Mats Gerdau (M):
Jag tycker att det är ett bra svar som vi har fått från utbildningsministern. I synnerhet den sista meningen tilltalar mig. Att staten inte ska detaljstyra hur kommunerna ska fullgöra sina uppgifter är, tror jag, en väldigt viktig princip. Jag välkomnar också det som står om hur regeringen resonerar kring friskolor.
När friskolereformen i början av 1990-talet infördes av den förra borgerliga regeringen var det väl ganska få som trodde att den skulle få en sådan omfattning som den i dag har och så positiva effekter. I vissa delar av vårt land finns det numera i praktiken en möjlighet för alla att välja skola oavsett var man bor - oavsett vilket bostadsområde man bor i - och oavsett vilken bakgrund och vilket namn man har liksom hur mycket man tjänar. Så var det inte på 1980-talet och dessförinnan.
Under de tolv år som Socialdemokraterna styrde här i Sverige genomfördes inte en enda reform för att underlätta eller förstärka valfriheten. Hela tiden var de ute efter att inskränka rätten att välja och att göra det svårare att starta en friskola. Även fortsättningsvis försöker Socialdemokraterna i de kommuner där de styr svälta ut friskolorna och sänka ersättningen. Tidigare i dag pratade jag med en rektor i Bjuv i Skåne.
Han vittnade om hur utlämnad man kan vara. Den 29 december fick han besked om att ersättningen skulle sänkas med över 10 procent, vilket skulle gälla redan från den 1 januari - två dagar senare och helt utan förvarning. Detta är bara ett exempel. Han hade många fler. Nu finns det ett uppdämt behov av att öka valfriheten i skolan. Många som under tolv röda år känt sig motarbetade vill nu förverkliga sina idéer.
Det tycker i alla fall vi moderater är väldigt bra. Det finns dessutom en ofta stark men outnyttjad kvinnokraft som vi bättre måste ta till vara. Jag tror inte att det är någon slump att antalet ansökningar om att få starta friskolor ganska markant ökade förra året efter den borgerliga regeringens tillträde. Signalerna om att valfrihet återigen ska välkomnas gick uppenbarligen hem.
Några - 20, 25 eller 30 - lärare och rektorer, på kommunala skolor ville pröva sina vingar och pröva att driva sin skola helt själva. De känner sig flygfärdiga. Några ansökningar har bifallits av Skolverket. Andra ansökningar har avslagits. Socialdemokraterna gick dock emot varje ansökan när kommunerna yttrade sig. Inte heller det är en slump, tror jag. Detta speglar ganska väl stämningen inom socialdemokratin när det gäller friskolor.
Man är emot. En ansökan som Socialdemokraterna säger nej till gäller Vendelsö skola i Haninge. Där vill personalen knoppa av och driva skolan i egen regi. 550 enkäter har skickats ut till föräldrarna. Endast elva föräldrar var emot. Ändå säger Socialdemokraterna nej. Hur går detta ihop med den påstådda positiva inställningen till friskolor?
Nej, jag tror faktiskt inte att det är tydligare riktlinjer som Socialdemokraterna efterfrågar, utan det handlar helt enkelt om bättre möjligheter att säga nej. Friskolereformen har tagits emot olika i olika kommuner. Därför ser vi i dag ett ganska kluvet Sverige. I över hundra kommuner går mindre än 1 procent av eleverna i friskola. Där har en anordnare, den kommunala, nästan monopol på att driva skolverksamhet.
Utifrån meningen i slutet av interpellationen om att det måste finnas en balans mellan offentliga och fristående skolor i en kommun vore det väldigt intressant att höra Marie Granlunds inställning när det gäller vad vi nu ska göra åt alla dessa kommuner. Hur ska vi främja valfrihet så att man kommer fram även där? Hur ska vi skapa den balans som ni säger er eftersträva?
Om du, Marie Granlund, menar allvar borde ni i stället för att kräva hårdare regler om att få starta friskolor kräva regler för att fler friskolor ska få starta, för att valfriheten ska omfattas av fler, inte färre, i Sverige.