Sven Otto Littorin (M):
Låt oss börja i attitydspåret. Jag tror att man måste börja ganska tidigt i skolan. Skolorna gör mycket arbete i dag som är bra, tror jag, jämfört med när jag var liten. Det tycker jag att man ska fortsätta att göra. Det handlar väldigt mycket om att bryta en del av schablonbilderna och mönstren som det är så lätt att man fastnar i. Det är inte lätt, kan jag säga.
Jag har tonårsbarn. Man ser vilket enormt tryck de får på sig att vara på ett visst sätt, klä sig på ett visst sätt, bete sig på ett visst sätt och prata på ett visst sätt. Det är extremt frustrerande för en förälder. Det tror jag att vi kan känna igen oss i allihop. När det gäller att öka mångfalden är min utgångspunkt att om det finns fler arbetsgivare inom en bransch tenderar det att leda till att man får större lönekonkurrens.
Större konkurrens gör att man erbjuder bra arbetsvillkor och leder till bra löneutveckling, även för de jobb som i dag är kvinnodominerade och egentligen bara har en arbetsgivare. Vi ser det här tydligt till exempel i friskolorna. Läraryrket har varit en relativt kvinnodominerad bransch.
Uppkomsten av friskolor har lett till att vi har fått en bättre löneutveckling och en bättre arbetsmiljöutveckling över lag. Det tycker jag att vi borde välkomna också i den offentliga sektorn, i vården och liknande av det enkla skälet att det förhoppningsvis bidrar till lönekonkurrens från kvinnor som är där och att det också lockar till sig fler män. Det är en av utgångspunkterna.
När det gäller diskussionen om heltid är jag av åsikten att lagstiftning är fel väg att gå. Den åsikten delar jag med ganska många av de remissinstanser som kommenterade den utredning om den här lagstiftningen som kom 2006. TCO sade nej, Saco sade nej och Arbetsförmedlingen sade nej. Det var många som sade nej, just av skälet att man var orolig för att en lagstadgad rätt till heltid skulle leda till rätt till nolltid, det vill säga att det inte blir någonting alls i stället, att man avstår från att anställa.
Den fråga man kan ställa handlar naturligtvis om arbetsgivarnas ansvar i detta. De allra flesta som arbetar heltid arbetar i offentlig sektor. Nästan överallt i Sverige är kommunen den största lokala arbetsgivaren. Låt mig ta ett exempel som har varit på tapeten nu på sistone, Eskilstuna kommun.
En av kommunens invånare var i Aftonbladet för några dagar sedan: Anna, som är 29 år gammal, måste nu säga upp sig och klarar inte av att arbeta deltid. Hennes deltidsstämplingsdagar är över. Då börjar jag fundera. Det här är en arbetsgivare som har 9 000 personer anställda. Att inte en arbetsgivare med 9 000 personer anställda kan erbjuda heltid till dem av medarbetarna som vill ha heltid är med förlov sagt nys.
Det finns goda exempel på kommuner som gör det. Nynäshamn, en socialdemokratiskt styrd kommun, erbjuder heltid till de medarbetare som vill det. Linköping, en borgerligt styrd kommun, gör detsamma. Här tycker jag nog att man måste sätta rätt stor press på våra kommuner. Jag är beredd att göra det. Vi har pratat med SKL om detta.
Jag hoppas att Carina Adolfsson Elgestam också är beredd att göra det, att prata med partikamraterna ute i landet och säga: Nu får ni väl ändå se till att ta ert arbetsgivaransvar och organisera arbetsuppgifterna! Jag inser samtidigt att en del av dessa yrken är handelsyrken, som Carina Adolfsson Elgestam påpekar, inte minst i mindre företag. Där är problemet betydligt större. Det kanske inte går att organisera det på ett sådant sätt om man har ett kafé med tre anställda.
Det får vi återkomma till i nästa i nästa inläggsrunda.