KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack för svaret på min interpellation om möjligheten att införa könsneutrala personnummer, ministern! Varje svensk har, som alla känner till, ett personnummer som används vid identifiering. De första sex siffrorna är födelsedatumet, vilket följs av ett löpnummer där den tredje siffran anger personens kön - jämn siffra för kvinna och udda för man. För många av oss är detta inga problem, men det kan innebära problem för transpersoner.
Att ändra juridiskt kön eller genomgå könskorrigering kan ta lång tid, samtidigt som personen i fråga naturligtvis vill bli identifierad som det juridiska kön den anser sig tillhöra. När legitimation måste uppvisas eller personnummer anges avslöjar den tredje siffran i löpnumret alltid vilket juridiskt kön en person tillhör.
RFSU vittnar om att könsmarkeringen i identitetshandlingar gör att särskilt unga transpersoner undviker sociala aktiviteter där de kan behöva legitimera sig. De undviker även att studera på högre nivå eller söka jobb i väntan på att den i dag långdragna processen att byta juridiskt kön genomförs och de får rätt siffror i personnumret.
Det är tydligt att dagens personnummersystem medför mycket lidande, särskilt för unga transpersoner. Vänsterpartiet anser därför att personnummersystemet bör ändras så att det införs könsneutrala personnummer utan könsbestämning i löpnumret. Då kommer vi bort från de problem och svårigheter det kan medföra när personnumret inte överensstämmer med en persons könsidentitet eller könsuttryck.
Vi välkomnar att regeringen vill förenkla lagstiftningen om könskorrigering, men det hjälper inte dem som vill definiera sig som icke-binära - de som varken definierar sig som man eller kvinna. Statsrådet säger också i sitt svar att det finns ett krav på att all individbaserad statistik ska kunna redovisas uppdelad på kön och att det skulle kunna innebära nackdelar för statistik och forskning att ta bort uppgiften om kön.
Vi håller självklart med om att man även med könsneutrala personnummer måste säkerställa att det är möjligt att skapa könsuppdelad statistik, vilket är ett viktigt instrument för att synliggöra till exempel diskriminering, utsatthet för brott med mera. Könsuppdelad statistik bör naturligtvis även inkludera personer som varken identifierar sig som man eller kvinna, vilket sällan sker i dag. Ett könsneutralt personnummer har många fördelar.
Förutom att det inte pekar ut en persons kön kommer personnumret inte heller att behöva ändras exempelvis efter att en person ändrat sitt juridiska kön. Dessutom minskar risken att personnumren tar slut, vilket i dag är en reell risk. Borde det inte mot den bakgrund jag hänvisar till vara intressant att åtminstone utreda möjligheten att införa könsneutrala personnummer och på det sättet underlätta för många transpersoner i samhället och minska deras lidande?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern, för förtydligandet. Jag tycker att det är bra att ministern tar dessa frågor på allra största allvar. De här frågorna är viktiga för denna grupp, som är väldigt utsatt. RFSL och RFSU driver på hårt i frågan om att införa könsneutrala personnummer och ser detta som en viktig fråga. Det är också ett faktum att allt fler länder har gått över till könsneutrala personnummer.
På Irland och i Storbritannien, liksom i ett flertal europeiska länder, är personnummer könsneutrala. I vårt grannland Norge meddelade man redan 2014 att man skulle gå över till könsneutrala personnummer, efter påtryckningar från Norges hbtq-förening och från landets transförbund.
Förändringen kommer nu i samband med att Norges personnummersystem görs om de närmaste åren, vilket sker på grund av begränsningar som gör att de tillgängliga numren annars skulle ta slut framemot 2030. Även i Sverige riskerar personnumren att ta slut.
Eftersom vi troligtvis måste göra om systemet, precis som man måste göra i Norge, borde detta vara ett bra tillfälle att se över frågan om att införa könsneutrala personnummer även här. Ett juridiskt kön är sällan relevant att visa upp i vardagen. Det behövs egentligen inte när du ska hämta ut paket på posten, köpa lotter, söka jobb eller låna böcker på biblioteket. Dina identitetshandlingar intygar att du är du, för att ingen annan ska utge sig för att vara det.
När det gäller möjligheten att föra könsbaserad statistik menar RFSL att detta är fullt möjligt även om vi inför könsneutrala personnummer. Man ger några exempel på hur det kan gå till och pekar bland annat på att statistik över jämställdhet kan föras ändå samt att möjlighet att samla registerdata finns ändå, utan att juridiskt kön är synligt i vardagen. Anledningen till detta är att det könsneutrala personnumret knyts till ett juridiskt kön i skatteverkets digitala personbild.
Könsmarkörer eller markörer som visar vilka kroppsdelar en person har kan finnas i patientjournaler, så att exempelvis kallelser till cellprov går till alla med livmoder - även till dem som har bytt juridiskt kön till man. Jag anser att vi åtminstone borde utreda denna fråga innan vi säger om det är möjligt att införa könsneutrala personnummer eller inte. Jag delar RFSL:s uppfattning om att det borde vara fullt möjligt.
Könsneutrala personnummer skulle underlätta vardagen betydligt på en rad områden för transpersoner som befinner sig i processen att byta kön. Det skulle även minska risken för att transpersoner utsätts för olika former av hot och diskriminering.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag tackar Kerstin Lundgren för frågan. Om du hade lyssnat på mitt anförande, Kerstin Lundgren, hade du hört att vi värnar samarbete på en mängd olika områden och att det är viktigt att bredda detta säkerhetstänk till att omfatta inte bara militära lösningar utan också samarbete om en mängd andra viktiga utmaningar som vi står inför, till exempel klimathotet, mänskliga rättigheter och andra viktiga frågor som vi har gemensamt.
Vad vi vänder oss emot är den ökade militära utvecklingen. Vi tror inte att man bygger fred och säkerhet främst med militära medel.
Om Sverige skulle gå med i Nato skulle vi i stället ytterligare spä på den polarisering som vi ser.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Det gäller att ha en korrekt bild av säkerhetsläget i Europa och att inte överdriva det ryska hotet. Vi tar det ryska hotet på allvar. Vi ser aggressionen i Ukraina och annekteringen av Krim som allvarliga brott mot folkrätten. Vi ser hur Ryssland agerar i länderna i närheten.
Men det ryska hotet är framför allt ett hot mot den inhemska befolkningen och mot länderna som finns i närheten - Moldavien, Georgien och Ukraina, som vi har nämnt tidigare. Det ryska hotet riktas inte mot framför allt Sverige. Det är försvarsexperter ganska överens om. I utredningen som kom 2016 säger man tydligt att man bedömer att ett isolerat ryskt angrepp mot Sverige är helt uteslutet.
Det gäller att ha en lite balanserad syn på säkerhetsläget. Och nog måste väl Natos upprustning i Europa ses som ett bidrag till att upprustningen har ökat. Det erkänner olika experter.
Till exempel säger Hans Blix, tidigare utrikesminister i en borgerlig regering, att han inte vill se ett svenskt medlemskap i Nato eftersom det skulle bidra till att öka polariseringen. Det finns alltså röster även på den kanten som ser det hotet.
Vi menar fortfarande att det bästa Sverige kan göra är att försvara den svenska alliansfriheten, vara en röst för fred och nedrustning och inte bidra till att öka polariseringen i Europa.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Jag vill börja med att tacka utrikesministern för svaret på min interpellation. Jag är glad för att ministern ser mycket allvarligt på gripandet av de tio människorättsaktivisterna i Istanbul den 5 juli och för att ministern delar min oro över att åtta av dem fortfarande sitter fängslade, däribland den svenske medborgaren Ali Gharavi.
Det är bra att Sverige på olika sätt har arbetat med Gharavis fall och har kallat upp Turkiets ambassadör till UD vid flera tillfällen samt tagit upp fallet med turkiska myndigheter, både i Ankara och i Istanbul. Det är också av stor betydelse att vårt generalkonsulat i Istanbul och den svenska ambassaden i Turkiet har engagerat sig.
Jag tycker dock att det vore bra om utrikesministern kunde uttrycka sig ännu tydligare och ta kraftfullt avstånd från anklagelserna genom att uttrycka det absurda i fängslandet av Ali Gharavi och övriga MR-aktivister. Sverige måste klargöra att det aldrig någonsin kan vara ett brott att kämpa för mänskliga rättigheter. Under Erdogans styre har utvecklingen i Turkiet tagit tydliga steg i fel riktning, precis som ministern uttryckte.
Sedan det misslyckade kuppförsöket sommaren 2016 har inskränkningarna av de demokratiska fri- och rättigheterna ökat betydligt. Sedan kuppen har över 110 000 människor blivit avskedade eller avstängda från sina jobb och över 50 000 har arresterats, bland dem ett stort antal journalister och parlamentsledamöter för vänsterpartiet HDP.
Det är uppenbart att Erdogan använt kuppförsöket som en ursäkt för en alltmer repressiv politik mot sina meningsmotståndare. Genom en konstitutionsändring våren 2017 har ännu mer makt samlats hos Erdogan, och ett återinförande av dödsstraffet diskuteras. Attackerna på människorättsförsvarare sker i en tid då deras roll i Turkiet är viktigare än någonsin tidigare.
De åtta människorättsförsvararna greps den 5 juli under en workshop i digital säkerhet och psykosocial hälsa och hålls alltså fortfarande i förvar. De är anklagade för att ha begått brott i en terroristorganisations namn, utan att vara medlemmar, vilket är anklagelser helt utan grund. Bland de gripna finns Amnesty Internationals chef i Turkiet, Idil Eser, och svensken Ali Gharavi.
Enligt anhöriga är Ali Gharavis tillstånd dåligt. Han känner sig deprimerad och isolerad. Hans möjligheter till kontakt med omvärlden är mycket begränsade, och han får endast ta emot ett fåtal besök. Han skulle även behöva läkarvård av en engelskspråkig läkare. Mot den bakgrunden är det bra att det svenska konsulatet och den svenska ambassaden har besökt honom, men hur ofta sker dessa besök? Jag undrar också om ambassaden skulle kunna hjälpa till med att få till stånd läkarvård.
Jag skulle mot denna bakgrund vilja fråga ministern om hon tänker ta ytterligare initiativ för att Sverige, både som enskilt land och som medlem i EU, ska verka för att Turkiet släpper Ali Gharavi och de övriga människorättsförsvarare som greps den 5 juli. Har ministern eller statsministern tagit upp frågan på högsta politiska nivå i kontakterna med den turkiska regeringen, eller finns det tankar på att göra det?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern! Jag tror dessvärre att Turkiet i det läge som landet befinner sig i dag inte är mottagligt för vädjanden, utan man måste vara väldigt tydlig och tala maktspråk med en regim som den oerhört auktoritära regim som vi ser i dag i Turkiet. Jag är ändå glad att frågan har tagits upp på ministernivå, att den har fått den statusen.
Över 130 journalister är i dag fängslade i väntan på rättegång. Turkiet uppskattas vara det land som håller flest journalister fängslade. Borgmästare i minst 35 städer har avsatts och i vissa fall gripits. Det handlar framför allt om städer i östra Turkiet och borgmästare som tillhör vänsterpartiet HDP eller deras systerparti DBP. Natten till den 4 november 2016 greps tolv parlamentsledamöter från vänsterpartiet HDP. Bland de gripna fanns partiledarna Selahattin Demirta?
och Figen Yüksekdag. Sedan kuppförsöket den 15 juli 2016 har fler än 6 000 av partiets medlemmar anhållits, och 2 000 har fängslats. Detta tillsammans med de åtta fängslade MR-aktivisterna från Amnesty International gör att situationen i Turkiet är minst sagt alarmerande. Jag hoppas därför att Sverige kommer att fortsätta att intensifiera arbetet för att de frihetsberövade politikerna, MR-aktivisterna och journalisterna snarast friges. Vi i Vänsterpartiet gör vårt bästa för att utöva påtryckningar.
Vi har redan ett faddersystem för parlamentarikerna från vänsterpartiet HDP. Jag hoppas också att regeringen kommer att intensifiera sitt arbete för att förmå Turkiet att respektera de grundläggande mänskliga rättigheterna och att upphöra med förföljelserna av fria medier, den kurdiska befolkningen och oppositionella. Slutligen hoppas jag också att regeringen gör ytterligare kraftansträngningar för att Ali Gharavi och de övriga MR-aktivisterna från Amnesty snarast ska friges, för att kämpa för mänskliga rättigheter kan aldrig vara ett brott.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, försvarsministern, för svaret på min interpellation! Sverige har under decennier spelat en väldigt aktiv roll i kampen för fred och nedrustning, speciellt när det gäller avvecklingen av massförstörelsevapen. Vi har också sagt oss vara för ett förbud mot kärnvapen, precis som försvarsministern säger i sitt svar. Genom icke-spridningsavtalet har kärnvapenländerna förbundit sig att bidra till arbetet för en total kärnvapenavrustning.
Trots nedrustningslöftena har kärnvapenstaterna behållit en stor del av sina kärnvapen och i stället börjat modernisera dem. Denna uppenbara nonchalans från kärnvapenstaterna har, i kombination med den växande insikten om de ofattbara humanitära konsekvenserna, bidragit till att driva fram ett förbud mot kärnvapen, som jag hoppas att Sverige kommer att skriva på, alltså FN-konventionen om ett kärnvapenförbud.
Något annat vore faktiskt ganska skamligt. Med anledning av den senaste tidens utveckling med direkta hot från både Nordkorea och USA om att använda kärnvapen är det extra viktigt att Sverige som en alliansfri stat med alla medel och med all kraft agerar för att minska spridningen av kärnvapen - massförstörelsevapen som om de används har möjlighet att döda miljontals människor.
Kärnvapen har använts två gånger i krig, den 6 augusti 1945 i Hiroshima och tre dagar senare i Nagasaki, med förödande konsekvenser som vi behöver påminna oss om. Det har gått en tid sedan Hiroshima och Nagasaki förintades och 340 000 människor dödades. Men vi kan fortfarande se spåren av de fruktansvärda katastroferna, bland annat att tusentals människor fortfarande vårdas på Röda Korsets sjukhus i Hiroshima och Nagasaki.
Jämfört med 1940-talets kärnvapen är dagens kärnvapen mycket kraftfullare, ofta hundratals eller tusentals gånger kraftfullare. Världen och Sverige måste göra sitt absolut yttersta för att en gång för alla avskaffa dessa fruktansvärda vapen som en överväldigande majoritet av jordens befolkning inte önskar.
Det är mot denna bakgrund beklagligt att regeringen har inlett en process för att förvärva ett nytt luftvärnssystem, Patriot, från det amerikanska företaget Raytheon som är en av nyckelspelarna i den amerikanska kärnvapenproduktionen. Vänsterpartiet anser att Sverige behöver skaffa ett nytt modernt luftvärn, och vi motsätter oss inte att Sverige köper in det.
Dock ställer vi oss kritiska till att regeringen planerar att göra affärer med ett företag som är en nyckelspelare i kärnvapenproduktionen och på det sättet indirekt bidrar till spridningen av kärnvapen och kärnvapenproduktion.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Det stämmer att icke-spridningsavtalet är ett viktigt avtal, men eftersom kärnvapenländerna inte har följt avtalet utan varit nonchalanta och i stället börjat modernisera sina kärnvapen måste vi hitta andra vägar. Då är denna FN-konvention mycket viktig, och jag anser att Sverige bör skriva på den.
Vi måste också försöka hitta andra möjligheter och vägar att driva på för en kärnvapennedrustning, speciellt nu när vi ser att det finns länder som på allvar hotar med att använda kärnvapen. En av statens egna pensionsfonder, Sjunde AP-fonden, har Raytheon på sin svarta lista på grund av att företaget producerar kärnvapen. Det är just denna kärnvapenkoppling som är viktig att diskutera.
Det är märkligt att regeringen inte ser att det finns ett problem med att handla med detta företag. Det är inte bara Sjunde AP-fonden som har detta företag på sin svarta lista. Även affärsbankerna Swedbank och Handelsbanken har med Raytheon på sin lista över företag som man inte gör affärer med på grund av att de producerar kärnvapen. I dagarna har dessutom Hollands och Europas största pensionsfond, ABP, som har ett stort antal aktier i Raytheon, beslutat att sluta investera i kärnvapen.
Detta växer alltså alltmer. Jag är medveten om att Patriot inte är ett kärnvapenbärande system, precis som försvarsministern påpekar, men att handla med ett företag som är ledande kärnvapenproducent innebär ett indirekt stöd till kärnvapenproduktion. Exempelvis fick Raytheon tillsammans med ett annat företag i augusti 2017 uppdraget att utveckla en ny kryssningsmissil med kapacitet att bära kärnvapen. Det rör sig om uppemot 1 000 missiler.
Högt uppsatta talespersoner för det amerikanska flygvapnet har uttalat att projektet är avgörande för USA:s förmåga till avskräckning. Bolaget är också involverat i en rad kringsystem med anknytning till kärnvapen. Jag delar inte försvarsministerns analys om vikten av samarbete med Nato och USA. Jag anser att Sverige bör stå upp för sin alliansfrihet på allvar.
Det är en alliansfrihet som har tjänat oss väl och som nu riskerar att urholkas på grund av det alltmer nära samarbetet med Nato och USA. Jag anser att Sverige bör göra sitt yttersta för att minska spridningen av kärnvapen och se sig om efter en annan leverantör av luftvärn. Det finns ju andra. Jag ifrågasätter som sagt inte att Sverige köper in ett nytt luftvärnssystem, för det behövs. Det vi har i dag är alltför gammalt och omodernt. Men vi ska avhålla oss från att göra affärer med företag som producerar kärnvapen.
Vi måste öka pressen på kärnvapenländerna så att de tar sitt ansvar och på allvar lever upp till sina löften om nedrustning av kärnvapen. Vi måste använda alla tänkbara medel för att minska spridningen av kärnvapen, och ett sätt kan vara att följa Sjunde AP-fonden med fleras beslut om att sluta handla med företag som producerar kärnvapen.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Det finns delade uppfattningar om Patriots förträfflighet, försvarsministern. Det har kommit fram en hel del kritik mot systemet, och det har också visat sig vara ganska dyrbart. Det finns alltså anledning att diskutera detta framöver. Det jag vänder mig emot är att vi köper ett system från en ledande kärnvapenproducent, alltså en nyckelproducent av kärnvapen. Det är detta som frågan handlar om.
Jag anser att man verkligen bör vara restriktiv när man handlar med den typen av företag, för man kommer indirekt att bidra till att sprida kärnvapen och kärnvapenproduktion. Jag anser att vi i stället bör göra vårt absolut yttersta för att få bort massförstörelsevapen. Då kan ett sätt att gå till väga vara att inte handla med företag som producerar kärnvapen. Tack för debatten!
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern! Det är glädjande att det här avtalet avslutas nu, och jag tycker att det är mycket positivt att det inte kommer att förlängas.
Jag hoppas att man har lärt sig av det här exemplet och den här erfarenheten och att man i framtiden inte ingår den här typen av avtal med länder som är diktaturer och som befinner sig i folkrättsvidriga krig, som i det här fallet med Förenade Arabemiraten och Jemen.
Det är viktigt att om Sverige ska vara ett land som konsekvent står upp för demokrati, mänskliga rättigheter, fred och nedrustning måste vi bli tydligare och klarare i den här frågan.
Lagen om vapenexport har visserligen skärpts, men vi är inte riktigt nöjda med det utan tycker att man kan gå ännu längre och verkligen se till Sverige inte kommer att exportera några vapen över huvud taget till militärdiktaturer och inte heller ha något samarbete med militärdiktaturer på något sätt när det gäller det militära området. Det här är viktigt för vår trovärdighet för framtiden. Jag vill tacka ministern för en bra debatt.
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern, för svaret! Jag håller inte helt med om att stora framsteg har skett, utan jag tycker nog att det är ganska uppenbart att kommissionen försöker kringgå EU-domstolens beslut från två likalydande separata domar, domar som tydligt slår fast att den marockanska ockupationsmakten inte har någon som helst rätt till de västsahariska råvarorna utan att dessa tillhör det västsahariska folket.
I den senaste domen, som kom den 27 februari 2018 och specifikt gällde fiskeavtalet, klargjordes det med all tydlighet att avtalet mellan Marocko och EU inte gäller Västsahara om inte det västsahariska folket ger sitt medgivande genom sin legitima representant Polisario. EU-kommissionens manöver om att ersätta det västsahariska folkets samtycke med ett så kallat samrådsförfarande och att i stället för befolkningen i Västsahara med tala om lokalbefolkningen är det problematiska i skrivningen.
Eftersom marockanska bosättare utgör en majoritet av lokalbefolkningen är detta uppenbart ett brott mot domslutet. Den största delen av det västsahariska folket som lever i flyktinglägren i Algeriet har ju helt uteslutits från samtalen, vilket har lett till att samtliga civila sahariska organisationer har nekat till att delta på grund av bristen på öppenhet och trovärdighet.
Det är också skamligt att kommissionens företrädare använder sig av terminologin "de södra provinserna" när man hänvisar till de västsahariska territorier som är illegalt ockuperade av Marocko. Det är en terminologi som Marocko använder för att provocera och för att försöka undergräva Västsaharas ställning och en terminologi som helt strider mot FN:s resolutioner.
Detta visar förakt mot Västsaharas internationella status som ett icke-självstyrande territorium som omfattas av FN:s avkoloniseringsprocess. Västsaharas befolkning har ingenting att vinna på exploatering och export av sina naturresurser mot sitt samtycke. Tvärtom kommer det här att gynna Marocko och den illegala ockupation som nu har pågått i 43 år.
Det är hög tid att avkoloniseringsprocessen tar fart på allvar så att den av FN planerade folkomröstningen snarast kan äga rum. Men i stället för att konstruktivt bidra till den här processen försöker nu EU-kommissionen förhindra utvecklingen och pressa fram ett frihandelsavtal som inkluderar Västsahara och därmed stärka ockupationsmaktens kontroll.
Att inkludera Västsahara i frihandelsavtalet kommer även att förhindra och avsevärt försvåra FN:s arbete och insatserna från FN:s generalsekreterares personliga sändebud Horst Köhler. Avtalet är dessutom ett tydligt brott både mot EU-domstolens beslut och mot folkrätten.
Kommer Sverige att med kraft agera för att förhindra överträdelser mot EU-domstolens beslut från december 2016 och februari 2018 angående handel mellan EU och Marocko så att den organiserade plundringen av Västsaharas naturtillgångar, inklusive fisket, stoppas och att folkrätten respekteras?
Lotta Johnsson Fornarve (V):
Tack, ministern, för svaret! Visst är det så att det finns starka krafter i EU som står på Marockos sida, och det är därför som det är så otroligt viktigt att Sverige står upp för folkrätten och för det västsahariska folket.
Vi måste visa solidaritet och verkligen stå upp bakom de entydiga domar som är avkunnade i EU-domstolen angående att det är det västsahariska folket som har rätt till sina naturtillgångar och inte Marocko, eftersom Västsahara är ockuperat.
Jag förväntar mig verkligen att regeringen nu visar sin solidaritet med det västsahariska folket och agerar för att EU-domstolens beslut angående handel mellan EU och Marocko följs och inte inkluderar det ockuperade Västsahara mot det västsahariska folkets vilja.
När man pratar om det västsahariska folket handlar det om dem som bor i det ockuperade området men också om dem som bor i flyktinglägren, och det är Polisario som är utsedda av FN som Västsaharas legitima representant. Det råder det ingen som helst tvekan om. Jag förväntar mig att den svenska regeringen agerar.
Det enda sättet att förhandla om avtal som omfattar Västsahara är att förhandla med det västsahariska folket genom den av FN utsedda legitima representanten Polisario. Om det inte sker hoppas jag att Sverige kommer att använda sin röst i EU för att på ett tydligt sätt markera mot EU:s rättsvidriga avtal med Marocko angående fiskeavtalet mellan EU och Marocko.