KBLab/rixvox huggingface dataset:
Johan Hultberg (M):
Att slutsatsen och ställningstagandet från regeringens sida är välgrundade får man verkligen hoppas med tanke på den evighet som det har tagit att komma fram till denna slutsats.
Jag har respekt för denna slutsats och tycker verkligen att det är mycket bra och rätt att regeringen tar den grundlagsskyddade rätten till samtycke på största allvar, även om jag tror att det går, om viljan finns, att hitta förslag på hur man kan förändra lagstiftningen så att det går att hitta en väg framåt för detta.
Men det är mycket möjligt att regeringen gör en helt korrekt bedömning och att det förslag som utredningen presenterade i den delen var till fyllest. Men det var inte bara lagstiftningsförändringar och så vidare som utredningen föreslog, utan mycket handlade just om styrningen och ledningen. Där efterlyser jag konkret handling från regeringen.
Men återigen till mitt i sammanhanget lilla förslag att möjliggöra anmälan till donationsregistret i samband med körkorts-, pass- eller id-kortsansökan. Jag har respekt för att ministern behöver ett beredningsunderlag. Men det fanns ett visst underlag i utredningen. Sedan är det upp till ministern och regeringen att beställa fram detta underlag. Det är detta som jag har frågat om. Är regeringen och ministern beredda att göra det?
Kommer man att se till att detta beredningsunderlag kommer på bordet för beslut, eller tycker man inte att det är en tillräckligt viktig eller intressant fråga för att gå vidare med? Jag tycker verkligen att vi måste vända på varje sten i denna fråga för att åtgärda den stora diskrepans som finns mellan den vilja som svenska folket enligt alla undersökningar har och det faktiska utfallet av hur många som har gjort sin vilja känd.
I sammanhanget bör man kanske också se över just de anhörigas mycket stora inflytande. Det rimliga borde väl vara att det är uppgifterna i registret som väger tyngre. Det kan jag tycka. Jag tackar för en bra diskussion.
Johan Hultberg (M):
Mycket av denna diskussion på EU-nivå är av ganska principiell karaktär. Nu lyckades vi i miljöutskottet undanröja de kanske värsta idéerna, nämligen att man från politiskt håll skulle gå in i mycket större utsträckning och reglera vad timmerstocken ska användas till - att man i lag skulle reglera den så kallade kaskadprincipen, till exempel.
Det är oerhört viktigt att regeringen verkligen tar den principiella diskussionen och står upp för marknadsekonomin och att det faktiskt är den som bäst avgör var resurser gör bäst nytta och skapar de högsta värdena. Sedan vänder jag mig lite grann mot beskrivningen att det svenska skogsbruket och dess hållbarhet har drivits fram av stränga krav.
Jag skulle nog, fru talman, vilja säga att vi har nått dit vi har nått tack vare det stora engagemanget från Sveriges 330 000 skogsägare. Vi har en skogsbruksmodell i Sverige som bygger på frihet under ansvar: Vi har från lagstiftarens sida ganska översiktligt reglerat hur brukandet ska gå till, och den enskilda ägaren får sedan bestämma mer i detalj. Detta har visat sig vara väldigt framgångsrikt.
Man tar större hänsyn än vad lagen föreskriver, man certifierar sina skogsfastigheter och gör frivilliga avsättningar. Man levererar således väldigt stor miljönytta och stora biologiska värden och gör en viktig insats för klimatet, samtidigt som man får fram bra produkter som ger oss viktiga bidrag till lösningen på klimatutmaningen. Så, fru talman, jag vill bara återigen inskärpa behovet av att regeringen fortsätter att vara aktiv.
Jag ser också fram emot att ministern svarar på de högst relevanta frågor som min kollega Lars Hjälmered ställde om var the red line går för Sverige och vilka övriga prioriteringar Sverige har i de fortsatta förhandlingarna.
Johan Hultberg (M):
Detta är kanske inte den mest partipolitiska fråga vi debatterar här i riksdagen. Därför väljer jag att tolka ministerns svar positivt. Det finns en vilja från regeringens sida, att döma av det jag hör från ministern, att få till en bättre ordning än i dag. Man vill avvakta den översyn som Transportstyrelsen gör. Låt oss hoppas att den resulterar i ett bättre regelverk, för jag tycker uppriktigt sagt att Transportstyrelsen är för bekväm i sin hantering.
Jag konstaterar att man gör schablonmässiga bedömningar och drar alla typ 1diabetiker över en kam. De enda undantag man mig veterligen har gett för personer med typ 1-diabetes till högre behörigheter är just de synnerligen begränsade undantag där man kan få lov att köra en lastbil till och från en tvätthall eller motsvarande.
Men vad jag vet är det till exempel ingen taxichaufför, som Jan, som har fått tillstånd att inneha denna behörighet och detta körkort om man samtidigt har diagnosen diabetes typ 1. Jag tycker absolut att vi ska hålla hårt på trafiksäkerheten. Men det får inte vara en ursäkt för att inte ge människor en individuell prövning och se till det individuella fallet.
Jag hyser gott hopp om den översyn som myndigheten ska göra, och jag hoppas att vi inom kort har en ordning som respekterar diabetikers individuella situation och ger dem en bra behandling. Avslutningsvis, fru talman, skulle jag vilja ställa en annan fråga till ministern. Den handlar om att Transportstyrelsen i höstas kallade diabetesläkarna till en träff för att diskutera föreskrifterna.
Man valde då att inte bjuda in patientorganisationerna. Tycker inte ministern att det vore rimligt och bra att låta patientorganisationerna komma till tals när det gäller de här föreskrifterna, som är så viktiga för deras medlemmar? Tack för en bra diskussion!
Johan Hultberg (M):
Tack, ministern, för svaret! Det blir måhända lite grann en favorit i repris av den debatt som nyligen var med min kollega Saila Quicklund från Jämtland. Det visar på det stora engagemang som vi moderater har för äganderätten och skogen. Den är vårt gröna guld som ligger till grund för fantastiskt många jobb och företag i vårt land.
Den är också en viktig del av bygget av det framtida hållbara Sverige som är fossilfritt, som ministern var inne på, och biobaserat. Då måste vi bruka skogen. Det är en möjlighet som vi moderater slår vakt om både principiellt och utifrån det faktum att det betyder mycket för vår ekonomi. Herr ålderspresident! Jag ska ge lite bakgrund till frågan om den fjällnära skogen.
Den sträcker sig från Dalarna i söder längs fjällkedjan hela vägen upp till den finska gränsen i Tornedalen i ministerns eget hemlän Norrbotten. Vidare finns vissa områden längre österut som också klassas som fjällnära utifrån sina höjdlägen. Totalt sett utgör den fjällnära skogen så mycket som 2,3 miljoner hektar.
Av den fjällnära skogen är redan i dag mer än 50 procent formellt skyddad. För den delen som inte är formellt skyddad finns särskilda regler som reglerar hur den fjällnära skogen får brukas. Ministern var i sitt svar inne på vad det är för form av regler. Det handlar helt enkelt om att man som skogsägare måste söka tillstånd för att få lov att genomföra en föryngringsavverkning. Det kan tyckas att det är mycket byråkrati.
Men det är en ordning som ändå har fungerat förhållandevis väl fram tills nyligen. I det fall som skogsägare inte har fått tillstånd att genomföra en avverkning har Skogsstyrelsen på eget initiativ kunnat betala ut ersättning till berörd skogsägare på 125 procent av marknadsvärdet.
Då har man fått full ersättning för marknadsvärdet och också en ersättning för själva det intrång som staten gör sig skyldig till när den förbjuder skogsägaren att helt enkelt ägna sig åt skogsbruk. Sedan domen kom i det så kallade Änokfallet i Norrbotten har Skogsstyrelsen stoppat utbetalningarna.
Det har lett till att ett femtontal skogsägare har stämt staten för att få sin i mitt tycke självklara rätt till ersättning. Att skogsägare ska behöva stämma staten för att få ersättning vittnar om att något är allvarligt fel i dagens situation. Det är bakgrunden till min interpellation.
Tyvärr svarar ministern inte riktigt på min fråga om vilka åtgärder ministern och regeringen är beredda att vidta för att komma till rätta med problematiken. Ministern låter helt enkelt meddela att man avvaktar och vill se vad domstolsprocesserna leder fram till. Jag vill ändå ställa en väldigt principiell fråga till ministern, för i grunden är det en principiell fråga.
Ska staten ha rätt att förbjuda avverkning av produktiv skogsmark utan att betala ersättning? Om inte är det glasklart att regeringen kommer att behöva göra en översyn av reglerna om det är den hållning som företräds av Kammarkollegiet som gäller.
Kammarkollegiet driver nu linjen att en skogsägare inte ska ha rätt till ersättning om staten nekar avverkning i fjällnära skog.
Johan Hultberg (M):
Jag blev något lugnare av det andra svar som landsbygdsministern gav nu och även lite grann av det svar som ministern gav ledamoten Quicklund tidigare. Jag blev nämligen inte särskild lugnad av ministerns inledande svar där han nämnde att han är angelägen om att vi har regler som beaktar äganderätten.
För mig och Moderaterna är det viktigt att vi har regler som inte bara beaktar äganderätten utan som också respekterar och värnar den. Därför blev jag glad att ministern nu tydligt sa att den skogsägare som får mark inlöst och den som får sitt skogsbrukande hindrat självklart också ska få intrångsersättning. Det var ett välkommet och viktigt besked som jag också noggrant kommer att följa upp.
Jag kanske även kommer att få anledning att ställa samma fråga till andra ministrar i den nuvarande regeringen, då vi tyvärr vet att det finns en ganska stor splittring kring skogsfrågorna i regeringen. Det är inte alltid svaren blir riktigt desamma om man ställer samma fråga till exempelvis miljöminister Skog.
Men det var ett viktigt och välkommet förtydligande, för det är viktigt och självklart för Moderaterna att äganderätten inte bara ska beaktas utan också värnas och respekteras.
Johan Hultberg (M):
Vad tråkigt att det är min sista debattrunda, för nu hettar debatten till något! Det är bra, för detta är principiellt viktiga frågor som är av avgörande betydelse för vårt land. Moderaterna tycker att det grundläggande är att skogen ska brukas.
Sverige har avsatt väldigt mycket skog redan i dag både genom formella avsättningar och, inte minst, genom Sveriges 300 000 skogsägares frivilliga arbete. 1,1 miljoner hektar har Sveriges skogsägare helt utan ersättning avsatt till förmån för miljön.
Det är ganska få andra företagare som agerar på samma vis och som väljer att ge upp 5 procent, och ofta mer, av sin verksamhet till det allmänna goda.
Men det gör Sveriges skogsägare, och det visar på det fantastiska engagemang som de har för den biologiska mångfalden och för att vi ska nå de mål som vi i ganska bred politisk enighet har formulerat i den här riksdagen: skogspolitikens två jämställda mål om produktion och miljö.
Jag kan också konstatera, herr ålderspresident, att under Moderaternas och Alliansens tid ökade takten i avsättning av skog tack vare att vi arbetade på ett smart sätt med hjälp av statlig utbytesmark. Men i denna debatt tycker jag att det är rimligt att ställa sig frågan om det är rimligt att skydda mer av den fjällnära skogen när mer än 50 procent av marken redan i dag är undantagen brukande.
Mer än 50 procent av den fjällnära skogen är alltså redan i dag formellt skyddad. Här är det viktigt att processerna löper ut, och jag kan bara konstatera att en av de statliga myndigheterna, Kammarkollegiet, agerar på ett som jag tycker helt absurt sätt när man försöker driva tesen att det som ägarna av den fjällnära skogen ägnar sig åt inte skulle vara pågående markanvändning.
Jag är minst sagt bekymrad över den okunskap som finns på de statliga myndigheterna, och för detta har regeringen ett ansvar.
Johan Hultberg (M):
Som jag var inne på tycker jag att det är mycket lättare att agera när det nu finns konkreta erfarenheter att ta del av från ett stort land, Tyskland, som har varit igång med ett system sedan 2012. Tidigare har såväl den nuvarande som den tidigare landsbygdsministern sagt nej utifrån en oro över att man inte ska kunna upprätthålla en god livsmedelssäkerhet om det införs ett enklare system.
Men nu finns det erfarenheter från Tyskland där det alltså säljs omkring en halv miljon vildsvin genom ett motsvarande system varje år. Och där har inget trikinsmittat kött nått konsumentled. Jag tycker att de erfarenheterna talar för att också vi i Sverige skulle kunna införa ett motsvarande system. Det är inte så att det är enklare att jaga de tyska vildsvinen än de svenska.
Det är naturligtvis inte heller ett mer gynnsamt klimat i Tyskland än i Sverige. Det är snarare tvärtom, ett varmare klimat där än vi har här. Mitt budskap är alltså att om det är möjligt i Tyskland är det också möjligt i Sverige. Jag är som sagt positiv till att ministern inte säger oreserverat nej utan åtminstone har dörren på glänt och bjuder in till rundabordssamtal och öppnar för att titta på frågan.
Jag är övertygad om att det går att hitta en bra lösning här och att detta är en helt nödvändig fråga för att komma till rätta med de för stora stammarna av vildsvin som vi har i dag. Jag tror inte att det på lite sikt skulle vara negativt för vilthanteringsanläggningarna.
Jag tror tvärtom att om fler svenskar får möjlighet att upptäcka det fina vildsvinsköttet, genom att man kan köpa en bit av grannen eller kollegan, kommer också efterfrågan från vilthanteringsanläggningarna att öka när fler krögare inser att detta är ett bra kött att servera. Jag tror alltså att det hade varit gynnsamt också för vilthanteringsanläggningarna.
Johan Hultberg (M):
Tack, ministern, för det kompletterande svaret! Det var väl något lugnande när det gäller detta med vissa förutsättningar för att använda antibiotika i förebyggande syfte. Det låter rimligt att man skulle kunna få använda det till exempel om vissa ingrepp görs, men återigen vill jag verkligen inskärpa behovet av att regeringen och Sverige är på sin vakt för att säkerställa att listan inte blir alltför lång och att det inte uppstår kryphål för länder att fortsätta använda antibiotika i förebyggande syfte.
Jag fick inte riktigt fullt ut svar på frågan om gruppbehandling. Det är en viktig fråga för regeringen att fortsatt sätta press på övriga medlemsländer att komma till rätta med den överdrivna användningen av antibiotika som är kopplad till just det att man behandlar hela besättningar, hela grupper av djur, i stället för enskilda. Herr talman!
Jag har mötts av ganska bekymmersamma rapporter när det gäller frågor kopplade till den nya djurhälsoförordningen inom EU. Sverige har ett mycket gott smittskydd och tack vare det en låg antibiotikaanvändning. Vi har kontroll på att vi inte tar in levande djur i Sverige som bär på allvarliga smittor som vi inte har i Sverige.
Jag tänker till exempel på paratuberkulos som drabbar nöt och får och på PRRS som drabbar grisbesättningar. Nu finns det ett tryck från många medlemsländer när det gäller att man ska liberalisera regelverket och inskränka Sveriges möjligheter att vid gränsen kontrollera om djur bär på smitta eller inte.
Skulle det bli verklighet äventyras det svenska smittskyddet och Sveriges unikt goda situation när det gäller låg antibiotikaanvändning.
Vi har blivit fria från sådana här smittor tack vare ett enormt tufft och hårt arbete som har kostat mycket pengar och resurser men också mycket känslor hos Sveriges djurägare som har tvingats slakta ut hela besättningar för att kunna nå fram till den situation som vi har i dag med att vi står fria från till exempel paratuberkulos.
Jag vill verkligen fråga ministern: Hur går det med de förhandlingarna, och vad gör regeringen för att säkerställa att Sverige fortsatt ska kunna säkerställa att djur som förs in i landet är fria från allvarliga smittor såsom paratuberkulos? Det är nämligen helt avgörande, herr talman, för att Sverige fortsatt ska ha ett gott smittskydd och en låg antibiotikaanvändning.
Våra lantbrukare, deras arbete och ansträngningar och det enormt goda resultat som de har nått måste belönas. Vi måste även fortsatt kunna använda detta som en konkurrensfördel för det svenska jordbruket. Vi pekar gemensamt från alla partier på att Sverige när det gäller det goda smittskyddet har mervärden som vi förhoppningsvis kan exportera och dra nytta av när vi ska slåss på den fria marknaden med andra konkurrerande länder. Vi får inte äventyra det.
Detta är en synnerligen viktig fråga där jag hoppas att regeringen är extremt aktiv och verkligen, om uttrycket tillåts, blåser till strid för att värna det goda svenska smittskyddet.
Johan Hultberg (M):
Jag kan nog lova ministern att det kommer en skriftlig fråga eller rent av en ny interpellation. Frågan om EU:s nya djurhälsoförordning och hur handeln med levande djur ska få gå till framöver är verkligen central och kopplad till det vi nu diskuterar: smittskydd och en låg antibiotikaanvändning.
Den situation som vi har i Sverige har vi mycket tack vare att vi har gjort ett fantastiskt arbete på hemmaplan och också kunnat säkerställa att de levande djur vi tar in i Sverige för slakt eller avel eller vad det kan tänkas vara är fria från de smittor som Sveriges djurhållare under många år har lyckats bekämpa och gjort Sverige fritt från.
Detta rör alltså inte bara paratuberkulos utan är en mer allmän fråga om vilka djursjukdomar som Sverige och andra medlemsländer ska ha rätt att skydda sig mot vid handel med levande djur. Jag, herr talman, är en mycket varm frihandelsvän, men jag tycker att det är varor och tjänster vi ska handla med och som fritt ska få flöda över våra gränser - inte smittor.
Detta är alltså ett skarpt medskick i det här läget, och jag lovar ministern att återkomma med en fråga eller rent av en interpellation. I övrigt kan jag bara inskärpa behovet av att Sverige fortsatt håller fanan högt och driver på för ett ambitiöst arbete både inom EU och, som ministern lyfte, globalt. Det behövs och är viktigt.
Sverige har fantastiskt mycket kunskap att bidra med, och i det arbetet tycker jag att det är viktigt att involvera just de svenska lantbrukarna så att de får möjlighet att komma ut och överföra kunskap till sina kollegor runt om i Europa. Detta är nämligen en ödesfråga för sjukvården och den globala hälsan, och för svensk konkurrenskraft inom jordbruket, för den delen.
Johan Hultberg (M):
Det var glädjande att ministern klart och tydligt sa att svenskt skogsbruk är hållbart. Jag tycker inte att det alltid beskrivs så när man lyssnar på regeringsföreträdare, så det var en välkommen beskrivning. Jag instämmer i beskrivningen; det svenska skogsbruket är på det stora hela hållbart och väldigt utvecklat när det gäller miljöhänsyn.
Mycket har hänt inte minst sedan den nuvarande skogsvårdslagen trädde i kraft 1994, då vi gick från en ordning med mycket detaljregleringar till en modell med frihet under ansvar. Jag vill säga att Sveriges 330 000 skogsägare verkligen har tagit det ansvaret och bedrivit en skötsel som har gjort att stora naturvärden har skapats.
Det är då problemet uppstår - när vi har fått en glidning i tillämpningen av begreppet "nyckelbiotoper" och inventeringen har lett till att de skogsägare som har skött sin skog på ett sådant sätt att stora naturvärden har skapats i praktiken får brukandeinskränkningar.
Tanken när nyckelbiotopsbegreppet lanserades var ju att det skulle gälla skogens verkliga pärlor, men nu ser vi att kanske 90 procent av marken i vissa områden klassas som nyckelbiotoper. Det visar att någonting har gått snett, så jag vädjar till och uppmanar regeringen att faktiskt göra verkstad av det skarpa tillkännagivande som riksdagen gjorde i förra veckan.
Jag tycker att regeringen har ett alldeles för ensidigt fokus på skydd av mark och att den glömmer bort att även titta på hur vi kan höja tillväxten ytterligare i den svenska skogen och vidta åtgärder för det. Ministern lyfte fram den positiva utveckling som har skett historiskt, men jag tror att det går att göra mer.
Då måste dock skogsägarna lita på staten, så nummer ett är att komma till rätta med de orosmoln som finns och ge ett tydligt besked om att skogen ska brukas för klimatets, välfärdens och svensk ekonomis skull.
Johan Hultberg (M):
Det är välkommet att försöka jobba bort de köer som har funnits i systemet. Jag har tidigare ställt frågor och debatterat med ministern om köerna. Nu vidtar regeringen aktiva åtgärder för att förlänga kön. Det är precis vad som kommer att bli resultatet av en ökad subvention. Allt fler tycker att det är trevligt att staten betalar en stor del av en investering som troligtvis på lite sikt redan hade varit ekonomiskt motiverad.
Jag har själv räknat på att montera solceller på mitt eget tak där hemma, och jag har konstaterat att på lite sikt är det en alldeles lysande investering. Det är mycket märkligt att regeringen gör denna upptrappning, och den går helt stick i stäv med vad branschen själv vill. Om man vill stödja en bransch är det väl rimligt att lyssna en smula på vad den har att säga och vilka synpunkter som förs fram.
Dagen efter att ministern presenterade den storslagna satsningen på ökad subvention till solceller sa branschen att man välkomnade att regeringen vill förenkla systemet, men man ville snarare se en nedtrappning och utfasning av stödet, att det exempelvis skulle bli enklare att använda ROT-avdraget. Det är mycket märkligt.
En tydlig skiljelinje, fru talman, mellan mig och ministern, mellan Moderaterna och Socialdemokraterna, mellan Alliansen och regeringen, är synen på effektivitet. Det räcker inte att ha goda intentioner i politiken. Jag vet att ministern och regeringen vill väl med satsningen. Frågan är om 3 1⁄2 miljard är väl använda pengar. Är det så vi minskar de svenska klimatutsläppen på bästa sätt? Nej, det tror jag knappast.
Den svenska elproduktionen är redan i dag i det närmaste fri från fossila utsläpp. Det är naturligtvis en annan situation i länder såsom Tyskland, Polen, Marocko - praktiskt taget vilket land som helst - som har ett stort beroende av fossil energi, det vill säga gas, olja och kol.
Sverige har klimatsmart kärnkraft i kombination med vattenkraft, välutbyggd vindkraft, en enormt välutbyggd bioenergikraft och det gröna guldet i form av skog. Sverige har därför utifrån ett klimatperspektiv inte samma behov av att stödja utbyggnaden av den förnybara energin. Jag tror på solenergin. Den kan stå på egna ben.
Jag beklagar att regeringen i stället för att säga att 2019 skulle vara det sista året för solcellsstöd nu har gett besked om att stödet ska ökas i procent och över tid. Det råder ett prisfall, men regeringen svarar med ökade subventioner. Fru talman! Det är inte ansvarsfull ekonomisk politik. Det är inte heller ansvarsfull energi- eller klimatpolitik.
Vi behöver snarare rensa upp i energipolitiken och hålla oss till de breda överenskommelser som har gjorts om att stödja förnybar energi med elcertifikatssystem, långsiktiga goda villkor i form av klara skattebesked, bra regler för miljöprövningar och så vidare. De kommer långsiktigt att spela störst roll.