Morgan Johansson (S):
Skälet till att vi hänvisar till EU i svaret är ju att vi får en fråga i interpellationen som berör just förhållandet till EU. Jag vill understryka att det faktiskt är vi själva som äger lagstiftningen. Jag vill också att det ska vara så. Jag vill inte ha någon EU-klassificering av narkotika, för jag tror att det skulle innebära att det tar mycket längre tid att få sådana här substanser klassificerade.
Nu har vi en ordning där vi i de flesta fall kan gå ganska snabbt fram. Jag håller inte med om att det tar lång tid generellt sett att få substanser narkotikaklassade, men ibland är det så att man stöter på nya ämnen som också har ett stort legalt användningsområde. Det är då vårt bekymmer uppstår. Jag tror att det var Birgitta Sellén som nämnde GHB.
Problemet upphörde inte i och med att man hade narkotikaklassat det. Nej, det är ju alldeles korrekt. Det är till och med så att detta problem inte kommer att upphöra i den meningen att vi alltid kommer att stöta på nya ämnen som kommer till för att uppfinningsrikedomen bland narkotikalangarna är så stor som den är. Det innebär att det alltid kommer att uppkomma situationer där vi stöter på nya ämnen.
När vi gör det och inte har det klassificerat, och kanske inte ens har en lag på plats, kommer vi att få fall där vi inte kan döma och rannsaka dem som har begått de här brotten, för det har inte varit klassificerat på det sättet när brottet begicks. Det är det som är det grundläggande bekymret. Så kommer det alltid att vara. Vad jag kan göra från regeringens sida är att försöka se till att täppa igen det hål i lagstiftningen som nu finns.
Vi har ämnen som varken kan narkotikaklassas eller klassas som hälsofarliga varor eftersom de har för stort användningsområde.
Men då får vi ha en annan reglering av ämnen av typen GBL och butandiol där syftet helt enkelt är att man inte ska få lov att inneha och sälja sådana här substanser som en missbruksvara, i missbrukssyfte. Då måste rättsväsendet kunna gripa in.
Sedan tar Anne-Marie Ekström upp den generella frågan om huruvida droganvändningen går upp eller ned bland ungdomar. Det är riktigt, vill jag säga, att om man ser det på 15 års sikt har andelen ungdomar som provar narkotika ökat från ungefär 3 % när man frågar 15-åringar till i slutet av 90-talet lite drygt 9-10 %.
Men, och det tycker jag ändå att man ska bära med sig i diskussionen, de senaste tre åren ser vi en minskning när man frågat ungdomar om de har provat narkotika. Den senaste siffran ligger på 7 %. Om det håller i sig har vi gjort något väldigt viktigt i vårt land.
Då har vi nämligen lyckats bryta en trend när det gäller ungdomars droganvändning trots att tillgängligheten av narkotika av allt att döma har ökat till följd av större inströmning av narkotika utifrån. Det innebär i så fall att vi skulle ha höjt trösklarna för ungdomar när det gäller deras syn på narkotika. Det skulle vara en fantastisk sak, faktiskt rent remarkabelt, om vi har lyckats nå dithän.
Då kanske våra förebyggande insatser, som vi nu har använt så mycket resurser till, äntligen visar sig bära frukt. Summa summarum i den här frågan: Problematiken är identifierad, och vi tar fram en lagstiftning så fort det bara går. Jag har sagt före hösten. Det är oktober nu, sedan är det november och sedan är det december.
Vi kommer att ha ett förslag, ett underlag för en lagstiftning, framme dessförinnan. Därefter blir det högsta fart till riksdagen så att ni kan besluta om en sådan lagstiftning.