KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hampus Hagman (KD):
Tack, finansminister Magdalena Andersson, för svaret! Det var ett rakt svar, men det kanske inte är förvånande att jag säger att jag inte är särskilt nöjd med det. Jag skrev den här interpellationen för att lyfta fram det stora och onödiga krångel som nu drabbar delar av den svenska sjukvården.
Skatteverket meddelade i höstas att moms ska betalas vid uthyrning av vårdpersonal - detta efter en dom i Högsta förvaltningsdomstolen som Skatteverket nu tolkar på ett sätt som får stora konsekvenser för många aktörer. En grupp som drabbas är specialister som inte kan sysselsättas på heltid på ett ställe men som genom avtal med flera olika aktörer blir heltidssysselsatta.
Mindre sjukhus på mindre orter i landet kan upprätthålla sin medicinska kompetens tack vare att läkarna arbetar som specialistkonsulter. Därför hotar Skatteverkets beslut kvaliteten på vården, åtminstone i delar av vårt land. Ett minskat utbud av vård och omsorg leder till ännu längre köer och till risker för patienterna.
Dessutom blir det svårare att behålla och rekrytera personal i en tid när vi redan har stora problem med kompetensförsörjningen. De aktörer som berörs har via sina organisationer fört fram synpunkter till Skatteverket. Bland annat bad de om en lång omställningstid för att försöka hantera problematiken.
Skatteverket verkar ju inte ha lyssnat jättemycket på det som Vårdföretagarna förde fram, men de medgav åtminstone en viss omställningstid, fram till den 1 juli i år, vilket tyder på att de åtminstone förstår att det här får stora konsekvenser. I detta nu förbereder sig många av de berörda aktörerna, stora som små, för de nya reglerna. Blanketter behöver fyllas i och avtal förhandlas om.
Tid som borde ha gått till kärnverksamheten, vården, måste i stället läggas på att hantera det krångel som uppstått. Jag vill gärna veta vad regeringen tänker om detta. Anser regeringen att Skatteverkets beslut bidrar till en bättre vård i hela landet?
Sedan noterar jag, fru talman, att även om regeringen inte ser den problematik som uppstår i konkurrenssituationen, och därför inte kommer att göra någonting, kommer regeringen ändå att följa utvecklingen. Det tyder på att regeringen anser att det finns någonting att följa, att det kan finnas en problematik här.
Då undrar jag: Vad är det i utvecklingen som behöver följas, och vad krävs för att regeringen ska agera?
Hampus Hagman (KD):
Jag tackar finansministern för svaret. Det fanns flera olika spår. Att det behövs ökade resurser till vården är vi helt eniga om. I Moderaternas och Kristdemokraternas gemensamma budgetreservation, som gick igenom här strax före jul, ökades resurserna till vården kraftigt. Det är också riktigt att skatten på arbete behöver bli lägre för att minska skillnaderna i beskattning beroende på hur man arbetar.
Jag noterade dock att Magdalena Andersson undvek frågan om hur hon anser att Skatteverkets beslut, som mycket riktigt är en tolkning av en dom, påverkar den svenska sjukvården. Jag hörde inte heller riktigt vad det är som kommer att föranleda regeringen att agera.
I sitt andra inlägg uppehöll sig Magdalena Andersson mycket vid konkurrensen mellan olika typer av vårdgivare beroende på om vården är offentligt eller privat driven.
Just konkurrensneutraliteten är en viktig del i den överenskommelse som S gjort med C, L och MP. I punkt 61 i överenskommelsen står det att konkurrensneutralitet ska råda mellan offentliga och fristående vårdgivare såväl vad gäller ekonomiska villkor och en fungerande tillståndsgivning som kvalitetskrav.
Nu uppehåller vi oss vid de ekonomiska villkoren eftersom det är där momsfrågan ingår. Finansministern vill gärna framhålla schablonersättningen, som hon menar är ett system som motverkar snedvridning av konkurrens. Det är riktigt att det finns en schablonersättning, men det är ett trubbigt verktyg som inte speglar de verkliga kostnaderna för den enskilda aktören.
Det finns inte heller några garantier för att en privat aktör får del av denna schablon. Faktum är att ersättningen skiljer sig kraftigt åt mellan olika regioner. Till exempel har Sörmland dubbelt så stor kompensation som Uppsala. Detta ska jämföras med den regiondrivna verksamheten, som får ersättning krona för krona.
Jag håller alltså inte med finansministern i beskrivningen att vi har ett system som motverkar snedvridning av konkurrensen. Jag menar att intentionerna i punkt 61 inte är uppfyllda. Men på finansministerns svar låter det som att regeringen anser att intentionerna är uppfyllda, åtminstone vad gäller ekonomiska villkor. Låt mig därför fråga finansministern: Är det en riktig tolkning av finansministerns svar?
Anser regeringen att det i dag råder konkurrensneutralitet mellan offentliga och fristående vårdgivare vad gäller ekonomiska villkor?
Hampus Hagman (KD):
Det var åter ett tydligt och rakt svar, även om jag inte är nöjd med det. Jag ser gärna sänkt skatt på arbete, något jag tror är mycket viktigt. Jag avslutar med att konstatera att det finns frågor sedan tidigare som fortfarande är obesvarade.
Låt mig också ställa en fråga om kompetensförsörjningen, något som är mycket viktigt. Jag nämnde det som hastigast i mitt första anförande. Många av dem som berörs av detta har kommit upp i åren men besitter en stor kompetens och fortsätter gärna att arbeta.
De vill kanske gå ned lite i arbetstid och bistår hellre med sina tjänster som konsulter än som anställda eftersom de då kan påverka sin arbetstid på ett helt annat sätt. Nu blir det väsentligt krångligare för denna grupp att arbeta, och vi riskerar att många kompetenta personer lägger av.
Ser regeringen denna risk, och hur kommer man att agera om det händer?
Hampus Hagman (KD):
Det går bra för svensk sjöfart. Det finns förstås flera skäl till det, och ett av dem är tonnageskattesystemet. Det är bra att tonnageskatten nu finns i Sverige, men systemet kan bli bättre och utvecklas så att fler kan omfattas. I dag får ett fartyg som seglar inom Sverige mer än en fjärdedel av tiden under ett år inte ingå i systemet.
Samtidigt är det ett krav att ett fartyg ska ingå i systemet i minst tio år för att kunna omfattas. Det innebär att ett rederi måste vara säker på att trafiken utanför svenskt vatten kommer att vara stabil under lång tid för att man ska våga ansluta sig. Detta skapar osäkerhet. Förenklingar av regelverket skulle innebära en ännu mer positiv utveckling av den svenska sjöfarten.
Jag vill rikta min fråga till finansministern: Vilka förbättringar av tonnageskattesystemet vill finansministern och regeringen göra?
Hampus Hagman (KD):
Precis som Magdalena Andersson är inne på var tonnageskattesystemet något som initierades av alliansregeringen och sedan infördes av den rödgröna regeringen. Det var bra, men samtidigt ska vi komma ihåg att vi var näst sist i EU när detta gjordes. Och den svenska långsamheten skadade sjöfarten. Men nu är vi på rätt kurs. Nu är rätt tid att göra förbättringar. Svensk sjöfart har potential att vara riktigt konkurrenskraftig.
Men då behöver politiken hjälpa till med förenklingar och förbättringar.
Hampus Hagman (KD):
Nästa år är det val i Taiwan. Precis som Sverige rankas landet högt bland världens demokratier. Den sociala utvecklingen i landet är framstående. Så sent som i maj blev det till exempel första landet i Asien att legalisera samkönade äktenskap. Vi har goda men inofficiella relationer till Taiwan, med ett stort utbyte mellan våra universitet men också mycket handel.
När det gäller handeln finns potential för ytterligare tillväxt. Detta skulle förstås gynna både oss och Taiwan och ytterligare stärka relationerna mellan våra länder. Vår handelspolitik i EU är gemensam, och EU har lagt mycket energi på frihandelsavtal med andra länder, som Japan och Kanada, med rätta. Min fråga till utrikesministern är: Hur ser regeringen på EU:s förutsättningar att få till stånd ett frihandelsavtal med Taiwan, och hur arbetar regeringen för detta i EU-kretsen?
Hampus Hagman (KD):
Det är bra att vi har utmärkta relationer med Taiwan. Det ska vi ha, för när andra länder bryter mot mänskliga rättigheter inför vi olika typer av sanktioner mot dem. När Taiwan på olika sätt stärker mänskliga rättigheter försvårar Kina för dem, och då behöver vi och EU agera. Att stärka handelsutbytet innebär inte bara att prioritera en stark ekonomi utan också att prioritera starka mänskliga rättigheter.
Jag önskar att regeringen prioriterar detta högre i EU.
Hampus Hagman (KD):
Alla ska med, var Socialdemokraternas motto i valrörelsen 2006. Nu har riksdagens utredningstjänst, RUT, gjort en fördelningsanalys av budgetpropositionen och budgetmotionerna. Man har tittat på den procentuella förändringen av den genomsnittliga ekonomiska standarden för de olika inkomstgrupperna i samhället.
För den tiondel av befolkningen som har lägst inkomster innebär regeringens budgetproposition en förbättring av den ekonomiska standarden med 0,4 procent. För den tiondel som har högst inkomster innebär regeringens budgetproposition en förbättring av den ekonomiska standarden med 1 procent.
Kort sagt får de med högst inkomst mer än dubbelt så stor ekonomisk förbättring nästa år jämfört med dem med lägst inkomst. Det handlar om tiotusentals kronor per månad för dem med de högsta inkomsterna. Vi vet varför Socialdemokraterna driver denna politik. Det är nödvändigt för att bland annat hålla borta Kristdemokraterna från regeringsmakten.
Men i samma analys från RUT framgår det att effekterna av vår budgetmotion är precis motsatta effekterna av den socialdemokratiska regeringens budgetproposition. Vi sänker skatten för alla: för vårdbiträdet, för sjuksköterskan, för industriarbetaren, för läkaren och - precis som regeringen - faktiskt också för bankdirektören. Men i förhållande till i dag skulle de med lägst inkomst få dubbelt så hög procentuell förbättring som de med högst inkomst.
Mina frågor till Socialdemokraterna blir: Är det regeringens budget eller vår budget som bäst håller ihop samhället? Är det Kristdemokraternas skattepolitik eller regeringens skattepolitik som bäst uppfyller ert gamla motto "alla ska med"?
Hampus Hagman (KD):
Vi kristdemokrater har brukat tala om ett samhälle där ingen hålls tillbaka och ingen heller lämnas efter. Det tycker jag är en bra devis. Det är helt rätt att vi prioriterar skattesänkningar och står för det.
Men vi står för skattesänkningar för alla i vårt samhälle, skattesänkningar som innebär att ingen lämnas efter, vilket jag talade om i mitt huvudanförande. Jag vill återknyta till min tidigare fråga.
Om jag får uttolka den tidigare socialdemokratiska hållningen är det den typ av skattesänkningar som håller ihop samhället och gör att alla får det bättre som man egentligen eftersträvar. Den fråga som jag ställde fick inget svar.
Är det Kristdemokraternas skattepolitik eller regeringens skattepolitik som bäst lever upp till mottot "alla ska med", som Socialdemokraterna åtminstone tidigare har haft?
Hampus Hagman (KD):
Högkonjunkturen har nu gått mot sitt slut. Prognoserna för tillväxt och sysselsättning pekar tyvärr nedåt. Företagen har blivit mer försiktiga och vågar inte ha en optimistisk framtidstro på världsläget. Investeringarna saktar in, och vi får vänta oss en högre arbetslöshet framöver.
Sverige är dock välrustat med en låg statsskuld, vilket gör att krutet är torrt om det kommer en eventuell ekonomisk recession. Men krutet gör bara nytta om det är välriktat mot strukturellt bra reformer som ökar konsumtionsviljan, ger människor mer pengar i plånboken och får fler i arbete.
Med tanke på de problem som Sverige i dag lider av med rekordlånga vårdköer, skjutningar och brister i äldreomsorgen behöver man vara särskilt noga med var man lägger reformpengarna.
I detta läge går januaripartierna fram med sänkt arbetsgivaravgift för unga under 18 år, sänkt arbetsgivaravgift för nyanlända, sänkt arbetsgivaravgift för långtidsarbetslösa, sänkt arbetsgivaravgift för storbolag som anställer personal inom forskning och utveckling och sänkt arbetsgivaravgift för enskild firma.
Dessa reformer har två saker gemensamt: De har dömts ut av forskningen som ineffektiva satsningar, och de drivs hårt av Centerpartiet. Institutet för arbetsmarknads- och utbildningspolitisk utvärdering, Riksrevisionen, Konjunkturinstitutet och universitetsknuta forskare har påvisat små eller inga sysselsättningseffekter.
Alliansen prövade liknande idéer och fick dra lärdomar av det. Det här är reformer som kostar långt mycket mer än de smakar. Det blir inkomster för företagen samtidigt som breda skattelättnader för vanligt folk saknas. Min fråga till Centerpartiet är: Varför bränns närmast allt krut av på detta?
Hampus Hagman (KD):
Vi är helt eniga om att sänkta skatter är bra. Vi har båda ägnat en ansenlig del av vår talartid uppe i talarstolen åt att tala om detta: Sänkt skatt är bra. Sänkta inkomstskatter är bra. Höjda brytpunkter för statlig inkomstskatt är bra. Att sänka bolagsskatterna, vilket man nu gör i några steg, är bra.
Men varför går man så hårt fram med sådana här punktinsatser - om man kan kalla dem för det - som allihop har det gemensamt att de döms ut som ineffektiva satsningar? Det är ju inte åtgärder som ger jobb i någon större utsträckning. Det finns andra åtgärder som är bättre, som sänkta inkomstskatter och sänkta bolagsskatter.
Därav min fråga: Varför drivs just dessa punktinsatser så hårt när de inte får några effekter?
Hampus Hagman (KD):
Först och främst är det helt uppenbart att januaripartierna gick ut och aviserade tillskott till välfärden som en konsekvens av att riksdagens majoritet hade sagt sig vara villig att göra en extra ändringsbudget. Att påstå något annat är helt befängt.
Det gick bara fyra dagar mellan att initiativet i finansutskottet började diskuteras och att partierna gick ut och aviserade detta. Fredrik Olovsson måste inse att det är riksdagen som äger finanspolitiken.
Riksdagen har samma möjlighet att göra extra ändringsbudgetar om riksdagens majoritet anser att det är befogat.
Varje krona är finansierad genom att vi gör förändringar när det gäller de felaktiga prioriteringar som Socialdemokraterna och de övriga januaripartierna har gått fram med. Detta är helt befogat, tycker jag, fru talman.
Hampus Hagman (KD):
Den nya inställning som finns i politiken är att Socialdemokraterna har gått från att tidigare, under 1900-talet, värna och bygga upp välfärden till att i stället förhandla bort sin politik. Man byter den mot till exempel subventioner, som ingångsavdraget är, och mot friår, som Miljöpartiet har drivit fram.
Det är det som är nyheterna i svensk politik. Politik som Socialdemokraterna länge har bekämpat, som man bekämpade så sent som i valrörelsen 2018, driver man nu själv igenom och finansierar.
Jag undrar om inte Fredrik Olovsson egentligen tycker att det är mycket bättre att lägga resurserna på välfärd än på den typen av subventioner, till exempel, även om jag noterar att Fredrik Olovsson i dag inte tycker att det är en bra idé att lägga fram en budget som innebär just sådana förstärkningar.
Det verkar som att Fredrik Olovsson själv inte är medveten om att hans eget parti gjorde precis detta 2013, när man bröt ut delar ur huvudbudgeten och gick fram med dem. I det läget sa nuvarande finansministern, som vi hörde här tidigare, att det inte är oppositionens uppgift att lotsa igenom budgetar i riksdagen.
Det sa hon när Socialdemokraterna var i opposition. På samma sätt är det inte oppositionens uppgift att nu lotsa igenom regeringens budget i riksdagen. Detta är också en nyhet i svensk politik. Det är en uppfattning som Socialdemokraterna har haft tidigare.
Hampus Hagman (KD):
Kristdemokraterna respekterar de överenskommelser som vi har i riksdagen för hur vi fattar beslut om statsbudgeten. I förra veckan föll vårt förslag till budget. Jag har därför i utskottet avstått från att delta i beslut i denna fråga. Men vi har ett särskilt yttrande. I vårt budgetförslag inför vi inte avfallsförbränningsskatten nästa år, så som januaripartierna gör.
Det finns goda skäl att inte göra det eftersom flera remissinstanser är mycket kritiska till införandet av denna skatt. Det snabba införandet av skatten innebär också att de aktörer som finns i branschen får mycket kort om tid för att anpassa sin verksamhet. Det går bara några månader mellan beslut och införande, och det är väldigt beklagligt.
Kristdemokraterna ser i grunden positivt på skatteväxlingar som innebär lägre skatter på arbete och företagande och högre skatter på konsumtion, inte minst skadlig konsumtion. Vi behöver lägre skatter i Sverige rent generellt, men vi behöver också förändra vad det är som beskattas. Och när det kommer till miljöskatter är det oerhört viktigt att skatterna utformas på ett sätt som faktiskt får de effekter vi vill ha.
Det finns flera exempel på så kallade miljöskatter som inte får effekt eller som ger helt fel effekter. Det poängterar flera remissinstanser i detta ärende kring denna skatt. Risken med detta är att förtroendet för politiken och acceptansen för miljöskatter sjunker. Det tjänar varken samhället eller miljön på - tvärtom.
Men, som sagt, vi respekterar de överenskommelser vi har kring hur vi fattar beslut om budgeten, och i och med att vårt förslag till budget har fallit har jag avstått från att delta i beslut i denna fråga.
Hampus Hagman (KD):
Vi har en bostadsmarknad som inte fungerar, och det finns en lång rad orsaker till detta. Bland de olika orsakerna finns det två som nog har en särskild betydelse. Den första är att det byggs alldeles för få bostäder, och den andra är flyttskatterna tillsammans med de olika kreditrestriktionerna.
Konsekvensen av båda dessa faktorer är att människor inte flyttar till ändamålsenliga bostäder eller över huvud taget inte hittar någon bostad som de kan flytta till. Syftet med det förslag som vi ska fatta beslut om i dag är enligt regeringen att öka rörligheten på bostadsmarknaden. Det är i och för sig välkommet, och vi kristdemokrater håller med om att detta är viktigt.
Men dagens förslag löser tyvärr inte problemet. Förslaget i regeringens proposition innebär att taket för uppskov med kapitalvinster vid försäljning av en privatbostad sätts till 3 miljoner kronor. Det innebär egentligen att vi behåller samma system som har funnits under många år men med en ny beloppsgräns för uppskov. Det hade behövts betydligt större förändringar.
Kristdemokraternas bild är att det huvudsakliga problemet är tidpunkten för när skatterna tas ut. Vi har därför föreslagit en modell som innebär att taket för uppskov på reavinstskatten helt tas bort men också att betalningen av räntan på uppskovet ska kunna skjutas på framtiden när man köper en ny bostad.
Genom vår modell tvingas vinsten vid försäljningen inte fram till beskattning, och det innebär att en stor del av den bristande rörlighet som orsakas av skatter kan elimineras. I vår modell betalas i stället både reavinstskatt och uppskovsränta när man inte längre gör något uppskov. Det handlar till exempel om när man flyttar till en hyresrätt eller ett särskilt boende eller om man avlider.
För att finansiera den fördyring som det innebär för staten att få in uppskovsränta och reavinstskatt senare än med dagens regelverk kan räntan för uppskovet höjas något så att den motsvarar statens kreditkostnad. På så sätt kan rörligheten på bostadsmarknaden öka på ett sätt som är kostnadsneutralt för staten. Fru talman! Den bristande rörligheten på bostadsmarknaden är en stor bromskloss.
Den innebär att människor inte kan flytta till bostäder som är lämpliga för dem, att äldre inte kan flytta till anpassade bostäder och att unga familjer inte kan flytta till något större. Den innebär att studenter tvingas välja bort studieorter. Den innebär att unga tvingas bo kvar hos sina föräldrar. Och den har länge inneburit att våra företag har haft svårt att rekrytera kompetent personal eftersom dessa människor inte hittat någonstans att bo.
Genom ökad rörlighet kan ett stort antal bostäder tillgängliggöras. Det hade gett stora positiva effekter för enskilda bostadsletare, för företag och för samhället i stort. Det är bra att regeringen är medveten om att detta är ett problem, men den politik som presenteras i den här propositionen är långt ifrån tillräcklig.
Vår modell hade gett en betydligt större rörlighet, och vi vill att regeringen utreder den så fort som möjligt. Jag yrkar därför bifall till vår reservation, reservation 3.
Hampus Hagman (KD):
Jag vill börja med att yrka bifall till vår reservation nr 6. I likhet med tidigare talare ska jag fatta mig ganska kort, men jag vill ändå säga några ord om momsen.
I mitt anförande i den förra debatten tryckte jag på att våra skattesystem måste vara företagsvänliga och att skatter och regler måste utformas på ett sätt som gör att det är enkelt att driva företag. Momssystemet är ett system som är känt för att vara allt annat än enkelt.
Enligt Näringslivets Regelnämnd är skatteregler den vanligaste källan till det regelkrångel som många företagare vittnar om, och inte sällan är det momslagen som ställer till problem. De olika momssatserna 6, 12 och 25 procent för med sig en lång rad gränsdragningsproblem.
Som Alireza Akhondi tidigare var inne på här är det uppenbara exemplet de olika momssatser på kulturarrangemang beroende på om publiken sitter ner eller står upp. Sitter publiken ner är momsen 6 procent, står publiken upp mer än fyrdubblas skatten till 25 procent. Det kan te sig komiskt för en utomstående, men för dem som berörs är det tragiskt och orimligt.
Detta är tyvärr långt ifrån det enda som är krångligt med momslagen. En lista på krångliga momsregler skulle förmodligen bli mycket lång. De olika skattesatserna, de många undantagen, och undantagen från undantagen, är en ständig källa till huvudvärk för många organisationer och företag. Det är uppenbart att politiken måste agera för att förenkla detta.
Hampus Hagman (KD):
Det förslag som vi nu ska debattera innebär att ett antal avfallstyper som tidigare har varit befriade från avfallsskatt inte längre ska vara det. Skälet är att de förutsättningar som tidigare motiverade skattebefrielserna för dessa avfallsslag har förändrats. Eftersom det finns risk att de aktuella skattebefrielserna i avfallslagen bedöms som statsstöd behöver förändringarna göras.
De avfallsslag som berörs deponeras i stort sett inte i dag. Förändringarna kan därför i princip klassas som administrativa. I samband med detta ärende har regeringen övervägt att införa en generell skattebefrielse för restavfall från deponiåtervinning.
Det är bra att man har tittat på frågan, men tyvärr har regeringen landat i fel slutsats: att en skattebefrielse inte ska ske i dagsläget. Kristdemokraterna beklagar det. Vi anser tvärtemot att det finns goda skäl att redan nu införa en sådan skattebefrielse, eftersom det kommer att göra det mer attraktivt att återvinna råvaror.
Och mer återvinning innebär förstås minskad miljöbelastning. Utredningen som regeringen grundar detta ställningstagande på är från 2016. Bland remissinstanserna som då svarade finns både de som är positiva och de som är mer avvaktande till en sådan skattebefrielse.
En av de som svarade är Linköpings universitet, som får betraktas som en relativt tung remissinstans. Enligt dem visar forskningen på området att det sammantaget finns betydande miljöpotential i att återvinna råvaror från deponier. De anser också att den miljöanalys som gjorts är väldigt begränsad.
Fru talman! Det är en viktig miljöåtgärd att förenkla för återvinning och cirkulär ekonomi. En skattebefrielse för deponiåtervinning skulle göra just precis det. Dessutom skulle det skicka en viktig signal: att staten anser att fortsatta investeringar i återvinning från deponier är något att satsa på.
En generell skattebefrielse är dessutom att föredra eftersom det skulle förenkla hanteringen för de företag som arbetar med detta och öka lönsamheten och attraktiviteten i att bedriva sådan verksamhet. Eftersom det nu har gått fyra år sedan frågan utreddes och utvecklingen går fort borde regeringen snarast utreda frågan igen. Kristdemokraterna föreslår därför att riksdagen tillkännager detta för regeringen.
Jag yrkar bifall till reservation 1. Avslutningsvis vill jag tacka fru talmannen, utskottskansliet och kollegorna i skatteutskottet och önska en glad sommar.