Mikael Damberg (S):
Vi kommer inte ifrån att detta även är en resursfråga. Ska vi ha en bättre välfärd måste vi orka prioritera detta. Oavsett om det handlar om privata eller offentliga förskolor betalas all personal på skolor och förskolor med skattepengar. Om man vill höja lärarnas löner, ge dem bättre villkor, ha mindre klasser eller barngrupper eller ha bättre bemanning inom äldreomsorgen kostar det offentliga skattepengar.
Därför har vi en debatt om detta, eftersom vi tillförde det offentliga mer pengar för att man skulle ha råd att bygga ut välfärden. Det gäller inte bara denna mandatperiod. Nästa mandatperiod står vi inför gigantiska demografiska utmaningar. Det blir fler barn och fler äldre. Ska vi hålla ihop Sverige måste vi orka med att prioritera detta. Det här är min huvudkritik. Man kan inte säga att vi ska utveckla de här organisationerna och företagen och samtidigt göra kraftiga besparingar på området. Det blir knepigt från Moderaternas sida.
Sammantaget tror jag att Moderaterna, de andra borgerliga partierna och Sverigedemokraterna har skattesänkningsförslag i den här kammaren på 100 miljarder kronor. Det är obegripligt mycket pengar. Tro inte att man kan genomföra ett sådant skattesänkningsskifte utan att det får stor verksamhetspåverkan! Det kommer att få det. Kan då välfärden vara en plattform för utveckling, innovation och nya affärsidéer? Ja, historiskt sett har den varit det.
Offentlig sektor har genom sina beställningar, genom energipolitiken och genom hälso- och sjukvårdspolitiken bidragit till många uppfinningar - pacemakern och vad det nu kan vara - som de facto har lett till bättre vård och bättre utveckling för våra medborgare. Kan offentlig sektor fortsätta att vara en drivkraft för innovation? Jag tror verkligen det.
Det är därför Vinnova har startat ett program med 100 miljoner kronor per år för att stimulera aktörer i offentlig verksamhet att gå in i innovationssamarbete, oavsett om det handlar om bilddiagnostik, om att hitta cancer tidigare för att läkarna ska få bättre beslutsstöd eller om att jobba med distanshjälpmedel i hälso- och sjukvården, så att även ett sjukhus som inte har alla experter kan vara uppkopplat och få bästa stöd och hjälp för utvecklingen.
Det är klart att sådana samarbeten kan växa över tid och att det kan finnas tekniska hjälpmedel som inte bara kan utveckla verksamheten i Sverige utan också kan utvecklas runt om i världen. Det är väl jättebra om vi har en stark life science-industri som klarar av det. Men när man uppträder i Sverige måste man göra det med långsiktighet. Det ska man vara medveten om, och jag tror att välfärdsföretagarna i Sverige, oavsett om det gäller skola, förskola, sjukvård eller äldreomsorg, börjar förstå detta. Man måste göra det med ansvar.
Det är inte som vilken annan privat verksamhet som helst, för här ställer medborgarna krav på offentlighet, insyn och kvalitet. Det är nämligen skattebetalarna som betalar. Då är det också rimligt att det ställs vissa krav och villkor på verksamheten. Jag tror att det här blir en stor valfråga.
Ska vi klara välfärdens utmaningar de kommande decennierna med den demografiska utmaningen i botten måste vi se till att mer av skattepengarna går till det de var tänkta att gå till - till barnen, till de äldre och till personalen som sliter och gör sitt jobb.