Sven-Erik Österberg (S):
Under valrörelsen diskuterades det mycket kring utanförskapet och de en och en halv miljon som inte fick vara på arbetsmarknaden, som devisen lät. Nu slår regeringsföreträdarna sig för bröstet och säger att antalet minskat med 145 000. Det var den siffran vi nyss hörde. Det gäller i den högsta av konjunkturer på kanske flera decennier - på 40 år, sägs det; jag vet inte vad exakt som är sanningen.
Oavsett detta har det i varje fall varit en kraftig högkonjunktur. Däremot är det inte sant att den riktiga långtidsarbetslösheten sjunkit. Den är ganska konstant. Det gäller både generellt och framför allt på ungdomssidan där det till och med finns en ökning. Nu har man gömt undan en del av ungdomarna i ungdomsjobbgarantin, och de räknas inte längre som stående utanför. Man kan säga att den politiken inte varit lyckad. Det är ganska enkelt att förstå.
Det har inte gjorts några riktade insatser. Den generella sänkningen av arbetsgivaravgifterna gör att man inte ändrar kösystemet på arbetsmarknaden. De som står närmast är de som först får jobb, och de som står längst bak står kvar där. Det är de som arbetsmarknadsministern nu hanterar i den jobb- och utvecklingsgaranti som det ska komma förslag om i höst, när tiden börjar rinna ut för dem i det system som varit.
Jag har ingenting emot att det finns andra som går in och hjälper till med grupper och så vidare, men om man inte styr det ordentligt finns risken att resurserna inte sätts in på dem som mest behöver dem. I stället kan det bli en förmedling av dem som redan har ganska lätt att få jobb. Det är den utveckling vi sett. Problemet är väl kanske inte förmedlingen för dem som står längst ifrån. Jag såg en siffra på alla som fått jobb under 2007. Endast 1 procent av dem saknade gymnasieutbildning.
De som har dålig utbildning, bland annat äldre, och står långt från arbetsmarknaden har inte fått jobb fastän det är brinnande högkonjunktur. Det hjälper inte med högkonjunktur för den gruppen. De behöver andra insatser, riktade sådana. Det har vi inte hört ett ord om. Nu har man dessutom missat tåget i tilläggsbudgeten. Där finns inga extra insatser. Samtidigt spår regeringen att konjunkturen går ned och att arbetslösheten till och med kommer att öka under nästa år.
Tror arbetsmarknadsministern att de som står längst ifrån är de som i det läget först får jobb? Nej, de står ännu längre ifrån. Slutligen vill jag skjuta in mig på en annan fråga. Arbetsmarknadsministern sparkade nyligen generaldirektören för Arbetsförmedlingen. Vi har aldrig fått något ordentligt svar på vad som var anledningen till det. I december fick generaldirektören fortsatt förordnande.
Några månader senare är han rätt man på fel plats. Är det för att han inte varit tillräckligt aktiv i omställningsarbetet? Har han inte jobbat tillräckligt mycket för andra aktörer? Nu finns det möjlighet för arbetsmarknadsministern att tala om vad som var skälet till att generaldirektören inte passade in.
Jag vet mycket väl att en regering har rätt att byta chefer och så vidare, men det finns också en rättighet för både oppositionen och svenska folket att få en ordentlig förklaring till varför man byter ut en chef som man nyss gett ett förlängt förordnande. Det vore på sin plats att ge ett besked här och nu. Var inte generaldirektören tillräckligt tydlig när det gällde privatiseringen av Arbetsförmedlingen, som nu ska ta fart? Jag ser, eller i alla fall anar, en koppling till det.
Man vill ha en annan aktör där. Ge det beskedet så att vi vet hur det är! Det råder fortfarande viss dimma kring det som skett. Jag tycker att arbetsmarknadsministern nu borde ge besked om hur det förhåller sig.