Annika Eclund (KD):
I det betänkande vi i dag debatterar finns många viktiga satsningar för svensk skola. Jag tänker uppehålla mig kring några punkter som jag tror är helt avgörande för om vi i Sverige ska bli bäst i klassen igen. I det allvarliga läge som svensk skola befinner sig i, och där skillnaderna mellan partierna inte är speciellt stora, borde vi kunna föra en konstruktiv diskussion för att vända utvecklingen.
Jag tror att det är vad våra elever, föräldrar, lärare och övriga medborgare förväntar sig av oss. Sverige är ett av de länder som satsar mest pengar på skolan. Det är alltså inte i första hand pengar som saknas, utan diskussionen borde handla om vad vi gör med de resurser vi har.
Viktigt är att vi nu tillsammans fokuserar på det som verkligen kommer att göra skillnad, vilket handlar om tidiga insatser för elever i behov av särskilt stöd. Det handlar om att locka fler att vilja bli lärare och att skickliga lärare vill stanna kvar i yrket. Det handlar också om trygghet och arbetsro i klassrummet och att eleverna får mer lärarledd undervisningstid.
Herr talman! Som kristdemokrat och skolpolitiker vill jag poängtera att det som i dag anses vara skolproblem kanske inte alltid börjar i skolan. Familjepolitik och skolpolitik hänger tätt samman. För att barn ska må bra behöver de en lugn start i livet. Därför är satsningen både på mindre barngrupper i förskolan och fritis och på mindre klasstorlekar i lågstadiet viktig.
Barn är liksom vi vuxna olika, och de har olika behov och behöver olika lösningar. Därför behövs olika barnomsorgsformer - den barnomsorg som passar det enskilda barnet bäst. Herr talman! Trygghet och arbetsro är helt grundläggande för att man ska lära sig någonting över huvud taget.
Förutom att barnen förhoppningsvis har en grundtrygghet med sig hemifrån måste lärarna ges de förutsättningar som krävs för att skapa en bra arbetsmiljö. Detta sker genom att det finns tillräckligt med stöd till de elever som är i behov av särskilt stöd. I Alliansens budget finns nu medel för mindre klasser, ökad lärartäthet eller fler speciallärare.
Lärarna måste också ges tid för sitt uppdrag, både tid för undervisning och tid för planering och förberedelser. En väl fungerande elevhälsa är också viktig i detta sammanhang. Alliansregeringen gjorde stora satsningar på detta område tidigare.
I vårt aktuella betänkande ser det ut som att det skulle fattas pengar till just elevhälsan, men det ligger alltså en hel miljard till barns och ungas psykiska ohälsa som i budgetpropositionen återfinns inom socialutskottets utgiftsområde. De saker jag nu nämnt är det viktigaste för att skapa förutsättningar för en god arbetsmiljö.
Sedan finns förslaget om ordningsomdöme, vilket kan vara bra i den meningen att man på utvecklingssamtal och genom dokumentation faktiskt får uttrycka sig om elevens sociala kompetens - något som närmast varit förbjudet hittills, där all dokumentation måste vara strikt kopplad till kunskapsmålen. Man måste kunna ha en helhetssyn på eleven där det ena faktiskt kan påverka det andra.
Men jag vill verkligen poängtera att det inte är själva ordningsomdömet som skapar ordning, utan det handlar om de faktorer jag nämnde innan. Det är att lärare får vara lärare, att elever i behov av stöd får det stöd de behöver, att det finns en fungerande elevhälsa och att den lärarledda undervisningstiden ökar. Herr talman! Svenska elevers kunskaper i matematik har försämrats sedan 1990-talet.
Alliansen vill nu utöka undervisningstiden i matematik med en timme i veckan för alla elever i högstadiet från höstterminen 2016. Alliansen föreslår också att undervisningstiden för ämnet idrott och hälsa i grundskolan utökas från 500 till 600 timmar. Detta är en framgång för oss kristdemokrater, som drev den frågan i höstens val. Det är bevisat att mer fysisk aktivitet i skolan höjer resultaten i de teoretiska ämnena.
Vi kristdemokrater kommer också fortsättningsvis att arbeta för mer lärarledd undervisningstid i ämnet svenska med fokus på läsning. God läsförmåga är helt avgörande för att klara alla övriga ämnen i skolan. Herr talman! Sist men inte minst handlar det om den helt avgörande faktorn för att vi ska få en skola och en undervisning med kvalitet, nämligen lärarna. Vi måste börja känna tillit till professionen och politisera mindre.
Tid för undervisning skapas bland annat av att man minskar administrationen genom att ta bort IUP:n i alla årskurser som får betyg, alltså från årskurs 4, framöver. Vi behöver se över digitalisering och central rättning av de nationella proven. Det behövs fler vägar in i läraryrket för andra akademiker.
Möjligheten att göra karriär inom yrket samt en god löneutveckling är avgörande för att både locka de bästa studenterna att vilja bli lärare och få duktiga lärare att vilja stanna kvar i yrket. Om detta ska ske måste vi återprofessionalisera läraryrket. Vi politiker kan lagstifta kring vad-frågan medan hur-frågan, hur man utformar sin undervisning, hör hemma hos professionen, alltså lärarna själva.
Lärarna är nyckeln för att höja kunskapsresultaten, och det är där fokus bör ligga när vi diskuterar skolpolitik framöver. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.