KBLab/rixvox huggingface dataset:
Åsa Romson (MP):
Tack, Annie Lööf, för en viktig interpellation i ett ärende som nu är högaktuellt när det återstår bara några dagar innan toppmötet i Lima börjar. Annie Lööf har frågat mig hur jag avser att agera för att begränsa klimatkonsekvenserna av den stora tilldelningen av gratis utsläppsrätter till länder som Polen.
Vid Europeiska rådet i oktober bestämdes att utsläppen inom EU ska minska med minst 40 procent till år 2030, och att detta ska ske genom utsläppsminskningar både i den handlande och i den icke-handlande sektorn. EU:s målsättning har tagits emot positivt i de internationella klimatförhandlingarna.
Skrivningen om minst 40 procent är viktig då regeringen anser att 40 procent är en för låg ambition och att EU bör höja den totala ambitionen till 50 procent i enlighet med EU:s ansvar och förmåga. Regeringen anser att en ambitionshöjning bör påbörjas redan innan Parismötet 2015, och att detta genomförs via internationella krediter och genom inhemska åtgärder i enskilda medlemsstater.
Vid Europeiska rådet beslutades också att medlemsstater med en lägre bnp per capita än 60 procent av genomsnittet inom EU fortsatt ska kunna dela ut en andel av utsläppsrätterna gratis i syfte att modernisera sin energiproduktion. Trots att Sverige och andra medlemsstater var kritiska var detta en förutsättning för att kunna nå en överenskommelse vid den här tidpunkten.
Jag delar interpellantens oro för vad detta kommer att innebära då det ännu inte tydliggjorts att den fria tilldelningen endast ska kunna stötta modernisering som ligger i linje med EU:s långsiktiga klimatmål. Det kvarstår att tydliggöra vad beslutet kommer att innebära i detalj.
Regeringen kommer därför i det vidare arbetet med tilldelningsregler att verka för att detta undantag kommer att användas till verklig modernisering i form av energieffektivisering och förnybara bränslen. Regeringens hållning är att regler för EU ETS så långt som möjligt ska vara harmoniserade inom EU. Med olika regler för olika medlemsstater i EU ETS ökar också risken för snedvridning av konkurrensen på den inre marknaden.
Detta måste också beaktas i det vidare arbetet med tilldelningsregler.
Åsa Romson (MP):
I grundfrågan om ägarstyrning av Vattenfall, Annie Lööf, ved du mer än många andra här i salen med fog vad en minister kan antyda om den ägarstyrningen i ett öppet samtal här i kammaren.
Jag kan garantera att det är gemensam linje från regeringen när det gäller att säkerställa att vi får ett energibolag med en tydligare politisk styrning och också ett bolag som gör verklighet av att dra energisystemen åt en hållbar riktning.
Man kan inte säga att det var någon fjäder i hatten för Centerpartiets energistyrning av Vattenfall att man både påbörjar projekteringen och lämnar in ansökan om ny kärnkraft i Sverige och har starka planer på att utöka sin kolkraft i Tyskland. Det är utökningar som innebär planer på utsläppsökningar redan efter 2030.
Det är årtal där Miljöpartiet är tydligt med att EU och EU:s klimatpolitik måste tydliggöra att det inte kan vara aktuellt. Vi kan inte i Europa tydliggöra gentemot resten av världen att vi tar klimatproblemen på allvar om vi inte samtidigt är med och har en ambitiös klimatpolitik på hemmaplan. De steg som man har tagit i de klimatbeslut som man nu fattade kan vi i kammaren vara ense om var för små, men de gick åt rätt håll. Herr talman!
Jag har i debatten inte fått något svar på om Centerpartiet hellre hade sett att Sverige lagt sitt veto och stoppat de klimatbeslut som man nu fattade under hösten och som ändå gör att EU har ett klimatmål till 2030. Det är helt nödvändigt när vi nu går in i de internationella förhandlingar som vi ska ha och som jag kommer att leda Sveriges delegation i till Lima. Jag välkomnar en debatt här i kammaren om hur vi ytterligare kan skärpa EU:s klimatpolitik tillsammans.
Jag hoppas därmed få stöd från Centerpartiet för att vi kommer att arbeta vidare för tilldelningsregler som tar bort undantagen. Det gäller att skärpa reglerna så att det inte ska vara möjligt för Polen eller någon annan att använda gratis utsläppstilldelning till annat än att modernisera sin energitillförsel i enlighet med beslut.
Åsa Romson (MP):
Tack för fortsatt debatt om friluftspolitikens viktiga roll! Saila Quicklund frågade hur jag ser på ett förslag som lagts fram i Nordiska ministerrådet för att lyfta fram friluftslivets värden. Jag tar med mig frågan. Förslaget är under beredning och vi får därför återkomma till det inom ramen för Nordiska ministerrådet, då med ansvarig minister.
Jag kan säga att på det senaste miljöministermötet, som hölls för bara några veckor sedan i riksdagens lokaler, såg mina miljöministerkolleger från de andra nordiska länderna det som en integrerad fråga, och i den diskussion vi hade med utskottet var man tydlig med att miljö, klimat- och friluftspolitik hänger nära samman. Det är ett sätt att använda våra stora naturresurser.
Där har de nordiska länderna, som interpellanten påpekar, likartade erfarenheter. Vi har befolkningar som verkligen stöder och tar del av ett aktivt friluftsliv. Men naturligtvis ser förutsättningarna olika ut. Quicklund var själv inne på att vi behöver ett friluftsliv som är tillgängligt för alla.
De satsningar som till exempel gjorts för att vi i våra nationalparker ska ha delar som är tillgängliga oavsett om du har en funktionsnedsättning eller inte är oerhört viktiga. Det är den typen av åtgärder jag avser när jag talar om tillgänglighet för alla. Interpellanten tar upp frågan om inrikesflyget, som ju minskar i Sverige och som jag tror att vi behöver se som endast en delkomponent.
Den stora friluftsturismen i Sverige sker med andra transportmedel, och då är det viktigt att se hur de transportknutar som finns kan knytas upp. Inte minst gäller det tågtrafiken. Jag var inne på en hemsida häromdagen och såg att det finns entreprenörer som nu öppnar upp särskilda tågpendlar från Malmö, Göteborg och Stockholm till Jämtlandsfjällen, till helt nya destinationer. Det kostar några hundralappar att komma till dessa områden från storstadsområdena i söder.
Ett sätt att öka tillgängligheten är att få ordning på tågtrafiken. Jag vill verkligen understödja regeringens politik när det gäller att ta krafttag för en bättre tågtrafik. Jag tror att det överträffar all annan transportpolitik när det handlar om att öka folks möjligheter att ta del av hela landets rikedom i form av friluftsliv.
Stockholmsfrågorna får vi kanske lämna till Stockholmspolitikerna, lite mer än vad som varit kutym i den här kammaren de senaste veckorna. Exakt vilken flygplats som ska användas av vilket flyg får helt enkelt diskuteras med en annan minister. Saila Quicklund tog också upp frågan om frisk luft. Det är oerhört viktigt att värna det.
Ur folkhälsoaspekt är luftsituationen i vardagen naturligtvis den som avgör allra mest, men att möjliggöra och sträva efter upplevelsen av frisk luft, liksom tystnad och andra naturupplevelser, är sådant som vetenskapen alltmer visar har en positiv fysisk påverkan på människor.
Jag deltog i går kväll i en prisceremoni för Volvos stora miljöpris där årets pristagare, en framstående belgisk forskare, nyligen hade skrivit en bok just om att vägen till happiness var ökade naturupplevelser. Det var vetenskapligt belagt.
Åsa Romson (MP):
Tack, Saila Quicklund, för en intressant interpellationsdebatt som gett mig möjlighet att ta upp lite av regeringens ambitioner på området och även följa upp den politik som lagts fast under tidigare regeringar. Det är viktigt att utnyttja den uppföljningsrapport som ska komma under 2015 liksom mötena med friluftsorganisationer och andra aktörer i branschen för att se vad mer som kan göras för att stärka friluftspolitikens område.
Det ger ett mervärde i form av regional utveckling och turism, och inte minst bidrar det till flera av de viktiga värden som samhället behöver i form av ökad folkhälsa, frisk luft och friskare barn.
Det är väl egentligen där vi har det största orosmolnet just nu, nämligen hur vi säkerställer att barnen i Sverige känner att de har likvärdig tillgång till friluftslivet. Där vill jag peka på att jag är medveten om den diskrepans som i dag finns i regelsystemet mellan hur man definierar riksidrottsutövande och friluftsutövande.
Det är en av de frågor som jag är säker på att friluftsorganisationerna återigen kommer att ta upp när jag träffar dem inom kort. Jag kan konstatera att det är olyckligt att den tidigare regeringen inte hade löst den situationen och att allianspartierna inte heller i sin oppositionsbudget har föreslagit mer pengar. I debatten vill man låta påskina att det är ett problem att regeringen inte har gjort det. Men vi får återkomma till de frågorna när vi har en uppföljningsrapport och när vi har talat med organisationerna om vilken inriktning vi kan ha.
Jag tror att vi utifrån de initiativ som tas, och som jag redovisat, inte minst när det gäller skötseln av skogar och naturområden, kan få en ökad styrka i friluftspolitiken framöver.
Åsa Romson (MP):
Jag ska börja med att försöka svara på en av interpellanternas frågor om långa, tunga lastbilar. Regeringen verkar på EU-nivå för att göra det möjligt för längre och tyngre lastbilar att köra över gränserna mellan två eller flera medlemsstater som har likvärdiga regler för vikt och mått för tunga fordon, så det görs ett arbete i den delen.
Alla preciserade frågor får interpellanten ställa till infrastrukturministern och då också kanske ställa sina frågor i interpellationen på ett sådant sätt att det blir infrastrukturministern som får återkomma beträffande vikter, laster och sådant. I huvudsak handlar debatten om klimatutsläppen från transportsektorn. Man kan göra olika prioriteringar och se olika tyngdpunkter.
Vad alliansregeringen gjorde, tillsammans med de EU-regler som har kommit under de senaste åren, för att underlätta för minskad bränsleförbrukning till exempel i lätta fordon, har varit ett steg.
Men den större bilden är att man lät den svenska tåg- och kollektivtrafiken gå sönder utan att fylla på med tillräckligt mycket underhållsmedel och inte heller kom fram tillräckligt snabbt med planer på att modernisera och bygga ut tågtrafiken. Det är precis som ledamoten Bergström säger: Många företag är mycket beroende av att deras godstransporter kan fungera på järnväg.
Om man missköter det, vilket alliansregeringen gjorde, får man ett system där lastbilstransporterna ökar. Jag skulle vilja säga: Även de i Sverige som inte skulle bry sig så mycket om klimatutsläppen har ett problem med den ökade långtradartrafiken på våra stora vägar. Det är nämligen oerhört farligt trafiksäkerhetsmässigt att vi får så mycket större andel tunga transporter på vägnätet. Det sliter dessutom mycket hårt på vägnätet.
Det är enorma kostnader i infrastruktursammanhang att underhålla vägnätet när vi får allt tyngre och allt fler långtradare. Herr talman! Det är mycket viktigt att se dessa storheter.
Man säger att man har 115 miljoner extra i supermiljöbilspremie, därför att man själv såg att den supermiljöbilspremie som fanns förra året var underfinansierad och slutade i samband med valrörelsen. Jag tycker, herr talman, att vi måste tala om storheterna: 2 miljarder i satsningar på tågtrafiken och i klimatvänliga transporter kan inte vägas upp av 115 miljoner i extra supermiljöbilspremie. Vi är överens om att underlätta så att de lätta transporterna kan gå över till bättre miljöbilar.
Bonus-malus-system behövs, men helst före januari 2017, som var Alliansens förslag.
Åsa Romson (MP):
Jag tackar interpellanterna för en spännande diskussion om hur vi kan minska klimatutsläppen från transportsektorn. Det är bra att vi samfällt är engagerade i denna del, även om vi gör lite olika analyser av grundproblemet.
Vi från regeringens sida ser till hela transportsektorn, alltså att transportslag interagerar och att förutsättningarna för att köra gods på järnväg naturligtvis inte får försämras utan måste förbättras för att också möjliggöra för företagens godstransporter att bli bättre klimatmässigt.
Det ser vi som en mycket viktig uppgift att fokusera på för att kunna minska klimatutsläppen på lång sikt men också för att möjliggöra ett effektivare näringsliv med konkurrensmässiga möjligheter att exportera sina varor. Herr talman! Vi ser också ett behov av att de tunga transporterna på vägnätet får konkurrensmässiga villkor. Där ser vi ett problem i dag. Utländska åkare har i stora delar en konkurrensfördel.
Utformningen av den vägslitageskatt som är aviserad är till för att ge tydligare spelregler till både svenska och utländska åkare, alltså att jämna ut arbetsförhållandena mellan utländska och svenska åkare så att de svenska åkeriföretagen känner att de har en möjlighet.
Vid utformningen av en sådan skatt bör man självklart titta på om man kan ta in andra miljökostnader än kostnaderna för själva vägslitaget. Jag tror att det är en förhastad slutsats att en sådan vägslitageavgift inte skulle kunna ha en miljöstyrande effekt också när det gäller differentiering mellan fordonen.
Jag håller med interpellanterna om att det finns en spännande utveckling som ska stödjas från innovations- och forskningssidan men inte minst när det gäller hur vi kan få ut detta på marknaden när det gäller även de tunga transporternas steg till elektrifiering och till förnybara bränslen. Där gör regeringen också ett stort arbete med den misslyckade kvotplikten som alliansregeringen lämnade efter sig.
Åsa Romson (MP):
Jag vill tacka Johan Hultberg för tydliggörandet av Moderaternas och, hoppas jag, övriga allianspartiers syn att vi ska motverka att få parallella system. Det är därför jag säger det jag säger. Jag hoppas att vi kan få en parlamentarisk, politisk, behandling också av de delar av miljömålen som gäller klimatmålen. Därför vill jag undvika att vi får parallella system, att vi får en sådan diskussion utanför miljömålssystemet. Jag vill få den inom miljömålssystemet.
Det är mycket bra att vi fått konfirmerat att det även är allianspartiernas syn. Det är också bra att man poängterar att man inte vill ha parallella system inom miljömålsarbetet. De olika uppgifterna mellan ett miljömålsråd på myndighetsnivå och en politisk beredning måste vara tydliga. Det tar jag absolut till mig. Det måste tydliggöras och kännas klart. Vi är helt överens om att det är viktigt.
När det sedan gäller vad som får miljöpolitiken att gå framåt, herr talman, kan man lite grann reflektera över varför Sverige med de höga miljöambitioner vi har, som är uttryckta i miljömålen, ändå inte riktigt kommer framåt. Jag tror att det ligger mycket i det som Johan Hultberg säger, att analysen och debatten ska ligga på vilka de verkningsfulla åtgärderna är, och då måste vi se vilka åtgärder vi kan komma fram med.
I samhället i stort, och även i forskarvärlden, visar allt fler analyser att det finns många olika typer av åtgärder som fungerar på olika sätt.
Att enbart räkna kostnadseffektivitet i förhållande till exempelvis priset på CDM är inte ett verkningsfullt sätt att analysera vad som skulle vara effektiva åtgärder för att minska utsläppen och stödja en klimatsmart och miljövänlig infrastruktur, stadsutveckling, omhändertagande av levande skogar och levande marina miljöer.
För att stärka analysfunktionerna och minska genomförandeunderskottet är regeringen angelägen om att inrätta ett miljömålsråd, men vi är också angelägna om den politiska och parlamentariska debatten i beredningen. Jag hoppas att jag har skickat en tydlig signal om att vi kommer att värna det.
Åsa Romson (MP):
Fredrik Christensson har frågat mig vad jag avser att göra för att tillämpningen av strandskyddsreglerna ska uppfylla intentionerna i lagstiftningen och om jag har för avsikt att se över lagstiftningen så att dess syfte och andemening faktiskt får genomslag. Fredrik Christensson hänvisar i sin interpellation till 2009 års lagändringar, vilka bland annat syftade till att främja landsbygdsutvecklingen och begränsa ytterligare byggnation i högexploaterade områden.
I interpellationen hänvisas även till länsstyrelsernas översyn av det utvidgade strandskyddet. Herr talman! Det svenska strandskyddet är tillsammans med allemansrätten unikt i ett internationellt perspektiv. Strandskyddsreglerna syftar till att skapa förutsättningar för allmänhetens tillgång till naturupplevelser och för bevarandet av biologisk mångfald i strandnära områden. Samtidigt finns flexibilitet i reglerna för att främja landsbygdsutveckling och lokalt beslutsfattande.
Ett väl fungerande strandskydd kräver ett ändamålsenligt regelverk och en god tillämpning. Detta innebär bland annat att reglerna medger utveckling av Sveriges landsbygder samtidigt som strandskyddets syften inte äventyras. De vägledande myndigheterna har en viktig roll för att tillämpningen sker i enlighet med reglernas intentioner. I sammanhanget ska även Strandskyddsdelegationens uppdrag att utföra och samordna en informations- och kunskapsinsats om tillämpningen av strandskyddsreglerna lyftas fram.
Jag och regeringen följer noga frågan om strandskyddsreglernas tillämpning och betydelse för både samhällsutvecklingen och bevarandet av de värden som reglerna syftar till att skydda. Under våren kommer vi bland annat att ta del av resultatet av länsstyrelsernas översyn av det utvidgade strandskyddet.
Åsa Romson (MP):
Tack för en intressant debatt! Det är onekligen så att det i stora delar av vårt land vållar mycket debatt om olika delar av strandskyddsregleringens syften och behov, naturligtvis också kopplat till kommunernas syn på byggande och utveckling i enskilda fall.
Jag kan börja med att konstatera att det är oerhört mycket överklaganden när det gäller strandskyddsbestämmelser, och det gör också att regeringen löpande kommer att avgöra dessa ärenden. Den reglering som gäller från 2009 på strandskyddsområdet var en reglering som genomfördes under den förra regeringen, bland annat med interpellantens parti.
En översyn som länsstyrelserna har fått i uppdrag att göra av den förra regeringen ska rapporteras till Naturvårdsverket nu i mars, och sedan ska Naturvårdsverket göra en analys samlat över landet och rapportera till regeringen under sommaren. Eftersom det ännu inte finns något underlag att bedöma vore det fel av regeringen att redan nu föregå en sådan analys.
Jag kan dock konstatera att den förra regeringen skickade ut en förfrågan till samtliga länsstyrelser för att göra ett stickprov i syfte att kontrollera hur balansen var kring det utökade strandskyddet. I vissa delar drar man ju tillbaka utökade strandskydd, och i andra delar föreslår man en utökning.
Att utläsa av svaren från de stickprov som den förra regeringen gjorde förväntas andelen total areal utvidgat strandskydd minska i majoriteten av länen. Det ger en indikation på att den minskade användningen av utökat strandskydd som delvis låg i de regeländringar som den förra regeringen genomförde också kommer att verkställas.
Sedan är jag naturligtvis bekymrad över en diskussion där man känner att länsstyrelsen inte är tillräckligt kommunikativt "skillad" när det gäller att hantera kommunernas behov av dialog. Jag tror att det är viktigt att se att det finns ett starkt behov av dialog mellan länsstyrelserna och kommunerna men också naturligtvis därför att detta berör enskilda medborgare.
Jag kan konstatera att länsstyrelsernas roll har varit viktig för rättssäkerheten när det gäller strandskyddsbestämmelserna. Vi har sett en ännu större skillnad och olikvärdighet i hanteringen och också en stor risk för mycket känsliga situationer mellan kommunledningar och enskilda stora markägare. Bara för någon dag sedan var det ju ett fall uppe i medierna.
Stora värden och känsliga relationer kan alltså stå på spel, och jag vill därför betona att det är viktigt att länsstyrelsen får fullt mandat att styra upp rättssäkerheten på området. Det löses inte enbart med att man tror att kommunerna kan hantera det här så mycket tydligare. Det är därför viktigt att titta på den utvärdering och översyn som länsstyrelsen nu gör och som Naturvårdsverket ska bereda inför regeringen.
Vi kommer att ta del av den, och om interpellationen ställs under nästa år kommer vi säkert att kunna svara på hur vi har sett på den översynen.
Åsa Romson (MP):
Tack, interpellanten, för fortsatt debatt! Först ska jag säga att jag tycker att det är roligt att höra goda exempel på att dialogen har fungerat, och jag hoppas också att det underlag som vi inom ett halvår kommer att få in till regeringen kommer att innehålla sådana exempel. Då finns det ju arbetsformer att bygga på om det finns länsstyrelser som inte fullt ut har lyckats tillämpa en god dialog.
Jag konstaterar att Värmland lyfts fram här i debatten som ett exempel där man har haft en väldigt intensiv och bra dialog där också kommunerna har känt att de har blivit lyssnade på. Västra Götaland är ett område där bland annat interpellantens parti och mitt parti sitter i styret för regionen och därför kanske kan initiera en dialog med just den länsstyrelsen.
Självklart är det regeringens ansvar att när underlagen kommer in också titta på om man har hittat arbetssätt i den lokala dialogen som kan utvecklas. Vissa länsstyrelser har uppenbarligen hittat bra arbetssätt. Då finns ingen anledning att inte säkerställa att de kan utvecklas vidare.
Det är ett signum för Sverige och en del nordiska länder att man ska kunna röra sig fritt. I båt- och strandlivet är det viktigt. Det handlar om det svenska kulturarvet och hur vi kan röra oss i natur och miljö. Det har framkommit i forskningen under senare år att strandzonerna är oerhört känsliga och viktiga för både det marina livet och det terrestra livet.
Det ser vi inte minst när vi diskuterar andra verksamhetsformer på land i form av till exempel skogsbruk nära vattendrag. Det är just i relationen mellan land och vatten som våra känsligaste punkter finns. Det betyder att strandskyddsreglernas syften hamnar mitt i prick för sådana från det allmännas sida viktiga grundläggande värden som ska skyddas.
Sverige är ett långt och stort land med en lång tradition av intressanta strandlägen där man vill bygga och bo. Det har skett under långa tider. Det är därför det måste finnas en relation till reglerna. Det vore fel att här stå och definiera vad som är det ultimata strandskyddet.
Det gavs en möjlighet när strandskyddet utökades till 300 meter, men det bevarades också i de ändringar i lagstiftningen som den förra regeringen gjorde och som utmynnade i de uppdrag som ligger just nu, för de lokala förhållandena är viktiga i fråga om syftet med strandregleringen.
Det kan vara 100 meter, 300 meter eller 200 meter strandremsa som är en naturlig skyddszon för både friluftslivet och det biologiska livet. Det framkommer i praktiken. Vi vet att vårt land är rikt på antingen sluttande strandängar eller branta klippavsatser till hav och sjöar. Det ser helt olika ut.
Det är bra om vi ser att en modern lagstiftning också kan ta in att naturen är olika och att människans användning av naturen i dessa områden ser olika ut beroende på hur strandremsorna ser ut.