Gunilla Tjernberg (KD):
Först vill jag tacka för att den här interpellationen har kommit. Det är en mycket viktig debatt och en debatt som jag gärna deltar i. Fru talman! Jag och Kristdemokraterna tror på föräldrarna. Vi tror att föräldrarna vet vad som är det bästa för sina barn. Vi är övertygade om att föräldrarna är de viktigaste personerna i ett barns liv. Vi är också övertygade om att föräldrarna kan välja omsorgsform för sina barn.
Det är helt tydligt att Veronica Palm och Socialdemokraterna tror någonting annat. De tror att politiker och myndigheter vet bättre än föräldrarna. De vet vad som är bäst för varje enskild ett- och tvååring, och de misstror föräldrarnas förmåga att välja. Debatten om införandet av ett vårdnadsbidrag visar på en väldigt tydlig skiljelinje i svensk politik.
Å ena sidan är det vi kristdemokrater som tillsammans med andra företrädare för alliansregeringen tror på varje familjs förmåga att själv fatta beslut om sin egen vardag. Å andra sidan är det Socialdemokraterna och andra vänsterpolitiker som i Myrdals anda anser att staten vet bäst. Det är därför som det är staten som ska besluta och då besluta om så mycket som möjligt och allra mest om hur de minsta barnen ska tas om hand.
Familjer gläds i dag över förslaget. Också jag och många remissinstanser gläds över förslaget om införandet av ett vårdnadsbidrag. Sveriges Kommuner och Landsting säger i sitt remissvar: "Vårdnadsbidraget är en valfrihetsreform som stärker familjernas valfrihet, ger chans till mer tid för barnen och utgår från att familjer är olika och har olika behov."
Det tycker jag är en ganska bra sammanfattning av vad förslaget om ett vårdnadsbidrag innebär. För mig är det omöjligt att förstå att detta kan vara kontroversiellt. Kritiken mot förslaget kommer alltså inte från familjerna, utan kritiken kommer från vissa myndigheter, från socialdemokratiska kommuner och från enskilda politiker, till exempel nu från Veronica Palm. Kritiken består ofta i två delar.
Den ena delen är att vårdnadsbidraget, säger man, kommer att innebära att barnet, det vill säga ett- och tvååringen, har för lite tid i förskolan. Därmed hotas barnets kunskapsutveckling inför skolstarten. Ja, ni hörde rätt - "för lite tid i förskolan". Jag måste fråga om det är någon här som någonsin har träffat en förälder som oroar sig för att dess ettåring går för lite tid i förskolan.
Jag undrar också om det är någon som på allvar tror att det barn som börjar i förskolan vid två eller tre års ålder kommer att ha en sämre kunskapsutveckling inför skolstarten än om barnet hade börjat vid ett års ålder. Vem kan påstå att barn som är hemma eller hos en dagbarnvårdare, något som vi också måste ta med i den här debatten, inte utvecklas?
Min erfarenhet är att barn lär hela tiden och i olika miljöer. Barn som är hemma eller som är hos en dagmamma under sina första år kan få en minst lika bra start som de barn får som går i en bra förskola, och vi ska ha bra förskolor. Jag anser att barnen ska vara där de känner mest trygghet. Men det är föräldrarna som ska bestämma.
Det argument som vi ofta hör - vi har fått höra det också här - är att införandet av ett vårdnadsbidrag skulle innebära en katastrofal urholkning av resurserna till förskolan. Men eftersom det är frivilligt för kommunerna vill jag nog påminna Veronica Palm om att kommunerna själva är positiva till förslaget. Om detta var något som skulle urholka deras egen verksamhet skulle de inte, tror jag, vara positiva.
Jag har väldigt svårt att ta Veronica Palms svartmålning på allvar. Det ska inte vara någon motsättning mellan en bra förskola med hög kvalitet och införandet av ett vårdnadsbidrag.