KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Andersson (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för svaret. Jag kunde inte riktigt hålla mig när vi kom in på jämställdhet och annat, framför allt inte när jag hörde Moderaternas Jenny Petersson. Ann-Christin Ahlberg tryckte på en viktig fråga som det ska bli spännande att höra ministerns svar på.
Vi har ett stort behov av att rekrytera personal till offentlig sektor framöver, precis som ministern också tryckte på. Det handlar mycket om att göra satsningar för att bryta könsmönstren ute på arbetsplatserna. Det har gjorts ganska bra försök under årens lopp.
Jag kommer från Motala i Östergötland, en kommun där man gjorde en aktiv satsning i mitten på 80-talet när vi hade en ganska stor industrikris. Man rekryterade män från teknikindustrin till vården. Många av de männen blev kvar under ganska lång tid.
Men det bästa med det är att många av deras barn, av bägge könen, i dag jobbar inom vården. Det smittar av sig. Ministern var ju inne på att föräldrarollen är viktig både när det gäller yrkesval och studieval.
Jag hade för ett tag sedan en interpellationsdebatt med minister Sabuni angående utbildningar, framför allt vuxenutbildning och då arbetsmarknadsutbildning. Där har vi också ett stort bekymmer när det gäller jämställdhet. Där är det omvänt. Det är få män som i dag går vidare till arbetsmarknadsutbildning.
Det skulle vara intressant att höra hur ministern ser på möjligheten till aktiva insatser när det gäller arbetsmarknadspolitiken för att bryta detta och få fler män att delta i arbetsmarknadsutbildningar. Nu när vi har en varselvåg som går över landet är det viktigt att med alla till buds stående medel få människor att ställa om till ett nytt arbetsliv.
Den här gruppen kanske är särskilt svår att få att studera vidare. Det skulle vara intressant att få en kommentar till det.
Johan Andersson (S):
Till Jenny Petersson från Moderaterna vill jag säga att vi som parti är ödmjuka i dessa frågor. Men vi vill också se att saker och ting drivs framåt. Ministern nämnde jobbskatteavdraget som en lösning på problemet med ojämställda löner och säger att den disponibla inkomsten har ökat.
Det är sant att den disponibla inkomsten har ökat med jobbskatteavdraget, men det finns flera andra delar som inte är särskilt bra. Det är inte vare sig semesterlönegrundande eller pensionsgrundande. Den totala inkomsten har inte ökat på det sättet när det gäller löneinkomsten. Disponibel inkomst är en annan del.
Jag har en konkret fråga och ett förslag till ministern när det gäller detta med fler heltidstjänster. Det låter som att vi är rörande överens om detta när det gäller det vi styr som arbetsgivare, det vill säga den offentliga sektorn, åtminstone om jag får lita på ministerns ord om att fler heltidstjänster är en bra medicin. Tidigare regeringar har haft särskilda riktade insatser i olika delar.
Varje minister med aktning har fått egna pengar uppkallade efter sig. När kommer Engströmspengarna till offentlig sektor som stimulans till fler heltider i kommunerna och landstingen?
Johan Andersson (S):
Frågan är angelägen eftersom Sverige, precis som Ali Esbati sade i sitt anförande, har en lång historia av goda villkor i arbetslivet. Vi har den svenska modellen i vilken de fackliga organisationerna och arbetsgivarna har kommit överens om hur arbetsmarknaden ska se ut i mångt och mycket.
Det som har skett de senaste sju åren har inneburit att det har blivit en rättslöshet på arbetsmarknaden. När lex Laval genomfördes blev det en kraftig förskjutning i styrkeförhållandet mellan parterna på arbetsmarknaden.
Vi socialdemokrater har varit tydliga med att vi, om vi kommer till makten 2014, vill att man river upp lex Laval och att man ser till att svenska kollektivavtal som löner och anställningsvillkor ska gälla för alla som jobbar i Sverige.
Det är viktigt att vi får en välfungerande arbetsmarknad som tar hänsyn till alla människor som jobbar i Sverige, oavsett om man är bosatt här, är utstationerad eller är här och jobbar på annat sätt. När jag först läste ministerns svar tyckte jag ändå att det fanns en ton av angelägenhet hos regeringen att försöka komma till skott med detta.
Jag har förmånen att sitta med i den parlamentariska utredningen. Det återstår att se vad som kommer att ske. Jag instämmer dock med Ali Esbati i att det är viktigt att man förtydligar direktiven ytterligare för utredningen, och ger tilläggsdirektiv, för att kunna klara ut frågorna. De är som sagt var väldigt angelägna. Vi socialdemokrater är också tydliga med vad vi tycker i frågan.
Vi vill att man river upp lex Laval i den form den är utformad i dag och reglerar frågorna på ett bra sätt. Där sträcker vi ut en hand till regeringen, om man är benägen att ställa upp på det.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja med att tacka Elisabeth Svantesson för det förra inlägget. Det låter positivt, tycker jag, med statsrådets syn när det gäller frågan. Vi har inte riktigt upplevt att tidigare arbetsmarknadsministrar har haft den synen på lex Laval.
Om det som sägs står för någonting borde det finnas goda förhoppningar att den parlamentariska kommittén kan komma fram till bra slutsatser framöver gällande detta. Det återstår att se.
Vi kommer in i ett skarpt läge nu under våren 2014, och det blir naturligtvis spännande att se om orden som statsrådet hänvisar till och det som hon säger när det gäller lex Laval kan leda till en öppning i det. Vi socialdemokrater är tydliga med vad vi tycker när det gäller lex Laval. Vi vill riva upp den och förbättra den så att vi reglerar arbetsmarknaden på ett bättre sätt.
Det kan inte vara meningen att utländsk arbetskraft ska komma hit och få betydligt sämre villkor i Sverige än vad svensk arbetskraft har. Framför allt kan det inte vara meningen att de fackliga organisationerna inte ges möjlighet att ta en konflikt gällande detta. Det är i allra högsta grad viktigt att det här regleras.
Johan Andersson (S):
Jag får börja med att tacka för svaret. Jag hade tänkt ha en lång harang om svarets ofullständighet, men det behövde jag inte. Det löste statsrådet själv i denna del. Jag tyckte nog att det var ett ganska märkligt svar, ska jag erkänna. Likaledes har statsrådet och jag i denna fråga haft interpellationsdebatter och diskuterat vid olika tillfällen. Jag vill först bara ge en liten historiebeskrivning av det hela.
Redan 1942 planlade dåvarande Motala kommun vägavsnittet för en ny öppningsbar bro. Sedan har det runnit mycket vatten under dessa broar, och det har varit fram och tillbaka. Man var framme med en finansiering av hela sträckan mellan Motala och Mjölby i samband med det så kallade Trollhättepaketet. Det fanns med i planen och allting.
Sedan kom Trollhättepaketet, där man stuvade om alla vägobjekt som inte ansågs prioriterade. Därefter hände det saker i flera delar när man började diskutera brukaravgifter och medfinansiering, precis som statsrådet själv sade.
2009 godkände ett enigt Motala kommunfullmäktige - samtliga politiska partier stod bakom beslutet - att Motala kommun skulle göra en medfinansiering med ungefär 100 miljoner kronor. Det var inte 100 miljoner i rena pengar utan lite olika delar med avtalet.
Förutsättningen var att man skulle ta ut en brukaravgift på 10 kronor per personbil och 100 kronor per lastbil. Det skulle vara ett tak på 100 kronor i månaden för personbilar. De förhandlingar som föranledde avtalet genomfördes av regeringen. De genomfördes av den dåvarande statssekreteraren under Åsa Torstenssons ministerskap.
Han var dessutom fysiskt närvarande vid dessa förhandlingar med det dåvarande kommunalrådet i Motala kommun. Detta föranledde Motala, dess befolkning och dess politiska ledning att tro att det var grönt med den här delen.
Sedan har det visat sig att det har kommit en hel del frågor, bland annat den så kallade Eurovinjetten, som har styrt upp det hela - därav min fråga huruvida man kan förlita sig på staten och dess myndigheter som en avtalspart.
Statsrådet hänvisar mycket till Trafikverket, men precis som Ingemar Nilsson sade i sitt inlägg kan vi ändå inte interpellera Trafikverket, utan det är statsrådet som är ansvarig för myndighetsutövningen eller myndigheten i denna del.
Min följdfråga när det gäller detta är föranlett av det besök som gjordes i trafikutskottet av Kommun- och landstingsförbundets ordförande Anders Knape, moderat, tillsammans med flera tjänstemän. Då dristade man sig också till att fråga huruvida man kan förlita sig på staten som avtalspart. 522 miljarder ligger med i infrastrukturplanen de kommande tio åren.
Man förutsätter ungefär en 25-procentig medfinansiering. Det är viktigt att detta sköts på ett korrekt sätt från regeringen och dess myndigheter, för det här kommer att bli normgivande för övrig kommunal medfinansiering i landet. Inte minst gäller detta utifrån den rekommendation som Kommun- och landstingsförbundet har gått ut med till sina medlemmar.
Min följdfråga kvarstår: Hur kan vi lita på regeringen och dess myndigheter som avtalspart när vi ser hur det här har hanterats?
Johan Andersson (S):
Tack för svaret, Catharina Elmsäter-Svärd! Det finns mycket att säga i frågan. Samtidigt känns det att det är en angelägenhet för regeringen att försöka lösa upp knutarna på något sätt och komma till ett avgörande som förhoppningsvis kan vara bra för både Sundsvall och Motala. Jag har två följfrågor som jag gärna skulle vilja ha svar på.
Den ena handlar om utländsk tung trafik som är ett ganska stort bekymmer. Vi hade för en vecka sedan trafikutskottets ordförande hos oss i Motala. Han blev uppvaktad av två lokala åkare som såg mycket oroande på att man, som lagstiftningen ser ut i dag, inte kommer att kunna ta ut brukaravgift för utländsk fordonstrafik.
Det innebär att balansen mellan inhemska åkare och utländska åkeriföretag kommer att snedställas. Där skulle jag hemskt gärna vilja ha ett uttömmande svar från statsrådet på hur man ser på frågan och om det finns en ambition och avsikt att lösa upp den knuten. Den andra frågan är ungefär som den som Ingemar Nilsson hade om Sundsvall.
Även i Motala finns det ett alternativ om följden blir att avgifterna skjuter i höjden, och det är att fortsätta med tung trafik på den gamla förbifarten, som numera är ett kommunalt vägavsnitt efter den nya brons tillkomst.
Kommunen har inte ännu tagit ställning till att införa en ordningsbestämmelse om att förbjuda tungtrafiken genom Motala, vilket jag tycker vore ganska olyckligt. Men det finns alltid en sistahandslösning: att kommunen själv fattar ett sådant beslut. Men det är naturligtvis beroende på det avgiftsuttag som man kommer fram till i den fortsatta processen.
Min fråga till statsrådet är följande. Statsrådet har själv varit i Motala och vet mycket väl hur terrängen där ser ut.
På vilket sätt har man för avsikt att lösa upp knuten så att vi inte får in tung trafik på det kommunala vägnätet, vilket kan bli följden, beroende på den fortsatta processen när det gäller brukaravgifterna?
Johan Andersson (S):
Tack så mycket för svaret, statsrådet! Jag tyckte att jag fick ett klart svar när det gäller hur statsrådet ser på utländska fordon och på de förslag som är på väg. Det känns bra att man behandlar både inhemsk och utländsk trafik på samma sätt.
Det var bland annat det som våra lokala åkare var måna om; det handlade inte om att man skulle förfördela den ena före den andra på något sätt utan att man skulle behandlas lika. Det blir ett positivt besked som jag kan ta med hem och berätta om.
Jag hoppas nu innerligt att man löser upp knutarna, med både Motalas och Sundsvalls kommun, för att hitta en vettig och bra lösning på problematiken när det gäller brukaravgifterna.
Jag är också väl medveten om innebörden av det avtal man tecknade 2009 - det är också hela Motala kommunfullmäktige - om att förutsättningen var att man skulle ta ut brukaravgifter på något sätt för att få till stånd bron över Motalaviken. Det var dock utifrån avtalet som nu är tecknat och utifrån de förutsättningarna och premisserna som kommunen godtog avtalet.
Jag kan, återigen, inte göra någon mindre koppling än att det är ett stort ansvar för regeringen och för statsrådet att se till att knutarna löses upp. Tro sjuttsingen att kommunen - i det här fallet Motala - tog för givet att man kunde lita på staten som avtalspart när till och med den dåvarande statssekreteraren var med i förhandlingarna tillsammans med kommunalrådet i Motala.
Johan Andersson (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret, även om jag inte är nöjd med det. Jag hade nog förväntat mig några mer konkreta delar när det gäller dem som i dag finns inne i fas 3.
Bakgrunden till att jag har ställt interpellationen till arbetsmarknadsministern är att jag för en tid sedan var och träffade ett stort antal människor som är inne i åtgärden fas 3 - sysselsättningsfasen. De frågade rakt ut: Vad har regeringen för ambitioner när det gäller oss - vi som finns i den här åtgärden? De var naturligtvis oroade och rädda för att de skulle bli kvar häri. Jag delgav dem det som jag känner till om det.
De tyckte inte alls att det räckte med de förslag som ministern nu också räknar upp. Fas 3 ökar. Det kom rapporter för en tid sedan om detta. Vi har ungefär 36 000 där, som prognosen ser ut nu, för mars månad. Antalet kommer att öka ytterligare framöver under det kommande året, som prognoserna ser ut.
Det som är allra mest alarmerande är att den största procentuella ökningen i fas 3 gäller ungdomar mellan 18 och 24 år. Det är naturligtvis extra alarmerande i allra högsta grad att som ung hamna i fas 3 och känna sig misslyckad. Vi socialdemokrater har varit tydliga med att vi vill avskaffa fas 3.
Det är ingen hemlighet. Vi har ett tillkännagivande i riksdagen sedan 2011. Där var vi också tydliga med att vi ska avskaffa fas 3; vi var överens om att så skulle ske. Det har inte hänt ännu. Arbetsmarknadsministern hade en möjlighet att komma med skarpa förslag om detta, vilket inte har skett.
Man fortsätter med åtgärden i denna del, som dess värre hela tiden känns alltmer som en återvändsgränd. Våra förslag var tydliga. Vi ville att hälften av dem som i dag finns inne i åtgärden skulle gå till det som vi kallar för extratjänster inom offentlig sektor och ideell sektor med kollektivavtalade löner.
Den andra hälften av dem som i dag är inne i åtgärden skulle ges möjligheter till utbildning i form av arbetsmarknadsutbildning och annat. Jag själv var politisk verksam lokalt fram till 2006, under den tid då vi hade de så kallade plusjobben. Det var den tidens melodi för att också kunna jobba med dem som var inne i en långtidsarbetslöshet.
I min egen hemkommun hade vi 130 plusjobbare vid regeringsskiftet 2006. Jobben fick naturligtvis avslutas eftersom regeringen valde att säga att detta var en Amsåtgärd som inte gav några resultat. Jag är ganska övertygad om att de allra flesta, om än inte alla, skulle ha fått jobb i denna del eftersom det också fanns ett rekryteringsbehov i offentlig sektor. Det finns det också nu framöver.
Genom detta, sammantaget med en viss arbetsmarknadsutbildning och annat, skulle de ha kommit in på riktiga jobb. Det duger inte när det gäller dem som i dag finns i fas 3. Framför allt duger det inte när det gäller de ungdomar som i dag är på väg in. Det sker en radikal ökning av ungdomar i åtgärden.
Min följdfråga till ministern är: Hur ser regeringen och ministern på tillkännagivandet från riksdagen? Det finns möjligheter när vårmotionen läggs fram. Kommer det några skarpa förslag då? Eller vad har ni för löften till dem som finns i denna åtgärd?
Johan Andersson (S):
Jag tackar arbetsmarknadsministern för debatten, även om jag inte har blivit så mycket klokare. Jag tänkte börja med det som Gunnar Andrén sade. Min kollega Ann-Christin Ahlberg uttryckte det på ett mycket bra sätt. Jag blev också mycket besviken och oroad när han beskrev denna 24-åring. Vi kan väl aldrig anse att en ung människa är förlorad på arbetsmarknaden. Vi socialdemokrater gör det definitivt inte.
Detta har vi redovisat i de skarpa förslag som vi har lagt fram när det gäller de som i dag är inne i fas 3. Jag förutsätter att statsrådet och arbetsmarknadsministern instämmer i det. Men hon får vidareutveckla det i nästa inlägg när det gäller att lämna en 24-åring i sticket. När jag hör flera av de borgerliga debattörerna blir jag besviken.
Vi lever här och nu. Vi står inte i det spanska eller grekiska parlamentet och debatterar. Vi har inte vår väljarbas i något annat land, vi har den i Sverige och i våra valkretsar. Där får vi också våra uppslag till interpellationer. Det tror jag är viktigt att klarlägga. Självklart ska man göra en omvärldsanalys och se hur det ser ut i andra delar.
Men vi lever här och nu, och vi företräder våra väljare i vårt eget land. Jag måste erkänna att jag känner mig mycket tveksam till det som arbetsmarknadsministern redovisar i sitt svar när det gäller de satsningar som man nu gör.
Jag ställer min fråga igen: När, arbetsmarknadsministern, kommer regeringens åtgärder att bita när det gäller de som i dag finns i fas 3? När kan vi räkna med att fas 3 avskaffas, som det finns ett enigt riksdagsbeslut om? När ser arbetsmarknadsministern att det finns möjlighet att stänga dörren till denna åtgärd?
Nu har det lagts till förslag och åtgärder. Jag kan hålla med om att en del säkert är bra, bland annat att man har utökat utbildningen för dem som är inne i fas 3. Efter skarp kritik från oss socialdemokrater tillsköt man mer medel till arbetsmarknadsutbildning. Man har gjort det vid två tillfällen, om jag kommer ihåg rätt, och det skulle behövas mycket mer i denna del.
Men när kan vi se ett resultat av regeringens politik, om den nu stämmer utifrån det som arbetsmarknadsministern med emfas här hänvisar till, att detta kommer att sjunka och att det kommer att förändras? Jag vet att man inte ska tro på uppgifter i medierna. Men jag blev lite tveksam när jag läste en intervju med ministern i Svenska Dagbladet för ett tag sedan om fas 3.
Hon kunde där inte förklara varför åtgärden finns kvar och lever vidare - åtminstone enligt tidningsartikeln. Men det kan finnas en agenda som vi inte känner till. I så fall skulle jag vara tacksam att få höra det.
Johan Andersson (S):
Jag kan bara konstatera att jag inte får några svar från arbetsmarknadsministern om när regeringen är beredd att sätta in förnyade åtgärder för att avveckla fas 3 eller för att minimera inflödet till fas 3. Ungefär 15 procent av dem som i dag finns inne i fas 3 går vidare till någon form av sysselsättning.
Det är bra, men det måste vara bli mycket bättre om vi vill motverka inflödet till fas 3. Jag kan aldrig tänka mig att arbetsmarknadsministern är nöjd med att 590 ungdomar i åldern 18-24 år i dag är deltagare i fas 3-åtgärder. Hur många av de 590 kommer att kunna gå vidare?
Det är därför vi har lagt fram våra skarpa förslag om extratjänster som ministern rycker på axlarna åt. Jag är ganska övertygad om att man gör ett grundfel från den borgerliga regeringen när man inte använder offentlig sektor mer i arbetsmarknadspolitiken.
Det finns möjligheter att åtgärda det efter valet. Beskedet till de deltagare som i dag är inne i fas 3 som möjligtvis följer debatten - jag vet att det finns de som gör det - är klart och entydigt från regeringens sida: Inga nya förslag kommer.
Johan Andersson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. När denna utredning föredrogs för oss i arbetsmarknadsutskottet tyckte jag att den var mycket intressant och spännande.
Efter att jag har läst utredningen och Svend Dahls slutsatser mer grundligt tycker jag att det finns all anledning att föra en diskussion om vad man kan göra från regeringens sida när det gäller jämställdhetsarbetet och vilka konkreta förslag som man kommer att använda sig av.
Jag hade nog förväntat mig att jämställdhetsministern i svaret hade kunnat peka på några delar och någon form av inriktning för det fortsatta arbetet kring detta. Bakgrunden är att antalet otrygga anställningar i dag ökar, både för män och för kvinnor. Men det är dock en övervägande majoritet som är kvinnor. De osakliga löneskillnaderna har vi talat om här tidigare, och de fortsätter i allra högsta grad att vara osakliga.
Naturligtvis är det frustrerande att skillnaderna består. Vi har en arbetsmarknad som har förändrats de senaste åren. Jag tänker närmast på de delade turerna som har ökat, framför allt inom offentlig sektor. Det finns även en del män som jobbar i offentlig sektor.
Men det är en övervägande andel kvinnor som jobbar där och som har de delade turerna med allt vad det innebär för barnomsorg, hemarbete, fritid och annat som hänger ihop. Det är fortfarande en bristsituation i vissa kommuner när det gäller barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är en fråga som vi från Socialdemokraterna har slitit med i många år. Numera gör man även det från regeringen, vilket känns positivt.
Det ska jag ändå ge en eloge för. Min konkreta fråga till ministern utifrån utredningen är hur det fortsatta arbetet nu sker. Vi är på väg in i en valrörelse, och vi vet inte alls hur det kommer att se ut efter den 14 september med regeringsbildning och annat. Jag som socialdemokrat hoppas naturligtvis att vi får en ny regering och en ny jämställdhetsminister.
Men jag hoppas verkligen att det arbete som jag ändå hoppas pågår i Regeringskansliet inte stannar av i och med det. Denna fråga är mycket viktig ute på arbetsplatserna. Min bild, efter att jag har varit ute på många arbetsplatsbesök på senare tid, är att det är en hel del diskussioner vid fikaborden.
Det är kanske inte så mycket diskussioner på mansdominerade arbetsplatser men däremot på blandade arbetsplatser. Det är många fackförbund som i dag håller på att löneförhandla lokalt. Naturligtvis kommer denna fråga upp med lönesättning och annat. Det finns förbund, det ska jag vara ärlig att säga, som har lyckats med detta och kommit en bit på väg. Men det kvarstår en hel del.
Jag tror inte att vare sig ministern eller jag vill att vi som statliga aktörer ska lägga oss i lönebildningen, utan den ska skötas av arbetsmarknadens parter. Jag tror dock ändå att det här med lönekartläggningen - att man överväger att återgå till det gamla systemet och få den uppdaterad kontinuerligt - kan vara en väg att gå i den delen.
Mina konkreta frågor till ministern är: Vad sker härnäst när det gäller arbetet med de slutsatser Svend Dahl lämnar i sin rapport och de andra influenser regeringen har fått när det gäller jämställdhetspolitiken? Vad är det mer som behöver göras?