KBLab/rixvox huggingface dataset:
Nyamko Sabuni (L):
Det är glädjande att Eva Olofsson delar uppfattningen att det är bra med handlingsplanen och att den kommer att göra nytta för de personer och de fenomen som vi talar om, det vill säga köp av sex eller människohandel för sexuella ändamål. Jag kan hålla med om att vi har väldigt lite kunskap om HBT-personers situation när det gäller köp av sexuella tjänster. Det är därför vi aviserar att vi genom forskning ska ta reda på det.
Det aktualiserar också frågan om maktordning, som vi talar om. Det existerar absolut - det håller jag med om - kanske framför allt mellan män och kvinnor. Jag menar att den också kan existera mellan två män eller mellan två kvinnor. Det får vi inte glömma.
FN arbetar också från utgångspunkten att maktordningen finns i samhället och att den kan ha varierande ansikten. Vi lanserar självklart sexköpslagen. Framför allt när vi får besök av kolleger här i Sverige berättar vi gärna om den. Vi måste också vara öppna med att vi inte har utvärderat den.
I de försök till utvärdering som har gjorts av polisen eller Socialstyrelsen säger man att man ska använda informationen med försiktighet. Jag tror att det är viktigt att säga det till de intresserade länderna. När de tar debatten i sina länder måste de veta att de argument och fakta som de använder sig av är sanna.
Därför tror jag att min aktivitet att marknadsföra sexköpslagen antagligen kommer att öka i och med att vi får en utvärdering, där vi också konkret får veta vad lagen har lett fram till. Men vi kommer också att marknadsföra lagen med hjälp av Svenska institutet som har fått ett uppdrag att i sina kontakter med omvärlden när man ska sälja Sverigebilden ha med dessa frågor.
Det gäller väldigt mycket köp av sex och människohandel för sexuella ändamål. Men en viktig bit i det arbete som de ska göra är just att tala om hur vi i Sverige med hjälp av en lag ändå sänder en tydlig signal om att det är oacceptabelt att köpa en annan människa. I övrigt välkomnar jag alla idéer. Jag försöker vara tydlig med att säga att denna handlingsplan är bra och att det är en bra början.
Jag samarbetar väldigt nära med organisationer, och jag lyssnar gärna på partiföreträdare från alliansen eller oppositionen därför att detta är något som vi har gemensamt - vi tycker att det är oacceptabelt, och vi försöker att hitta alla sätt för att komma till rätta med det. Jag lyssnar gärna på ytterligare idéer för att återkomma med ytterligare förslag på detta område. Men vi är just nu i full färd med att genomföra de förslag som står i den första handlingsplanen som riksdagen har fattat beslut om.
Nyamko Sabuni (L):
Jag ska gärna titta på möjligheterna till en sådan lista. Det är trevligt att det kommer konkreta förslag på åtgärder som inte handlar om lagstiftning. Det är helt absurt att jämföra förändringar i socialförsäkringssystemet med näringslivet. Det är den skillnaden jag försöker beskriva. Vi förändrar det vi har ansvar för och det vi äger. Vi äger inte näringslivet. Det är skillnaden.
Socialförsäkringssystemet är vi av medborgarna satta att hantera. Näringslivet är det andra som äger. Det är andra som har satsat sina pengar och sin tid på att utveckla företag som skapar välfärd och välstånd i vårt land. Vi har spelregler och de bör följas. Det är klart att de kan förändras, men det är viktigt att värna äganderätten i det här fallet.
Det blir helt absurt att jämföra verksamheter som vi ansvarar för och äger med verksamheter som andra ansvarar för. Sedan kan alla som deltar i denna debatt vilja uppnå jämställdhet också i näringslivet, men någonstans måste man dra en gräns för hur mycket man kan gå in och inskränka äganderätten i näringslivet. Jag är i dag inte redo att inskränka denna äganderätt.
Självklart har vi ansvar för de verksamheter som vi är valda att hantera - i det här fallet socialförsäkringssystemet.
Nyamko Sabuni (L):
Luciano Astudillo hänvisar till Konjunkturinstitutet som i sina beräkningar säger att 100 000 jobb riskerar att försvinna. Ja, det är säkert Konjunkturinstitutets beräkningar.
Om vi använder oss av deras beräkningar till exempel när det gäller Socialdemokraternas skattepolitik och bidragspolitik skulle vi bli av med 50 000 jobb - då jämfört med den politik som nu ligger till grund för den budgetproposition som vi precis har lagt fram. Jag kan säga, Luciano Astudillo, att de nya arbetsmarknadsåtgärder, arbetsmarknadsreformer, som finns i denna budgetproposition kostar 38 miljarder kronor.
Det handlar om forskning, och det handlar om att satsa på utbildning, inte minst yrkesutbildningar som det har varit brist på. Det handlar om att satsa på infrastruktur. Det handlar om att sänka skatter för löntagare men också för företagare för att stimulera att fler jobb kommer till. Det gör också att människor får pengar kvar i plånboken och kan konsumera.
Vi presenterar detta i stället för att chockhöja skatter för företag och löntagare och tro att man ska få i gång konsumtion genom bidrag. Som sagt: Jämfört med den budget som Regeringskansliet har lagt fram kan man beräkna att vi inte skulle få 70 000 jobb på lång sikt med det alternativ som Luciano Astudillo och hans parti står för.
Det finns förslag på hur vi ska rusta människor och möta lågkonjunkturen och också vara beredda när högkonjunkturen kommer. Då ska människor vara klara att träda in på arbetsmarknaden på nytt. Det är den politik som finns. Det bästa sättet att bekämpa diskriminering är att se till att det finns arbetsmöjligheter, men trots det måste vi fortsätta att jobba med en kraftfull diskrimineringslagstiftning.
Jag tror att Luciano Astudillo och jag delar uppfattningen att den lag som föreligger och som riksdagen har fattat beslut om är bra och effektiv. Framför allt kommer diskrimineringsersättningen att fungera avskräckande. Allt sådant som Luciano Astudillo nämnde i sitt anförande är alltså sådant som redan görs, till exempel förbättringar när det gäller sfi och att hjälpa de kommuner som i dag tar ett stort ansvar för nyanlända.
Också det hjälps vi åt med. Jag kunde alltså inte riktigt avläsa några nya idéer. Skattehöjningar och bidragslinje löser inte de problem vi har framför oss.
Nyamko Sabuni (L):
Statskontoret har inkommit med sin utvärdering av avidentifierade jobbansökningar. Jag har ännu inte hunnit läsa igenom den. Det jag har kunnat läsa i medierna handlade om att de här ansökningarna är krävande. Någon skrev också att det inte har lett till att fler har fått jobb. Inget av dessa argument håller för att förkasta avidentifierade jobbansökningar.
Jag tycker också att det är bra. Ställer det till lite extra jobb ska vi ta det, därför att det handlar om alla människors lika rätt. Tanken är inte att det nödvändigtvis måste anställas fler invandrare. Tanken med avidentifierade jobbansökningar är att vi ska behandlas lika. Då behöver det inte landa i att vi anställs utan vi ska behandlas lika. Förhoppningsvis finns det tillräckligt många kompetenta personer som riskerar att bli diskriminerade som då kan få jobb.
Jag förkastar inte idén ännu, men jag ska sätta mig in i utvärderingen mer än jag har gjort nu. Sedan vill jag säga att om Luciano Astudillo kallar jobbskatteavdrag till låg- och medelinkomsttagare, det vill säga sjuksköterskor, lärare, undersköterskor med flera, för orättvis politik är det vad vi ska fortsätta med.
Jag hoppas att Luciano Astudillo och hans partikamrater kan se alla dessa yrkesgrupper i ögonen och säga: Det är orättvis politik. Ni tjänar för mycket, därför drar vi tillbaka jobbskatteavdraget. När det gäller integration skulle jag uppskatta om Luciano Astudillo och hans partikamrater kunde rösta för den integrationsstrategi som vi lämnade in till riksdagen i samband med att budgeten presenterades. Den innehåller många åtgärder som du också efterfrågar. Vi ska bli bättre på kompletterande utbildningar.
Vi har sett till att fördubbla anslaget till det. Vi ska bli bättre på valideringar. Vi ska se till att sfi förbättras. En rad åtgärder finns i den strategin. Det är bara att rösta för den så har vi kommit i gång med ett bra och konkret arbete för att förbättra integrationen för fler människor i Sverige.
Nyamko Sabuni (L):
Monica Green har frågat näringsministern vad statsrådet avser att göra för att påskynda införande av kvinnlig kompetens i bolagsstyrelser samt om statsrådet kan tänka sig lagstiftning för att få in fler kvinnor i bolagsstyrelser. Interpellationen har överlämnats till mig. Regeringen delar åsikten att det är ett stort problem att kvinnors kompetens inte bättre tas till vara inom näringslivets ledningsgrupper och bolagsstyrelser. Kvinnor och män ska ha samma möjligheter till professionell utveckling.
Regeringen anser att det är angeläget att andelen kvinnor på chefspositioner och i styrelser ökas i såväl statligt ägda bolag och myndigheter som privata företag. Förutom att vara ett värde i sig bidrar jämställdhet till ekonomisk tillväxt genom att kvinnors såväl som mäns kompetens och skaparkraft tillvaratas och främjas. Därför har regeringen tagit en rad initiativ på detta område. Sedan 2007 har regeringen satsat 100 miljoner kronor per år för att stärka kvinnors företagande.
Regeringen lanserade 2009 ett nationellt styrelseprogram för kvinnor. Programmet syftar till att synliggöra och uppmärksamma kompetenta kvinnor som kan sitta i bolagsstyrelser. Det ska även sprida goda exempel och skapa en debatt om vikten av att ha fler kvinnor på styrelseposter utifrån ett tillväxtperspektiv. I de statliga bolagen har vi nu nått en jämn könsfördelning i styrelserna, och det är ett målmedvetet arbete som ligger bakom denna utveckling.
I dag är 48 procent av samtliga ledamöter i de helägda bolagen kvinnor och 52 procent män. Under den här mandatperioden har vi ökat andelen kvinnor som styrelseordförande från 23 procent till 35 procent. Motsvarande andel kvinnor i börsbolagen är 19 procent för ledamöter respektive 4 procent för ordförande. Ett annat initiativ är regeringens satsning på kvinnors karriärutveckling i staten. Under det svenska ordförandeskapet i EU lyfte vi särskilt fram frågan om jämställdhet och tillväxt.
Det är regeringens bedömning att ett samlat arbete på många områden bidrar till att skapa långsiktig och hållbar förändring. Det tydliggörs exempelvis i den strategi för jämställdhet på arbetsmarknaden och i näringslivet som regeringen presenterade förra året där drygt 60 olika åtgärder redovisas.
Så länge som kvinnor är mer sjukskrivna än män, tar avsevärt större ansvar för hem och familj och inte får utdelning i lönekuvertet utifrån sin utbildning och ansträngning i samma utsträckning som män kommer det också att påverka andelen kvinnor på högre positioner. Sammantaget pågår för närvarande en mängd samverkande insatser som regeringen anser skapar bättre förutsättningar för att få in fler kvinnor i ledningsgrupper och i bolagsstyrelser.
Regeringen anser inte att en lagstadgad kvotering av kvinnor och män till bolagsstyrelser är en lämplig metod för att förbättra jämställdheten i näringslivet. Bolagsstyrelsens sammansättning är en fråga för valberedning och ägare. De bör ta sitt ansvar i att beakta såväl kvinnors som mäns kompetens.
Nyamko Sabuni (L):
Det är bra att veta att Socialdemokraterna kanske för en gångs skull kommer att göra det som de pratar om. Socialdemokraterna satt i tolv år innan vi tog över makten. På tolv år hinner man både utreda, skriva förslag i en proposition, lämna den till riksdagen, fatta beslut om den och genomföra det. Varför blev det ingen kvotering på tolv år, Monica Green? Det är en fråga jag skulle vilja ha svar på. Det går så bra att prata, men ibland måste man också handla.
Jag tror inte att Monica Green är seriös när hon framställer det som att jag är nöjd med det vi har gjort och därför inte vill göra mer. Det finns väl ingen politiker som är aktiv politiskt utan att varje dag vilja göra mer. Det är klart att vi måste göra mer också på detta område, som på många andra områden. Men vi måste också göra rätt saker. Jag förstår att det här inte är det enda för Monica Green.
Men tydligen är detta det viktigaste, eftersom det är det vi debatterar i dag, eftersom det är det vi debatterar väldigt ofta, både i denna kammare och i medierna. Jag måste säga att jag blir väldigt besviken över att all uppmärksamhet ägnas åt bolagsstyrelser när vi har så stora problem med det ojämställda näringslivet, när vi vet att det bara är en bild av hur det ser ut längre ned i kedjan. Vi tar vårt ansvar.
Vi har presenterat en strategi med över 60 åtgärder för hur vi vill se att familjepolitiken utformas, hur vi kan uppmuntra kvinnor och deras företagande och hur vi kan se till att avlasta hushållen med hushållstjänster - någonting som Monica Green inte heller håller med om är bra att göra.
Allt detta finns presenterat i strategin, och allt detta behövs för att skapa lika möjligheter för män och kvinnor att utvecklas på sina arbetsplatser och att göra karriär om de vill. Det ansvaret har vi som politiker. Men sedan måste andra ta ansvar. Näringslivet måste ta ansvar för anställningar, se till att de går till på rätt sätt och att de är rättvisa.
På precis samma sätt måste familjerna ta ansvar för sina familjer och se till att man delar lika på föräldraledigheten, se till att barn får tillgång till både sin mamma och sin pappa. Det måste familjerna ta ansvar för. Det är inte tänkt att vi politiker ska styra och ställa i alla led och i alla sammanhang i samhället. Vi ska skapa förutsättningar för att människor gör de egna valen. Det är det vi är tillsatta för att göra, Monica Green, inte för att gå in och peta i äganderätten.
Jag har fortfarande inte fått svar på frågan: Är Monica Green beredd att frångå självbestämmanderätten för kommunerna och lagstifta om att vi ska uppnå jämställda styrelser på kommunal nivå? Det är väl ändå någonting som vi som politiker äger, som vi som medborgare i landet äger? Är Monica Green beredd att lagstifta där? Jag vill ha svar på den frågan.
Nyamko Sabuni (L):
Nej, jag betackar mig för Monica Greens sätt att se på de människor som tar ett ansvar för att arbeta och försörja sig själva, hennes attityd gentemot vissa typer av arbeten. Dessa kvinnor arbetar och försörjer sig själva. Det enda de begär och kräver är att vi politiker ska skapa förutsättningar för att arbetet ska vara vitt, för att de ska kunna få a-kassa när de blir arbetslösa, för att de ska kunna få dräglig pension när de blir gamla.
Det är det hushållstjänsten har åstadkommit, Monica Green. Monica Greens sätt att se ned på dessa jobb betackar jag mig för.
Nyamko Sabuni (L):
Jag tycker att utgångspunkten för denna diskussion kan vara att man inte tycker att vårdnadsbidraget är bra men att man samtidigt faktiskt kan tillerkänna den invandrade kvinnans rätt att göra de egna valen. Det är inte så att vårdnadsbidraget kan kopplas till nyanlända kvinnor, att det är de som har valt vårdnadsbidraget, utan det är alla möjliga typer av familjer i vårt samhälle som i dag har vårdnadsbidrag.
Dessa hushåll är inte många, men det är i alla fall en variation när det gäller vilka som har det. Jag menar att också den invandrade kvinnan är kompetent nog att kunna göra de här valen. Det stämmer inte att det här är enda valet som man har att ty sig till. Så är det inte. Det finns absolut andra möjligheter och andra alternativ.
Men här är det föräldrar som har valt att vara hemma med sina barn ytterligare lite tid efter det att föräldraförsäkringen har gått ut. Vi måste diskutera med försiktighet vad det är vi vill registrera för att få information om människor och människors förutsättningar och möjligheter och om tillståndet i landet. Jag tror inte alls att vi ska registrera efter etnicitet.
Det är en livsfarlig idé att hålla på att registrera människor efter etnicitet och klass. Vem är det som bestämmer vilken klass människor tillhör? Ska man fråga alla, och så ska de säga vilken klass de tillhör? Det är klart att det är viktigt att veta könet. Det är kanske viktigt att veta vilket land någon person är född i, men det finns absolut ingen anledning att veta vilken etnicitet en person har. Det kan också vara viktigt att veta om en person är svensk medborgare eller inte. Men där stannar det.
Jag tror att det är tillräckligt bra grundinformation för att man ska kunna vidta specifika åtgärder riktade mot de grupper i samhället som behöver det allra mest. Vårdnadsbidraget har inte utvärderats. Vårdnadsbidraget kommer antagligen att ha nackdelar, precis som många andra typer av ersättningar. Föräldraförsäkringen är inte heller perfekt. Både Amineh Kakabaveh och jag skulle vilja se den delad mer jämt. Amineh Kakabaveh vill lagstifta om delad föräldraförsäkring.
Det kan man vilja, men det går inte att stå här och tro att inte en delad föräldraförsäkring också har sina nackdelar och kommer att leda till nackdelar. Alla familjer ser inte lika ut. Behoven ser väldigt olika ut. Den dag vi som politiker tar oss rätten att bestämma hur familjerna ska fördela föräldraförsäkringen kommer vi också att ställas inför det faktum att många familjer inte faller inom ramen för den mall som vi anser oss ha framför oss för att lösa jämställdhetsproblem.
Visst, det finns många sätt att försöka lösa problem på. Men det finns inget felfritt sätt. Det gäller också vårdnadsbidraget. Men jag säger återigen: Invandrade kvinnor ska på precis samma sätt som alla andra kunna välja, och de har kompetens på precis samma sätt som alla andra när det gäller att veta vad som är bäst för deras barn. De valen ska de göra.
Vi ska också arbeta för att det ska finnas möjligheter att komma ut på arbetsmarknaden, för jag tror inte att någon kvinna eller man väljer vårdnadsbidrag framför eget arbete och egen inkomst. Och det är en helt annan fråga.
Nyamko Sabuni (L):
Det finns många hinder i vårt samhälle. Diskriminering förekommer i samhället och på arbetsmarknaden. Vi ska med alla medel som vi har att tillgå bekämpa diskriminering. Vi ska försöka riva hindren. Vi ska också göra allt vi kan för att se till att skapa flera arbetsmöjligheter och arbetstillfällen för människor. Nu vänder snart ekonomin. Högkonjunkturen är på väg.
Då måste vi se till att människor är redo och förbereda med utbildning och annan hjälp som de kan behöva för att ta sig tillbaka in på arbetsmarknaden. Allt detta ska göras men att påstå att de problem som finns i samhället och som eventuellt invandrade kvinnor möter skulle ha något med vårdnadsbidraget att göra är att göra den reformen mycket större än den är. Det är väldigt få familjer som har valt vårdnadsbidraget.
Vårdnadsbidraget är inget alternativ till arbete. Ingen väljer vårdnadsbidrag framför ett arbete. Att det finns arbete och möjligheter att få ett arbete ska vi arbeta för, Amineh Kakabaveh. Men den invandrade kvinnan måste få möjlighet att fatta ett beslut om hur hon vill ta hand om sitt barn. Jag tycker inte att det är för mycket begärt att få rätten att göra det.
Nyamko Sabuni (L):
Luciano Astudillo har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att inte arbetet med antidiskriminering och mot intolerans prioriteras ned. Jag kan försäkra Astudillo om att arbetet mot diskriminering och alla former av intolerans inte bara är en prioriterad fråga för mig och regeringen; det är en självklarhet.
Under hela mandatperioden har regeringens arbete mot alla former av intolerans såsom rasism och diskriminering bedrivits högintensivt, vilket exempelvis har resulterat i den nya diskrimineringslag som trädde i kraft den 1 januari 2009. Samtidigt inrättades en ny myndighet, Diskrimineringsombudsmannen, vilket är positivt för tillsynsarbetet när det gäller antidiskrimineringsarbetet.
I tider av finanskris har regeringen gjort sitt yttersta för att reformen på diskrimineringsområdet inte ska tappa fart. Under 2009 tillfördes anslaget Åtgärder mot diskriminering och rasism m.m. engångsvis 8 miljoner kronor för ett antal nya insatser på området, till exempel informations- och utbildningsinsatser om den nya lagen. Finansieringen av antidiskrimineringsbyråernas försöksverksamhet skulle ha upphört 2010.
Regeringen har avsatt nya medel med 10 miljoner kronor per år 2010-2012 för denna värdefulla verksamhet. Under försöksverksamhetens sista år låg stödet på 14 miljoner kronor. Verksamhetsstödet till projekt mot rasism och liknande former av intolerans har minskat från 10,7 miljoner kronor till 8,6 miljoner kronor. Men anslaget avseende åtgärder mot diskriminering och rasism utgör en del av regeringens samlade insatser för att motverka diskriminering och liknande former av intolerans.
Andra områden där sådana insatser sker är rättsväsen, kultur, utbildning och demokratipolitiken. Inom ramen för demokratipolitiken avsätts exempelvis medel för insatser mot intolerans. Rasistiska och andra uppfattningar och värderingar som står i strid med principen om alla människors lika värde utgör ytterst en utmaning mot hela den värdegrund som bär upp demokratin. Under 2008 har regeringen inlett en satsning på en dialog om en förstärkt värdegrund.
Dialogen sker genom samverkan med ett brett spektrum av aktörer i samhället. Syftet med dialogen är att stärka respekten för demokratin och de mänskliga rättigheterna, det vill säga att skapa en förstärkt gemensam värdegrund i Sverige och motverka intolerans. Listan på de satsningar som regeringen gör mot alla former av intolerans och då särskilt rasism och diskriminering kan göras lång.
Den visar att utvecklingen av anslaget avseende åtgärder mot diskriminering och rasism också måste ses i ljuset av andra anslag för att få en korrekt bild av de satsningar som regeringen gör. Regeringens arbete mot diskriminering och intolerans är prioriterat.