KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hanif Bali (M):
Det är alltid väldigt intressant att lyssna på diskussionen om de kompletterande aktörerna, jobbcoacherna och så vidare. Debatten förs som om att de åtgärder som är ineffektiva, inte meningsfulla eller slöseriet med skattepengarna endast existerar i privata företag. Det är endast där som sådana problem uppstår.
Det är som att det aldrig i svensk historia varit så i offentlig verksamhet att människor kommit till en AMS-kurs där det inte varit meningsfulla arbetsuppgifter.
Det är som att det aldrig i svensk modern historia varit så att människor har blivit slussade i åtgärder hos de offentliga AMS-projekten i Socialdemokraternas och Vänsterns Sverige som inte haft några resultat alls. Det finns oseriösa aktörer.
Trots detta och att Arbetsförmedlingens uppföljning inte har varit tillräckligt bra hittills levererar sammanlagt de privata och kompletterande aktörerna bättre resultat än Arbetsförmedlingen.
Det säger ganska mycket om den socialistiska självbilden som finns att staten och det offentliga aldrig kan göra fel. Det kan aldrig vara ineffektivt. Man har alltid medborgarnas bästa och individens bästa för ögonen. Det är som att en verksamhet i det offentliga omöjligt kan bli ineffektiv. Det är en ganska orimlig tanke.
Under den tid som Arbetsförmedlingen har genomfört en ganska stor resa är man uppe i ganska effektiva nivåer i att få människor i arbete. Det är inte tillräckligt effektivt. Men jämför vi med tidigare nivåer med AMS-projekten som Göran Persson hittade på och Patrik Björck kramade och älskade var de ännu mindre effektiva.
De oseriösa aktörerna spöar Göran Perssons arbetsmarknadspolitik. Är inte detta det pinsamma? Vad är receptet för problematiken? Var är Ali Esbatis recept? Det är att gå tillbaka till det gamla. Logiken är helt frånvarande.
Vi märker att kompletterande aktörer är en effektiv metod att få människor i arbete när de gör rätt saker och är seriösa aktörer. Vi vet att det leder till gott resultat. Det är precis som i offentlig verksamhet när det är seriösa medarbetare, seriösa handlingsplaner, seriösa projekt och seriösa insatser.
Då ser vi att det också leder till effektiva åtgärder. Lösningen måste väl vara att ha en bra uppföljning och se till att det är effektiva åtgärder och inte att gå åt andra hållet och förbjuda det bara på grund av driftsformen. Problemet är inte effektiviteten, utan det är ett slagträ i debatten. Det verkliga problemet är att Ali Esbati hatar privata alternativ. Han tycker inte om dem.
Det spelar ingen roll om det hade varit 100 procents effektivitet eller noll procents. Han är principiellt emot. Det framkommer inte i den här debatten. Jag skulle önska att Ali Esbati var lite mer ärlig med sina intentioner i debatten.
Hanif Bali (M):
Nej, jag anser inte att allt ska vara privat. Däremot anser jag att det är bra att det är privat. Något som gjorde mig väldigt glad var att Socialdemokraterna för inte så länge sedan gick ut och propagerade för privata arbetsförmedlingar. Det var intressant, och det välkomnar vi självfallet. Men jag undrar hur det ska gå ihop med Ali Esbatis inställning att grundproblematiken är att man vill gå med vinst.
Den inneboende faktorn är att man ska eller kan gå med vinst och att det är privata aktörer. Hur ska det gå att få ihop en regering då, när problematiken är just att de är privata? Jag har aldrig sagt någonting som du inte tycker, Ali Esbati.
Du tycker att den grundläggande problematiken är just incitamentet att gå med vinst. Det är problemet, och det leder till att man inte har incitament att få människor i arbete. Det kan vi såklart åtgärda på många olika sätt. Man kan till exempel öka incitamenten att få människor i arbete genom att öka prestationsbaserade ersättningar. Det finns många sådana modeller.
Eller så kan man se till att när Arbetsförmedlingen beställer en spade får de en spade och inte en högaffel. En ganska effektiv metod är alltså att se till att privata leverantörer levererar det som man vill ha.
Det finns en ganska stor samsyn i Sveriges riksdag, med till exempel Socialdemokraterna, om att privata aktörer har en roll att spela och att det är viktigt att de gör det, men man har fungerande kontrollmetoder och förbjuder inte allt privat helt och hållet.
Med Ali Esbatis logik är det så att om privata aktörer beter sig dåligt bör man förbjuda dem just därför att de är privata. Då borde logiken vara även den omvända, vilket är ganska orimligt.
Hanif Bali (M):
Jag vill inte störa Isak Froms raggning av en nominering från Vilhelminas arbetarekommun eller någonting sådant. Det vore mycket olyckligt att försöka göra det. Däremot vill jag ifrågasätta den lösning som Socialdemokraterna framför som en generallösning på alla problem i denna värld.
Det är nämligen så att arbetsmarknadsutbildningar är lösningen på alla problem på denna jord. Har du huvudvärk, ta en arbetsmarknadsutbildning! Finns det arbetslöshet ska vi ha en arbetsmarknadsutbildning. Det låter som om inte världens mest utbyggda reguljära utbildningssystem finns i det här landet, som om vi inte har gratis högskolor, som om vi inte har komvux och som vi inte har yrkesvux.
Det låter som om det inte existerar, utan det handlar alltid om den här lilla särlösningen med arbetsmarknadsutbildningar. Jag undrar vilken arbetsmarknadsutbildning i detta land som genererar ingenjörer, som det skriks efter, eller sjuksköterskor. Den finns inte. Hur tror ni att ska kunna lösa de problem som finns med missmatchningen genom arbetsmarknadsutbildningar? Det är jätteintressant.
Socialdemokraterna har varit jätteduktiga på att säga att det finns jobb och att finns det människor som är arbetslösa, men de matchas inte ihop. Och lösningen på det ska vara några Amskurser och datakörkort. Hur naiv syn på verkligheten får man ha?
Varför inte erkänna att det som krävs är att Arbetsförmedlingen jobbar aktivt, gynnar det lokala näringslivsklimatet och ser till att jobbmarknader växer fram? Ur det växer det fram en servicesektor som kan ge jobb till människor som kanske inte har den där ingenjörsutbildningen eller sjuksköterskeutbildningen.
Det är ett sätt att lösa problemen, men nej, enligt den socialdemokratiska modellen ska man göra det som IFAU utdömde som den mest ineffektiva arbetsmarknadsmetoden som vi någonsin haft i detta land, nämligen pumpa in miljarder i arbetsmarknadsutbildningar och hoppas att det kommer ut något bra på andra sidan. Men det fungerar inte så. Vi har redan provat det år efter år.
Det fungerade inte i Vilhelmina då. Varför ska det fungera i Vilhelmina nu? Socialdemokraterna vägrar att svara på hur de har tänkt nå de fantastiska siffror de målar upp. Hur har de tänkt vända på urbaniseringen, som är en global företeelse?
Socialdemokraterna har, som enda, unika, politiska rörelse i denna värld, lyckats hitta lösningen på detta, och det är arbetsmarknadsutbildningar. Kan någon någonsin ge ett realistiskt svar på vilken modell man ska använda?
Den modell som regeringen framför handlar om grundläggande, goda ekonomiska förutsättningar för företag att växa, expandera och anställa. Om det är fel, vad är då den socialdemokratiska modellen förutom era arbetsmarknadsutbildningar?
Hanif Bali (M):
Jag tänkte bemöta en del av de felaktiga uppgifter som läggs fram av Socialdemokraternas Thomas Strand. Det är ett faktum att platserna på högskolan har minskat, liksom platserna på gymnasieskolan. Jag vet inte i vilket universum du, Thomas Strand, lever - ett där antalet elever och antalet ungdomar är konstant över tid?
Vi går mot en utveckling där ungdomarna blir allt färre. Följande är förhoppningsvis lätt för dig att komma ihåg: År 2020 kommer antalet 20-åringar att vara 20 procent färre. Att då göra som Socialdemokraterna och vara upprörd över att platserna skärs ned och påstå att det är barockt, bisarrt. Men vaddå? Ska vi ha tomma klassrum, lärare som står i tomma klassrum och undervisar? Det är klart att man måste anpassa skolan till hur många som går där.
Allt annat är vansinne. Det andra jag vill ta upp är att vi i Sverige ofta talar om underutbildning. Institutet för social forskning, Sofi, har kommit fram till att vi har ett ännu värre problem, ett som är ännu mer destruktivt, nämligen att vi politiker ljuger. Vi ljuger för alla dessa ungdomar när vi säger att om de bara går en högskoleutbildning så kommer de att få arbete.
Det är den största lögnen någonsin berättad av politiker. Det spelar stor roll vilken utbildning du går, om du pluggar vampyrvetenskap i Växjö, Harry Potter-kunskap, eller för den delen hälsopedagogik, där endast 3 procent hamnar i ett relevant yrke, eller statsvetenskap, där endast 10 procent hamnar i ett arbete som de studerat till.
Det är ett jätteproblem och drabbar värst dem utan kontakter på arbetsmarknaden - de som kommer från utanförskapsområden, sliter häcken av sig, får betygen, kommer in på högskolan och sedan upptäcker att vi lurat dem till en utbildning som inte kommer att leda till någonting annat än arbetslöshet. Det är ett av de största sveken inom svensk utbildningspolitik. Och här sitter du och vill ha fler platser med ännu fler och ännu roligare kurser, mer Harry Potter-kunskap.
Faktum är att det vi har gjort är att vi har fokuserat högskolans utbildningar. Nu är det fler ingenjörer, jurister, läkare, sjuksköterskor - alla de yrken som ger jobb. Men det är inte det viktiga för Thomas Strand. Det viktiga är att någon blir en pinne i statistiken, som han senare kan gå omkring och skryta över: Oj, vad många vi har i högskolan! Men det spelar stor roll för ungdomarna uppe på läktaren vilken utbildning det är.
Jag skulle verkligen önska att Thomas Strand inte förenklade debatten på detta sätt.
Hanif Bali (M):
Thomas Strand gör mig väldigt glad. Socialdemokraterna påminner mig konstant om hur länge sedan det var de satt i regeringsställning. Uppenbarligen har de lite svårt att förstå hur regeringen arbetar. Man kan inte bara "outa" grejer lite hipp som happ mitt i en interpellationsdebatt. Det finns en ordning och ett internt arbete, som vi fått höra från ministern. Men Thomas Strand vill ha specialbehandling.
Just han ska få gå förbi alla de regler vi har kring regeringsarbete. Det vore dock gravt felaktigt av ministern att föregripa det arbete som sker i Regeringskansliet. Detta är Thomas Strand ledsen över. Hur kommer ni att bedriva regeringspolitik? Kommer ni att sitta och hitta på grejer mitt under interpellationsdebatter och svara till höger och vänster? Lite saklighet i debatten, tack!
Det är många öppna dörrar som sparkas in. Ministern har redan gjort klart att det sker ett internt arbete där man ser över just de här siffrorna. Kan du inte bara nöja dig med det, Thomas Strand? Jag vill ta upp en annan fråga om utbildningspolitik. Betygen har inte ökat, trots att platserna har minskat, vilket betyder att de som söker nu är grupper som annars förmodligen inte hade haft tillgång till utbildningarna. Utökar man platserna utan att folks betyg har gått upp kommer svagare grupper att komma in.
Då får man det problem som ni ställde till med i lärarhögskolan, nämligen att det kommer in individer som fått bara 0,1 på högskoleprovet. Om du bara kryssar i det ena fältet får du högre än 0,1; på den nivån är det resultatet. Det är detta er politik leder till. Den undergräver både förtroendet för de högre utbildningarna och kvaliteten på dem.
Om vi utökar platserna hipp som happ måste man sitta och lära folk gymnasiematte på högskoleutbildningarna. Lite saklighet, tack, Thomas Strand!
Hanif Bali (M):
Detta är såklart allvarliga och viktiga frågor som berör många. Många människor går till jobbet, och säkerhet och trygghet på jobbet är viktigt. Därför är det intressant att titta på siffrorna för hur utvecklingen har varit sedan 2006.
Det som Socialdemokraterna framför som lösningen på problemen i vår arbetsmiljö, nämligen Arbetslivsinstitutet och Arbetsmiljöverket och det sätt på vilket de vill organisera arbetsmiljön på, visar tydligt på en sak. Vi har provat det, och det gav dåligt resultat.
Faktum är att om vi tittar på till exempel antalet dödsolyckor per arbetad timme i det här landet ser vi att det sedan 2006 har minskat med 40 procent. Trots detta vill Socialdemokraterna tillbaka till den gamla modellen. Hur får ni det att gå ihop? Ni försöker bildsätta detta och säger att det har blivit värre. Jag undrar om ni har bjudit in Bagdad Bob till Bommersvik. Det här går ju inte ihop - siffrorna går inte ihop!
Om man tittar på antalet arbetsolyckor med frånvaro per arbetad timme ser man att det har minskat med runt 8 procent. Det är en minskning sedan 2006. Jag undrar: Vem är det som ni försöker bildsätta för? Handlar det om nomineringsperioder i facket eller någonting sådant? Vem är det som ni försöker bildsätta denna alternativa verklighet för?
Siffrorna pekar positivt, nämligen på att dödsolyckorna minskar. Dödsolyckorna per arbetad timme minskar. Sjukfrånvaron på grund av olyckor minskar. Arbetsplatsolyckorna per arbetad timme minskar. Så ser verkligheten ut, och inte som den alternativa verklighet som Tomas Nilsson nu målar upp.
Hanif Bali (M):
Jag vill tacka Eva-Lena Jansson som gjorde ett fantastiskt inlägg som stärkte tesen att det inte finns någon korrelation mellan nedläggandet av Arbetslivsinstitutet och att siffrorna har blivit bättre. Det bevisar också en annan sak, nämligen att det inte finns någon korrelation mellan Arbetslivsinstitutets existens och att arbetsmiljön pekar i en positiv riktning.
En korrelation funkar ju inte bara åt ena hållet utan åt andra hållet också. Det vi har gjort är inte att vi har förbjudit folk att forska om arbetsmiljö, utan vi har sagt att den forskningen ska bedrivas där forskning bedrivs, nämligen på våra högskolor och universitet. Det är där forskning bedrivs i det här landet.
Vi har inte kunnat se någon negativ utveckling på arbetsplatsolyckorna eller på dödsfallen. Per arbetad timme har det blivit bättre. Antalet dödsfall per arbetad timme har kraftigt reducerats.
Andelen sjukfrånvaro på grund av arbetsplatsolyckor har minskat kraftigt samtidigt som antalet arbetade timmar ökar. Det vill Socialdemokraterna sätta emot och säga att det är åt skogen och att de vill göra som de gjorde för sju år sedan. Men den logiken hänger inte ihop.
När utvecklingen är positiv kan man inte dra i nödbromsen och backa. Det är ett helt felaktigt sätt att bedriva politik på. Var snälla och håll er till fakta och till den statistik som finns från Arbetsmiljöverket.
Hanif Bali (M):
Man kan diskutera arbetslöshetssiffror väldigt mycket, hur höga de egentligen är, vem som räknas som arbetslös och så vidare. Det finns ett annat ganska bra mått som heter sysselsättningsgrad. Socialdemokraterna var lite sura på oss i Moderaterna förut när vi pratade om att 200 000 jobb hade kommit till. Ni sade så här: Men befolkningen har ökat, och ni måste titta på sysselsättningsgraden! Okej. När vi nu har tittat på sysselsättningsgraden vet vi att den är högre än vad den var när ni styrde.
Mitt under brinnande högkonjunktur var det alltså en större andel av den svenska befolkningen som inte var i sysselsättning. Hur är det möjligt? Samtidigt är arbetslösheten högre i procent nu. Det har du rätt i. Hur kommer det sig? Jo, det är jättelätt!
Jag kan göra precis som ni har gjort och halvera långtidsarbetslösheten genom att använda det recept som Socialdemokraterna alltid har haft, nämligen att förtidspensionera ut varenda en. Det var det socialdemokratiska receptet.
Vad vi gjorde var medvetet, nämligen att öka antalet människor som är i arbetskraften genom att se till att människor överfördes från förtidspension och från sjukförsäkring in i arbetskraften och arbetsförberedande åtgärder. Ja, det leder kortsiktigt till att procenten arbetslösa ökar. Men det leder samtidigt till att fler hamnar i arbete. Vilket Sverige vill vi ha?
Är det ett Sverige där färre räknas som arbetslösa, eller är det ett Sverige där fler faktiskt arbetar? Det är det man måste fråga sig: Vad vill Socialdemokraterna? Vilken väg leder framåt? Socialdemokraternas lösning är vissa diffusa små spridningar av pengar hit eller dit på vissa skolsystem.
Men i grund och botten handlar det om att göra det dyrare att anställa, göra det dyrare att ha företag och göra det svårare att anställa och samtidigt se till att höja skatterna på produktion. Ja, det är Socialdemokraternas framgångsrecept för att få en jobbpolitik. Men vi har provat det där! Du refererar till IFAU.
Du borde läsa alla deras rapporter, för de är fantastiska. IFAU gick igenom Socialdemokraternas Amspolitik och kom fram till att de utbildningsinsatser som de pumpade in i slutet av 1990-talet och början av 2000-talet gav minst effekt för pengarna i modern svensk historia när det gällde att få människor i arbete. Ni brände pengar.
Jobbskatteavdraget har en annan effekt, som inte bara handlar om att sänka arbetslösheten, och det är en rättviseeffekt. Vi vill inte tillbaka till det Sverige som ni hade då en arbetslös advokat tjänade mer än min mamma i hemtjänsten som slet varje dag. Vi vill inte tillbaka till det Sverige. Det är en rättvisefråga.
Det är därför jobbskatteavdraget är bra: Det leder till fler arbeten, det leder till fler jobb och det leder till större rättvisa för människor som gör rätt för sig.
Hanif Bali (M):
Det pratas om att vart femte rekryteringsförsök misslyckas, och vi får höra att det finns 80 000 lågt hängande frukter. Har ni hängt med i hur sammansättningen av gruppen arbetslösa har förändrats med tiden? Det finns inga lågt hängande frukter kvar.
I Arbetsförmedlingens statistik kan vi se att 60 procent av alla i arbetslöshet är sådana som kan räknas till utsatta grupper, alltså att de inte har tillräckligt mycket utbildning och så vidare. Svaret på det från Socialdemokraterna är arbetsmarknadspolitiska utbildningar. Ja, men de 80 000 jobben handlar om ingenjörer, läkare och andra högspecialiserade jobb.
Att säga att en person som varit i arbetslöshet, kanske inte bara i två år utan ända sedan ni förtidspensionerade personen, ska bli ingenjör låter inte rimligt. Att påstå att det finns 80 000 lågt hängande flykter är världens största lögn! Det talas om arbetslösheten bland ungdomar och det är väldigt mycket tal om arbetslösheten i Pia Nilssons hemlän.
Man märker att det är nomineringsperiod. År 2006 var arbetslösheten 16,1 procent bland ungdomar mellan 16 och 24 år. Det kan man tycka är högt, men 2006 tyckte Socialdemokraterna att det var en bra siffra.
I dag, när det inte är brinnande högkonjunktur, när vi har gått igenom en kris och när borgarna, som ni säger, har slagit sönder samhället - ja, då är arbetslösheten för ungdomar lägre! Den är 15,3 procent enligt Statistiska centralbyrån. Er Bagdad Bob-beskrivning av Sverige håller inte! När siffrorna synas och det inte bara handlar om mål och visioner stämmer inte er verklighetsbeskrivning.
Hanif Bali (M):
Det är väldigt intressant: När det kommer till arbetsmarknaden vill man ha relativa siffror, och när det kommer till arbetsolyckor går man vidare till absoluta siffror. Det är den socialdemokratiska logiken. Man har så att säga en flexibel inställning till verkligheten. Blev det sämre, då? Man kanske borde utvärdera regeringens arbete. Har det blivit sämre?
Har det blivit så att det är fler olyckor per arbetstimme som svenskar arbetar där ute, eller är det färre olyckor nu? I absoluta tal kan det ha varit så att det har ökat marginellt, absolut. Det kan ha ökat. Men det är för att fler arbetar.
Vår befolkning har växt och vår sysselsättning ökat, vilket leder till fler arbetade timmar. Är det fler som blir skadade, är med om olyckor eller blir sjukskrivna per arbetad timme? Nej, det är en minskning på 8 procent. Är det fler dödsolyckor per arbetad timme? Nej, det är en minskning på 40 procent. Men här kommer Socialdemokraterna att återigen vilja prata om absoluta tal.
De kommer att vilja prata om absoluta tal trots att vår befolkning har växt, trots att vår arbetskraft har växt och trots att fler är i arbete. Låt mig då dra ett exempel på hur vi kan lösa det här med absoluta tal: Om vi skulle förtidspensionera en miljon människor i morgon skulle antalet olyckor minska. Men vore det bättre för Sverige? Någon måste ju betala för våra arbetsmiljöinspektioner.
Någon måste betala för vår välfärd, någon måste betala för vägar och så vidare. Därför är det rimligare att titta på hur många olyckor som sker per arbetad timme, och där minskar det. Om svartmålningen att regeringen skär ned och förstör arbetsmiljöarbetet stämmer borde det väl ha effekt. Det borde väl tala sitt tydliga språk i siffrorna, men det gör ju inte det.
Det minskar per arbetad timme. Den svartmålning ni bedriver stämmer alltså helt enkelt inte. Regeringens ambitioner har ni synpunkter på, men siffrorna visar de facto om det blir bättre eller sämre.
Siffrorna talar också sitt tydliga språk: Per arbetad timme minskar arbetsolyckorna med frånvaro, dödsolyckorna minskar och arbetsmiljön blir bättre och bättre - genom att Arbetsmiljöverket jobbar mer effektivt.
Hanif Bali (M):
Vi hörde tidigare att Eva-Lena Jansson vet att människor fyller år en gång om året. Det var ju duktigt. Jag skulle vilja att hon lärde sig skillnaden mellan andel och antal också. Det är jättestor skillnad. Ni som ser på debatten i efterhand kan spola tillbaka och höra att hon säger "andel" när hon talar om "antal".
Andelen arbetsplatsolyckor per arbetad timme har minskat med 8 procent, och andelen dödsolyckor per arbetad timme har minskat med 40 procent. Återigen svartmålas regeringens arbete och effektivisering.
Men i stället för att myndigheten jobbar som den alltid har gjort vänder man nu på varenda sten för att se vad man kan göra bättre och effektivare. Det ger effekt. Men ni väljer att inte titta på effekten utan på ambitionerna. Det är en klassisk socialdemokratisk metodik. När ni förlorar argumentationen börjar ni tala om visioner och ambitioner. Men grundfaktorn kvarstår.
Andelen olyckor per arbetad timme har minskat, och andelen dödsolyckor per arbetad timme har minskat. Inget ni säger om ambitioner och sådant förändrar detta faktum. Det går inte att belasta regeringen och säga att regeringen gör ett dåligt arbete när siffrorna pekar åt det håll vi vill att de ska peka, nämligen nedåt mot noll.
Ingen annan regering har varit närmare noll per arbetad timme. Ingen annan regerings arbetsmetod har varit effektivare.