KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Eklind (KD):
Jag vill börja med att tacka migrationsminister Morgan Johansson för svaret. I min interpellation nämner jag Markus. Jesuitprästen Thomas Idergard, som jag lärde känna för många år sedan, hade undervisat Markus i drygt ett halvår innan han döpte honom.
När sedan Markus, som konverterat från sin shiamuslimska tro till den kristna, kom till Migrationsverket för att berätta om denna konvertering mötte han en handläggare som var en sunnimuslimsk kvinna klädd i slöja. Jag reagerade när jag fick höra detta av Thomas.
Det här vittnar på något sätt om ett systemfel hos myndigheten om man inte förstår att Markus hämmas i sin redogörelse när han möter en muslimsk handläggare. Det är ett rimligt påstående, eftersom det är väl känt inom islam att det finns de som menar att den som lämnar religionen ska beläggas med hårt straff, i värsta fall dödsstraff.
Regeringen gjorde ett tillägg i regleringsbrevet för innevarande år med anledning av den diskussion som ägde rum under vintern 2018 och som handlade om asylärenden där religiös uppfattning åberopas. I en stor och mycket noggrann rapport, med namnet Konvertitutredningen , visade svensk kristenhet på anmärkningsvärda skillnader i bedömningen av konvertiter på olika håll i landet.
När regeringen därför den 14 mars skrev in att "myndigheten ska särskilt redovisa - - - hur myndigheten säkerställer rättslig kvalitet och likformig tillämpning i asylärenden där religiös uppfattning åberopas" väcktes helt klart förhoppningar om att man därför nu skulle kunna avläsa en justering i hur myndigheten hanterade dessa ärenden.
Jag skulle ändå vilja locka ministern till ett samtal om frågan i interpellationen, det vill säga hur regeringen säkerställer att Migrationsverket lever upp till det tillägg som gjordes i regleringsbrevet den 14 mars avseende asylärenden där religiös uppfattning åberopas. I svaret hänvisar ministern till den årsredovisning som lämnas i februari nästa år. Det är måhända formellt riktigt.
Men det leder också till en bild av att regeringen sitter med armarna i kors alldeles oavsett vad som sker i de processer som leder fram till beslut om huruvida en konvertering kan anses vara trovärdig eller inte och huruvida en konvertit ska få uppehållstillstånd eller ej.
Finns det ingenting som kan föranleda ministern att agera i stället för att avvakta årsredovisningen och att samtala om myndigheten och huruvida den kan anses kunna säkerställa den rättsliga kvaliteten och likformiga tillämpningen i asylärenden där religiös uppfattning åberopas? Detta är min fråga här i dag.
Hans Eklind (KD):
Ministern envisas med att lyfta fram detta, men det som jag tydligt skriver och säger är att konvertiten hämmades i sin redogörelse, i sin berättelse. Motfrågan blir: Menar ministern att det inte har varit fallet? Jag tycker naturligtvis att det avgjort är ett problem om de som har konverterat eller som ska redogöra för en apostatsituation eller ateistsituation hämmas.
Detta problem bör myndigheten, i det här fallet Migrationsverket, undvika i den mån man kan. I morse fick jag tillfälle att lyssna till arbetsmarknadsminister Eva Nordmark på morgon-tv. Hon berättade att regeringen nu ska ge myndigheten i uppdrag att stärka den lokala närvaron. Eva Nordmark visade i intervjun som jag tog del av att det går att agera mot myndigheten.
Jag tror att det är viktigt att ministern och regeringen visar att man tar den här frågan på stort allvar. Efter det att domstol slagit fast att sex imamer utgör ett hot mot rikets säkerhet, något som också diskuterades tidigare under förmiddagen här i kammaren, har de nu släppts på fri fot. Motiveringen är att man inte kan utvisa dem till hemlandet. Det här är naturligtvis väldigt intressant för dem som jobbar med just konvertitfrågorna.
Man utvisar konvertiter, människor som man tydligen tror så mycket på, med uppmaningen att de ska gå till moskén då och då eller att de inte ska visa sin kristna tro. Man har tydligen förstått att det råder risk för förföljelse för en konvertit.
Jag kan inte låta bli att citera ur en ledare som Dagens industri publicerade i veckan: "När Skatteverket upptäcker en brist i systemet så tycks det finnas en direktkanal till finansdepartementet som genast täpper till hålet." Min önskan är att en sådan direktkanal skulle finnas även här, när vi ser att systemet har brister.
Hans Eklind (KD):
Min fråga går till socialförsäkringsminister Ardalan Shekarabi. Innan jag blev riksdagsledamot arbetade jag som präst i Svenska kyrkan och som församlingsherde och arbetsledare i en församling. Där fick jag ibland hjälpa medarbetare tillbaka till arbetet efter en sjukskrivning. Det försvårades dock av ett fyrkantigt system. Man kan nämligen bara vara sjukskriven på 25, 50, 75 eller 100 procent.
Här skulle många gånger ett mellanting vara ett bra steg, för att gå från 25 procent till 50 procent kan för många medarbetare vara ett för stort steg att ta. Min fråga till ministern är därför: Delar ministern min uppfattning att det finns ett behov av en ökad individanpassning när det gäller sjukskrivningen och att dagens fasta steg därför ska ersättas med mer flexibla?
Hans Eklind (KD):
Medierna beskrivs ibland som den tredje statsmakten. Public service är en viktig del av svensk media, inte minst när det gäller opartisk nyhetsbevakning och förmedling av samhällsinformation.
För den svenska demokratins skull bör public services uppdrag och fokus ligga på just detta, och därför yrkar jag bifall till Kristdemokraternas reservation, som har till syfte att värna detta. Vi skulle verkligen kunna kalla public service för tv och radio i allmänhetens tjänst. Här är det Sveriges Television, Sveriges Radio och Utbildningsradion som har det uppdraget, och det har de fått av oss folkvalda fram till 2025.
Något vi har sett under en tid och som jag tror fyller de flesta av oss med en del oro är att den mediala närvaron utanför storstäderna fortsätter att ha det tufft. Den minskar. För att möta den utvecklingen har vi kristdemokrater sagt att vi ser ett värde i att public service stärker sin regionala nyhetsbevakning.
Vi menar att public service bör fokusera på samhällsinformation och oberoende, saklig nyhetsförmedling både nationellt och internationellt och också regionalt. Här har vi använt uttrycket "smalna av". Det är för att beskriva det uppdrag som vi anser bör vara i fokus för public service.
Uttrycket "smalna av" ger vid handen att det redan finns någonting där och att det kan räcka och att man kan lämna till andra att utföra sådant. Vi anser helt enkelt att public service hellre ska prioritera regional nyhetsbevakning, som kostar pengar, än stora nöjesproduktioner.
När det gäller det sistnämnda finns det redan en rad riktigt skickade kommersiella aktörer som kan göra det. Förutom att förse oss med en allsidig och opartisk nyhetsverksamhet har public service ett alldeles speciellt uppdrag att möta upp de särskilda behov som finns hos vissa målgrupper. Det kan handla om barn och unga, personer med funktionsnedsättning och minoritetsspråkgrupper.
Sedan har vi under pandemin sett att public service har ett oerhört viktigt uppdrag att förmedla samhällsinformation, en samhällsinformation som med all sannolikhet har hjälpt till att rädda liv. Trots att vi har förlorat väldigt många liv under pandemin har ändå informationen gjort nytta för att minska smittspridningen. Fru talman!
Kristdemokraterna anser att det i dag är en för liten andel av public service-bolagens samlade sändningar som utgörs av nationell, regional och internationell nyhetsförmedling och samhällsinformation. Vi ser att väldigt stora delar av tv-tablåerna upptas av det som vi kallar för nöjesprogram. Det tycker vi inte är en rimlig prioritering.
Det är min bestämda övertygelse att en avsmalning av uppdraget, som det kallas, också kommer att stärka public services legitimitet över tid, och det gör det förhoppningsvis också möjligt att sänka public service-skatten.
Hans Eklind (KD):
Tack, Ida Gabrielsson, för frågorna! Först och främst ska vi väl inte springa i förväg alltför mycket när det gäller det arbete som ska bedrivas. Jag sa väldigt tydligt i talarstolen att vi ser fram emot att få vara en konstruktiv part så att vi kan se till att vi får en bättre fungerande sjukpenning. Jag tror inte att det egentligen finns något parti som tycker att det är rimligt att folk blir utförsäkrade trots att de fortfarande har nedsatt arbetsförmåga.
Det har bara i år kommit en rad olika förslag i delbetänkandena, som, menar vi, innehåller en hel rad spännande saker som jag tänker att vi måste gå vidare med. Det har även socialförsäkringsministern aviserat. Det handlar exempelvis om att komma igång med processen tidigt så att man hinner slutföra saker och ting. Riksrevisionen har också kikat på detta och kommit fram till att det dröjer för länge innan rehabiliteringsprocesserna kommer igång.
Men det handlar också om att kunna koordinera arbetet på ett bättre sätt. Det är flera som måste arbeta. Jag hör väldigt ofta att man riktar in sig ensidigt på Försäkringskassan. Försäkringskassan är en viktig myndighet, som ska leda arbetet - svar ja. Men för att en rehabiliteringsprocess ska kunna fungera måste också den enskilde, arbetsplatsen, företagaren och hälso- och sjukvården engageras.
Att den koordineringen och det stödet finns och att ansvar utkrävs är naturligtvis helt avgörande för att man ska lyckas. Jag hoppas att Ida Gabrielsson noterat Kristdemokraternas förslag om en mentor. Jag kan väl skicka tillbaka en fråga: Skulle Vänsterpartiet kunna tänka sig att stödja det förslaget? Det handlar om att man får hjälp i övergången från sjukförsäkringen till arbetsmarknaden. Här har vi ett konkret förslag som vi också finansierar fullt ut.
Vi vill ha arbetsplatsrådgivare som hjälper den som ska ta klivet över tröskeln in på arbetsmarknaden.
Hans Eklind (KD):
Ida Gabrielsson vet att Kristdemokraterna tillsammans med en rad olika partier, däribland inte minst hennes eget parti, har varit drivande för att vi ska hitta ett sätt att komma igenom pandemin utan att människor drabbas på det här sättet. Att covid-19-långtidssjuka drabbades och att vi tog detta initiativ berodde egentligen på att den här överenskommelsen, midnattsöverenskommelsen, som gjordes mellan regeringen och dess stödpartier, inte löste problemet.
Det kvarstod som ett problem att de covid-19-sjuka fortfarande utförsäkras, för de omfattas inte av den överenskommelsen. Det var också anledningen till att vi tog det här utskottsinitiativet; vi såg att vi måste göra en specialgrej kring just de här personerna. Jag har ingenting emot att på olika sätt vara med.
Vi kristdemokrater har verkligen drivit en rad olika förslag - inte minst via socialutskottet, där vår talesperson Acko Ankarberg Johansson är ordförande - för hur vi ska se till att socialförsäkringen inte fallerar nu när pandemin pågår.
Hans Eklind (KD):
Jag tackar Mats för frågorna. En av de frågor som vi har diskuterat väldigt mycket inom utskottet men också här i kammaren är vad som händer efter 180 dagar. Där har vi ett problem.
Försäkringskassan kan säga att en person har nått en sådan nivå att den kan ta ett arbete, medan Arbetsförmedlingen säger att arbetsförmågan är nedsatt och att ett arbete inte kan tas. Jag säger inte att den ena myndigheten gör fel visavi den andra eller att båda gör fel, men människan hamnar i kläm.
I våras lämnades delbetänkandet En begriplig och trygg sjukförsäkring med plats för rehabilitering , som innehåller en rad förslag. Ett förslag som i alla fall jag tog fasta på och som också stämmer överens med vad vi tidigare har sagt i våra motioner är att den här processen måste komma igång snabbt, så att man hinner avsluta rehabiliteringen inom de gränser som vi har satt.
Man diskuterar naturligtvis vad som händer efter 365 dagar, men man kan också börja diskutera 550-dagarsgränsen, som Mats Berglund inte nämnde. Ytterligare en rad förslag finns i betänkandet Tillsammans för en välfungerande sjukskrivnings- och rehabiliteringsprocess .
Jag är ense med alla partier här i Sveriges riksdag, tror jag, om att det finns problem med den rehabiliteringskedja som vi har. I de här delbetänkandena finns det onekligen konkreta förslag på vad man skulle kunna göra för att förbättra den. Jag nämnde i mitt huvudanförande bland annat det här med koordineringsinsatserna, som Riksrevisionen också har pekat på. Här finns ett uppdrag. Det fungerar inte.
Det finns även ett uppdrag sedan den 1 februari i år till regionerna - min talartid är slut, så jag får återkomma om det.
Hans Eklind (KD):
Debatten om stupstocken vid 365 dagar, Mats Berglund, får du ta med dina kollegor i regeringen. Man kan även säga att det finns en stupstock vid 550 dagar. Det går fortfarande att få förlängd sjukpenning fram till 550 dagar, om än lite lägre: på 75 procents nivå. Men där går likväl sedan gränsen. Jag tror personligen att det måste finnas en bortre gräns i alla system. Att vara sjukskriven ska inte vara något livslångt.
Det tycker jag inte är bra för den enskilde. Men det är heller inte bra för dem som har en uppgift att fylla när det gäller att rehabilitera de här personerna. Det måste vara tydligt att man har den här perioden på sig och att insatserna ska sättas in då. Jag vill gärna hinna avsluta det jag började tala om i slutet av min förra replik. Det finns sedan den 1 februari i år ett väldigt bra initiativ som innebär att regionerna ska erbjuda koordineringsinsatser.
Jag hoppas att du och jag, Mats, från våra respektive partier noggrant följer hur detta fungerar, för det kan vara ett sätt att förbättra rehabiliteringsprocessen.
Hans Eklind (KD):
Jag tänkte ställa en fråga till riksdagsledamot Mattias Vepsä, men först måste jag få börja med att kommentera det som sas från talarstolen. Jag hoppas att riksdagsledamoten som underlag till sina påståenden har gått igenom Kristdemokraternas motion på området.
Om han hade gjort det borde han ha haft en lite mer nyanserad bild än att bara säga att vi tycker si eller så. Vi vill satsa på en hel del saker utöver det som regeringen föreslår. Exempelvis höjer vi sjuk- och aktivitetsersättningen med 2 000 kronor per år. Detta sa riksdagsledamoten ingenting om.
Vi tar bort möjligheten för en person att tillgodoräkna sig bosättningstid i sitt tidigare hemland som försäkringstid för garantiersättningen. Det sparar man 300 miljoner på. Dessa pengar vill vi i stället satsa på socialt handledarstöd för att man ska kunna bryta utanförskapet för de människor som befinner sig i det.
Vi sänker skatten för alla dem som har arbetslöshetsersättning, föräldrapenning och sjuk- och aktivitetsersättning. Vi slopar skillnaden i skatt mellan pension och arbete helt och hållet. Vi gör alltså en rad olika saker. Det jag vill ställa en fråga om till riksdagsledamoten gäller covid-19.
Kan Mattias Vepsä förklara varför Socialdemokraterna inte stöttade utskottsinitiativet från Kristdemokraterna och Moderaterna om att göra ett särskilt tillfälligt undantag för dem som är långtidssjuka i covid-19? Detta vill jag gärna få svar på.
Hans Eklind (KD):
Jag har vid tre tillfällen i kammaren i dag sagt att vi absolut kommer att delta konstruktivt i detta. Det finns en rad intressanta förslag. Jag hoppas verkligen att jag ska leva upp till detta löfte. Det här kommer ju att ske i närtid. Mattias Vepsä svarar egentligen inte alls på frågan.
Den överenskommelse som regeringen nådde med sina samarbetspartier - midnattsöverenskommelsen - omfattar ju inte de som är långtidssjuka i covid-19. De blir utförsäkrade. Det var själva poängen.
Även Försäkringskassan har ju tydligt konstaterat för oss att med gällande lagar och regelverk har man väldigt begränsade möjligheter att göra undantag för gruppen långtidssjuka i covid-19. Det var därför utskottsinitiativet lades fram, men Socialdemokraterna röstade nej.
Hans Eklind (KD):
Jag tackar Annika Hirvonen för detta. Det är så här: Det som har kostat pengar är att lagen över huvud taget kom till, att den infördes. Det är detta som har kostat pengar. Det är Miljöpartiet och de övriga partierna helt och hållet ansvariga för. Jag tror inte ett ögonblick på ett det bara handlar om covid-19.
Jag har uppmärksammat att vissa av partierna har försökt tala om amnesti i alla möjliga sammanhang, men inte bara under covid-19-pandemin. Det har hela tiden funnits skäl till att dessa partier tycker att man måste ändra på detta. Kristdemokraterna är väldigt tydliga. De som har skyddsskäl ska få stanna i Sverige.
Vi är också tydliga med att Sverige inte rimligen kan anses ha så mycket pengar, om vi nu blickar ut över de enorma behov som finns inte minst inom svensk sjukvård. Nu har man dessutom börjat tala om äldrevården som måste lyftas fram på en rad olika sätt för att undvika den situation som vi har genomlevt under det senaste året. Dessa pengar växer inte på hög.
Det är inte så att vi har en egen sedelpress i källaren, i alla fall inte hos Kristdemokraterna, som vi kan använda oss av. Vi måste prioritera, för politik är att prioritera. Och det finns alltid alternativkostnader. Då menar jag att om man anser att man har dessa pengar till en grupp som saknar asylskäl då får det stå för Miljöpartiet. Men för Kristdemokraternas del är beskedet väldigt tydligt: Vi ska använda svenska skattebetalares pengar till att lösa situationen här hemma.
Vi ska ha ett generöst och effektivt bistånd, men vi ska också koncentrera de resurser vi har till de människor som har asylskäl. Amnesti kommer att leda till ökat tryck på Sverige och ännu högre kostnader.
Hans Eklind (KD):
Jag noterar, och jag hoppas att alla andra också gjorde det, att ledamoten från Miljöpartiet inte svarar på den enda fråga jag ställde i mitt anförande, nämligen: Hur kan man anse att ett års anställning är liktydigt med eller en måluppfyllelse av det som lagen faktiskt säger om varaktig försörjning? Ett år är i min bok inte varaktig försörjning.
Det finns forskning att ta stöd av när man ser på detta, i stället för en massa tyckande om huruvida det kommer att gå bra eller inte. Det har gjorts flera utredningar om detta, och det är alldeles uppenbart: Sverige har haft en invandring som har varit positiv för svensk ekonomi ända fram till och med 70-talet. Det berodde på att de som kom till Sverige också började jobba.
På 80-talet gick svensk invandring plus minus noll, och från 90-talet och framåt har den varit en kostnad för det svenska samhället, av det skälet att vi inte får ut dem som kommer till Sverige i arbete tillräckligt snabbt.
Att lyfta ut just den här gruppen och göra en massa särlösningar för dem borde inte vara det mest primära för oss som tycker att vi ska ge skydd åt de människor som söker skydd och att vi måste få igång en integration som de facto fungerar. Vi ser utanförskap och parallellsamhällen växa här och nu i Sverige, där Annika Hirvonen Falks parti sitter i regeringsställning.
Vi misslyckas kapitalt med att ge dem som de facto har skyddsskäl en bra start så att de blir en del av den samhällsgemenskap som jag som kristdemokrat slåss för och som ska gälla alla, inte bara vissa. Jag noterar bara att svaret inte kom. För mig är detta förslag förödande. Ett års anställning är inte varaktig försörjning.
Och själva tillvägagångssättet med en remisstid på fyra dagar - jag tror att vi alla egentligen är överens om att det inte är rimligt att man gör på det viset.
Hans Eklind (KD):
Jag har en kort fråga till ledamoten Carina Ohlsson. Jag tror att vi är överens om att handläggare på Migrationsverket som har befogenhet att pröva exempelvis frågor om medborgarskap sitter på en oerhörd makt över andra människors liv.
Som jag tog upp i mitt anförande innebär detta att en handläggare alltså kan bedöma om en sökande exempelvis utgör en fara för rikets säkerhet utan att själv ha blivit säkerhetsprövad och utan att ens behöva ha svenskt medborgarskap.
Min korta fråga till Carina Ohlsson är: Anser ledamoten och socialdemokratin att detta är rimligt, eller anser Carina Ohlsson och socialdemokratin att detta måste ändras?
Hans Eklind (KD):
Jag tackar för ett lite undflyende svar, som jag väl ändå får beteckna det som. Frågan var ju ställd nu till företrädaren för socialdemokratin i riksdagen, inte till Migrationsverkets insynsråd och ej heller till migrationsministern.
Saken är den att Migrationsverket i sin utredning, som har ett par år på nacken, har konstaterat och själv dragit slutsatsen att det inte finns någon lag eller förordning som ger Migrationsverket rätt att generellt ställa upp krav på svenskt medborgarskap för anställning. Utredningen presenterades för två år sedan.
Såvitt jag vet har vi samma migrationsminister nu som vi hade för två år sedan, och ingenting har hänt. Min fråga är ändå: Känner även du, Carina Ohlsson, och socialdemokratin att detta är något som vi på något sätt måste åtgärda?
För jag kan inte få ihop denna ordning, som jag hoppas är världsunik, där vi har icke-svenska medborgare som kan fatta enmansbeslut kring vilka som ska få stanna eller bli medborgare i detta land.
Min fråga till Carina Ohlsson kvarstår: Anser Carina Ohlsson att detta är en angelägen fråga som vi snabbt måste rätta till så att vi kan se till att de personer som jobbar på Migrationsverket får någon form av säkerhetsprövning i samband med sin anställning?
Hans Eklind (KD):
Jag begärde replik när jag hörde att Carina Ohlsson uttryckte ett välkomnande av förslaget till en ny asyl- och migrationspakt för EU. Jag delar ledamotens förhoppningar om att man får till en pakt, av det enkla skälet att det är viktigt för Sverige men också för hela Europa att man hjälps åt kring en hel del av dessa frågor.
Alla vi som har följt EU:s arbete vet att vi just på asyl- och migrationsområdet har haft väldigt stora problem, inte minst sedan 2015. Jag har två frågor till Carina Ohlsson som pockar lite grann på svar när man säger att man välkomnar utkastet till pakt. Den ena handlar om förslaget om att utvidga anknytningsbegreppet.
EU har ju som förslag att det gamla familjebegreppet som man traditionellt har använt sig av nu ska utvidgas. Jag skulle vilja veta vad Carina Ohlsson tänker om det förslaget. Är det också en positiv sak? Vi kristdemokrater ställer oss avvisande till att man utvidgar anknytningsbegreppet.
Det gör vi därför att vi har en väldigt stor diaspora i vårt land, och ett vidgat anknytningsbegrepp kommer att göra att fler människor anför anknytning till Sverige. Det är den ena frågan. Den andra frågan handlar om tidsgränsen på fem år som EU har som förslag. Den är vi väldigt kritiska till, och jag skulle vilja veta vad Carina Ohlsson tycker om den.
Fem års gräns innebär att de personer som vi tog emot 2015-2016 inte kommer att räknas med när man ska se hur medlemsstaterna har tagit ansvar även historiskt för att kunna göra en korrekt bedömning av vilket ansvar de ska ta i nuet och även i framtiden. Här skulle jag vilja veta vad socialdemokratin anser.