Otto von Arnold (KD):
Familjepolitiken är, som flera av talarna påpekat, essentiell i livet. Vi föds av föräldrar, och vi blir kanske föräldrar. Vi kanske ärver eller låter oss ärvas.
Familjepolitik handlar om en avvägning mellan familjen i den vidare bemärkelsen, mor- och farföräldrar, mamma, pappa, barn, syskon och så vidare, samhällets behov att veta vem som är vem i olika relationer och individens behov.
Det här är en balansgång som vi får ta hand om i lagstiftningen. Det är en dynamisk process, om jag får använda ett sådant uttryck, som ändrar sig hela tiden. Familjepolitiken har också till uppgift att skydda den svagare parten och inte diskriminera - barnen ska skyddas - och vara jämlik.
Jag tror att det är viktigt att ha med sig när man tittar på de motioner som finns. Det system som vi har består av äktenskapsbalken, föräldrabalken och ärvdabalken. De hänger logiskt ihop och påverkar varandra på ett intrikat och sinnrikt sätt. Om man rycker i en bit påverkar det andra saker också.
Ibland upptäcker man att det inte är helt uppenbart att motionärerna har insett de här sambanden. Jag vill påstå att det inte heller är helt lätt. Det finns många gamla begrepp. Ibland får vi gå tillbaka till 1000-talet för att hitta ursprunget till de här begreppen. De är givetvis inte statiska, utan de förändrar sig hela tiden.
Vi har också en internationell dimension. Mycket av vår familjelagstiftning har en nordisk harmonisering, och i vissa delar går vi mot en harmonisering inom EU. Herr talman! När detta är sagt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga motioner.
Varje år står vi här och pratar om det här viktiga området. Familjepolitiken är något som påverkar oss allihop dagligdags. Tyvärr har den kanske inte den dignitet i kammaren som den behöver, men vi i civilutskottet gör allt för att lyfta upp den. Jag vill prata om några motioner, bland annat den om faderskapet.
Jag kan hålla med om att det kanske är dags att bli lite modern på det området. Det förfarande som vi har är lite tungrott. Kan vi hitta ett rättstryggt sätt för att fastställa faderskapet på ett modernare sätt tycker jag att det kan vara intressant.
Vi har en annan sak som också är viktig. Ett förordnande som god man är ett viktigt uppdrag. Det kommer lite ny lagstiftning om det där man skärper kraven på de gode männen och tillsynen. Vissa länsstyrelser kommer att få den uppgiften. Detta är mycket viktigt för de allra svagaste i samhället som behöver det stödet.
Även stödet till de gode männen är väl så viktigt. Det är ett väldigt ansvar att ta hand om en annan persons egendom och även vårda och sörja för den personen.
När det gäller särkullbarn och efterlevande makes arvsrätt håller jag fullkomligt med Jan Ertsborn om behovet av en lagändring.
Att låta den eventuella bostaden bli kvar som en del av det oskiftade dödsboet som man gör i Finland är en tilltalande lösning som vi förhoppningsvis kan titta på. Om vi ska tala om någonting mer kontroversiellt har vi det här med flera vårdnadshavare. Det låter sig, som sagt var, i dag inte göras.
Jag kan förstå att det finns emotionella faktorer, och frågan är om man ska behöva lagstifta om det här. Jag är lite tveksam till det, för det kommer att få ganska stora konsekvenser framför allt i ärvdabalken.
Vi har inte fått något förslag från oppositionen om detta, men jag tror att det kan bli väldigt komplicerat att fastställa arv om man har två biologiska föräldrar och flera vårdnadshavare. Hur ska det ärvas och i vilken ordning? Det kan bli ganska komplicerat.
Däremot tycker jag att det är tilltalande att det är många som tar hand om ett barn när den möjligheten finns, framför allt när det handlar om att låta mor- och farföräldrar hjälpa till. Men jag tror inte att vi ska behöva någon lagstiftning för det. Med dessa ord tackar jag för den här debatten.