KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Montan (M):
I och med ett införande av ett licenssystem ställer man naturligtvis villkor för licenserna. De ska vara tillräckligt attraktiva för att locka de tongivande stora spelbolagen att vilja vara med på systemet. Samtidigt ska de innehålla begränsningar, till exempel just odds som jag nämnde, och även andra villkor ska ställas för de bolagen. Det är min absolut djupa övertygelse. Det är det inte bara för att många av bolagen i grunden är svenska.
Jag tror att de skulle vilja verka på en marknad på ett lagligt sätt och kunna vara med och ta hem sina vinster på ett normalt och korrekt sätt i stället för att agera i det dunkla som de gör i dag. Framför allt främjandeförbudet gör att man framstår som inte bara halvkriminell.
Man begår lagbrott, även om det hittills inte har haft några större konsekvenser. Om vi tittar på Danmark och även andra länder gäller det att hitta balansen där man kan komma fram till att alla tongivande stora bolag är med på båten.
Då har man också möjlighet att gå in och ha stoppregler av något slag och försöka att begränsa på internet, även om det inte är lätt. Man har i varje fall en moralisk rätt att göra det om alla andra är med på båten.
Göran Montan (M):
Jag ska försöka använda mina två minuter väl. Det är inte så att vi släpper bolagen lösa, som Torbjörn Björlund säger. Det är tvärtom; vi försöker att ringa in dem med ett lasso och få något slags kontroll på den nu helt okontrollerade fria marknad som de själva har skapat och trängt sig in på. Visst drivs bolagen av ett vinstintresse - det är inget snack om det!
Det är mycket möjligt att om vi inte radikalt ökar spelandet i det här landet kommer den vinst som Svenska Spel i dag gör att minska på bekostnad av de andra bolagen. Men då får vi åtminstone in skatteintäkter och licensintäkter, och vi har möjligheter genom en samtalspartner som regeringen och myndigheterna kan samtala med.
Dessutom har man i detta licensreglerade lagt fast vissa grundprinciper som alla måste följa. Jag är övertygad om att detta, när det väl är på plats, är det bästa av alla dåliga system. Vi kommer alltid att löpa risken att det poppar upp ett nytt bolag som vill undergräva systemet. Men det är uppenbarligen ett misslyckande att ha kvar systemet såsom vi har det i dag.
Det är möjligt att Torbjörn Björlund tycker att det är bra att vi har en massa bolag som verkar utanför Sveriges lagar och gränser. I och för sig vill han visst göra någonting åt det, men han vet ännu inte riktigt vad. Vi ser fram emot nästa debatt, då Torbjörn Björlund för oss kommer att presentera lösningen på problemet.
Göran Montan (M):
Det gläder mig oerhört att vi nu äntligen diskuterar en fråga som ofta - som Tina Ehn framhöll - faller mellan stolarna, nämligen friluftslivet.
Friluftsliv har en mycket större betydelse i samhället än vad vi dagligen tänker på, även om många av oss brukar befinna oss i den friska luften och njuter av naturen.
Ibland kommer det inte fram vilken enorm betydelse friluftslivet - ungdomars möjlighet att vara ute i naturen och att motionera - har för folkhälsan. Som jag ser det är folkhälsan det primära skälet. Det är underbart att vara ute i naturen, inte minst en dag som i dag även om det blåser lite grann.
Det är därför som vi borde satsa mycket mer, inte bara i pengar utan också i tanken för att koncentrera oss på vad friluftslivet betyder för att upprätthålla folkhälsa. Det finns ju vetenskaplig evidensbaserad forskning om vad det betyder i kronor och ören att möjliggöra för människor att motionera och att inte göra det.
Det är häpnadsväckande siffror. Inte minst finns det en norsk undersökning som visar detta väldigt tydligt. I Sverige har vi satsat på att skilja på friluftslivets folkhälsoaspekt och idrotten. Idrotten får 1,8 miljarder medan friluftslivet och dess paraplyorganisationer får 28 miljoner. Det är en rätt stor skillnad.
För RF är 28 miljoner nästan felräkningspengar. Därför är det av vikt att vi ytterligare försöker att trycka på betydelsen av samverkan och av en bättre samordning mellan idrotten och friluftslivet.
Det finns så många barn och ungdomar som av olika skäl inte vill eller inte platsar i den organiserade idrotten. De kan vara överviktiga. De kan komma från en kultur där man inte håller på med den här typen av aktiviteter.
Men att komma ut i naturen i samverkan med andra ungdomar och barn kan nästan alla vara med på. Men, som sagt, att inte bli vald till fotbollslaget eller handbollslaget har en oerhört negativ effekt på individen.
Det är där som Svenskt Friluftsliv med sin mångfald av organisationer alltifrån scouter till kanotpaddling, fjällvandring, ja, till och med ridning på islandshästar - sedan förra veckan är nämligen också Islandshästförbundet fullvärdig medlem i Svenskt Friluftsliv.
Det finns en enorm källa till olika möjligheter att ta till vara det som naturen har att bjuda. Personligen skulle jag vilja se att Svenskt Friluftsliv skulle få ökade resurser. Bakom den organisationen döljer det sig tusentals frivilliga, ideellt arbetande personer.
Det finns en gräns för hur mycket man kan begära av dem. Nordiska rådet kommer att utlysa 2015 som nordiskt friluftslivsår. Då handlar det framför allt om urbant friluftsliv. Nordiska rådet hoppas också att kunna dela ut ett miljöpris till någon friluftsorganisation.
Göran Montan (M):
Vi talar med rätta om att koncentrera många av våra resurser till de barn som kanske inte har samma medel till att delta som andra barn. Vi ska inte negligera det på något sätt. Samtidigt har vi en annan aspekt, nämligen barn som bor i städerna.
Det vi kanske inte riktigt har kunnat komma åt - jag vet att Svenskt Friluftsliv försöker - är det urbana friluftslivet. Vi talar om orörda skogar, fjällvandringar och maritim miljö men kommer inte ens i närheten av de miljöerna.
Det gäller att inte bara inom nationalstadsparkerna, som miljöministern så förtjänstfullt tar upp, utan över huvud taget göra det möjligt för barn och ungdomar att kring våra tätorter få uppleva den natur som de kan komma åt men också uppleva naturen ur motionssynpunkt och, som jag tidigare framhöll, som en del av folkhälsan.
Det finns alarmerande rapporter inte bara i Sverige utan ännu mer i USA om hur barn i allt högre grad blir överviktiga. Det i sig är ett skäl för dessa barn att undvika och inte vilja röra sig. Det är helt enkelt jobbigt.
Det är där organisationerna inom Svenskt Friluftsliv genom sin direkthet och möjlighet att få kontakt med barnen kan få dem att komma ut och njuta av friluftslivet och dessutom få ett mer hälsosamt liv.
Hans Rothenberg (M):
Nu har alla vittnat om att de är göteborgare. Jag kan garantera att också jag är det, och jag är stolt över det. Jag var väldigt stolt år 1995 när det var friidrotts-VM. Tyvärr är jag inte lika stolt över det resultat som Friidrottsförbundet i många långa år efteråt fick dras med. Och jag var stolt år 1992 när vi hade fotbolls-EM, och finalen var i Göteborg. Som göteborgare finns det anledning att vara stolt ganska ofta; det kan vi konstatera.
Men det här är också en angelägenhet för Sverige och faktiskt också för länder runtomkring Sverige, för det här är ett evenemang av en sådan kaliber och en sådan storlek att det berör många flera än bara de närmast inblandade. Ett evenemang av den här storleken bygger upp en självkänsla. Det bygger upp kommande framgångar och genererar, som alla har konstaterat, flera arbeten, moms, skatter och intäkter.
Jaha, men då är det väl inga problem, utan då är det väl bara att ösa in pengarna. Ja, men vilka krav ska vi ställa? Vi i Sveriges riksdag har faktiskt ett ansvar för att fatta beslut om att - i det här sammanhanget gäller det framför allt regeringen - ställa upp med garantier. Vi har ett ansvar för att se hur mycket pengar vi är beredda att sätta till för att känna oss nöjda och få en stärkt självkänsla och för att kunna vara stolta för lång tid framöver.
Är det 10 miljoner kronor som ett sådant här evenemang är värt? Det var ju det som garantibeloppet för friidrotts-EM i år landade på. Eller är det värt 250 miljoner kronor, alltså en kvarts miljard, eller kanske 1 miljard kronor? Var går gränsen? Var ska man sätta världsrekord? Ja, hellre sätta världsrekord på trestegsbanan än att sätta världsrekord i ekonomiskt övertramp.
Jag vill också känna ett ansvar för denna kammare och de beslut som kommer och för de aktiva och alla berörda i näringarna liksom för idrottsmännen när det gäller att det beslut som kommer får bra förutsättningar och att det finns goda kalkyler. Detta är ett ansvar som vi har gentemot skattebetalarna. Vi ska veta att de pengar som pytsas in i det här också kommer tillbaka.
Det finns exempel - som noterats tidigare i debatten - på arrangörer som har gått bet och som surt fått betala under en lång tid efteråt. Det är min absoluta förhoppning att vi kommer att se ett friidrotts-VM i Göteborg, sannolikt år 2013. Men det skulle vara väldigt trevligt om det kunde komma år 2011.
Min förhoppning är att den ansökan som i dag är inne för behandling hos regeringen håller en sådan kvalitet och är ett så bra underlag att regeringen kan fatta beslut om att antingen på egen hand eller också tillsammans med region, kommun eller andra aktörer vara med och lägga grunden för detta.
Jag vill känna mig stolt som svensk och som deltagare i att fatta beslut inför kommande evenemang på riktiga grunder. Min förhoppning är alltså att vi ses på läktaren inom några år. Då ska det, som sagt, vara rekord av annat slag än överbud.
Hans Rothenberg (M):
Jag tycker att det är utomordentligt sympatiskt att en sådan här fråga som engagerar så många människor blir föremål även för en debatt i riksdagen. Det är intressant att det alltid är diskutabelt när man ska ta bort pengar ur en statsbudget, när man till exempel ska sänka en skatt med 250 miljoner.
Ska man däremot föra till pengar i något sammanhang, verkar det som om den gamla majoriteten och Socialdemokraterna alltid tycker att kranarna gärna får öppnas. I så fall undrar jag bara: Varför får vi inget OS i Östersund inom överskådlig tid? Det är faktiskt inte mer än två år sedan som dåvarande finansministern Bosse Ringholm och därmed regeringen sade nej tack till att stödja en ansökan om OS i Östersund.
Jag har själv erfarenhet av besöksnäringen, där jag har arbetat under många år, och vet vilket spel som finns - inte alltid i det mest offentliga rummet - när det handlar om att förhandla med organisationer och uppdragsgivare som vill lansera stora evenemang på en ort.
Jag vet att det krävs mycket arbete bakom kulisserna, tyvärr. Det gäller bara att se till att det sköts med den snygghet som vi i Sverige och Göteborg tidigare har lyckats väldigt väl med.
Jag tror framför allt att det är viktigt att vi som kommer från Göteborg går hem till våra respektive majoriteter - röda, orange, blå och lite spräckliga - i kommun och region och där försöker hitta lämpliga, konstruktiva lösningar som tillsammans med ett statligt stöd ska kunna göra det möjligt att få ett VM i friidrott till Göteborg inom överskådlig tid. Låt oss göra det tillsammans, för alla ska ju med.
Hans Rothenberg (M):
Jag måste tacka Tomas Eneroth för reklamen för dagens Aftonbladet. Alla vi från alliansen som har skrivit under artikeln tackar för den reklamen. Storkapitalets Schibsted tackar för alla lösnummer som kommer att säljas. Den går även att läsa på nätet. När vi står här i kammardebatten och vädrar våra argument mot varandra är jag ganska fascinerad över att det vi anklagar varandra för är vad vi inte säger.
Jag har inte hört någonting i Tomas Eneroths anförande om varför och hur man skulle kunna stärka den i dag svenska Postens ställning på lång sikt. Här talas bara om att det inte ska genomföras något samgående mellan svenska och danska Posten, med diskussion kring att det ska privatiseras.
34 procents ägande? Ja, i en framtid är 34 procents ägande en garanti för att behålla en dominans som ägare för bolagen. Tomas Eneroth säger att det skulle ha varit mer underlag inför debatten. Vi delar inte uppfattningen att underlaget skulle vara bristfälligt.
Från första dagen då den här affären presenterades fick utskottet information. Det gick före i dagordningen när statssekreteraren kom och presenterade detta. Alla ledamöter i utskottet har haft tillgång till samtliga akter i ärendet. Jag noterar att Tomas Eneroth har tagit ansvaret och läst dessa akter, vilket inte alla debattörer i debatten har gjort.
Att säga att underlaget är bristfälligt är kanske snarare ett svepskäl för att man inte kom på idén själv. Not invented here brukar ofta vara en anledning till att gå emot förslag från alliansregeringen.
Hans Rothenberg (M):
Att få in starka aktörer som ägare har under den tiden när Tomas Eneroth verkade på majoritetssidan varit vägledande. Vi kommer ihåg Teliaaffärerna. Det fanns en mängd varianter, och det slutade med att det blev Telia och Sonera som gick ihop, vilket många småsparare surt har fått erfara. Vi kommer också ihåg när man gjorde sina försök med Telenor. Hur var det?
Då var det norska staten som var den sista Sovjetstaten enligt dåvarande handläggande näringsminister. Nu är det Danmark som står i skottgluggen. Är det Danmark som är den sista Sovjetstaten, som gör att man är så rädd för det här? Vad som är så intressant med det danska ägandet är att det finns ett moment av personalägande i den danska Posten.
Det är någonting som de tre fackliga organisationerna ST, Seko och Saco tycker är mycket intressant och positivt. Det är någonting som kommer med i det nya nordiska postbolaget, som förhoppningsvis kommer att vara starkt på postmarknaden framöver för att kunna säkra de samhällstjänster och det samhällsuppdrag som en post ska ha och som vi i ett långt, stort och avlångt land med få invånare kan kräva att vi ska ha.
Det finns en ägare som heter CVC i den danska Posten, och denna ägare ska kunna få möjlighet att lösas ut. Hur sker detta lämpligast? Hur sker detta på ett sätt som ger tillgång till ett breddande av ägandet på ett sympatiskt sätt? Jo, genom en börsintroduktion. Det är absolut inget som vi talar tyst om. Allt får man som bekant inte med i en debattartikel.
När det gäller att få in andra ägare skulle jag vilja citera Göran Persson: Riskkapitalbranschen bygger värden och skapar jobb. Det sade Göran Persson i Almedalen förra året. Tomas Eneroth brukade under tio år hålla med Göran Persson om det mesta som han sade.
Hans Rothenberg (M):
Själva grundfrågan och anledningen till att vi debatterar här är att stärka Posten, att stärka postdistributionen för företag i Sverige och för privatpersoner i Sverige.
Med den avreglering som kommer att ske inom Europeiska unionen under de närmaste åren kommer det att stå en kaskad av försök och ambitioner från utländska bolag - starka, stora bolag, långt mycket större än vad svenska Posten är och långt mycket större än vad danska Posten är - att komma in på den svenska marknaden.
De finns redan här i dag: DHL, TNT, City Mail, Schenker. Det är ett ansvar gentemot medborgarna att fundera över vad man ska göra för att förbereda sig för detta.
Det är anmärkningsvärt - jag noterade det mycket noga - att Kent Persson i sitt anförande inte kommenterade själva grundfundamenten för att affären äger rum. Att staten ska ta sitt ansvar för folket som värnar om Posten är precis det som sker nu.
Genom att gå ihop med en närliggande aktör, som vi har både geografisk och kulturell samhörighet med, kan vi se till att erbjudandena kan breddas och att den svenska Posten kommer att bli starkare i framtiden. Det är ju inte obekant att det finns en ägarandel i den danska Posten från ett bolag som heter CVC, ett bolag som brukar betraktas som väldigt långsiktigt för att vara riskkapitalbolag.
Man kan se på en lista att de är involverade i över 40 länder runt omkring, och det finns akter som det finns möjlighet att ta del av. Jag tror inte att Kent Persson har gjort det. I så fall hade inte frågan behövt ställas, därför att där framgår väldigt tydligt att CVC är ett seriöst bolag.
Hans Rothenberg (M):
Det som bolaget CVC kan tillföra och har tillfört danska Posten är en lång erfarenhet av att vara inne i många företag, i många olika branscher som är beroende av fungerande distributionssystem. CVC vet hur viktigt detta är. Det är en anledning till att man har engagerat sig i den danska Posten.
CVC har tillfört en kapitalstyrka, en finansiell styrka som är bra. CVC har tillfört den kompetens som det innebär att ha denna mångfasetterade erfarenhet. Det här är något som har tillförts den danska Posten. Och vid samgåendet här i Sverige ser vi fram emot att den kompetensen ska kunna finnas med även i det nya nordiska bolaget.
Vi kan träta om vad det är som vi inte frågar varandra och om vad det är som vi inte säger. Den ena skriver inte en DN-artikel och den andra ställer inte vissa frågor eller tar upp dem i sina inlägg.
Men när det riktas så massiv kritik mot det här förslaget, som är till för att tillförsäkra en bättre postdistribution, är det väl rimligt att från den förenade nej-kartellen tala om vad man vill göra i stället för att säga nej till det mesta för att saker och ting ska behållas orört till varje pris, kosta vad det kosta vill. Vilken samarbetspartner hade varit bättre för svenska Posten att gå ihop med?
Vilken förändring av svenska Posten hade man gärna velat se? Dessa frågor kanske inte hinner besvaras i det här replikskiftet. Men jag ser fram att debatten fortsätter, därför att det är viktigt för svenska folket och för det svenska näringslivet, såväl i storstad som i glesbygd, att vi får en post som fungerar på ett konkurrenskraftigt sätt. Tack för frågorna, Kent Persson.
Hans Rothenberg (M):
Att bredda ägandet och se till att personalen inom Posten får möjlighet att vara delägare i den verksamhet som de dagligen ägnar sig åt - det är väl bra? Är det vad man kallar att privatisera? Är det detta man ska sätta fetstil på och skrämmas med? Jag tycker att det här är bra. Man går ihop med den danska Posten som vi har.
Som Karin Pilsäter sade tidigare är det den danska post som finns, och inte någon annan post i Danmark som ligger på bordet. Där ser det ut på det viset att vi har en - tack och lov - välrenommerad delägare som CVC. Det finns också en förberedelse för att lösa ut CVC när så önskas från båda parternas sida.
När det gäller turordningen kan man faktiskt var simultan. Man kan göra saker parallellt. Som bekant är inte det här någonting man hastar ihop i en handvändning. Från det att idén och grundtanken om att stärka Posten uppkommer till dess att man når fram till ett verkställande av desamma går det ganska många månvarv.
Drygt ett år av månvarv passerar. Det viktiga och det mest krångliga i sammanhanget är att få ihop en acceptabel och en väl fungerande lösning för hur ett samgående ska vara. Det tycker jag att man har lyckats bra med.
Det är helt klart att regeringen har aviserat att man mycket noggrant kommer att förbereda sig för vilka följder det här kommer att ha på infrastrukturen, på adressändringen och på postnumren. Jag känner mig trygg med det, och jag hoppas att också Per Bolund kommer att vara trygg med det.
Hans Rothenberg (M):
Remissrundor är bra. Det gäller att lyssna på de aktörer som ofta har djup och lång erfarenhet av hur saker och ting fungerar. Därför var det trevligt att både de fackliga organisationerna och Svenskt Näringsliv ställde sig bakom detta på ett positivt sätt.
Vi vet att bland andra City Mail har ledamöter och platser i styrelserna för både Svensk Adressändring och postnummersystemet. Det finns alltså redan i dag en ägarbreddning där, och det finns absolut ingenting som hindrar att det här skulle kunna breddas ytterligare. Vi måste skilja på statens roll som reglerare och statens roll som ägare.
Det finns moment i det här där vissa saker ligger på Post- och telestyrelsen och andra på Posten som bolag. Jag noterade med intresse att Per Bolund tog upp i sitt anförande att privata aktörer ska äga där konkurrens råder. Det är precis detta vi diskuterar nu. Vi är i dag med Posten på en marknad där konkurrens råder.
Den är knivskarp, och utanför Sveriges gränser slipas knivarna ytterligare. Man gör nya, större knivar. Det är inga dunungar som den svenska Posten har att konkurrera med. Det är globala, starka koncerner som gärna vill plocka godbitarna ur den svenska postmarknaden.
Det är därför vi från alliansen och regeringen lägger fram ett förslag om att stärka den svenska Posten. Vi vill kunna fortsätta att ha en post som värnar den svenska marknaden. Det gör vi tillsammans med Danmark i ett nordiskt samarbete för att klara oss bättre i en framtid.
Hans Rothenberg (M):
Jag tycker att det är bra att Berit Högman tar upp frågan om infrastruktur, för om det är någonting som vi faktiskt har fått ärva från tidigare regering så är det ett oerhört stort underskott vad gäller underhåll av svensk infrastruktur. Det finns många hål i vägar, framför allt i vägar som ligger utanför storstadsregionerna.
Det är en utmaning att lappa ihop det som inte har blivit gjort, som borde ha gjorts, men det handlar också om att bygga ut. Alla har vi ju en valkrets hemma som vi på något vis ska försöka blidka genom att tala om vägar i närregionen.
Det vore förmätet av mig som riksdagsledamot att lova saker och ting som regeringen ska komma med när det gäller att precisera exakta förslag. Jag tror inte att någon i den nuvarande oppositionen gjorde motsvarande utfästelser under föregående mandatperiod. Vi kan vara förvissade om att det arbetet pågår. Sedan gäller det forskningen.
Ja, det är spännande att det är många universitet som sysslar med forskning och utveckling inom turism- och besöksnäringen. Det är en snabbt växande marknad, näring, som i allra högsta grad behöver ha tillförsel av systematiskt vetenskapligt kunnande. Det finns många institut också.
Vi har Turismens utredningsinstitut som minst sagt kan matcha det som Nutek gör på det här området. Turismens utredningsinstitut är kopplat till Göteborgs universitet. Vi har all anledning att se fram emot de här propositionerna, för det kommer att påverka även turism- och besöksnäringen.
Hans Rothenberg (M):
Ibland får man intrycket att man från oppositionens sida vill vränga till verkligheten lite värre än vad den är för att argumenten ska kunna hänga ihop. Allemansrätten är unik för Sverige. Det är en lång tradition, och vi har att fortsätta att värna allemansrättens fortlevande.
Men allemansrätten liksom många andra företeelser, lagar och förordningar är också någonting som understundom behöver sättas under omprövning. Förhållningssättet är att en ägare av mark inte ska ta sitt ansvar och att det skulle gå stick i stäv med allemansrätten.
Jag tror snarare att det om någon är ägaren som har anledning att värna denna natur och miljö. Det är ofta känslig miljö som ligger i anslutning till vattenområden. Man menar att en ägare skulle vara mindre angelägen att värna detta. Jag tror tvärtom. Om det är någonting som verkligen engagerar är det just ägande. Ägande förpliktigar.
Det har vi diskuterat här inte minst när vi tidigare talat om statens ägande. Allt ägande förpliktigar. Därmed följer ett ansvar. Jag tror att allemansrätten i kombination med markägarens ansvar är en väldigt god fördel och en viktig ingrediens för att kunna ge upphov till en utökad marknad för svensk naturturism.
Låt oss se ägandet och allemansrätten hand i hand. Det kan vara en styrka. Allemansrätten ensam kan också emellanåt vara anledning till att vi tittar över och förbättrar.