Sven Otto Littorin (M):
Låt mig travestera ett uttryck: Det där med att kasta gurka i eget växthus kanske inte är så bra. Mitt i konjunkturuppgången 2006 lämnade ni efter er 100 000 ungdomar i utanförskap. Vi hade den tredje värsta ungdomsarbetslösheten i hela Europa. Ni hade tolv år på er att försöka hantera det, men ni misslyckades alldeles fruktansvärt.
Det är viktigt att komma ihåg att den uppgång som vi har sett mellan 2005 och 2007 innebar 77 000 fler i sysselsättning bland de unga. Jämför man det med den tidigare högkonjunkturen - då var siffran 46 000 - kan man se att den senaste högkonjunkturen har varit betydligt bättre för ungdomar. Det är naturligtvis glädjande att det är så.
Då kan man naturligtvis, ungefär som det finanspolitiska rådet gör, sluta sig till att det har gått bättre för ungdomar under den här konjunkturuppgången än under den förra. Det tycker jag är glädjande, och det visar att politik faktiskt gör skillnad. Man kan naturligtvis diskutera olika typer av nedsättningar av sociala avgifter och annat.
Men låt oss komma ihåg en sak: När man diskuterar insider- och outsiderproblematik på arbetsmarknaden, till exempel när det gäller flexicurity , är min uppfattning att det finns en rätt bra omsättningsförmåga när man väl är inne på arbetsmarknaden i Sverige jämfört med många andra länder. Förra året var det 820 000 förmedlade jobb på Arbetsförmedlingen, och det brukar vara ungefär hälften av de jobb som byter innehavare under ett högkonjunkturår.
Det skulle alltså antyda att ungefär en och en halv miljon jobb bytte händer, och det är mycket för en ekonomi av Sveriges storlek. Flexibiliteten på arbetsmarknaden fungerar alltså bra när man är inne på arbetsmarknaden, men den fungerar betydligt sämre när man står utanför, om man har invandrarbakgrund, är ungdom eller har varit borta länge i sjukdom eller av annat skäl. Då har man svårt att ta sig in eller komma tillbaka. Det vet jag att Luciano Astudillo också känner till. Då är frågan: Hur kan man komma till rätta med detta?
Hur kan man göra det lite enklare för ungdomar att ta sig in? Vi vet att en av orsakerna till att ungdomar har svårare att ta sig in på arbetsmarknaden är att vi har ett ganska sammanpressat löneläge i Sverige. En del personer - kanske inte härinne, men på andra håll - skulle säga att arbetsrätten är ett problem. Att den är för stelbent har vi ju hört sägas i debatten. Mitt svar på frågan är att vi inte ska ändra i arbetsrätten.
Däremot ska vi sänka de totala lönekostnaderna för att anställa dem som än så länge inte har någon arbetslivserfarenhet. Ungdomar är ett typexempel. Man kan vända på frågan och ställa en retorisk motfråga: Om man gör det 20 miljarder dyrare att anställa ungdomar i det här konjunkturläget, som ju Socialdemokraterna vill, blir det då fler eller färre ungdomar anställda? Man behöver inte vara hjärnkirurg för att inse svaret.
Låt oss ha lite funderingar på vilka alternativ som finns. Interpellationen handlar om jobbgarantin för unga. När vi införde den var det faktiskt högkonjunktur, och vi vet att det viktigaste man kan göra för ungdomar är att hjälpa dem att söka och hitta jobb, alltså att förbättra matchningsfunktionen i ett tidigt skede. Det har varit en av de viktigaste åtgärderna.
Därför har det första steget i jobbgarantin för unga handlat mycket om detta: att validera utbildning och se till att man hittar ett jobb så snabbt som möjligt. Samtidigt kräver andra tider lite annan beredskap. Jag är helt överens med Luciano Astudillo om att när vi nu kommer in i ett läge där det blir tuffare på arbetsmarknaden är det förmodligen mer av den typen av åtgärder som behövs, alltså sådant som syftar till att komplettera utbildning och annat. Därför finns också den typen av resurser och beredskap för de år som kommer.