Carl Bildt (M):
På Peter Hultqvists fråga vill jag gärna säga att jag inte är övertygad om att den här voteringen är det bästa som kan inträffa nu. Jag är rätt bekymrad för en del av de konsekvenser som kan uppkomma. Det har att göra med de andra faktorerna, på grund av en situation i regionen som är explosiv. Det är inledningsskedet av en israelisk valrörelse, med alla de effekter som valrörelser har på politiker - jag behöver inte vara mer explicit på den punkten i denna kammare.
Det är en amerikansk administration som befinner sig i ett skifte från en utrikesledning, bortsett från presidenten, till en annan. Jag kan säga att jag har träffat ledande palestinska företrädare som tycker exakt samma sak. Men vi vet att saker och ting kan ha sin egen logik. Var detta slutar vet inte jag i dag. Jag vet icke texten. Jag vet icke tidpunkten. Jag vet inte omständigheterna.
Jag vet att vi i EU, som är den kanske enstaka starkaste sammanhängande kraften för en fredlig tvåstatslösning, är fast beslutna att göra allt vi kan för att agera på ett sådant sätt att vi får minst dåliga och bästa möjliga utgång. Det hänger mycket ihop. Vi har en volatil situation i Jordanien i dessa dagar. Vi har en förfärlig situation i Syrien.
Mellanöstern är ett ställe med många dimensioner och med mycket som hänger ihop. Därför: Ja, det är rätt att titta på omständigheterna. I Unescoomröstningen röstade vi nej, och jag tycker att det var rätt. Det ledde till mycket problem. Förra året stod vi i denna kammare, och många sade att det var rätt av palestinierna att gå till säkerhetsrådet. Vi avrådde från det. Det har kört fast totalt och har inte lett till någonting över huvud taget. Bara för att vissa säger det innebär det inte nödvändigtvis att det är rätt.
Vi måste vara medvetna om att vi när vi ska försöka åstadkomma en fredlig tvåstatslösning också måste ha ett diplomatiskt manöverutrymme tillsammans med andra ledande aktörer. Det är framför allt EU, våra kolleger i Europa, som det handlar om. Men det är också dialogen med arabstaterna, som vi nu har tillbringat en vecka med tillsammans med palestinierna, och det är Förenta staterna, som befinner sig på väg in i regionen när vi talar om detta just nu. I Sveriges riksdag kan vi göra det lite enklare för oss - jag är medveten om detta.
Men verkligheten i Mellanöstern är tyvärr något mer komplicerad än så. Erkännandepolitiken: Vi har en erkännandepolitik i Sverige som vi har tillämpat under ett antal olika regeringar. Det kan finnas unika omständigheter i vissa fall. Det behöver ibland övervägas relativt noga.
Men de kriterier som jag redogjorde för i interpellationssvaret är ordagrant de kriterier som tillämpades av regeringar av en annan partifärg än den som jag råkar företräda. Och det var inte fel. Jag har själv i oppositionsrollen haft anledning att instämma i den beskrivningen av svensk erkännandepolitik. Sedan tror jag, om jag ska vara alldeles ärlig, att det inte är denna fråga det handlar om nu.
Just nu handlar det om att få slut på våldet kring Gaza innan det detonerar i övriga delar av regionen. Att förhindra att det detonerar på Västbanken på ett eller annat sätt, förhindra att det som sker i Syrien med inblandning av andra aktörer, läs Iran, sprider sig till denna region, kräver ett rätt intensivt diplomatiskt manövrerande.
Jag tillbringade några timmar med mina kolleger i går, och jag kan säga att det inte var någon som hade så självklara svar på de här frågorna hur vi ska agera som ni har. Vi är alla aktörer som försöker påverka i en akut situation. Det gör det lite annorlunda, måhända lite svårare men i slutändan kanske förhoppningsvis också lite effektivare.