KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margareta Cederfelt (M):
Jag uppfattar inlägget som ett brandtal för marknadsekonomin. Ska det finnas fungerande företag, ett fungerande socialt system, krävs ett näringsliv som är verksamt. Det är just det som vi har tagit upp i vårt remissvar.
När det gäller jämställdhetsfrågan hörde Jonas Gunnarsson säkert att jag sade att Sveriges riksdag är ett utmärkt exempel på att det går att få hög kvinnlig representation, med reellt inflytande, utan kvotering. Det handlar om att ta vara på kvinnors erfarenhet och kunskap och inse att kvinnor tillför någonting som är mycket värdefullt.
Det kan ingen kvotering tvinga fram. Kvotering kan tvinga fram andra, informella, strukturer som förflyttar makten från en styrelse. Det är vad som kan inträffa om det blir fråga om kvotering som inte har landat i ländernas system.
Jag ser framför mig ett Europa som ska fortsätta som en ledande aktör på världsmarknaden, ett Europa där det finns företag som har möjlighet att ta ansvar. Det kan endast ske med framgångsrika företag. Därför ska bolagsstyrningsfrågan diskuteras och analyseras innan det fattas beslut.
Margareta Cederfelt (M):
Jag ska ta upp en liten, specifik fråga ur det betänkande som nu debatteras. Men frågan är inte liten i reell betydelse. Den är stor och omfattande. Det handlar om hiv och om hivprevention. Jag skulle vilja påstå att hiv fortfarande är omgärdat av stor okunskap. Vi vet att okunskap sprider rädsla och fördomar.
Det är precis vad som gäller för hiv. Hiv uppstod under 1980-talet. Då rådde det stort kaos och rädsla. Okunskapen var i det närmaste total. Så småningom utkristalliserade sig forskning och kunskaper. På så sätt blev det också möjligt att förstå skillnaden mellan hiv och aids och att utveckla behandlingsformer.
Men vi får inte stanna vid detta. Arbetet med att förebygga hiv måste fortgå. Vad jag menar här är kunskap - kunskap hos stora delar av befolkningen i samhället. Den som har brist på kunskap kan varken skydda sig själv eller andra. Den kan inte ta ansvar.
Den kan också utveckla rädslor - rädslor för hur en sjukdom smittar. I sin tur kan det innebära övermod och riskabelt beteende. Det kan vi se i dag. Men det kan också innebära isolering. Personer som är smittade vågar inte ta del av samhället. De vågar inte heller informera andra om sin sjukdom.
Det är just utifrån detta perspektiv som det är så viktigt att kunskapen om hiv och hivprevention finns i samhället. År 2009 fanns totalt 8 935 fall av hiv som var anmälda i Sverige. Av dessa beräknas ungefär 5 000 vara i livet.
Av dessa fick i sin tur 2 310 personer diagnosen aids år 2009. 2 045 personer har inrapporterats som avlidna till följd av aids.
Dessa siffror visar med stor tydlighet hur viktigt det är att samhället är engagerat och att det finns en aktiv hivprevention med utbildning. Många säger att hiv är en fråga som framför allt är begränsad till homosexuella och till missbrukare. Det är fel, skulle jag vilja säga. Hiv känner inte av vare sig landsgränser eller sexuell läggning. Hiv finns där det finns personer som är smittbärare.
Därför är det så viktigt att informera stora grupper. Vi kan se samma sak i Sverige som i övriga länder: Det är framför allt i storstäderna som det finns hivpositiva personer. Det gör att det är extra viktigt med utbildning i storstäder, precis som i så kallade riskgrupper. Men återigen: Hiv känner inte av gränserna, och därför är det viktigt att gå vidare.
Regeringen har glädjande nog tagit stora steg, tycker jag, för att utveckla det preventiva arbetet både med budgetsatsningar och regleringsbrev till Smittskyddsinstitutet. Men det finns oanade resurser att använda i form av frivilligorganisationer, patientföreningar, forskning, utbildning med mera. Herr talman! Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut.
Margareta Cederfelt (M):
Först och främst, Gunvor G Ericsson, är det Alliansens förslag som finns som huvudförslag i betänkandet. Vad sedan övriga partier väljer att göra är upp till varje parti att ta ställning till, precis som Miljöpartiet tidigare har skrivit reservationer tillsammans med Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Sverigedemokraterna.
Detta känner säkert Gunvor G Ericsson till. När det gäller kvinnors representation i de privata bolagsstyrelserna var det 2011 första gången som den uppgick till över 20 procent. Detta känner säkert också Gunvor G Ericsson till. Min motfråga är: Varför gjorde ni ingenting under tidigare mandatperioder?
Vi har sett till att vidta åtgärder, styrelseprogram som jag nämnde, och forskningsinslag. Vi har även lagstiftat när det gäller RUT, inom vilket det har visat sig att det är en majoritet av kvinnor som startar företag. Är inte detta väldigt tydliga och konkreta åtgärder?
Precis som när det gäller ROT-avdraget, som ni införde och som vi har fortsatt med, där det framför allt finns manliga företagare, är det viktigt att vi inom de områden där det finns många kvinnor ser till att det finns möjligheter för kvinnor att starta företag.
Margareta Cederfelt (M):
När det gäller hur det ser ut med maktordningen nämnde jag att den flyttat. Detta är ett faktum som Gunvor G Ericsson säkert känner till, och det är därför jag lyfter fram frågan. Jag återvänder till att vi har vidtagit åtgärder. Vi ser till att det blir utbildning, att det bildas nätverk, och vi har tillsatt forskning för att kunna gå vidare.
Det är detta som är grundstenarna för att vi ska kunna få en förändring så att också kvinnor räknas och kan ta plats på samma villkor som männen.
Margareta Cederfelt (M):
Mitt recept är att Alliansen fortsätter att driva sin politik. Jag har nämnt flera av de åtgärder som vi har vidtagit, Marianne Berg. Det är mitt recept och mitt förslag på hur vi ska kunna gå vidare. Varför vi från Alliansens sida inte har velat bifalla motionerna är helt enkelt att vi inte tror på den politik som har beskrivits i motionerna.
Jag vill ge ett exempel på en viktig funktion där den första kvinnliga innehavaren kom från ett borgerligt parti - en viktig funktion, en viktig position. Det handlar om talmannen. Den första kvinnliga talmannen, Ingegerd Troedsson, var moderat. Den andra kvinnliga talmannen var socialdemokrat.
Jag tycker att detta också är en viktig fråga att lyfta fram. År 1919 fick kvinnor rösträtt. Det var fem kvinnor som kom in i riksdagen. I dag räknas riksdagen som det mest jämställda parlamentet i världen, och då säger jag jämställda utan kvotering.
Det finns möjligheter att uppnå jämställdhet utan kvotering, och detta är vad Alliansen arbetar för och tror på.
Margareta Cederfelt (M):
Varför kan ni inte se de reella åtgärder som Alliansen har vidtagit, Marianne Berg? Varför kan ni inte bejaka RUT-avdraget? Det är ett stort antal kvinnor som startar företag just på grund av RUT. Varför kan ni inte bejaka de insatser som Maud Olofsson har vidtagit? De har de facto gett resultat och visar att kvinnor går framåt.
Varför kan ni inte bejaka den forskningsinsats som vi har beslutat om och som handlar om att man ska se över hur innovationer, uppfinningar, utvecklas och hur kvinnor kan få en större del av detta? Varför, Marianne Berg? Detta är tre konkreta åtgärder för hur kvinnors företagande och kvinnors representation i styrelser ska kunna öka.
Margareta Cederfelt (M):
Hannah Bergstedt undrade om jag har sagt att kvinnor inte ska ha makt. Det var inte det jag sade. Jag sade att det finns forskning - detta handlar framför allt om sociologisk forskning - som visar att där andelen kvinnor ökar finns det en tendens att den makt som har funnits minskar. Det var det jag sade och ingenting annat. Är jag nöjd som det ser ut?
Nej, det är därför som vi i Alliansen till exempel har tillsatt mentorprogrammet. Om Hannah Bergstedt hade lyssnat på vad jag sade hade hon hört att det handlade om den kompetens om erhålls genom att man befinner sig på ledande positioner inom företagandet. Den saknar kvinnor till stor del. Det handlar också om nätverksbyggandet. Det var en fråga som Hannah Bergstedt lyfte upp tidigare.
Det är där det finns en viktig del för kvinnor, och vi har sett till att den ska kunna utvecklas. Jag tycker - det har jag också sagt - att det är en ägarfråga att avgöra vem som ska sitta i en styrelse. Vi ska inte tumma på ägarens ansvar. Det tycker jag är centralt. Det gäller både vem som ska sitta i styrelsen och andra frågor.
Jag skulle vilja ställa en motfråga till Hannah Bergstedt. Vad anser Hannah Bergstedt om alla dessa socialdemokratiska kommuner där andelen kvinnor i de kommunala bolagen är låg? Vilka åtgärder har Hannah Bergstedts kolleger i de socialdemokratiskt styrda kommunerna vidtagit för att öka andelen kvinnor? Vi kan ta några av de norrländska kommunerna till exempel.
Margareta Cederfelt (M):
Ägarfrågan är viktig. Det är ägaren som utser styrelsen. När det gäller detta med kompetens hoppas jag att Hannah Bergstedt kan hålla med mig om att det ger kompetens att sitta på en exekutiv befattning i börsnoterat företag. Eftersom det är få kvinnor på dessa befattningar kan det ge efterverkningar när det gäller styrelsen.
Det är därför som det är så viktigt att kvinnor också finns på de exekutiva nivåerna. Det är en fråga som vi arbetar med. Hannah Bergstedt har också sagt att kvinnor har en brist på nätverk och många gånger står utanför. Det är därför som det är så viktigt att vi ser till att kvinnor kan bygga sina nätverk. Se till att ni biträder RUT nästa gång!
Där finns det många kvinnor som driver företag och skaffar sig en exekutiv erfarenhet.
Margareta Cederfelt (M):
Jag ska lyfta fram ett perspektiv som jag inte har hört nämnas i debatten. Jag ska börja med att precis som tidigare talare säga att offentlig upphandling är ett utmärkt system, en utmärkt metod att förena pris, kvalitet och utveckling.
Men när vi nu kommer till utveckling, fru talman, vill jag lyfta fram uppfinnande, innovationer och de små nystartade företagen. Precis som utskottet skriver i sitt ställningstagande är det färre små företag än stora företag som deltar i offentliga upphandlingar. Detta är naturligtvis ett problem. Det innebär att de idéer som finns i nystartade företag har svårigheter att nå marknaden.
Det innebär att vi i värsta fall går miste om företagsidéer och företag som kan växa och blomstra. Därför är det så oerhört angeläget att den offentliga upphandlingen tar hänsyn till att det finns små nystartade idéburna företag. Låt mig ge ett exempel!
Det finns inom hälso- och sjukvården företag som kommer ur idéer som medarbetarna utvecklar. Jag tänker till exempel på sjuksköterskan som utvecklade ett nytt rörsystem för provtagning. När landstinget skulle upphandla utrustning för provtagning, fru talman, gick man på en bred standardiserad upphandling.
Sjuksköterskan som hade tagit fram två specifika rör kunde inte lägga något anbud därför att hennes produkt inte fanns med, inte fanns beskriven. Hon tyckte inte att det var någon idé att skriva ett anbud; det skulle bara ta tid och resurser från henne. Upphandlaren å sin sida tyckte inte att det var någon idé att utforma ett anbudsunderlag som skulle göra det möjligt för denna lilla idé att få plats.
Detta är något som vi som politiker har ett stort ansvar för att driva vidare, så att det blir möjligt för små nya företag att delta i upphandlingen. Därför välkomnar jag verkligen det direktiv som finns inom EU för att ta till vara de små företagen. Men nu gäller det att vi som politiker ser till att följa upp att så blir fallet.
Annars måste vi vara beredda att gå vidare, så att vi kan få ett än mer levande företagarklimat. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut.
Margareta Cederfelt (M):
Jag vill börja med att tacka trafikutskottet för behandlingen av min motion. Jag vill också säga att jag inte har några andra yrkanden än vad utskottet har kommit fram till. Däremot vill jag ta upp frågan om allmänflyget, som jag också behandlar i min motion. Allmänflyget har överlag en bra situation runt om i Sverige. Tyvärr ser det inte ut på samma sätt i Stockholm. Här i Stockholmsregionen är det trångt.
Det är stor inflyttning och marken är dyrbar. Men allmänflyget behövs likväl. Jag vill belysa här att vi har två flygplatser i Stockholm, Bromma och Arlanda. Där finns det väldigt dåliga förutsättningar att bereda plats för allmänflyget.
Allmänflyget har hitintills befunnit sig i Barkarby, men där stängs flygplatsen, om den inte redan har stängts. Och vad får detta för konsekvenser? Ja, det har inte lett till att allmänflyget har upphört. Däremot hittas andra lösningar. Privata gårdar används. Det har bland annat använts gräsbanor. Det här är väldigt dålig trafiksäkerhet.
Därför tycker jag att det är viktigt att också allmänflyget bereds möjlighet att disponera de flygplatser som finns i Stockholm. Det kanske inte är möjligt just av säkerhetsskäl, eftersom de stora flygplatserna Bromma och Arlanda har en omfattande trafik av helt andra flygslag.
Därför är det viktigt att allmänflyget bereds möjlighet att disponera flygplatser i Stockholmsregionen. Här finns det 26 kommuner som ska samsas om att identifiera en lämplig yta för allmänflyget.
Hitintills har inte detta varit möjligt, men jag är helt övertygad om att med erbjudanden om någon form av stöd och med förhandlingshjälp skulle också allmänflyget kunna beredas en plats i Stockholm. Det handlar om skolflyg, det handlar om privata flygare, men det handlar också om det mindre affärsflyget. Och precis som detta är viktigt för många andra regioner är det viktigt för Stockholmsregionen.
Det handlar om affärsmänniskor som vill komma hit, det handlar om resebolag, det handlar om transporter. Jag är helt övertygad om att Stockholmsregionen har mycket att vinna på att tillgodose också allmänflygets behov.
Margareta Cederfelt (M):
Börje Vestlund har ställt en i allra högsta grad viktig interpellation som handlar om franchisetagande och ytterst näringsliv och villkoren för näringslivet. Att jag går in i debatten beror på att vi i civilutskottet har hand om dessa frågor. Börje Vestlund har motionerat om frågan, och vi har behandlat den i civilutskottet.
I det betänkande som vi tog fram och som var föremål för beslut föreslog vi från utskottets majoritet avslag på motionen, och det inkom en reservation från Socialdemokraterna. Vad jag skulle vilja lyfta upp här är, precis som justitieministern har sagt, att det finns en lagstiftning.
Den handlar till stora delar om att skydda den svagare parten, i detta sammanhang franchisetagaren. Men jag vill lyfta upp en annan fråga som är så viktig i dessa sammanhang, och det handlar om att franchise ger ett stort antal människor möjligheter att starta och driva företag.
Vi har sett åtskilliga exempel på personer som har startat franchise i liten skala och utvecklat det till ytterligare företag, andelar, inom franchisesystemet. Det innebär att personerna är nöjda med verksamheten och vill gå vidare. Det finns också franchisetagare som lämnar franchisesystemet och startar ett eget företag där de själva står som ägare.
I det stora hela uppfattar jag att systemet fungerar bra. Men vad jag också vill lyfta fram är att vi i Sverige, precis som inom andra områden när det gäller företagande, har en tradition att branschorganisationerna samarbetar och hittar gemensamma lösningar och förhållningsregler som respekteras av båda sidor.
Jag är övertygad om att även om parterna inom franchise i dag står långt ifrån varandra finns det möjligheter att gå vidare för att bygga på den svenska tradition som finns inom många områden.
Vad jag också vill säga och lyfta fram är att det är så viktigt för den som vill starta franchise att ta del av andras erfarenheter, att titta på vilka organisationer och vilka franchisegivare som har ett bra renommé, att tala med sin bank inför lån, att tala med branschorganisationen för att få information.
Börje Vestlund nämner i sin interpellation att det finns franchisetagare som går i konkurs och har gjort fel bedömningar. Det är oerhört tragiskt. Det är tragiskt för en företagare som går i konkurs - absolut - både för företagaren personligen och för den som ger ut franchisen, kanske också för bygden där företaget drivs. Men det visar också de risker som finns med att starta företag.
Detta är inte en risk som är specifik för franchise utan en risk som finns inom allt företagande. Det är angeläget att såväl den som startar franchise som den som erbjuder franchise har med marknadsanalyser.
Att gå in och reglera ytterligare är ingenting som vi från civilutskottet har diskuterat och tagit ställning till, och det är heller ingenting som vi från utskottets sida har sagt att vi förordar.
Margareta Cederfelt (M):
Jag instämmer i vad som har sagts här om att frågan är viktig, eftersom den berör en stor del av näringslivet och företagandet.
Men i och med att det är en viktig fråga är det angeläget att vara försiktig med en lagstiftning som kan stjälpa över och reglera på ett sätt som blir negativt för hela branschen. Precis som justitieministern nämnde är lagstiftningen inte prövad.
Det kan vara intressant för branschorganisationen att bistå genom att lyfta fram ett ärende, om den enskilde franchisetagaren inte har kraft och förmåga att ta sitt ärende vidare. Då kan det vara en angelägen fråga för branschorganisationen att stödja, för att gå vidare.
Jag vill här, precis som i alla sammanhang när det gäller företagande, lyfta upp att det är angeläget att den enskilde företagaren gör en analys, tar reda på vad som gäller och hämtar in information från flera ställen.
Det är extra viktigt och angeläget när det handlar om en förstagångsföretagare, just för att inte hamna i den tragiska situationen där företaget inte utvecklas i den riktning som tankarna var och där familjen får lida men. Det finns flera komponenter i detta.
Margareta Cederfelt (M):
Jag går in i denna debatt därför att frågan är så oerhört angelägen. Det är klart att vi måste se till att det finns ungdomar som ser fram emot sitt yrkesliv och kommande studier. Jag tror på den utbildningsinriktning som Alliansen har genomdrivit. Jag skulle vilja säga att det finns två problem med utbildning och högre utbildning.
Det ena handlar om att det måste finnas ungdomar som går igenom gymnasieskolan och känner sig motiverade och att det sedan också finns en högskoleutbildning som håller kvaliteten. Jag kan inte låta bli att tänka på hur det är i gymnasieskolan. Mina ungdomar befinner sig nu i slutet av gymnasieåren och början av högskoleåldern. Jag ser på deras vänner.
Det finns ungdomar som inte klarar av gymnasieskolan med de gamla reglerna. Vad finns det för framtid för dessa ungdomar? Jag har sett ungdomar som sitter hemma och spelar tv-spel därför att de inte får några jobb. De har ingen teoretisk utbildning och ingen yrkesutbildning. De ser inte ens gymnasieskolan som ett alternativ.
Jag tror att den utbildningspolitik som nu bedrivs kan hjälpa ungdomarna att ta sig in och få en utbildning. Det andra problemet när det gäller högskoleutbildningen är att det inte är så enkelt som att man bara måste öka platserna och se till att fler kommer in. Detta säger jag för att jag själv arbetat på högskolan. Jag har arbetet inom sjuksköterskeutbildningen. Det måste finnas kompetenta lärare.
Saknas kompetenta lärare på högskolan är det inte per definition en högskoleutbildning. Utbildningen kan ge poäng och leda till examen. Men det måste finnas universitetsutbildade och akademiskt skolade lärare på högskolan. Detta är nästa dilemma. Där tror jag att det är viktigt att gå vidare.
Jag tänker på att vi har kommit långt när det gäller till exempel sjuksköterskor och forskarutbildning. Jag tror att det finns mer att göra där. Vi kan inte bara säga: Bredda högskolan - vi måste ha fler platser! Finns det inte kompetenta lärare är detta att lura ungdomar in på en högskoleutbildning som inte är godkänd.
Margareta Cederfelt (M):
Jag har lyssnat på debatten, och jag vill lyfta upp två perspektiv. Det har talats mycket om: Var finns omtanken om de ungdomar som inte får högskolebehörighet? Jag skulle vilja säga, precis som utbildningsministern säger: Var finns omtanken om de ungdomar som inte går igenom gymnasieskolan, som står helt utanför alla möjligheter? Hantverkare har nämnts här. Jag återgår till vårdsektorn.
Vi vet alla att det finns många ungdomar, speciellt flickor, som vill arbeta inom vård och omsorg och som inte klarar av utbildningen, som står helt utanför denna. De söker sig till hemtjänst och till äldreomsorg och arbetar där utan att ha gått ut gymnasieskolan och utan att ha någon som helst kunskap. Vad blir det för vård av detta?
Vad har de personerna för möjlighet att fortsätta att utbilda sig och att erbjuda en god vård? Vi kan då gå vidare i den delen och tala om vad arbetsgivaren kräver. Arbetsgivaren, om vi nu håller oss till vård och omsorg, efterfrågar inom hemtjänst och inom åldringsvård personer som är utbildade inom omvårdnadsprogrammet.
Men det har varit brist på sådana personer, för det finns ingen som har sökt dit. Men det finns en strålande arbetsmarknad. Därför välkomnar jag det utbildningsprogram och den utbildningspolitik som Alliansen nu har drivit igenom. Det finns nämligen vinnare: de personer som inte har gått igenom gymnasieskolan. Det finns andra vinnare: patienterna, de äldre, som kommer att få kompetent och utbildad personal som kan hjälpa till.
Jag vill föra in den här dimensionen. Det handlar inte endast om hantverkare. Det handlar också om den människovårdande sidan.
Margareta Cederfelt (M):
Regeringen anser, precis som kammaren gör, att det har tagit lång tid. Därför pågår det nu ett arbete. Frågan du ställer förstår jag inte, för det finns ingen skillnad. Ansvaret gäller fullt ut. Det finns överenskommelser och lagstiftning, och det är ingen tvekan om att det finns ett fullt ansvarstagande för företagen.
Margareta Cederfelt (M):
Det som gäller är ett fullt ansvarstagande och ersättning fullt ut. Jag kan inte förstå vad Jan Lindholm pratar om. När jag läser lagen kommer jag fram till helt andra saker och att det råder helt andra förhållanden.
Det finns ett ansvar som gäller fullt ut. När det gäller ansvarsfördelningen mellan bolag finns en uppdelning i huvudbolag och dotterbolag. I det här fallet är det dotterbolagen som har ett strikt ansvar när det gäller driften och när det gäller försäkringar.
Det handlar om att skydda allmänheten och att vara klar, tydlig och precis när det gäller var ansvaret ligger.
Margareta Cederfelt (M):
Det är det här som är den viktiga delen. Vem är ansvarig? Är det ett dotterbolag är det också det som är ansvarigt för att betala ut ersättningar. Det finns en skyldighet när man tar försäkringar som täcker kostnader, och här är det viktigt att det inte kan transporteras resurser från dotterbolag till huvudbolag eller till andra sidobolag, utan att kapitalet finns där.
Staten kan också gå in och kan ersätta tillfälligt, och sedan ska bolaget återbetala. Nu hoppas jag innerligt, och jag är helt övertygad om att alla andra här också gör det, att vi ska vara förskonade från denna typ av stora olyckor.
Hittills har vi varit förskonade i Sverige, och jag skulle vilja säga att det beror på den rigorösa lagstiftning om kontroller som finns här när det gäller kärnkraftverken. Men det måste naturligtvis finnas en ekonomisk trygghet för alla som blir skadelidande, och det är därför regeringen arbetar med att ta fram en proposition så att vi kan få den lagstiftning till stånd som riksdagen har beslutat om.
Margareta Cederfelt (M):
Jag refererar till det som står i betänkandet, i regeringens skrivelse och i tidigare propositioner i ärendet. Det handlar om ett obegränsad ansvarstagande. Det handlar om att det finns försäkringar som går in och täcker. Det handlar om att staten går in och tillfälligt tillskjuter resurser som bolaget sedan är skyldigt att återbetala.
På så sätt fungerar det fullständiga ansvarstagandet. Återigen: Vi kan inte ha nog med debatter i denna viktiga fråga. Inte heller kan vi förringa den lagstiftning som finns. Därför ser jag fram emot att vi kommer att få en proposition till riksdagen.
Allra helst skulle jag vilja se att de länder som inte har ratificerat den förändrade Parisöverenskommelsen gör det så snart som möjligt. En eventuell kärnkraftsolycka känner inte av de nationella gränserna. Den drabbar en stor del av världen, och därför behövs internationella överenskommelser.
Vi ska inte förledas att tro att svensk lagstiftning skyddar oss helt och fullt.