Johan Hedin (C):
Ibland när vi debatterar rättsfrågor möts vi av en uppfattning att rättspolitiken egentligen inte är så ideologisk, att skillnaderna mellan partierna inte är så stora och att alla egentligen bara vill väl - att vi alla liksom är för det som är bra och emot det som är dåligt. Detta, herr talman, är enligt min uppfattning en sanning med allvarlig modifikation. Rättsfrågorna är i allra högsta grad ideologiska. Att det inte alltid upplevs så har säkert många orsaker.
En sådan orsak är att vi under många år kanske haft ett något ensidigt perspektiv på hur kriminalitetens skadeverkningar kan minskas. Det har fokuserats mycket på den kriminelle och hur olika former av sociala insatser kan minska människors benägenhet att hänfalla till kriminalitet. Detta är i sig ett viktigt arbete, som säkerligen har fört med sig positiva saker. Men det är bara en sida av myntet.
Den ensidiga synen har säkert i någon mån sitt ursprung i de politiska idéer om klass och struktur som växte sig starka och blev populära under 1900-talet, enligt vilka den enskilda individen aldrig riktigt kan anses bära det fulla ansvaret för sina handlingar utan i sig är ett offer för strukturers makt och olyckliga omständigheter. Detta är idéer som i olika omgångar förpackats på ett i mångas tycke tilltalande sätt men som enligt min uppfattning är moraliskt orimliga.
Det idésystem som reducerar individen från att vara ett subjekt till att vara ett objekt innebär inte bara att individen avhänds ansvar, det innebär också att individen avhänds befogenheter och därmed makten över sitt liv och sin framtid. Visst är sociala faktorer viktiga, och samhället har i högsta grad ett intresse av att identifiera dem och reducera deras negativa konsekvenser.
Likaså har den som har gjort misstag en rätt att försöka rätta till sitt misstag, sona sitt brott, få ett avslut och kunna gå vidare i livet. Att vara tydlig med vilket som är det personliga ansvaret underlättar sannolikt processen för samtliga inblandade, inklusive den som har begått ett brott. På andra sidan har vi den populistiska synen på brott och straff. Populism kan vara ett skarpt vapen i händerna på den som har förmåga att bortse från sitt eget ansvar.
Det handlar om att underblåsa vår avsky för de värsta brotten och exploatera denna förvisso rättmätiga avsky för brotten för att driva en egen agenda och skaffa sig politiska fördelar. När detta är som värst används dessa mekanismer för att hetsa mot minoriteter, som man med enskilda exempel söker tillskriva kollektiva och negativa egenskaper. Med en liten sanning om ett stort brott appliceras en stor lögn om en liten grupp.
Herr talman! Detta fenomen, och dess förlängda konsekvenser, känner vi alltför väl. Det finns all anledning att rida spärr mot alla sådana tendenser och att ta vårt ansvar att föra debatten på ett seriöst och intellektuellt hederligt sätt. Är man, som jag, centerpartist och liberal måste man hålla båda dessa krafter stången.
Varje myndig individ bär i slutändan ansvaret för sina handlingar, och det ansvaret kan aldrig delegeras till ett kollektiv, oavsett om detta kollektiv är ett löst definierat "samhälle" eller en utpekad minoritet. Rättspolitikens viktigaste enskilda individ är brottsoffret.
Allt det vi gör när vi arbetar med förebyggande arbete, kriminalvård, utredningsresurser och annat måste alltid ha en styrning så att vi kan minska antalet som drabbas av brott och göra deras lidande så litet som möjligt. Det finns en hel del att göra på området. En del är lagstiftningstekniskt komplicerat, annat kräver prioriteringar i budgeten, men en hel del är faktiskt inte så svårt om vi bara kan enas om att brottsoffrets rätt är tillräckligt stark. Herr talman!
Jag hoppas att detta betänkande och genomförandet av brottsofferdirektivet kan bli ett startskott för ett intensivare arbete för just brottsoffret och brottsoffrets situation. Med direktivet kommer vi en bit på väg, och en liten men betydelsefull skrivning har fastnat i minnet. Jag tror att det är i fjärde kapitlet i direktivet där rätten till att förstå men även till att bli förstådd lyfts fram. Jag har tänkt en hel del på detta.
Det är ett ofta återkommande tema att bristande kommunikation skapar onödig oro, frustration och misstro till våra rättsvårdande myndigheter. Det kan finnas goda skäl till att en anmälan aldrig går hela vägen till rättegång, men när brottsoffret upplever att en brottsutredning avbryts alltför lättvindigt urholkas förtroendet för rättssamhället.
Jag har träffat poliser som arbetar på bedrägeriroteln i Stockholm som berättar att deras datasystem har några olika förvalda förklaringar till varför en utredning läggs ned. Till det finns ett fritextfält med ett alltför litet maximalt antal tecken för att kunna ge en fullödig förklaring. De berättar att de ibland ringer upp och pratar med den som har gjort en anmälan, men det går naturligtvis inte med alla anmälda fall. En del av lösningen är bättre kommunikation.
Det är i all väsentlighet där det nu med anledning av direktivet krävs lagändringar. Jag tycker att vi ska reflektera ett ögonblick över varför det är just på detta område vi behöver göra förstärkningar. I näringslivet upptäckte man för länge sedan nödvändigheten i att försöka sätta sig in i, och anpassa sitt erbjudande till, användarens perspektiv. Jag tror att myndigheterna gör klokt i att gå samma väg.
Och ärligt talat, herr talman, ibland känns det som att vi gör saker onödigt komplicerade i kommunikationen mellan myndighet och medborgare. Det språk myndigheterna använder kan i svaga ögonblick misstänkas drivas av en lust till akademiska stilpoäng snarare än till bästa möjliga begriplighet för den enskilda individen. Att styra in rättspolitiken på att handla mer om individperspektivet och brottsoffrets situation innebär åtaganden från oss lagstiftare.
Förbättrad kommunikation behöver egentligen knappt ens handla om ekonomi, men det krävs politisk vilja. Jag hoppas att vi kan vara överens om nyttan i att lägga en större del av vår politiska energi i justitieutskottet på just detta. Herr talman! Jag vill slutligen yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och önska trevlig sommar.