Hillevi Larsson (S):
Det finns ett ordspråk som säger att man ser grandet i sin broders öga men inte bjälken i sitt eget. Nu tror jag inte att det är så illa i denna fråga, utan jag tror tvärtom att det är mycket värre i USA än här i Sverige. Men vi ser samtidigt en utveckling i Sverige som faktiskt går åt det amerikanska hållet, och det är det som oroar mig. Vi har en växande PR-industri. Den växer så det knakar.
Det är allt fler som sysselsätts där, och de tjänar alltmer pengar. Det är allt fler företag och organisationer men även offentliga institutioner som anlitar deras tjänster. Samtidigt har vi krympande medieredaktioner på många håll. Det är här som jag ser en stor risk.
I ett klimat där medierna hela tiden efterfrågar snabba nyheter, inte minst när de har webbtidningar och det hela tiden ska uppdateras och organisationen ska vara slimmad med få journalister som ska göra mycket jobb, finns det en risk att PR-byråernas material tas in oemotsagt i medierna. Det var precis det som hände i USA, och detta fall är bakgrunden till min interpellation.
Malmöfilmaren Fredrik Gertten gjorde en film om bananarbetare som blivit sterila på grund av fruktbolaget Doles kemikalier. Dole hade en kampanj där de jagade Fredrik Gertten och hans film Bananas med alla upptänkliga medel, och de lyckades få en inkörsport till medierna i USA.
Medierna tog nästan helt okritiskt in Doles version av saken som innebar att uppgifterna om det som hänt bananarbetarna var falska.
Trots att Fredrik Gertten har vunnit rättsprocessen mot Dole och fått 200 000 dollar i skadestånd köper amerikanska medier fortfarande till stor del Doles version av det hela.
Många filmdistributörer vågar inte ta i filmen, bland annat för att en del av dem tror på dessa oriktiga uppgifter men framför allt för att de är rädda för stämningsprocesser från Dole. Jag tror inte att detta kommer att hända här inom överskådlig framtid.
Men denna utveckling, där vi faktiskt går åt det amerikanska hållet med alltmer makt för PR-byråer och i grunden för deras kunder, tror jag att vi måste bekämpa. Jag vill inte bekämpa lobbying som sådan. Det är en del av demokratin att man ska kunna påverka via lobbying och självklart kunna anlita PR-byråer.
Men jag vill se en mycket större öppenhet i PR-byråerna när det gäller vilka kunder de har. Jag vill jämföra denna fråga med frågan om partibidragen här i Sverige. Nu har vi äntligen fått en politisk majoritet för att de som ger bidrag till de politiska partierna ska redovisas. Det är viktigt för demokratin att vi kan ha insyn i vilka som egentligen ger bidrag till partierna.
Det behöver inte nödvändigtvis betyda att partierna sedan gör som bidragsgivarna vill och följer deras agenda. Men det är intressant att ändå kunna se eventuella samband när det gäller var makten egentligen ligger. Med tanke på PR-byråernas växande makt och i grunden deras kunders växande makt, eftersom det är på deras uppdrag de arbetar, tycker jag att det är en viktig demokratisk fråga att kunna se detta. Detta är visserligen privata företag.
Men det kan också vara privatpersoner eller privata företag som ger bidrag till partier som ändå blir offentliggjorda nu när vi ska offentliggöra de som ger bidrag till partierna. På det sättet tycker jag att det finns en likhet i dessa två frågor.