KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Lindhagen (MP):
Ann-Sofie Alm har frågat justitie- och migrationsministern om han är beredd att skyndsamt arbeta fram en nationell handlingsplan mot bortförande och bortgifte av barn. Vidare har Ann-Sofie Alm frågat vilka åtgärder justitie- och migrationsministern anser behövs i en sådan nationell handlingsplan för att inget barn i Sverige ska riskera att bli bortfört och bortgift. Interpellationen har överlämnats till mig. Ann-Sofie Alm pekar på en angelägen samhällsutmaning.
Hedersrelaterade brott innebär allvarliga kränkningar av mänskliga rättigheter och barnets rättigheter. En handlingsplan kan vara ett sätt att ta ett samlat grepp om problemet. Det väsentliga är dock konkreta åtgärder som minimerar risken för att barn ska föras ut ur landet och giftas bort.
Sådana åtgärder vidtar regeringen fortlöpande inom ramen för den tioåriga nationella strategi för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor som beslutades 2016 samt den överenskommelse som regeringspartierna har slutit med Centerpartiet och Liberalerna.
Sammantaget har regeringen under senare år tagit drygt 40 initiativ som är särskilt relevanta i arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck, varav flera tar sikte på barn- och tvångsäktenskap.
Inom Regeringskansliet bereds för närvarande förslag om införande av ett särskilt barnäktenskapsbrott, en särskild straffskärpningsgrund för brott med hedersmotiv, ett straffsanktionerat utreseförbud för barn som riskerar att föras utomlands för att exempelvis ingå äktenskap samt utökade möjligheter att omhänderta och spärra pass. Ambitionen är att besluta om en proposition under våren 2020.
Regeringen har förstärkt Utrikesdepartementets arbete för nödställda utomlands med fokus på barn- och tvångsäktenskap. Satsningen har inneburit ökad kapacitet att hantera denna typ av ärenden inom utrikesförvaltningen samt en utveckling av arbetsmetoder och kunskap som är värdefull även för förebyggande insatser i kommunerna.
Regeringen har nyligen uppdragit åt Socialstyrelsen att lämna förslag på hur möjligheterna att ge öppna insatser utan samtycke till barn och unga ska kunna öka så att socialtjänsten kan ingripa tidigt också när samtycke saknas och förutsättningarna för tvångsvård inte är uppfyllda.
Arbetsförmedlingen, Försäkringskassan, Jämställdhetsmyndigheten, Migrationsverket och Socialstyrelsen har fått ett gemensamt uppdrag att verka för ökad upptäckt av bland annat hedersrelaterat våld och förtryck mot vuxna och barn i berörda klientgrupper.
Vidare har regeringen förstärkt länsstyrelsernas arbete att förebygga och bekämpa hedersrelaterat våld och förtryck, inklusive Länsstyrelsen i Östergötlands läns nationella uppdrag på området och stöd till kommun- och myndighetsgemensamma resurscentrum för utsatta barn och vuxna på flera platser i landet.
Nationellt centrum för kvinnofrid vid Uppsala universitet har fått i uppdrag att se över om Kvinnofridslinjen kan utvidgas till att utgöra en heltäckande stödtelefon för alla som utsätts för våld och förtryck i hederns namn. Sammanfattningsvis bedriver regeringen ett omfattande arbete i dessa frågor men med insikt om att betydande utmaningar kvarstår.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag vill börja med att tacka Ann-Sofie Alm för inlägget och för den inlevelse och det engagemang som riksdagsledamoten visar i dessa frågor. Utifrån det uppdrag jag har som jämställdhetsminister känner jag att det finns en trygghet i att veta att vi är många, brett i flera olika partier, som tycker att de här frågorna är viktiga. Det är viktigt för de människor som är utanför Riksdagshuset, och det är dem vi talar om. Det är de som berörs.
Jag vill alltså börja med ett stort tack både för att frågan lyfts och för inlägget och engagemanget. Jag vill också säga att det finns ett brett engagemang i regeringen kring de här frågorna. Det är oerhört tydligt att de är prioriterade; den tryggheten har jag också med mig in i det här uppdraget. Morgan Johansson har ett väldigt stort engagemang och driver också på i dessa frågor med kraft. Jag tänker att det finns många olika saker vi behöver göra.
En sak vi behöver jobba aktivt med är just lagstiftningen, som ligger på justitieministerns bord. Regeringen satte under den förra mandatperioden igång en utredning, och det är oerhört viktigt att vi jobbar med utredningarna för att komma framåt i de här frågorna. Lagstiftningsprocesserna tar nämligen tid. Det innebär att vi nu har en utredning, Ökat skydd mot hedersrelaterad brottslighet , som har lämnat förslag.
Där finns flera förslag som handlar om att stärka skyddet av dem som har utsatts. Några av förslagen handlar om att vi ska skärpa lagstiftningen för barnäktenskap och att den lagstiftning om tvångsäktenskap som vi har i dag inte räcker till. Det finns också förslag i utredningen om utreseförbud och att kunna besluta om ett straffsanktionerat utreseförbud för barn som riskerar att föras utomlands för att giftas bort.
Vi ska försvåra att barn över huvud taget förs ut ur landet. När de väl har förts ut ur landet är jobbet för att få tillbaka barnen hem mycket svårare. Det jobbet ska också göras, men det allra bästa är att förhindra att de över huvud taget förs ut. I utredningen finns också förslag om att spärra och återkalla pass och att inte utfärda pass över huvud taget. Det finns alltså flera förslag i den utredning som regeringen just nu arbetar med.
Planen är att återkomma med en proposition våren 2020. Detta är ett oerhört viktigt arbete. Det finns också mycket mer vi behöver göra i de här frågorna. Jag vill framhålla det som jag sa i svaret på interpellationen i mitt första inlägg: Vi har en plan för arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck.
Det är den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor inklusive hedersrelaterat våld och förtryck. Det finns också ett särskilt åtgärdsprogram kopplat till strategin. Det som är viktigt här är att vi agerar i de här frågorna och att vi vidtar åtgärder både när det gäller lagstiftning och när det gäller det förebyggande arbetet och skyddet och stödet för dem som utsätts.
Det handlar också om insatser för att öka kunskapen i samhället, inte minst bland yrkesverksamma, så att vi kan göra ett bättre jobb för dem som lever under hedersförtryck i Sverige i dag.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag uppskattar det här meningsutbytet mycket. Jag utesluter som sagt inte att vi tar fram en handlingsplan, men jag kommer inte att sitta och vänta på att det tas fram en handlingsplan. Vi agerar och kommer att fortsätta att agera, för vi behöver göra mycket mer i de här frågorna. Några saker som vi har gjort är att vi har förstärkt Utrikesdepartementets arbete med att få hem barn igen till Sverige, men som jag sa tidigare är det viktiga att de över huvud taget inte förs ut ur landet.
Vi jobbar just nu med att etablera gemensamma resurscentrum på flera platser runt om i landet där flera verksamheter samlas under ett tak för att man ska kunna ge bättre stöd till utsatta. Vi har sett till att det ska finnas en nationell stödtelefon för utsatta för hedersvåld. Det är kvinnofridslinjen som har fått ett tydligt uppdrag att rikta sig till kvinnor och flickor som är utsatta för hedersvåld. Vi jobbar hela tiden med att stärka kunskapen bland yrkesverksamma.
Vi har kommit en lång väg i Sverige det senaste decenniet, men vi har väldigt mycket kvar att göra när det gäller att stärka kunskapen om de här frågorna. Vi permanentar det nationella kompetensteamet mot hedersbrott. Vi har också gett ökade resurser till kompetensteamet vid Länsstyrelsen i Östergötland. Det är flera olika insatser som pågår. En väldigt viktig sak är också att vi måste jobba med roten till problemet, alltså själva hedersnormerna. Vi måste komma åt grundproblemet.
Att förändra normer och värderingar är svårt och kan vara tidskrävande, men det är inte omöjligt. Vi vet att det går att förändra normer och värderingar. Det är något som jag tror att vi behöver bli bättre på att jobba med. Vi behöver lära oss mer om hur vi ska göra. Vi kan inte lämna de här ungdomarna i sticket, utan vi måste också ta kampen mot själva roten till problemet och bekämpa hedersnormerna.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag vill återigen tacka Désirée Pethrus för att hon lyfter dessa oerhört viktiga frågor. Jag välkomnar verkligen det. När det gäller statistik har jag under flera år, även som kommunpolitiker under den förra mandatperioden, haft inriktningen att det är oerhört viktigt att ha siffror. Vi behöver kartläggningar, och vi behöver veta hur problematiken utvecklas över tid - precis det som riksdagsledamoten lyfter.
Ökar detta? Minskar det? Vidtar vi åtgärder som leder till några resultat? Jag delar alltså helt den uppfattningen, och jag har som sagt även tidigare beklagat att Socialstyrelsen inte kunde ge oss mer statistik kring detta. Det jag också vill säga när det gäller just statistiken är - och det har varit min inriktning under flera år - att vi inte behöver statistik för att veta att vi ska agera.
Vi vet att vi har problem med hedersrelaterat våld och förtryck, och från regeringens sida kommer vi inte att sitta och vänta på att få siffror på detta. Jag tänker att det står klart för alla som på något har satt sig in i den här frågan att vi har stora problem: Barn och kvinnor lever under det här förtrycket och utsätts för våld. Även pojkar kan drabbas, liksom hbtq-personer, och människor med funktionsnedsättningar kan vara särskilt utsatta.
Dessa människor har inte makten att bestämma över sina egna liv, och det kan vi aldrig acceptera. Jag instämmer alltså helt i det riksdagsledamoten sa om att detta är en av våra viktigaste jämställdhetsfrågor. Det är även en av våra viktigaste frihetsfrågor och en av våra viktigaste trygghetsfrågor. Det är viktigt med statistik, och vi behöver fortsätta arbeta med det. Det är en fråga vi får ta med oss.
Det som Nationella kompetensteamet gör just nu, en kartläggning av barn som förs bort, tror jag är oerhört viktigt. Men visst behöver vi även en kartläggning ur ett bredare perspektiv, och vi behöver veta mer om hur det ser ut i kommunerna. När det gäller Nationella kompetensteamet uppfattade jag att frågan var när vi ska fatta beslut. Jag vill vara väldigt tydlig med att vi ska permanenta Nationella kompetensteamet.
Det har jag också sagt tidigare här i talarstolen. Det är inga tveksamheter kring det. Det är också tydligt fastslaget i januariavtalet mellan regeringspartierna, Centerpartiet och Liberalerna att detta ska ske. Nationella kompetensteamet gör ett oerhört viktigt arbete. De ger stöd till yrkesverksamma och ökar kunskapen om dessa frågor. Jag har besökt dem i Östergötland och träffat medarbetare vid flera tillfällen.
Det är oerhört viktigt att vi har detta arbete, och det kommer att permanentas. Det som sker just nu är att Myndigheten för vård- och omsorgsanalys gör en utvärdering för att se hur vi kan ta till vara den kunskap och erfarenhet som finns inom Nationella kompetensteamet. Efter det att denna utvärdering har lämnats den 15 juni kommer vi att fatta beslut.
Vi behöver det här underlaget, och det kommer att levereras inom kort. Därefter kommer vi att återkomma.
Åsa Lindhagen (MP):
I det utvärderingsuppdrag som Myndigheten för vård- och omsorgsanalys har fått ska de titta specifikt på bland annat den verksamhet som bedrivs i Storbritannien. Det arbetet är igång, och det är också helt rätt väg att gå. Vi behöver titta internationellt. Vi behöver titta på Storbritannien; också Norge är intressant, liksom Nederländerna som specifikt lyfts fram. Vad kan vi lära av andra länder?
Lagstiftningen ser lite annorlunda ut i Storbritannien. Vad kan vi ta med oss för kunskap från andra länder utifrån den situation och de förutsättningar som finns här i Sverige? Jag tror att vi alltid har mycket att vinna på att lära av andra.
Därför tycker jag att det känns väldigt positivt att man i sitt utvärderingsuppdrag, som nu är i full gång, har den specifika uppgiften att titta just på Storbritannien, hur de jobbar med Forced Marriage Unit och vad vi kan lära av det. Där är arbetet redan igång, och man kommer att återkomma inom kort. Jag ser verkligen fram emot att se vad myndigheten kan ge oss för medskick om hur vi ska tänka vidare i de här frågorna.
Jag är väldigt öppen för att vi ska lära av inte minst Storbritannien. När det gäller barn som förs utomlands kommer vi enligt plan att komma till riksdagen med en proposition.
Där kommer denna utvärdering att finnas med, som just har tittat på hur vi kan försvåra för familjer som för ut barn för att utsätta dem för exempelvis tvångsäktenskap att över huvud taget föra ut barnen ur landet. Att förhindra att man över huvud taget för ut barnen är det viktigaste vi kan göra. Det är mycket svårare att jobba tillbaka barnen när det väl har skett. Det arbetet behöver vi också göra.
Där har vi förstärkt resurserna till UD och den konsulära enheten, just för att se till att verkligen kunna jobba med enskilda fall och få tillbaka barnen till Sverige igen. Det viktigaste är dock att de över huvud taget inte förs ut. Utredningen har tagit fram förslag om straffsanktionerat utreseförbud och möjligheter att spärra pass eller inte utfärda pass över huvud taget.
Detta tycker jag är oerhört viktigt för att ta steg framåt för att skydda dessa barn i mycket större utsträckning. Det är fruktansvärt att ta del av de berättelser som finns.
Det var inte länge sedan det stod i tidningarna om fall både där man lyckats ta sig tillbaka till Sverige igen och också där det inte har skett, till exempel flickor som har gifts bort och som nu sitter med barn i ett annat land långt härifrån. Jag tror att vi är många som berörs av detta.
Inget barn borde någonsin utsättas för något sådant. Vi behöver verkligen göra mer för att se till att barn över huvud taget inte förs bort, men också förstås för att ge stöd åt att arbeta barnen tillbaka hem till Sverige igen.
Åsa Lindhagen (MP):
Vi kommer att återkomma med fler åtgärder. Inget barn i Sverige ska behöva växa upp och känna rädsla. Inget barn ska behöva sitta i någon av våra skolor inför sommarlovet och tänka: Kommer jag att komma tillbaka efter sommarlovet? Har vi barn som förs utomlands måste kommunerna ha koll på det. De måste agera, och de måste kontakta UD. Vi ska göra vad vi kan för att få tillbaka de här barnen igen, och vi behöver göra mer när det gäller det. Vi behöver skärpa lagstiftningen och göra mer för att se till att också de som har förts utomlands kommer tillbaka igen.
Jag delar helt synen på detta och ser verkligen fram emot att genom den här utvärderingen få mer kunskap om Forced Marriage Unit i Storbritannien och vad vi kan lära av dem. Jag tycker att det är positivt att riksdagsledamoten har besökt Storbritannien. Det tror jag att jag också skulle tycka var oerhört värdefullt.
När det gäller kompetensteamet, som gör ett otroligt viktigt arbete, tycker jag att det är viktigt att ta ansvar och göra den utvärdering som görs just nu, inte minst för att se den kunskap och de erfarenheter som kompetensteamet har.
Det är väldigt kompetenta människor som jobbar med de här frågorna och som ger stöd till yrkesverksamma och på olika sätt varje dag stärker Sveriges kompetens runt om i våra kommuner när det gäller hur man kan ge stöd till utsatta och hur man kan bekämpa den här problematiken. Det är viktigt att vi verkligen gör den här utvärderingen, tittar på verksamheten och ser vad vi kan lära av den tid som har gått. Sedan ska vi fatta beslut om en permanentning av kompetensteamet.
Vi kommer att återkomma till den frågan. Jag känner stor tillförsikt när det gäller att vi kommer att landa den på ett bra sätt. Vi förenas, upplever jag, över partigränserna i den här frågan. Många partier i riksdagen tycker att detta är viktigt, och det är en stor styrka. Men det gäller också att leverera.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag kan notera att det råder en fullständigt uppenbar brist på förslag från Sverigedemokraterna på vad vi ska göra. Det som Sverigedemokraterna går fram och lyfter är frågan om hur man ska avsätta regeringen, men de har inte ett enda förslag på vad vi ska göra för dessa barn och unga. Och vad ska vi göra för att förbättra kvinnors situation? Jag tycker att det är det vi ska lägga vår kraft på, och jag är väldigt intresserad av vad Sverigedemokraterna har för förslag.
Det är väl ändå det här som har burit de flesta av oss in i politiken. Vi har gått in i politiken för att vi tror att politiken är en kraft för att förändra. Man kan vara med och bidra till att förändra samhället på många olika sätt - i civilsamhället, på sin arbetsplats men också inom politiken. Jag återgår till frågan, som bland annat handlar om att förhindra att barn förs utomlands. Behöver vi göra mer här? Ja.
Det lyftes ett konkret förslag om att vi behöver ge ett uppdrag till myndigheter att samverka kring de här frågorna. Jag tror att det är viktigt att vi ser över detta, och jag vill gärna samtala mer om dessa frågor. Jag vet att riksdagsledamoten har mycket stor kunskap om var det brister och om vad vi skulle kunna behöva göra framöver.
Jag tackar för detta, och vi fortsätter att samtala om det här och om de vidare förslag som vi behöver för att ta steg framåt för att förbättra för barn och unga. Inte minst handlar det om den proposition som vi kommer att lägga fram inom kort. Den handlar just om utreseförbud och om möjligheten att spärra pass.
Vi jobbar med våra verksamheter i kommuner och regioner och från myndigheters sida för att förhindra att barn förs utomlands och för att de får det skydd och stöd de ska ha. Men vi jobbar också med lagstiftningen för att försvåra att barn förs utomlands på olika sätt.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag tackar återigen för att frågorna lyfts upp. Tack också för att riksdagsledamoten aldrig kommer att vara tyst! Jag håller fullständigt med om att det är leveransen som betyder någonting. Det är det enda som avgör om en politiker har förtjänat sitt uppdrag eller inte. Jag vet inte om jag har förtjänat det uppdrag jag har.
Jag kommer att göra mitt bästa för att känna det när den här tiden en dag är över. Behöver vi ta mer konkreta steg framåt? Ja, det behöver vi. Vi behöver konkretisera uppdrag till myndigheter, vi behöver jobba med lagstiftningen och vi behöver också ha särskilda insatser riktade just mot barn. Barnrättsperspektivet behöver vara integrerat i allt vi gör. Det behöver finnas i den nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor. Jag delar dock uppfattningen att det inte är tillräckligt.
Vi behöver också göra särskilda insatser som enbart handlar om att ta steg framåt för att förbättra situationen. Jag vill återigen säga tack för den viktiga diskussion som vi har fört här i kammaren.
Åsa Lindhagen (MP):
Jag vill börja med att rikta ett tack till riksdagsledamoten för att hon lyfter fram dessa oerhört viktiga frågor. Sverige är ett av världens mest jämställda länder. Vi är inte jämställda, men vi har kommit långt i jämställdhetsarbetet. Det beror inte minst på att vi har givit kvinnor möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden. Vi byggde ut barnomsorgen på 70-talet. Vi har en föräldraförsäkring.
Vi avskaffade sambeskattningen 1971 och flera strukturella hinder som stod i vägen för kvinnor att få ekonomisk egenmakt. Denna kamp är inte över. Vi behöver kämpa på för att kvinnor generellt ska få samma ekonomiska makt och självständighet som män. Men vi behöver också titta på hur friheten och möjligheterna ser ut för olika grupper av kvinnor.
Kvinnor är ingen homogen grupp, och förutsättningarna ser väldigt olika ut. Exempelvis har kvinnor med funktionsnedsättning sämre möjlighet att komma ut på arbetsmarknaden och är i större utsträckning ekonomiskt utsatta. Det är därför en mycket viktig fråga att jobba med. Detta gäller även utrikes födda kvinnors möjligheter, vilket riksdagsledamoten tog upp.
Av utomeuropeiskt födda kvinnor står 26 procent helt utanför arbetskraften, det vill säga de är varken i jobb eller i arbetsmarknadsinsatser. Det är alltså mer än var fjärde utomeuropeiskt född kvinna vars kompetens och kapacitet vi inte tar till vara. Det finns också en koppling till kampen mot våldet när vi talar om ekonomisk självständighet och egenmakt.
Det är oerhört viktigt att kvinnor har möjlighet att lämna en relation, och vi måste göra det vi kan för att underlätta för kvinnor att få skydd och stöd att ta sig ur en våldsam relation. Vi ska bekämpa våldet, och en viktig del i detta är att ge kvinnor goda förutsättningar att etablera sig på arbetsmarknaden så att de har egna pengar och kan styra över sina egna liv.
Det här är viktiga frågor, och vi behöver ta ytterligare steg framåt för att bekämpa den ekonomiska ojämställdhet som fortfarande finns i Sverige år 2020.
Åsa Lindhagen (MP):
Under förra mandatperioden skärpte vi diskrimineringslagstiftningen. Det innebär att arbetsgivare har ett ansvar att jobba aktivt med att förebygga alla former av diskriminering på sina arbetsplatser. Det handlar bland annat om lönediskriminering på grund av kön och om sexuella trakasserier. Kvinnor ska vara trygga på sina arbetsplatser.
Om arbetsgivaren inte gör detta jobb händer det inte särskilt mycket. Just därför har jag tillsatt denna utredning, som bland annat ska titta på vad det ska få för konsekvenser att inte följa svensk lagstiftning. Vi ska sprida kunskap om att denna lagstiftning finns, för att på så sätt bättre stödja arbetsgivare i deras arbete. Det är en viktig del. Men det är också viktigt att säga att om man inte följer svensk lag får det konsekvenser.
Jag instämmer i att detta är viktigt, även när det gäller mäns och kvinnors löner där det ibland kan förekomma lönediskriminering. Vi har ett lönegap på 10,7 procent mellan män och kvinnor.
Men den siffran säger inget om vad kvinnor faktiskt får utbetalt eftersom den inte tas hänsyn till att kvinnor jobbar deltid och är föräldralediga i större utsträckning och har nästan dubbelt så stor sjukskrivning som män. Detta påverkar såklart livsinkomsten.
Man uppskattar att det skiljer i snitt 3,2 miljoner kronor i livsinkomst mellan kvinnor och män, och det är stora pengar. Jag brukar säga att pengar är makt, och makt ska fördelas jämställt. Detta är alltså viktiga frågor. I går fattade regeringen som sagt beslut om att tillsätta en kommission för jämställda livsinkomster. Den har i uppdrag att jobba brett med dessa frågor.
Det är inga enkla frågor, men vi ger oss inte bara för att det är svårt. Vi måste fortsätta att driva på detta arbete. Kommissionen ska bland annat titta på det offentligas fördelning av stödåtgärder. Vi har sett att det finns en ojämställdhet i exempelvis Arbetsförmedlingens verksamhet. Till exempel kan kvinnor ha svårare än män att få insatser.
Men givetvis ska offentliga insatser fördelas jämställt. Kommissionen ska också titta på hur man skapar jämställda arbetsplatser. Det är förstås också viktigt för att alla ska känna sig trygga och må bra på jobbet. Sjukskrivningstalet måste ned, och här är jämställdheten en viktig del. Det är något av det kommissionen ska jobba med.
Den ska göra annat också. Det är viktigt steg att vi har tillsatt denna kommission, och jag ser fram emot att den återkommer med förslag på hur vi ska ta jämställdheten i Sverige framåt.