Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med att berömma utrikesministern för hans stora engagemang i utrikespolitiska frågor. I går kväll satt jag och läste igenom utrikesministerns blogg Alla dessa dagar från oktober, november och december.
Jag slogs av den imponerande bredd som fanns där och vilken mängd av kontinenter, länder och konflikter som utrikesministern kommenterar. Dagen efter Marockos brutala stormning av lägret kommenterade utrikesministern läget i Bosnien, Albanien och Turkiet - tre länder på en dag.
Två dagar efter var det ännu fler länder som kommenterades, nämligen Afghanistan, Iran, Kina, Indonesien, situationen på Balkan, Turkiet, Albanien och Montenegro. Så där har det fortsatt med tre fyra fem länder, konflikter eller kontinenter varje dag. Det är imponerande.
Precis som Jonas Sjöstedt sade kan ju utrikesministern vara väldigt tydlig i vissa frågor, nu senast när det gäller Vitryssland. Men samtidigt slås jag av frånvaron av kommentarer om situationen i Västsahara. Den brutala stormningen av lägret Gdeim Izik är ju knappast något som har skett i lönndom.
Marocko har dock velat att det skulle vara på det viset eftersom man konsekvent har vägrat politiker och journalister att komma in i Västsahara, men vi har alla nåtts av nyheterna via BBC, CNN, svenska medier och så vidare.
Proportionerna på den brutala attacken - hur många som har dödats eller skadats och hur många som fortfarande sitter i arrest eller fängelse - kan naturligtvis diskuteras, men vi kan vara säkra på att proportionerna blir gigantiska när man river ett protestläger med 20 000 civila.
I det läget väntar jag mig mer av en utrikesminister än att han bara hänvisar till en EU-position där EU:s höge representant i utrikespolitiska frågor fördömer båda sidor, alldeles som om det hade varit två jämbördiga parter som träter med varandra. Det är ockupation som det handlar om, en brutal ockupation.
Då väntar jag mig mer av Sverige, som har en tradition av att stå upp för ockuperade länder och förtryckta människor. Å andra sidan vet vi att den svenska regeringen är mycket aktiv när det gäller samarbete med Marocko. I fjol reste utrikeshandelsminister Ewa Björling till Marocko med en hel delegation av företagsledare. Jag tror att det var i mars i fjol.
Såvitt jag har förstått både föregicks det och följdes det av väldigt täta ekonomiska och diplomatiska diskussioner. Det tycker jag är helt fel signal att sända till Marocko - att vi är öppna för ett ökat ekonomiskt samarbete med Marocko samtidigt som Marocko trappar upp sin ockupation av Västsahara.
Det finns några konkreta saker som utrikesministern skulle kunna göra: Utrikesministern skulle kunna säga att vi kommer att rösta nej till en förlängning av EU:s fiskeavtal med Marocko. Utrikesministern skulle kunna tydligt fördöma Marockos våld och rivningen av lägret. Utrikesministern skulle kunna kräva en oberoende undersökning.
Utrikesministern skulle kunna kräva att politiker och oberoende journalister ska kunna komma in i Västsahara. Utrikesministern skulle kunna kräva att FN:s styrka Minurso ska få ett tydligt uppdrag även när det gäller mänskliga rättigheter. Utrikesministern skulle kunna gå direkt till Marocko och säga: Det här är inte okej! Vi kommer inte att ha några som helst politiska eller ekonomiska relationer med er så länge ni ockuperar Västsahara.
Det finns väldigt mycket som regeringen skulle kunna göra, och det är många frågor som inte har blivit besvarade här ännu.