KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Jag ska försöka förklara hur avtalet har kommit till och vad som är bevekelsegrunderna bakom det. Det finns en kontinuitet vad gäller målen för den europeiska utrikespolitiska linjen gentemot Kuba, och målet förblir att bidra till en utveckling i riktning mot större respekt för mänskliga rättigheter, politisk pluralism och ekonomiska reformer.
Det är viktigt att utnyttja de öppningar som ges och också nå en bredd av aktörer som kan vara med och påverka en utveckling. Inte ens en diktatur eller enpartistat som Zimbabwe existerar för evigt. Man kan aldrig veta när förändringen kommer. Det är otroligt viktigt att upprätthålla en dialog och att vara ett stöd för alla dem som är oppositionella.
Detta etablerar den här dialogen - vi säger att vi är intresserade av att ha en dialog. Syftet med avtalet från EU:s sida är att konsolidera redan existerande relationer med Kuba. År 2014, när förhandlingarna påbörjades, hade den gemensamma position som fanns de facto redan spelat ut sin roll.
Då hade flera av EU:s medlemsländer redan påbörjat bilaterala samarbeten och slutit egna avtal med landet. Då var det viktigt att ena oss, för vi blir starkare om vi talar med en röst. Vi tänker inte bidra med en massa pengar till Kuba eller hjälpa regimen, utan vi är där för att vi också ska kunna främja våra värderingar. Det är det viktigaste vi kan göra i det här läget.
Jag vet inte vad alternativet är. Är det att stänga igen, att inte ha någon dialog och inte försöka påverka regimen? Vi är ju inte naiva, utan vi kan se att detta är oerhört problematiskt. Då kan vi säga ifrån, och vi kan göra det utifrån en EU-gemensam position och linje. Det är ett brett anslag i avtalet.
Det går inte ned på detaljnivå över huvud taget, utan det säger att vi bör upprätthålla dialogen och tala utifrån våra värderingar, och vi bör också se till att ta hjälp av civilsamhällets aktörer och andra. Politisk dialog, också om MR-frågor, ger ju en politisk påverkansmöjlighet. Ekonomiska reformer och handel ger en annan påverkansmöjlighet.
Samarbetet i bred bemärkelse ger en möjlighet att nå förändringsaktörer på flera olika nivåer i samhället som kan stödjas på olika sätt. Därför är det civila samhället helt centralt i den här regeringens prioriteringar.
Margot Wallström (S):
Tack till både Birgitta Ohlsson och Sofia Damm! Som det ser ut i dag står Kuba inför ett skifte. Obamas utsträckta hand har delvis dragits tillbaka av Trumpadministrationen, som har en helt ny Kubapolitik.
Venezuela, som har varit en allierad, är i djup kris, och vinden har vänt också i flera andra latinamerikanska länder, där Kuba tidigare fått visst stöd. I april i år tar också Castroeran slut. Kanske skulle EU ändå kunna axla en ny roll i just det här läget, om vi använder det hela på rätt sätt.
Annars finns det andra krafter och andra aktörer som absolut är redo att göra det. På det sättet är tidpunkten för det här avtalet lyckosam. Det är klart att vi följer utvecklingen mycket noga och med stor oro av just de skäl som Birgitta och Sofia har läst upp här. Man ska inte gå in i detta med någon naivitet, men jag har heller inte hört vad alternativet skulle vara.
Vi menar att man måste etablera en dialog och en öppenhet, där vi kan tala direkt med varandra och också ställa krav. Men vi måste implementera det på det sättet att vi engagerar oss med civilsamhällets organisationer, med dem som är opposition och förespråkar fria medier, fri debatt och faktiskt är de progressiva krafterna i landet. Man måste, som jag ser det, kunna göra både och. Detta är den här regeringens hållning.
Tack för debatten!
Margot Wallström (S):
Så här är det: Jag och regeringen har fullt och orubbat förtroende för Försvarsberedningens fortsatta arbete. Dess arbete är av stor vikt för att vi ska kunna uppnå en bred politisk överenskommelse om säkerhets- och försvarspolitiken. Som jag sa: I ett osäkert omvärldsläge är en bred samsyn om säkerhetspolitiken en styrka.
Genom att i rapporten konstatera att ett väpnat angrepp mot Sverige inte kan uteslutas ger Försvarsberedningen grundläggande planeringsförutsättningar för totalförsvaret. Regeringen överprövar inte Försvarsberedningens rapport, utan den kommer att vara ett viktigt underlag för utformningen av nästa försvarspolitiska inriktningsproposition.
Den säkerhets- och försvarspolitiska inriktningen för perioden 2016-2020, inklusive vad avser militära hot mot Sverige, som behandlades i samband med riksdagens försvarsbeslut i juni 2015 gäller intill dess att riksdagen fattar ett annat beslut. Vi arbetar, precis som har sagts, på att hantera och bearbeta förslagen. Så är det alltid; en regering gör alltid det.
Om man tillsätter en beredning eller en utredning tar man emot rapporter och förslag och bearbetar dem. Några sådana har vi redan lagt fram förslag om, och vi fortsätter arbetet. Detta är ett jätteviktigt underlag för oss. Jag ska repetera en gång till så att någon mer kanske förstår hur det hela var formulerat. Det står så här i det gällande beslutet: Det går inte att se militära konflikter i vårt närområde som skulle påverka endast ett land.
Ett ensidigt militärt väpnat angrepp direkt mot Sverige är fortsatt osannolikt. Kriser eller incidenter som även inbegriper militära maktmedel kan dock uppstå, och militära angreppshot kan likväl aldrig uteslutas. Det är det beslut som gäller i inriktningspropositionen, och det är också det som vi håller oss till.
Återigen visar beskrivningen av det säkerhetspolitiska läget hur viktigt det är att ha många instrument till sitt förfogande. Det är också det som blir en fortsatt viktig diskussion, eftersom påverkansoperationer och hybrid- och cyberverksamheter är direkta och akuta utmaningar för oss. Då måste vi förstås agera på dem.
Det är viktigt att debatten om säkerhets och försvarspolitiken också blir bred på detta sätt.
Margot Wallström (S):
Jag tycker också att det är bra att vi får göra de här klarläggandena. Det här har egentligen aldrig varit ifrågasatt, och såväl statsministern som försvarsministern och jag har förtroende för Försvarsberedningens arbete, och vi har aldrig sagt något annat. Vi har fullt förtroende, och vi vill att Försvarsberedningen ska fortsätta att arbeta med dessa viktiga frågor.
Jag tycker att det är en stor styrka att vi kan hålla ihop när det gäller mycket av problembeskrivningen och beskrivningen av de säkerhets- och försvarspolitiska utmaningarna. Vi behöver också bredda verktygslådan och se på allt det som rör även icke-militära hot.
Vi behöver verkligen arbeta hårt med att till exempel förstärka det psykologiska försvaret och bemöta desinformation. Det är sådant som vi redan har påbörjat. Men långsiktiga åtgärder krävs, både nationellt och internationellt. Jag tror att vi kommer till en prövning, inte minst i och med vår valrörelse snart.
Då är det viktigt hur vi agerar i samtliga partier och att vi försöker se till att få en värdig debatt och inte avsiktligt misstolkar varandra eller förstör debatten. Vi ska föra den kring sakfrågorna, och det tänker i alla fall jag försöka bidra med. Också jag har uppskattat att vi här får chansen att förklara att vi står eniga.
Vår försvars- och utrikespolitik kommer fortsatt att vara ett viktigt element för att se till att Sverige är säkert också i framtiden.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Vi är överens om att situationen i Syrien är fruktansvärd och att vi måste göra allt för att civila ska få andrum från krigets fasor. Det är med den utgångspunkten som vi lägger all kraft på att verka för ett eldupphör, för att stödja den FN-ledda politiska processen och för att bidra till att förbättra den humanitära situationen. Regeringen har agerat resolut alltsedan Turkiets Operation olivkvist inleddes i Afrinprovinsen. Vi har tagit upp frågan med turkiska företrädare vid ett flertal tillfällen och på olika nivåer.
Sverige har varit aktivt i multilaterala forum i FN och EU. Vi har också uppmärksammat den folkrättsliga dimensionen av Turkiets agerande. Både i Stockholm och i Ankara har Sverige framfört till turkiska företrädare att kraven på eldupphör och humanitärt tillträde i säkerhetsrådsresolution 2401 omfattar hela Syrien, inklusive Afrin. Vi har också betonat vikten av omedelbar deeskalering, respekt för folkrätten och skydd av civila.
Även om Turkiet kan hänvisa till säkerhetsintressen är det som sker i Afrin oacceptabelt. Det finns uppgifter om plundring och att människor tvingas på flykt. Detta agerande, som drabbar civila, fördömer vi. Alla stater har ett ansvar för att följa säkerhetsrådsresolution 2401. Sverige har också drivit frågan i säkerhetsrådskontexten.
Den 19 mars ägde ett möte rum för säkerhetsrådsmedlemmar med deltagande av FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, prins Zeid Raad al-Hussein, som redogjorde för fruktansvärda kränkningar av mänskliga rättigheter som begåtts i Syrien. Från svensk sida gav vi uttryck för vår kraftiga oro över situationen för civila i Afrin. I morgon, den 27 mars, står Syrien åter på agendan för FN:s säkerhetsråd.
Vi får då möjlighet att återigen framföra vår syn på situationen i Afrin. Därtill för vi samtal med andra säkerhetsrådsmedlemmar om hur rådet måste agera med anledning av den fruktansvärda situationen i Syrien, inklusive Afrin. Naturligtvis har vi även i EU-sammanhang lyft upp situationen. Det gjorde jag senast i rådet för utrikes frågor. Det är när vi agerar enat inom EU som vi kan få starkast genomslag.
Vid förra veckans möte i Europeiska rådet enades medlemsstaterna om att Europeiska rådets ordförande och kommissionens ordförande vid dagens EU-toppmöte med Turkiet ska ta upp frågan om Afrin med president Erdogan. Vi förväntar oss då att man inskärper att efterlevnad av resolution 2401 om eldupphör och humanitärt tillträde i Syrien även omfattar Turkiets militära operation.
Samtidigt som vi tydligt framför vår kritik måste vår dialog med Turkiet fortsätta, både bilateralt och genom EU. En isolering av Turkiet gagnar inte vare sig kurderna, situationen i Syrien eller de MR-försvarare, journalister och oppositionsföreträdare i Turkiet som sätter sitt hopp till omvärlden. Det är genom samtal och dialog som vi skapar möjligheter till påverkan.
Margot Wallström (S):
Jag tror att man ständigt måste ställa sig den frågan: Har vi gjort tillräckligt? Vad mer kan vi göra? Så länge vi ser lidandet och alla övergrepp som sker i hela Syrien men också nu när vi diskuterar Afrin måste vi fråga oss: Vad mer kan vi göra? Vi är fullt upptagna varje dag på Utrikesdepartementet med att fråga: Hur kan vi leda frågan vidare? Jag hörde inga förslag på exakt vad vi kan göra. Vi måste agera långsiktigt för att skapa förutsättningar för fred och försoning i Syrien. En fredlig politisk lösning i landet är vad vi vill ha. Vi har inga militära maktmedel.
Vi kan inte gå in med bomber, flygplan eller annat. Det är inte den lösningen vi förespråkar, utan vi förespråkar en politisk lösning. Därför måste vi verka både i EU och i FN. Just nu är vägen framåt det som vi har arbetat både effektivt och hårt, vill jag påstå, för att åstadkomma, med resolutionen om eldupphör.
Det menar vi är ett första steg. Just nu handlar det om att rädda liv och lindra nöd med hjälp av resolutionen. Som Yasmine Posio Nilsson vet och har hört är implementeringen alldeles undermålig. I stället har man i skydd av detta begått fler övergrepp och vidtagit fler militära åtgärder.
Men vi fortsätter att verka bilateralt, genom både EU och FN, för en politisk lösning, landsomfattande eldupphör och fullt humanitärt tillträde. Hittills har det egentligen bara skett på några ställen i Syrien, men det är alldeles otillräckligt.
Vi stöder förstås också den outtröttlige Staffan de Mistura, som är FN:s Syriensändebud. Han rapporterade senast på vårt utrikesministermöte att han har att kämpa mot en sorts obönhörlig militär attackplan som så att säga fortfarande rullar fram.
Turkiet har åberopat olika skäl för att intervenera militärt i norra Syrien. Bland annat har de hänvisat till rätten till självförsvar i enlighet med FN-stadgans artikel 51. Men denna självförsvarsrätt i FN-stadgan åtföljs av en rad villkor. Ett sådant villkor är att våldet ska vara nödvändigt och proportionerligt och att det ska finnas tydliga och rättsligt fastställda krav.
Mot bakgrund av vad vi vet är vår bedömning att Turkiets agerande gentemot den turkiska gruppen YPG inte kan rättfärdigas genom en referens till självförsvarsrätten. Det är viktigt att säga att vi inte tiger still; det gör vi inte. Vi har verkligen uttalat oss, och vi agerar i de internationella relationerna.
Både i ett nationellt och i ett regionalt perspektiv är det dessutom mycket oroande att Turkiets relationer med kurderna fortsätter att försämras. Vi menar att en återupptagen fredsprocess skulle få positiva konsekvenser också i Syrien och i regionen som helhet.
Man måste fortsätta att hävda att det vore vägen framåt, inte våldet.
Margot Wallström (S):
Jag tackar för frågan. Det är självklart så att det inte bara hänger på vad Sverige gör. Jag tycker nog att vi kan stå för allt det som vi gör även när det gäller kontakterna med inte minst oppositionen och alla som strider för mänskliga rättigheter i Turkiet. Det är dit våra pengar går - till stöd till oppositionella och till dem som verkligen behöver vår uppmuntran. Jag vet inte om slutsatsen från Vänsterpartiets sida är att vi helt ska stänga kontakterna med Turkiet och dra in dessa pengar.
Men det kommer att drabba i första hand dem som just nu är i behov av vårt stöd och vår hjälp och att man inte stänger dörren till Turkiet. Vi behöver fortsatt ha denna kontakt och kunna tala direkt med Turkiet och ha en dialog. Det möte som börjar i kväll i Varna är viktigt för att man ska kunna påpeka detta och för att man ska kunna resonera direkt och framföra kritik mot Turkiet.
Det viktiga instrument som EU har inrättat handlar om pengar som går framför allt till FN-organen och till flyktingarna för att förbättra deras situation. Turkiet har tagit emot 3,4 miljoner syrier som har drivits på flykt på grund av kriget. För detta förtjänar faktiskt Turkiet ett erkännande. Man måste kunna skilja på dessa saker. Vi måste ständigt se till att våra pengar går till rätt saker.
Om det inte sker måste vi se till att det rättas till. Det som vi gör i övrigt handlar om humanitära insatser. Där är vi en mycket stor aktör. Vi stöder en humanitär fond med 25 miljoner kronor för gränsöverskridande humanitära insatser från Turkiet in till Syrien, inklusive Afrin.
När det gäller medicinskt bistånd ger vi ett stöd på 35 miljoner kronor till Världshälsoorganisationen. Det andra går via Sida. Sida har också beredskap att snabbt göra utbetalningar genom sin krismekanism. Jag tror helt enkelt att man måste använda alla dessa olika verktyg på en och samma gång. Men vi kommer inte ensamma att kunna få slut på kriget i Syrien.
Vi måste agera gemensamt med andra EU-länder och i FN och fortsätta denna väg framåt. Jag tycker inte att vi vare sig har varit tysta eller kan sägas ha tillhört dem som inte har agerat. Men vi kan alla se att det inte räcker. Ryssland har en helt avgörande roll.
Det är också de som avgör om det ska kunna ske flygattacker och annat, och det är med Rysslands acceptans som dessa attacker görs. Man kan därför inte bortse från Rysslands roll i det som sker i Syrien. Därför är det mycket viktigt att säkerhetsrådet fortsätter att ha detta högst upp på sin dagordning.
Nu har detta krig pågått längre än andra världskriget, och den nöd och det lidande som detta krig har skapat är nästan obegripligt stort. Vi fortsätter också att jobba med Turkiet därför att vi vet att fängslandet av oppositionella, yttrandefrihetsförespråkare och MR-aktivister tyvärr fortsätter.
Det är därför som det behövs en återupptagen fredsprocess också i Turkiet. Vi kommer att fortsätta att engagera oss fullt ut. Jag tycker att det är en styrka att vi ofta har gott stöd i Sveriges riksdag.
Margot Wallström (S):
Tack så mycket, Yasmine Posio Nilsson, för interpellationen! Detta är även fortsättningsvis den kanske viktigaste utrikespolitiska frågan att driva. Kriget i Syrien är en av vår tids värsta konflikter, och såväl mänskligt lidande som stora flyktingströmmar följer i dess spår. Låt mig bara vara tydlig med vi i att regeringen gör allt som står i vår makt för att lindra krigets fasor. Det kommer vi också att fortsätta att göra. Jag har inte hört särskilt många nya idéer om vad man kan göra. Vi har ju det politiska spåret. Vi har ett humanitärt spår.
Vi har de direkta diplomatiska och politiska kontakterna, som vi måste fortsätta att använda fullt ut. Vi har hela tiden understrukit vikten av respekt för folkrätten och skyddet av civila. Det är så vi har verkat i FN, till exempel. Dessa behov är väldigt akuta.
Tillträdet till de behövande i Afrin måste förbättras omedelbart om vi ska kunna vara aktiva. Vi fortsätter att stödja den FN-ledda politiska processen för att finna en politisk lösning. Vi för också samtal med andra medlemmar i säkerhetsrådet om hur vi ska agera i förhållande till Afrin för att vara så effektiva så möjligt. Även i våra kontakter med Turkiet kommer vi att kräva att folkrätten och mänskliga rättigheter respekteras.
Dialog och engagemang med såväl regering som oppositionella och civilsamhälle tror vi förblir det allra bästa sättet att bevaka dessa frågor och att vända den negativa utvecklingen i Turkiet.
Jag uppskattar verkligen det engagemang som Yasmine Posio Nilsson visar och även det stöd som jag vet finns i Sverige, inte minst bland alla kurder som bor här och som förstås oroar sig dagligen och stundligen för vad som händer på detta område.
Margot Wallström (S):
Jeff Ahl har frågat mig om jag är beredd att å Sveriges regerings vägnar be Ungern och Viktor Orbán om ursäkt och tacka för att Ungern agerade i tid för att stoppa delar av folkvandringen. EU-kommissionen har inlett ett överträdelseförfarande mot Ungern, eftersom man anser att landets asyllagstiftning inte lever upp till EU:s regelverk.
Sverige kan på grund av den ungerska asyllagstiftningen inte heller överföra asylsökande enligt Dublinförordningen. Ungerns regering har även genomfört informationskampanjer om migration, där ungerska medborgare upplysts om påstått negativa effekter av invandring på landets ekonomi, arbetstillfällen, kultur och traditioner. Ungerns regering har därutöver fortsatt att föra kampanjer med skarpa budskap och presentera lagar som utmanar asylrätten.
Svar på interpellationer Regeringens fortsatta inställning är att det är viktigt att samtliga EU:s medlemsstater agerar solidariskt och hjälper varandra när asylsystemen är under stort tryck. Vi ser det därför som oacceptabelt att Ungern, trots att EU-domstolen har ogillat bland annat Ungerns talan mot omfördelningsbeslutet från 2015, har fortsatt att vägra att ta emot människor på flykt. Regeringen kommer även i fortsättningen att vara en viktig röst i Europa för att värna asylrätten och en hållbar migrationspolitik.
Margot Wallström (S):
Regeringens mål är att säkerställa en långsiktigt hållbar migrationspolitik som både värnar asylrätten och fördjupar det europeiska och internationella samarbetet. För att de som behöver skydd ska få det och för att vi ska ha en fungerande och hållbar asyl- och migrationspolitik måste EU arbeta tillsammans. I nuläget motverkar Ungern samarbetet genom att inte ta sitt ansvar vare sig i omfördelningen av asylsökande eller för att hitta en hållbar lösning på framtida flyktingflöden.
Sverige har vidtagit en rad åtgärder för att hantera det stora antalet asylsökande som kom till Sverige under 2015. Åtgärderna handlar delvis om att Sverige inte kan ha mycket generösare regler än andra länder i EU men att vi fortsätter att ta vårt ansvar för att värna dem som behöver skydd. Sverige har till skillnad från många andra EU-länder fullföljt sitt åtagande inom omfördelningar och har ökat antalet vidarebosättningar.
Margot Wallström (S):
Vad det i grunden handlar om - i alla fall mellan dig och mig, Jeff Ahl - är helt olika människosyn. Jag tror att din främlingsfientliga inställning riskerar att förblinda din analys av vad som händer i världen. Sverige har tillsammans med en rad länder samt internationella och enskilda organisationer uttryckt oro för utvecklingen i Ungern.
Bilateralt för Sverige en bred dialog med Ungern, både på politisk nivå och på tjänstemannanivå, kring respekt för EU:s grundläggande värden inklusive mänskliga rättigheter och rättsstatens principer. Sverige stöder likaså att EU-kommissionen driver flera överträdelseförfaranden mot Ungern.
Inom Europarådet har en enig kommission framfört kritik mot Ungerns hantering av asylsökande, främst avseende det snabba asylförfarandet och bristande skyddsåtgärder för asylsökande. Sverige välkomnar Venedigkommissionens uppmaning till Ungern. Regeringen kommer att fortsätta påminna om att EU:s grundläggande värden inte är förhandlingsbara. Alla medlemsstater måste leva upp till sina åtaganden enligt såväl EU:s och Europarådets som FN:s regelverk.
Människor i alla EU:s medlemsstater måste kunna lita på att mänskliga rättigheter gäller och respekteras.
Margot Wallström (S):
Jeff Ahls senaste inlägg illustrerar med all önskvärd tydlighet vad jag just sa om skillnaden i vår människosyn, synen på EU och synen på mänskliga rättigheter. Sverige kommer att fortsatt verka för ett gemensamt ansvarstagande i flyktingfrågan.
Ett förstärkt och konstruktivt samarbete såväl inom EU som globalt är faktiskt en grundsten i att få en långsiktigt hållbar migrationspolitik, och EU:s framtida asylsystem måste vara rättssäkert och hållbart. Det måste värna asylrätten och samtidigt uppnå en jämnare fördelning av asylsökande mellan medlemsstaterna.
Solidaritet och en ökad harmonisering är prioriterade frågor för Sverige, och det är viktigt att EU får ett asylsystem på plats som kan hantera en framtida kris. Vi kan vara säkra på att vi kommer att se större flyktingströmmar framöver. Utan ett fungerande asylsystem riskerar vi att få ett Schengensamarbete som inte heller fungerar fullt ut. Likaså kommer Sverige att fortsätta stå upp för universella mänskliga rättigheter, både inom EU och i andra multilaterala sammanhang.
Margot Wallström (S):
Mikael Oscarsson har frågat mig om regeringen hemlighåller information om Raoul Wallenberg och om det har skett på begäran av andra länder. Mikael Oscarsson har vidare frågat mig vilka konsultationer Sverige hade med Ryssland under de senaste årtiondenas utredningar av fallet med Raoul Wallenberg. Man måste börja med att säga att Raoul Wallenberg personifierar det svenska arbetet för mänskliga rättigheter.
Hans gärning är en förebild för människor även i dag, inte minst för ungdomar. Han är en symbol och inspirationskälla för en lång svensk tradition av humanitärt arbete och engagemang. Mycket är fortfarande oklart vad gäller Raoul Wallenbergs öde i Stalintidens Sovjetunionen. Tyvärr är omständigheterna kring Raoul Wallenbergs försvinnande fortfarande inte fullt utredda.
Alla uppgifter i ärendet rörande Raoul Wallenberg tillkomna till och med år 1970 är offentliga. Regeringen gjorde i januari 2001 en samlad bedömning av handlingar tillkomna 1971-2000. En stor majoritet av dessa handlingar gjordes då offentliga. Ett fåtal omfattades av sekretess.
De uppgifter som belades med sekretess rörde dels förhållandet till andra stater, dels skyddet av svenska intressen. Regeringen har genom åren verkat för att skapa största möjliga klarhet om Raoul Wallenbergs öde i en dialog med det som då var Sovjetunionen och i dag är Ryssland och i samarbete med andra stater. Inte minst har en mycket ingående genomlysning av den svenska statsförvaltningens agerande, inklusive dess tillkortakommanden, skett.
Jag vill här särskilt framhålla två rapporter, dels den svensk-ryska arbetsgruppens redovisning från 2001, dels rapporten Ett diplomatiskt misslyckande som kom ut 2003. Regeringen kommer att fortsätta verka för att största möjliga klarhet skapas i frågan om Raoul Wallenbergs öde. Vi gör detta bland annat i våra kontakter med Ryssland.
Kontakterna med Ryssland om Raoul Wallenberg under de senaste årtiondena har haft till syfte att få ytterligare besked om utestående frågor samt få till stånd största möjliga öppenhet från rysk sida.