Karin Nilsson (C):
Tack, Gunnar Andrén, för passningen om bonden i Tingsryd! Jag återkommer till honom eller henne. Betänkandet om punktskatter innehåller mängder av motioner och reservationer som alla självfallet är värda att kommentera. Jag har valt att koncentrera mig på några få punkter. Mina allianskamrater som har varit uppe före mig har som vanligt förtjänstfullt berört det mesta från talarstolen.
I stället för att lägga min tid på upprepning vill jag redan inledningsvis tala om att jag vill bifalla tillkännagivandet vad gäller i vilken utsträckning skatteskillnad mellan diesel miljöklass 1 och miljöklass 3 ska minska under mandatperioden. Jag hade också gärna sett en lösning vad gäller beskattningen av bränslen framtagna ur återvunnen naturgas, så kallade fackelgaser, i dagens betänkande. Vi har också en hel del centermotioner på det området.
Men nu blev det inte så. Jag anser att gynnsammare ekonomiska förutsättningar för att återvinna de här restgaserna skulle gagna miljön. Nu har vi inte fått något svar i den här motionsbehandlingen, men jag ser trots allt inte i texten att regeringen har stängt dörren för en framtida lösning. Frågan är i alla fall öppen för vidare diskussioner.
Därmed är jag inte heller i konflikt med ställningstagandet i betänkandet. Fru talman! I detta betänkande om punktskatter ligger oppositionen förslag om straffskatter på det svenska jordbruket, och det är frågor som gör mig riktigt upprörd och skrämd. De tre rödgröna partierna och Sverigedemokraterna vill återinföra skatten på handelsgödsel.
Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet vill dessutom införa en skatt på bekämpningsmedel i jordbruket. Miljöpartiet och Vänstern vill införa en skatt på animalieproduktionen, alltså en ny köttskatt. Det borde vara självklart att kunna enas om det svenska lantbrukets betydelse för vårt samlade miljöarbete, vår regionala utveckling och en levande landsbygd.
De gröna näringarna i Sverige befinner sig i framkant i världen i fråga om miljöhänsyn och djurhållning. Det är ett arbete som näringarna utfört i dialog med politiken och som lett fram till värdefulla initiativ som projektet Greppa näringen som handlar om att planera gödsling för att undvika övergödning.
Dessa projekt ligger i linje med ett ekonomiskt rationellt jordbruk då övergödning även innebär onödiga kostnader. Det har vi debatterat mycket här. Däremot finns mycket lite som talar för att en extra skattepålaga påverkar förbrukningen av handelsgödsel då handelsgödsel är en nödvändighet i ett intensivt jordbruk.
Plockar man bort handelsgödsel på en åkerareal där man har kört väldigt mycket spannmål får man ingen produktion det året man tar bort handelsgödseln. Man kanske kommer ned till en tredjedel. Ska man gå över till gröngödning får man lägga en hel växtsäsong på att producera gröngödningsväxtligheten. Då går ett års skörd bort.
Jag förstår inte hur någon skulle kunna hitta ett ekonomisk alternativ som skulle kunna påverka detta. Jag ser det inte som hållbart. Det arbete som pågått inom själva näringen riskerar att gå om intet då oppositionen kraftigt vill försämra villkoren för de areella näringarna i Sverige.
Ett förslag från S, MP, V och SD, hela oppositionen, om att återinföra skatten på handelsgödsel saknar därför miljömässig logik då det gynnar importerade varor som i de flesta fall produceras med långt större insatser av handelsgödsel och med mindre miljöhänsyn än i det svenska jordbruket.
Det saknar näringspolitisk logik då det ensidigt drabbar näringen i Sverige, vilket gynnar konkurrenter utomlands, och därmed leder till att produktion och arbetstillfällen försvinner från Sverige. Och det sker i ett läge då svensk produktion minskar och ny utslagning hotar sektorn. Det är Centerpartiets bestämda uppfattning att politikens roll ska vara att stärka det svenska lantbrukets konkurrenskraft.
Socialdemokraterna, Vänstern och Miljöpartiet vill ensidigt beskatta svenska odlare då de använder bekämpningsmedel som är godkända i hela EU i övrigt. Det försämrar också konkurrensen gentemot omvärlden. Det är inte särskilt länge sedan lökodlingarna på Öland var hotade av den nuvarande EU-lagstiftningen. Jag tror att i stort sett alla riksdagspartier medverkade till att få till en dispens för att rädda den näringen. Var finns den viljan nu?
Och så har vi, som jag nämnde, förslaget från Miljöpartiet och Vänstern om att införa en skatt på animalieproduktionen i Sverige. Jag känner igen argumenten från förra årets förslag från Miljöpartiet och Vänstern som då handlade om att införa en skatt på kväve och fosfor i kraftfoder. Även i år ingår orden övergödning, avskogning och vattenbrist i argumentationen.
Dessutom menar reservanterna att de animaliska livsmedlens höga areal- och resursförbrukning jämfört med vegetabiliska livsmedel väcker frågor om solidaritet med världens svältande. Jag erkänner att Miljöpartiet och Vänsterpartiet har rätt om man ser frågan ur ett framtida globalt perspektiv. Det är riktigt att jordens befolkning växer.
Det är riktigt att livsmedelsmarknaden växer med 2 procent årligen, och det ska vi naturligtvis ta på största allvar i Sverige. Men Sverige tappar 1-2 procentandelar av marknaden varje år. Mindre än hälften av den mat som äts i Sverige i dag produceras i Sverige.
På grund av att omvärlden producerar billigare mat än Sveriges bönder äter svenskar livsmedel som annars skulle ha gett föda åt fattigare folk i fattigare länder. I Sverige kan vi inte heller använda begrepp som avskogning i argumentationen. Odlingslandskapen och hagmarkerna växer igen eller beskogas med granplanteringar - totala motsatsen till avskogning.
Det blir därför inte bättre av att de rödgröna partierna tillsammans med Sverigedemokraterna i skatteutskottet lägger förslag som ensidigt straffbeskattar den svenska livsmedelsproduktionen, så att konsumenterna i ännu högre grad väljer billigare importerade varor från länder som har problem att försörja sin egen befolkning. Det är förslag som saknar all miljömässig, näringspolitisk och solidarisk logik. Fru talman!
Jag bjuder gärna hem ett antal desorienterade miljöpartister och vänsterpartister till Tingsryds kommun, i Kronobergs län, som jag kommer från, så att de kan se hur det steniga Småland ser ut. I så fall tvingas de åka bil, utifrån den tidigare diskussionen här, eftersom det inte finns kollektivtrafik överallt - det är bara att beklaga.
Det finns visserligen aktiva grönsaks-, frukt- och bärodlare i min kommun, i Urshult, där växtklimatet utmed Åsnens stränder är tjänligt. All heder åt dessa driftiga grönsaksodlare! De har fantastiska ekologiska produkter, och dessa berikar naturligtvis Matlandet Sverige. I övrigt är det till stora delar övervägande granskog och beteslandskap.
Om vi tar bort de betande djuren från landskapet kommer det att bli ännu mer av den redan dominerande artfattiga granskogen, tyvärr. Det steniga Småland som våra förfäder brutit upp med stenrösen och stengärdsgårdar kommer att återtas av skogen och bli det mörka Småland som det var på medeltiden. Det är inte den utveckling jag vill se. Det är inte heller det landskap som turisterna vill uppleva.
Det går inte att ersätta lantbrukets betande djur med fler odlade morötter. Väldigt många lantbrukar har gett upp, och fler blir det för varje dag som går. Att då lägga mer sten på bördan, med fler skatter, som nu oppositionspartierna föreslår, är fullständigt oansvarigt.
Som sagt: Välkomna till verkligheten i det landskap där mulen är en oersättlig landskapsvårdare - och där vi säkert kan producera mer mat med hög kvalitet om vi politiker inte ständigt skrämmer landsbygdsföretagarna med oförutsägbara pålagor. Fru talman! Jag yrkar bifall till utskottets ställningstagande i betänkande SkU21 inklusive tillkännagivandet och avslag på samtliga motioner i övrigt.