Staffan Danielsson (C):
Min interpellation är lång, det erkännes. Men i den finns hela min argumentation för varför den här frågan är en oerhört viktig frihetsfråga för många människor som ser bra men som ändå fråntas sina körkort. Hela livssituationen kastas omkull. Statsrådets svar är kort men ändå med öppningar, som jag välkomnar. Jag har arbetat med denna fråga i ett antal år.
Jag har fått allt fler kontakter från desperata människor som ser bra, har kört prickfritt ofta i mängder av år, har klarat några syntestmaskiner men inte andra fullt ut eller klarat testet ibland men inte alltid fullt ut. De har fått godkända läkarintyg av andra ögonläkare, och de klarar uppkörningar felfritt. De har god syn men vissa brister i sitt synfält på sidan.
Just i Sverige har Transportstyrelsen, dess trafikmedicinska råd och chefsläkaren Lars Englund valt att låta tester i olika syntestmaskiner nästan helt bestämma om synen ska anses godtagbar för att få köra bil om man har brister i sitt synfält. Det innebär en exakt likabehandling, och det är ett starkt motiv. Men i stället faller en sansad helhetsbedömning bort.
Det är min grundläggande kritik. Dessa syntest innebär en oerhörd stressituation som bara det torde vara en rejäl felkälla. I de allra flesta andra länder - det är min bestämda uppfattning - ges personer i gränslandet för att få behålla eller ta körkort möjligheten att få bevisa sin körförmåga i praktiska körprov och utifrån en helhetsbedömning. Men så är det inte längre i Sverige, vilket ministerns svar bekräftar.
Nu skärper Transportstyrelsen kraven på läkares anmälningsskyldighet och allt fler människor kommer att hamna i dessa syntestmaskiner och fråntas sina körkort. En del berättigat, men en del också oförskyllt och orättvist som jag ser det. Det finns hundratusentals människor i trafiken som har nedsatt syn i olika avseenden och även brister i sina synfält. De allra flesta fortsätter att köra även när de blir äldre.
Men för de som anmäls till Transportstyrelsen är synfältskraven stenhårda och obevekliga. En färsk undersökning refererad av SVT:s Aktuellt från Trygg Hansa visade att var tionde bilförare kör bil trots att de är medvetna om att de ser mindre bra. Många har säkert brister i sina synfält. Var tredje får anstränga sig för att se vad vägskyltarna föreställer. Borde alla kallas in till regelbundna syntest?
Nej, säger chefsläkare Lars Englund på Transportstyrelsen. Han säger: "Det viktiga är inte själva synskärpan utan hur ens hjärna tolkar informationen, hur man handskas med den, vilka trafikbeslut det leder till, hur bra man kan bedöma avstånd och tolka andra trafikanter". Regeringen och statsrådet har inte planer på att införa synkontroller, viket jag tycker är bra. Andra länders resultat imponerar inte.
Utmärkt, säger jag. Här resonerar Transportstyrelsen med sunt förnuft. Men varför då denna nästan rigida noggrannhet för den som ser bra men har vissa brister i synfältet? Statsrådets svar pekar på att det borde vara möjligt att inte endast låta ögontester utan även prov i körsimulator avgöra kördugligheten som i andra länder. Det är utmärkt, men det dröjer ju.
Varför inte redan i dag göra som i andra länder där praktiska körprov och en helhetsbedömning får avgöra i tveksamma fall? Men ska inte experter bestämma? Ska myndigheter och politiker lägga sig i? Jag anser att det är ett regeringsansvar och ett politiskt ansvar att granska var ansvariga myndigheter lägger ribban i dessa frågor och inte endast låta myndigheten själv bestämma utan överprövning.