KBLab/rixvox huggingface dataset:
Gunnar Andrén (L):
Det var hugnesamt att höra att finansministern också hade denna fråga på sitt bord. Jag befarar i och för sig att det ligger många frågor på det bordet.
När man tittar på den skogspolitiska utredningen är nyckelfrågan, vilket är det som Bengt-Anders Johansson tar upp och som tydligen finns med ordentligt i hela virkesproduktionen, den nya konkurrenssituationen till det som Bengt-Anders Johansson och vi andra eftersträvar, nämligen ett ökat virkesuttag ur den svenska skogen med bevarandet av alla miljömål.
På den punkten kan vi vara överens om att vi ska ha dessa högt ställda krav på förnyelse och så vidare. Den långsiktiga utveckling vi har sett under de senaste 15-20 åren, kanske ännu längre, är att vi har fått konkurrens från det som kan kallas lågprisländer när det gäller importen.
Jag förstår alla svenska virkesföretag - skogsindustrin - som köper billigt när de kan. Det är därför jag med emfas vill aktualisera att om vi inte tittar på skatteförhållandena är risken att det kommer att gå ännu sämre framöver och att ännu mer skog inte avverkas som borde avverkas - inte minst av miljöskäl.
Gunnar Andrén (L):
Jag vill börja med att tacka Allan Widman för att han har ställt denna interpellation, som jag uppfattar som den kanske viktigaste under hela denna mandatperiod. Det rör grunderna för hur riket styrs.
Jag får naturligtvis också tacka vice statsministern för hans svar. Herr talman! Häromdagen hade vi en annan debatt som också handlade om demokrati.
Jag tillät mig då att erinra om att just från denna talarstol har demokratin brutits i många olika sammanhang för länge sedan. Jag nämnde namn som Karl Staaf, Hjalmar Branting och Nils Edén.
Herr talmannen hade vänligheten att komplettera efter debatten med att jag också borde ha nämnt Alfred Petersson i Påboda, vilket jag gärna gör just nu. I regeringsformen 1 kap. 6 § står: "Regeringen styr riket. Den är ansvarig inför riksdagen." Det är hela paragrafen.
Den säger väldigt mycket i den här frågan om vem som ska svara på vad. Jag har inga frågor till Bosse Ringholm i den här frågan. Jag anser att det är absolut fel person som har svarat på frågan. Det har ingenting med Bosse Ringholm att göra. Den fråga som Allan Widman har ställt är nämligen en som bara statsministern kan svara på.
Det är frågan: Vilken bedömning gör statsministern utifrån de informationer som han fick från Lars Danielsson den här dagen? Denna fråga - vilken bedömning det är frågan om - kan inte vice statsministern svara på. Den kan ingen annan, herr talman, svara på än statsministern. Jag anser att det i formellt avseende helt enkelt är så att denna fråga kvarstår. Jag ska inte gå in på själva sakfrågan, utan jag håller mig till det formella här. Herr talman, som har arbetat länge med konstitutionella frågor, vet att vi har haft en liknande episod där man måste se till att man avslutar någonstans. Det finns väldiga likheter mellan den här oavslutade frågan - vilken information statsministern hade och vilka bedömningar han gjorde - och Wennerströmaffären 1963.
Där var det också så att Tage Erlander, som man också kunde ha nämnt ifrån denna talarstol, medgav att han icke hade blivit underrättad. Han kände inte till sakförhållandet; så var det. Detta framgick av Wennerströmkommissionen. Detta spelade en oändlig roll för bilden av hur landet styrdes. Här har vi nu en oavslutad fråga om hur landet styrs, nämligen den om vilken bedömning statsministern har gjort.
Den kan, som jag tidigare har sagt, ingen annan än statsministern själv svara på. Regeringen styr riket. Det är många saker som ingår i att styra. Enligt den här paragrafen ingår det också att inför riksdagen redogöra korrekt för hur man har gjort. Göran Lennmarker har varit inne på en annan fråga - den om sanningsenligheten och så vidare. Jag menar, herr talman, att den här frågan kommer att förfölja denna regering.
Den kommer att ha betydelse för Göran Perssons eftermäle om han inte klargör det svar som Allan Widman efterlyser - vilken bedömning han gjorde och vilken information han fick av Lars Danielsson. Blev han rätt informerad, icke informerad eller felaktigt informerad?
Gunnar Andrén (L):
Jag tyckte att det var väldigt klokt av vice statsministern att inte kommentera den konstitutionella frågan eftersom den är av en annan dignitet än den rent partipolitiska, som den här tenderar att bli med vice statsministerns svar. Jag tycker också att det som Stefan Attefall sade om sättet att bara överlämna interpellationen är väldigt intressant. Det är så som Stefan Attefall säger att i alla andra sammanhang hänvisar man till att arbetsfördelningen är sådan i regeringen att man överlämnar ett ärende för besvarande i riksdagen.
Så är det inte i det här fallet. Här står det väldigt klart: Interpellationerna har överlämnats till mig. Det står ingen som helst motivering. Herr talman! Det viktigaste i den här frågan kvarstår. Man kan inte överlämna Allan Widmans fråga till någon annan person att besvara.
Den är väldigt precist formulerad när det gäller vilken bedömning som statsministern gjorde utifrån de informationer, korrekta eller felaktiga, som han fick på morgonen av Lars Danielsson. Herr talman! Detta är exakt det som hela Wennerströmaffären handlade om.
Vilka bedömningar gjorde den statsministern, Tage Erlander, inte beroende på att han inte hade fått korrekt information, nämligen ingen alls, om Wennerström? Det är exakt den frågan som Allan Widman ställer här nu. Därför, herr talman, kan inte denna fråga överlämnas till någon annan, inte ens till vice statsministern.
Gunnar Andrén (L):
Jag tycker att det är en utomordentlig interpellation som Torsten Lindström har ställt. Jag tillhör dem som, liksom statsrådet, har tillbringat åtskilliga timmar på tåg. Dessvärre har en del tåg stått stilla under den tid man har tillbringat på dem. Det är ett problem. När jag började åka mellan Lund och Stockholm - sedan har jag åkt mycket till Sundsvall - var järnvägen inte ens 100 år gammal.
Den byggdes 1871. Jag tycker att det som sker i Stockholm nu är bra. Problemet är att det inte har påbörjats långt tidigare. Jag har en annan fråga som jag vill diskutera med statsrådet i det här sammanhanget. Vi är eniga om att det är brist på spår. Frågan är hur man ska finansiera det så att man snabbare får nya spår.
Om man går tillbaka till 1851-1852 års riksdag ser vi att finansminister Johan August Gripenstedt hade perspektivet att vi måste låna en del pengar för att kunna göra stora investeringar. Nu har det gått 150 år. Vi är fast beslutna att investera enbart med statliga pengar.
I det största projekt vi har haft under senare år när det gäller utbyggnad, Arlandabanan, använde man ett konsortialavtal så att man fick in privata pengar. Om man ska lösa det som Torsten Lindström är ute efter, nämligen bättre och snabbare spår, är det angeläget att vi får påbörja många projekt, inte bara i Norrland. Jag tror att tiden är en viktig faktor om Sverige ska klara sig i konkurrensen framöver.
Om allt ska gå över statsbudgeten är risken väldigt stor att vi får ständiga köer när det gäller investeringar. Behöver man inte lite nytänkande i linje med Arlandabanan också på andra delar av spårnätet i Sverige?
Gunnar Andrén (L):
Ibland förundras man över argumentationen, och jag blev väldigt förundrad över statsrådets argumentation. Han argumenterade ju väldigt väl när det gällde hur man bör ta ut en skatt, nämligen på drivmedel, som vi gör på bilar. Det är precis det som vi vill ha.
Om man omsätter systemet som vi nu har infört på flyget till bilar, skulle man ta ut skatt per plats i bilen på grund av hur många gånger den startade. Om en fyrsitsig bil startar 35 gånger om dagen blir det en väldig summa, men inte beroende på hur långt den kör eller hur mycket bensin den förbrukar. Det blir helt tokigt om man gör på detta sätt.
Tänk om SJ - de kör ju mestadels på elektricitet - skulle betala på samma sätt för alla sina biljetter! Regeringen har i grund och botten en annan åsikt än de företräder. Därför blir det här så konstigt. Det är precis som Lars Lindblad säger, att vi flyttar egentligen jobben någon annanstans. Jag tyckte att det var klokt av statsrådet att undvika två punkter.
Han undvek att kommentera valpskatten, när vi flyttade tillbaka den så småningom, när vi flyttade ut jobben och omsättningen där. Det var det ena han undvek, mycket systematiskt, och det var klokt. Det andra som var väldigt klokt var att han helt och hållet undvek att kommentera tre olika besked och senare riksdagsbeslut om när den här skatten skulle införas. Det var också väldigt klokt.
Det är väldigt svårt att försvara bristen på information om när en sådan här skatt ska inträffa.
Gunnar Andrén (L):
Jag ber att få tacka statsrådet för svaret på mina frågor och vill fästa kammarens uppmärksamhet på att i korthet är svaret på den första frågan att statsrådet inte är beredd att vidta några åtgärder och på den andra frågan att vi ska vänta och se.
Det har gått sex år sedan regeringen tillsatte Radio- och tv-lagsutredningen. Den kom häromdagen med sitt sista delbetänkande. Det är en mycket lång tid i denna tv-värld.
Stora ekonomiska, tekniska och marknadsekonomiska förutsättningar har ändrats under denna tid. Den fråga som man måste ställa till statsrådet, som förvisso inte är ansvarig för allt inom medieområdet är: Måste alla flytta ut?
Jag förstår att statsrådet ogillar formuleringen "flytta ut". Men likväl är det inte någon naturlag att TV 3 och andra kanaler måste ha sin legala sändningsort i andra länder, till exempel i Storbritannien, eller som nu senare blivit fallet, i Finland. Herr talman!
Det naturliga hade varit att vi hade haft ett sådant system som vi borde ha. Då skulle de kanaler som riktar sig till svenska tv-tittare vara etablerade i vårt land.
Det blir nästan parodiskt - nej, inte nästan, det är parodiskt - att påpeka att Kanal 5 till och med för några år sedan blev utsedd till Sveriges bästa arbetsplats. Den arbetar under andra betingelser, eftersom den har sändningsorten någon annanstans. Det borde ha varit Sveriges Television som hade varit denna kanal, och som arbetar under svenska betingelser. Argumentet är helt befängt.
Det bevisar bara en enda sak, nämligen att det som interpellationen handlar om är det korrekta. Vi måste se till att få en konkurrensneutralitet. Jag tackar statsrådet för detta fantastiska argument för att man borde ändra på reglerna. Dagens exempel på att företag flyttar från landet är Ryanair och flygskatten.
Det är samma sak vi ser. Genom att vi har regler som gör det nästan omöjligt för svenska företag att arbeta i Sverige förlägger de verksamheten någon annanstans. Detta är det centrala.
Under de sex år som har gått sedan regeringen tillsatte utredningen har det bara varit fråga om att flytta verksamheter utomlands därför att man anser det omöjligt med de nuvarande tv-reglerna att förlägga verksamheten till svenska förhållanden. Herr talman! Jag tog upp fem olika mycket konkreta saker. Jag kan förstå att statsrådet inte har gått in på det. Det kan jag begripa.
Men jag vill för den ärade kammarens ledamöter redovisa de saker som jag tog upp. Det var för det första annonsbegreppet, som är en viktig sak, för det andra annonsering genom delad skärm, för det tredje virtuell annonsering, för det fjärde sponsring och produktplacering och för det femte de EU-anpassade reklamreglerna. Jag begriper att han inte kan ha synpunkter på allt. Statsrådet kanske inte ens bör ha synpunkter på alla dessa frågor.
Men det är frågor som tv-företagen arbetar med för att kunna arbeta i vårt land på ett vettigt sätt. Om han är nöjd och stolt över att ingenting har hänt efter sex års utredande är det fel väg.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar statsrådet för de utomordentligt stora klarlägganden han gjorde om den egna regeringens politik. Det var inga alls. Han berörde över huvud taget inte det i det här inlägget. Han gick helt och hållet över till att diskutera Folkpartiets position, eller närmare bestämt Gunnar Andréns positioner, som han säger. Frågan gäller i första hand vad regeringen tycker. Vad tycker regeringen efter sex års utredande?
På den frågan har den ärade kammarens ledamöter inte fått något svar över huvud taget - inte ens en antydan till svar! Men jag förstår att om man inte har något att säga så är det bättre att diskutera något annat partis åsikter. Det är bara nys att mina åsikter inte skulle gå ihop. Statsrådet måste väl ändå lyssna något på vad jag har att säga! Jag citerar ur statsrådets svar.
Det står så här: "Jag tycker inte att vi ska reglera tv-sändningar i onödan." Det är den centrala meningen. Sedan kommer alla restriktionerna. På en av punkterna instämmer jag.
När det gäller reklam till barn kan vi ha sådana regler som vi kanske inte just nu genom tv-direktivet har kunnat genomdriva i Europa, men där ambitionen är gemensam från Socialdemokraterna, Folkpartiet och många andra partier.
Det är inte många sekunder kvar av min talartid, men jag vill ändå ställa frågan en gång till: Vad tycker regeringen i frågan? Nu har statsrådet ägna ungefär sex minuter åt att diskutera Folkpartiet. Jag har ställt två frågor. Vad tycker regeringen efter sex års utredande om tv-reklamreglerna på fem olika punkter? Statsrådet behöver inte svara på alla, men kan man få någon som helst antydan?
Här har jag bara fått svaren: Vi ska vänta och se och vi ska ingenting göra. Vad tycker regeringen? Det tycker jag är en intressant fråga. Välkommen att diskutera Folkpartiets politik igen, då!
Gunnar Andrén (L):
Jag vill bara för protokollets skull korrigera statsrådet på en punkt. Detta är inte Folkpartiets politik. Jag vet inte vilket memorandum som möjligen statsrådet har läst om att Sveriges Television skulle börsnoteras. Det är en felaktig uppgift. Däremot har vi diskuterat att det skulle överföras till olika fonder och få programpengar efter vad man gör. Men det är en helt annan sak, och det programmet är inte alls knutet till Sveriges Television.
Det är, herr talman, alltså en felaktig uppgift att vi skulle vilja börsnotera Sveriges Television.
Gunnar Andrén (L):
Jag blev inspirerad av Nina Lundströms argumentation. Jag vill ta ett litet konkret exempel från den lilla trevliga orten Vaxholm. Staden Vaxholm, som det var på den tiden, sålde vid något tillfälle ganska billigt ett betydande markområde till staten för att man skulle kunna utveckla det dåvarande kustartilleriförbandet som fanns där.
Sedan lades detta ned - säkert av goda skäl - och staden, som nu hade blivit en kommun, ville bygga bostäder på detta område. Då visade det sig att staten var en liten men girig markägare som kraftigt höjde priserna så att det nästan var omöjligt att bygga på detta område.
Detta är samma aspekt som Nina Lundström tar upp, att det statliga intresset genom bolagen ibland kan motverka angelägna kommunala syften.
Gunnar Andrén (L):
Jag tackar Désirée Pethrus Engström för att hon har ställt den här interpellationen. När statsrådet vidgade perspektivet en smula från att bara handla om Kongo-Kinshasa fann jag anledning att också begära ordet.
Jag hade förra året möjlighet att på Backåkra nere i Ystad lyssna till FN:s generalsekreterare Kofi Annans särskilda utredare eller granskare i den här frågan, nämligen Elisabeth Rehn. Tillsammans med en känd kvinnlig politiker från Liberia har hon gjort en stor utredning om just de här frågorna.
Det var en specialgranskning av ett antal konflikter i världen, hur kvinnor har misshandlats och hur detta har skett systematiskt. Det var på ett annat sätt, i förstorad skala, en ännu mer skrämmande upplevelse.
Den fråga som jag tycker reser sig här är att man inte bara kan göra de enskilda soldaterna och människorna ansvariga för de enorma övergrepp som sker systematiskt. Vi har sett det i Rwanda och så vidare.
Vi måste också, som Désirée Pethrus Engström var inne på, lyfta upp ansvaret för att det här förekommer till statsledningarna och till de ansvariga politikerna.
Jag tror att det var Elisabeth Rehns och hennes medarbetares huvudlinje att om inte det internationella samfundet gör frågan om de systematiska våldtäkterna i krig till en fråga också för de ansvariga politikerna - om de stillatigande åser detta - blir det ett vapen i själva krigföringen.
Jag menar, och jag tror att det kan vara oberoende av kön, att det är viktigt att göra de politiker i olika statsledningar som stillatigande åser detta ansvariga för att deras soldater använder våldtäkten som ett inslag i att kuva en annan nation, ett annat folk eller en annan stam som det ibland är fråga om. Detta är inte något nytt i världen.
Vi vet att det förekom inte minst under slutskedet av andra världskriget, och kanske tidigare också. Det har kommit ut en bok som heter Stalins hämnd . Den visar den otroliga brutalitet på det här området som ryska soldater visade i Tyskland gentemot tyska kvinnor i slutet av andra världskriget. Det är en alldeles utmärkt bok.
Jag skulle vilja fråga statsrådet hur Sverige skulle kunna följa upp Elisabeth Rehns och den liberianska kvinnosakskämpens studier på det här området så att det blir en internationell fråga där ansvaret för de systematiska våldtäkterna i krig också läggs på de ansvariga politikerna.
Gunnar Andrén (L):
Jag får också tacka statsrådet för svaret och tacka interpellanten, för detta är en oerhört angelägen interpellation. Det är många interpellationer som är det, måste jag säga. Det handlar ytterst om vem som ska utbilda, om hur många hundar som ska utbildas och om vem som ska ge tillstånd. Jag ser framför mig, efter att ha deltagit i skatteutskottet under någon mandatperiod, behovet av dessa.
Vi har hundar för olika behov: bevakningshundar, både privat och för polis, ledsagarhundar, inte minst stödhundar, och sökhundar som det närmast handlar om i det här fallet. Det gäller narkotika, minor för militära sammanhang, och så vidare. Det behövs mycket utbildning på det här. Det finns också jakthundar.
Vi lämnar dem vid sidan av i just det här sammanhanget. Det behövs många som utbildar kvalificerade hundar. Tidigare hade vi Statens hundskola i Sollefteå - den är numera nedlagd - som sorterade under Försvarsdepartementet.
Jag tror att det är väldigt viktigt att vi har en mångfald på det här området och att man från Läkemedelsverket och inte minst regeringen ser till att vi har möjlighet att få olika specialhundar. Som jag sade tidigare är det många olika specialinriktningar. Under den tid som jag har suttit i riksdagen har vi besökt en lång rad platser. Inte minst Tullverket har ett starkt behov av narkotikahundar.
Vi kan notera att Tullverket av ekonomiska skäl har tvingats dra ned på det antal hundar som man har haft. Jag menar att upptäcktsrisken är en av de stora sakerna för att förhindra narkotikans spridning i det här landet. Det finns ingenting som är så viktigt som risken att bli upptäckt. Därför behövs det bland annat på tullens område många hundar spridda över hela landet.
Jag har haft tillfälle, kan jag berätta för statsrådet, att besöka olika utbildningsanstalter, bland annat senast inom Tullverket där man flyttade sådan här utbildning till Norrtälje. Det är intressant att det ska finnas på många olika håll i landet, dit man kan sprida den här typen av utbildning.
Jag håller med om att Läkemedelsverket måste ha en vidsyn när det gäller att se till vilka man ger möjlighet så att det inte blir en brist på hundar som har just de här speciella uppgifterna.
Jag tycker att detta är en av de många saker som den förra regeringen misskötte - jag förstår att det inte är någon företrädare för den regeringen som deltar i den här debatten. Det är ett område inom vilket den här regeringen kan göra väldigt mycket. Allra sist, herr talman, kommer skatteutskottet även denna mandatperiod att besöka Tullverket. Den 10 april kommer vi att gå igenom Tullverkets anläggningar på Arlanda. Där tar man stora mängder.
Det är klart att upptäcktsrisken skulle vara mycket större om man hade tillgång till många fler narkotikahundar, till exempel vid Öresundsbron och vid hamnar. Ytterst handlar detta om hur många människor som ska behöva drabbas av det gissel som narkotikabruk innebär.
Gunnar Andrén (L):
Nyheter är gratis men god journalistik kostar. Kvalificerad samhällsbevakning kostar mycket pengar. I det här landet har vi vant oss vid att ha en mycket god samhällsbevakning. Likväl är det på det sättet att väldigt många tidningar har avlidit.
Tidningsdöden grasserade häftigt under framför allt 1950- och 1960-talen. Den stoppades upp lite grann så småningom. Jag ser presstödet, särskilt i den form det har nu, som en nödlösning.
Den allra senaste presstödsutredningen ligger ganska långt efter den som är refererad i 1971 års riksdag av Per Ahlmark, Sten Andersson med flera och som hade en annan utgångspunkt, nämligen att pressen var väldigt partipolitiserad. Så är det inte längre. Nu sitter vi med de tidningar vi har.
Och jag har den ibland tveksamma äran att sitta i några av de ägarstiftelser som hanterar socialdemokratiska, centerpartistiska och liberala tidningar i dagens läge, dock icke några moderata för närvarande, sedan Västernorrlands Allehanda i Härnösand blev liberal.
Det är klart att förslaget att hålla inne de ytterligare pengarna är ett bekymmer för de här tidningarna. Det kan man inte säga någonting annat om.
Förfrågan om att EU ska godkänna detta förefaller mig vara en omväg när det gäller att komma vidare från den nödlösning som trots allt hela presstödet är. Men vi behöver en ordning i det här landet som bland annat Lotta Edholm i en tidigare pressutredning var med och beskrev.
Vi behöver just den kvalificerade samhällsbevakning som marknadskrafterna inte alltid i alla delar kan ta upp. Jag vill dock påpeka, herr talman, att det finns positiva saker i det här landet. Bland annat har det kommit en uppgift om att VLT-koncernen på ett ställe i landet prövar att ge ut en prenumererad tidning. Det är mycket bra. Det görs utan presstöd. Vi får se hur det går.
Jag skulle vilja se nya initiativ på området som inte bygger helt och hållet på presstöd. Jag tycker att man måste skilja på olika sorters presstöd. De mindre tidningarna med mycket små upplagor, som därmed också är ganska lokala och ofta annonssvaga, har sammantaget en betydande läsekrets.
Det är viktigt att vi ser till att de också får möjlighet att överleva. Deras läsare sätter stort värde på dessa tidningar. De skulle inte ha tidningarna om de inte satte stort värde på dem. Därför är det viktigt att skilja ut de olika delarna av presstödet, mellan storstadstidningarna som skulle klara sig bättre utan och de mycket små tidningar som dessvärre är beroende av stödet.
Centerpartiet har en lång rad sådana tidningar, och även Folkpartiet och Moderaterna har några sådana tidningar.