Mats Odell (KD):
Jacob Johnson har frågat vilka ytterligare åtgärder finansministern avser att vidta för att bankerna ska ta sitt samhällsansvar samt om finansministern är beredd att tillsätta en finanskommission. Arbetsfördelningen i regeringen är sådan att det är jag som ska svara på interpellationen. Den globala finanskrisen har påvisat ett antal brister när det gäller investerarnas riskbedömningar och de finansiella institutens interna styrning, kontroll och riskhantering.
Även vissa ersättningssystem till ledningspersoner i finansiella institut har bidragit till för stort risktagande och överdriven utlåning. Finanskrisen har också visat att det finns luckor och svagheter i befintliga regelverk och i den gränsöverskridande finansiella tillsynen. Ett exempel är de i huvudsak oreglerade kreditvärderingsinstitutens centrala roll och de brister som krisen avslöjat i deras riskbedömningar.
Behovet av ökad transparens är starkt och det gäller generellt inom hela systemet. Krisen har därtill tydligt visat på det finansiella systemets internationella och globala karaktär. Likviditets- och finansieringsproblem inom avgränsade områden riskerar att sprida sig snabbt.
Bristen på transparens och otillräcklig information har medfört att även i grunden stabila regioner och institut har drabbats när det viktiga ömsesidiga förtroendet mellan aktörerna försvunnit. En slutsats jag drar är att regler och tillsyn i allt högre grad måste bygga på gemensamma, internationellt utformade överenskommelser och riktlinjer.
Därför är arbetet inom EU:s olika finansiella kommittéer för en stabilare, mindre riskbenägen och mer ansvarstagande finansiell sektor helt centralt. Regelverken är i hög grad gemensamma inom EU, och arbetet att harmonisera dem ytterligare fortskrider.
Det står därtill klart att den finansiella regleringen måste ses i ett bredare internationellt perspektiv och att EU i högre grad måste samarbeta med andra internationella organisationer och parter. Regeringen ger hög prioritet åt EU-arbetet och har höjt ambitionerna när det gäller Sveriges bidrag till processerna som formar den finansiella sektorns reglering och tillsyn.
Här anser jag att det finns ett starkt intresse för Sverige att driva frågor om lämpliga principer för sunda ersättningssystem. Stabilitet och långsiktighet måste bättre genomsyra den interna styrningen och affärskulturen i den finansiella sektorn, inte bara i Europa utan också i andra delar av världen.
Regeringen har i samband med garanti- och kapitalstödsprogrammen ställt tydliga krav på de svenska instituten om begränsningar i ledande medarbetares löner och bonusar. Men krisen har också gett anledning för instituten, såväl i Sverige som internationellt, att själva se över sina ersättningsprogram.
Jag ser det som en välkommen början till en långsiktig reformering av löne- och bonussystemen i finanssektorn. Jag är samtidigt övertygad om att effektiva finansiella system i grunden måste bygga på privata företag och på mångfald. Under finanskrisen har stödåtgärder i flera länder lett till ett ökat statligt ägande.
Även i Sverige har ett institut - Carnegie - temporärt fått övertas av staten för att undvika fallissemang och de spridningseffekter som då kan uppstå på de finansiella marknaderna. Det statliga ägandet har i samtliga fall bedömts vara nödvändigt för att upprätthålla finansiell stabilitet och för att ge möjlighet till nödvändiga omstruktureringar.
När omständigheterna medger är avsikten dock att instituten ska återgå i privat ägo, vilket också skett med Carnegie. Jag välkomnar en fördjupad samhällsdebatt särskilt i frågor om institutens ansvarstagande och affärskultur. Den debatten är redan här.
Mot bakgrund av att de finansiella regelverken i allt högre grad måste bygga på gemensamma, internationella regler och utarbetas i en gemensam arbetsprocess ställer jag mig tveksam till att regeringen ska tillsätta en svensk finanskommission. Frågorna finns på bordet i EU och vidare internationellt men också i Sverige.
Jag vill här erinra om att den så kallade Förtroendekommissionen redan 2004 i en bred analys och diskussion behandlade många av de frågor som nu aktualiseras. Jag är förhoppningsfull, herr talman, om att den diskussion som startat både inom den finansiella sektorn och i olika reglerande internationella organ ska ge resultat de närmaste åren.
Målet måste vara att lägga grunden till ökad långsiktighet och stabilitet i det finansiella systemet. De samhällsekonomiska vinsterna borde vara stora om det målet uppnås.