför vara helt rätt att säga att man här tycker att miljön och folkhälsan är viktigare än marknadskrafterna - och då får det vara så.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka landsbygdsminister Eskil Erlandsson för det tydliga svaret om fiskeavtalet med Marocko. Och jag kan försäkra landsbygdsministern att det finns fullt stöd i den här riksdagen för att inte förlänga fiskeavtalet med Marocko.
Jag är rätt säker på att den absoluta merparten, kanske exakt alla i den här kammaren, anser att det här är ett avtal som bryter mot folkrätten och att det inte kommer det västsahariska folket till gagn. Så där kan verkligen vi i riksdagen och regeringen samarbeta, och det ska vi göra. Nu är det bråttom, därför att på måndag ska avtalet klubbas.
Då gäller det att Eskil Erlandsson, svenska regeringen, ser till att bygga upp tillräckligt mycket stöd, så att man kan få en blockerande minoritet i Ministerrådet. På det sättet kan man sända en tydlig signal till Marocko att det inte är okej att brutalt ockupera ett annat land. Det här kanske är det första steget mot att den marockanska ockupationen släpper.
Vi ser ju på andra platser i Nordafrika att frihetens vindar blåser. Låt oss hoppas att vårt nej till fiskeavtalet med Marocko bidrar till att de vindarna kan blåsa ännu kraftigare. Inte desto mindre blir jag orolig över de socioekonomiska utvärderingarna.
Det är bra att regeringen nu har markerat att man kräver att få se utvärderingarna innan man godkänner något annat fiskeavtal. Jag räknade upp fyra andra avtal som Sverige har röstat ja till 2007-2008. Så vitt jag förstod det hela fick regeringen inte heller då se några socioekonomiska utvärderingar.
Det är faktiskt riktigt illa, för anledningen till kravet på utvärderingar är att vi ska kunna göra en korrekt bedömning och se om det är avtal som kommer folket till gagn på något vis. Jag skulle också vilja lyfta fram ett positivt exempel, Namibia, som blev självständigt 1990, tror jag att det var. Före självständigheten kontrollerades i princip hela Namibias fiske av Sydafrika. Nu har Namibia utvecklat ett eget fiske.
Man har byggt upp en egen fiskeflotta. Man förädlar fiskets fångster lokalt. Man har också en del avtal med andra länder, men det är under väldigt begränsade omständigheter. Och man har en mycket noggrann kontroll över det fiske som sker när internationella flottor är på plats. Man ställer till exempel som krav att de länder som sluter avtal med Namibia själva måste finansiera övervakningen.
Det tycker jag är ett exempel på hur det skulle kunna fungera. Vi nämnde Madagaskar här tidigare. Där har den svenska regeringen gett klartecken till fortsatta förhandlingar. Jag tycker att det är väldigt märkligt. I mars 2009 skedde en militärkupp i Madagaskar. Madagaskar blev uteslutet ur Afrikanska unionen.
Då ska man inte skicka signalen till Madagaskars illegitima regering att det är okej att förhandla om ett nytt avtal med EU, utan tvärtom måste man sätta hård press för att de ska respektera grundläggande rättigheter.
Jens Holm (V):
Jag vet inte om Staffan Danielsson från Centerpartiet hörde mitt inledningsanförande. Jag sade att Vänsterpartiet vill omvandla fiskeriavtalen från avtal som möjliggör för europeiska flottor att dammsuga fattiga länders fiskevatten till hjälp åt dessa länder att utveckla sina lokala fiskeflottor och förädlingsindustrier.
Landsbygdsministern sade att det i avtalen finns möjlighet och pengar avsatta för att stärka kontrollen och övervakningen så att det till exempel inte tas ut för mycket fisk. Det är bra, men det är för lite pengar i relation till hur mycket pengar som betalas ut i form av licenser och direkt till fiskefartygen.
Merparten av pengarna i dessa avtal kommer fortfarande från att man suger ut ländernas fiskebestånd, vilket är ett grundläggande problem. Det är fortfarande problematiskt att man ger kommissionen mandat att fortsätta förhandla med ett land som Madagaskar där det har varit en militärkupp. Man borde inte ge några sådana mandat över huvud taget. I jordbruksavtalet med Marocko finns det en människorättsklausul. Den borde man åberopa.
Marocko är en ockupationsmakt, och människorättsklausulen finns med just för att man ska kunna ställa krav. Jag vet att EU gjorde det med Uzbekistan då landets polis och militär ställde till en massaker 2005. Avslutningsvis vill jag säga att vi har fått en del tydliga besked från Eskil Erlandsson i dag.
Vad gäller fiskeavtalet med Marocko råder det ingen tvekan om att vi i riksdagen kommer att samarbeta med regeringen för att vinna ett så brett gehör som möjligt i Europa för att avtalet inte ska förlängas och för ett stöd för det sahariska folket att slippa ockupation från Marocko.
Jens Holm (V):
Jag har tagit del av finansministerns svar på Jonas Sjöstedts interpellation. Anders Borg svarar bland annat på frågan vad det egentligen finns för rättslig grund för att vidta sanktioner mot de medlemsländer som inte sköter den ekonomiska politiken. Låt mig börja med att understryka att jag tycker att det är viktigt att ett europeiskt land har en budget som går ihop.
Man kan inte spendera mer pengar än vad man har. Ett bärande argument under EU-valrörelsen och valrörelsen inför valet om huruvida vi skulle ansluta oss till EMU var att finanspolitiken, makten över budgeten och nationens pengar, ska ett medlemsland själv fortsätta att bestämma över.
Det här förslaget handlar om att EU ska kunna vidta sanktioner mot medlemsländer som inte har riktig kontroll över ekonomin. Vad finns det för rättslig grund för det? Finansministern säger att det finns stöd för det i det nuvarande fördraget. Jag hittar inte vilken lagparagraf det skulle vara. Du får gärna berätta det.
Jag förstår inte varför Sverige som inte är ett EMU-land ska dras in i detta. Svenska folket röstade väl nej till EMU just för att vi själva ville kunna bestämma över vår ekonomiska politik.
Jens Holm (V):
Det är två saker som jag skulle vilja ta upp. Jag vänder mig först till Carl B Hamilton: Det går inte att komma ifrån att ränteinstrumentet är ett av de bästa, kanske det allra bästa, som ett land kan använda sig av när man befinner sig i ekonomiskt trångmål. EMU handlar om att vi sätter samma rock, samma ränta på alla länder.
När den irländska ekonomin var överhettad och de skulle ha behövt höja räntan kunde de inte göra det. När den grekiska ekonomin behövde stimulanser och sänkt ränta kunde man inte göra det, eftersom det bestäms från Frankfurt. Det bestäms av EU. Det är ett väldigt viktigt instrument för att hantera ekonomiska kriser som länderna har avhänt sig. Jag har också en fråga till finansministern.
Vi hörde Carl B Hamilton här, och vi vet att Folkpartiet vill ansluta Sverige fullt ut till EMU. Under den gångna valrörelsen var jag med på flera debatter. Jag ska inte nämna några namn, men ledande moderater som sade precis samma sak, faktiskt alla representanter på den borgerliga sidan, pratade om att vi ska in i EMU, och flera var beredda att utlysa en ny folkomröstning under den här mandatperioden.
Nu vill jag höra Anders Borg säga klart och tydligt till mig, till alla andra debattörer och till hela svenska folket att det inte kommer att utlysas någon ny folkomröstning om EMU under den här mandatperioden och kanske heller inte under nästa mandatperiod. Då skulle jag i alla fall bli lite lugnare.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka Maud Olofsson för svaret på våra tre interpellationer. Det är dock lite olyckligt att slå ihop tre viktiga interpellationer i ett enda svar. Det svar man då får blir lite rumphugget. Men det är bra att vi kan ha en debatt här och att vi kan ställa följdfrågor och gå på djupet med det som jag tycker är viktigt: solenergin.
Vi vet att detta med solenergi runt om i världen är något som växer så det knakar. I EU-länderna står solenergin för ungefär 22 procent av all ny elinstallation. Solenergin är ett energislag som växer fortare än alla fossila energikällor. Nyligen aviserade Kina att man kommer att dra ned på sina kärnkraftssatsningar.
Man kommer att satsa mer resurser på solenergi. I Tyskland, som väl är det ledande landet i Europa på området, sysselsätter solenergiindustrin ungefär 50 000 människor. En mängd värme och el produceras, inte minst till de tyska hushållen. I Sverige har vi ungefär lika goda förutsättningar som Tyskland att bli ett ledande land på solenergiområdet.
Men jag tycker att det känns som att det ganska mycket står och stampar här i Sverige. Det finns ett väldigt stort intresse bland branschföreningar och i kommuner, småföretag, föreningar och så vidare. Många av dessa har dragit nytta av statens riktade stöd.
Jag tror att många drog en lättnadens suck när de läste de borgerliga partiernas valmanifest i fjol. Där stod det att man ville ha ytterligare insatser för att stimulera utvecklingen av solceller och solvärme. Det står på s. 37 i det borgerliga valmanifestet. Men vad gör nu regeringen på området? Ja, från och med nästa år gäller att regeringen drar in hela riktade stödet till solvärmen.
Tidigare har man aviserat att lite mer pengar ska läggas på solelen, men något långsiktigt stödsystem finns inte vare sig för solvärme eller för solel. Det tycker jag är djupt olyckligt. Regeringen riskerar att lägga en död hand över den industri för förnybart som nu håller på att växa fram i Sverige.
Jag tror att alla hushåll, småföretag och föreningar som tidigare har dragit nytta av de bidrag som man kunnat få för att installera solvärme kommer att ha väldigt stora problem från och med nästa år. Jag tror att de blir väldigt besvikna. Många röstade kanske borgerligt just för att de borgerliga partierna i sitt valmanifest lovade att stimulera utvecklingen av solceller och solvärme.
Jag vill att du, Maud Olofsson, berättar för oss om detta. Tycker inte du att det behövs ett långsiktigt system för stöd till både solvärme och solel? Och behöver vi inte ett planeringsmål för det här förnybara energislaget? Det här är sådant som vi i Vänsterpartiet - ja, jag tror att vi i alla rödgröna partierna - har föreslagit. Det vore väldigt bra om vi kunde hitta gemensamma lösningar.
Men som det just nu ser ut föredrar regeringen att sänka skatter för höginkomsttagare och att dra in bidragen till sådan förnybar energi som solenergi. Det tycker jag är djupt olyckligt.
Jens Holm (V):
Maud Olofsson nämnde elcertifikatssystemet förut. Jag instämmer i att elcertifikaten har varit bra på så sätt att de har drivit fram mycket förnybar energi. Med hjälp av elcertifikaten kommer vi att få 25 terawattimmar förnybar energi till 2020. Jag är rätt säker på att vi kommer att få det före 2020.
Då är en fråga till energiministern: Är du beredd att utöka andelen elcertifikat så att vi inte står inför 2015 och redan har uppnått 25 terawattimmar? Det vore väl dumt. Nackdelen med elcertifikaten är att det är ett teknikneutralt system, som man säger. Alltså är det inte ett system som hjälper ny teknik att komma fram. Där behöver vi ett särskilt stöd för att den nya tekniken ska komma fram.
Det är därför jag har ställt frågan om solenergin. Solenergin är inte särskilt gynnad av elcertifikaten. Det är de andra stora etablerade energikällor som tar certifikaten. Det är också därför Energimyndigheten, Boverket och branschorganisationen Svensk Solenergi i fjol lade fram ett konkret förslag på ett långsiktigt stödsystem för just solvärme.
Jag tycker att det hade varit bra om regeringen hade tittat lite närmare på det. Det kostar inte särskilt mycket pengar, men vi behöver ett särskilt stödsystem för att stimulera den nya tekniken. Jag tycker att Maud Olofsson borde titta särskilt noga på det i ljuset av det jag sade tidigare, att det här var precis vad de borgerliga partierna gick ut med i valrörelsen.
I ert valmanifest lovade ni ytterligare insatser för solceller och solvärme. Jag tycker att ni sviker alla de småföretag, alla de föreningar, alla de privatpersoner som trodde att man åtminstone under den här mandatperioden skulle kunna få fortsätta att få riktade stöd för att installera solvärme till sin förening, till sitt småföretag, till sitt hus.
Jag vill åter fråga energiministern: Varför drar ni in det riktade stödet till solvärme när ni lovade under valrörelsen att ni skulle öka det? Och åter om elcertifikaten: Är energiministern beredd att öka andelen elcertifikat ifall vi ser att användningen av det systemet fortsätter att öka?
Jens Holm (V):
Närings- och energiministern säger nu klart och tydligt att solvärmen inte kommer att få mer riktade statliga stöd, trots att de borgerliga partierna sade det i sitt valmanifest. Det är bra att det sägs klart och tydligt, men ni borde ha varit uppriktiga och sagt det redan i valrörelsen.
Nu känner sig nämligen hushåll, småföretag och föreningar lurade eftersom ni nästa år drar in hela stödet. Maud Olofsson talar om elcertifikatssystemet, och egentligen är det okontroversiellt. Jag ställde en konkret fråga: Är närings- och energiministern beredd att öka andelen elcertifikat i systemet om vi redan 2015 har uppnått 25 terawattimmar förnybar el?
Vi i Vänsterpartiet är för att utveckla systemet, så här finns ingen motsättning. Det är snarare så att vi är betydligt mer ambitiösa. Problemet med elcertifikatssystemet är att det är teknikneutralt. Den nya tekniken vinner inga direkta fördelar eftersom vattenkraften och andra energikällor tar de största andelarna av elcertifikaten.
Det är därför vi behöver långsiktigt riktade stöd till solenergin, precis som Boverket, Svensk Solenergi och Energimyndigheten har sagt. Eftersom Maud Olofsson har ett inlägg kvar vill jag passa på och ställa en fråga om kärnkraften. En del av er överenskommelse är att inte en krona ska betalas ut i statliga subventioner till kärnkraften. Det är bra.
Samtidigt har Sverige, enligt Sveriges Radios Ekot den 5 april, betalat ut 70 miljoner kronor till fransk kärnkraftsforskning. Hur rimmar dessa 70 miljoner kronor med utfästelsen att inte en krona ska gå till direkta subventioner till kärnkraften?
Jens Holm (V):
Tack, miljöministern, för svaret, även om jag tyckte att det var lite väl kort. Men han har nu möjlighet att utveckla svaren, och jag har möjlighet att utveckla mina frågor.
Min första fråga handlade om uttagsskatten och det faktum att ungefär 20 000 andelsägare av kooperativ vindkraft i Sverige i dag har gått in med ett stort kapital och har investerat i vindkraft. Sedan levereras det vindel till ett pris som oftast ligger lite under marknadsvärdet.
Det är ju bra för de här personerna, som har gått in och investerat pengarna. Men efter ett beslut i skatterättsnämnden 2008 tas det ut en uttagsskatt på den vinsten, vilket slår undan fötterna för hela detta engagemang.
Det är egentligen inte längre någon större vits att bli andelsägare i vindkraft efter det beslutet hos Skatteverket. Då tycker jag att det är bra att Centern har varit det borgerliga parti som har velat lösa problemet med uttagsskatten.
Jag vet att er finanspolitiska talesperson Roger Tiefensee stod i denna talarstol för ungefär ett år sedan och talade om att han ville ha ett snabbspår och tyckte att man skulle kunna neutralisera uttagsskatten. Det här har diskuterats flera gånger. Jag blir lite besviken på att miljöministern hänvisar till finansminister Anders Borg.
I den interpellationsdebatt som miljöministern hänvisar till är Anders Borg så kallsinnig som man bara kan bli till att man ska hitta någon form av lösning på just problemet med uttagsskatt.
Jag hade önskat att vi hade en miljöminister som tog strid för just de 20 000 andelsägarna av kooperativ vindkraft och att Andreas Carlgren sade till Anders Borg att de måste sätta sig ned och lösa det här problemet. Men så verkar det tyvärr inte vara.
Jag tolkar ditt svar som att Centerpartiet inte har något konkret förslag på hur man ska lösa problemet med uttagsskatt, och jag tycker att det är väldigt tråkigt. Den andra frågan i min interpellation berörde det kommunala vetot som infördes av den här regeringen när man, kanske lite motsägelsefullt, försökte förenkla för etableringen av vindkraft i Sverige, i augusti 2009.
Av någon anledning måste kommunerna då aktivt säga ja till en ansökan om etablering av vindkraft. Egentligen finns det ingen tidsbegränsning för när de ska säga ja eller nej, och de behöver egentligen inte hänvisa till några sakliga grunder om man avslår en ansökan.
Där tycker jag att miljöministern har varit bra i några mediesammanhang nu under våren. I både Dagens Nyheter och Svenska Dagbladet har jag läst att han vill lösa den här frågan och att han tycker att det är ohållbart som det är nu. Visst är det ohållbart som det är nu - det är närmare 400 vindkraftverk som har stoppats av det kommunala vetot.
Däremot kan jag inte se att miljöministern föreslår något konkret exempel på hur man ska kunna förändra det här vetot så att det åtminstone finns en tidsbegränsning eller så att man helt och hållet avskaffar vetot, som faktiskt är helt kontraproduktivt. Att engagera kommunerna i den här processen kan man göra på många andra sätt.