Finn Bengtsson (M):
Jag tackar Tomas Eneroth för en viktig interpellation och statsrådet för ett uttömmande svar. Den bakgrundsgenomgång och den djupa analys som statsrådet har presenterat är verkligen viktiga. Betydelsen av att människor har ett arbete eller annan meningsfull sysselsättning kan knappast överskattas. Det är inte minst viktigt för att överbrygga klyftor i levnadsvillkor och bidra till en ökad delaktighet för personer med funktionsnedsättning.
Det är därför glädjande att sedan lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, infördes 1993 och trädde i kraft 1994 har den dagliga verksamheten blivit den enskilt största insatsen. Den utnyttjas i dag av drygt 30 000 personer, och det har varit en successiv ökning över åren. Det är helt korrekt som Tomas Eneroth säger.
Tittar man på utvecklingen från sekelskiftet och framåt ser man att den habiliteringsersättning som utgår minskat med ungefär 10 procent jämfört med vad utgångsläget var när Landstingsförbundet en gång i tiden gav vissa riktlinjer för vad som skulle vara en optimal ingång för denna ersättning. Det kan dock vara viktigt att poängtera att ersättningen är skattefri. Frågan om den skulle beskattas togs upp och analyserades så sent som 2005 av Skatteverket.
Då drog man slutsatsen att så som den är utformad, att det tydligt inte rör sig om ett arbete utan en möjlighet att komma in i samhällsgemenskapen utan att ha ett löneersatt uppdrag, ska den vara skattebefriad. Det är också viktigt att den förblir skattebefriad. Statsrådet anger i svaret att det primärt är en kommunal angelägenhet.
Socialstyrelsen skriver om en vägledning i sin rapport och poängterar vitsen av att detta instrument utvecklas inom kommunal regi och att det är viktigt att kommunerna behåller en verksamhet som är fortsatt skattefri. Jag vill poängtera att det finns ett problem här. Den sista delen i statsrådets svar är viktigt.
Hon säger att syftet med vägledningen är att genom olika exempel stimulera till lokala diskussioner och aktiviteter för att den dagliga verksamheten ska fortsätta utvecklas. Det övergripande syftet med den dagliga verksamheten har varit att få fler människor som har rätt att utnyttja denna verksamhet att komma in i löneanställning. Från Socialstyrelsen konstaterar man dock att detta mål inte har uppfyllts.
Låt mig fästa er uppmärksamhet på Försäkringskassans rapport Tio år med aktivitetsersättning . Det handlar om de unga under 30 år som har förtidspension. Här har man sedan tio år haft en verksamhet som heter aktivitetsersättning.
Analysen visar att det var 13 000 personer i åldrarna 20-30 år som kunde lämna aktivitetsersättningen och gå över i lönebidragsanställning, trygghetsanställning eller annat offentligt skyddat arbete med flera insatser.
Av dessa var det - hör och häpna - endast 155 personer som hade en sådan anställning i statliga myndigheter eller landsting. Det är en förfärande låg siffra. De flesta som hade denna typ av anställning var alltså anställda i privat sektor, till exempel i mindre, enskilda företag.
Jag föreslår statsrådet att man vid en eventuell översyn också tittar på hur det är med utformningen av daglig verksamhet inom stat och landsting. Här borde man föregå med gott exempel.