KBLab/rixvox huggingface dataset:
Alice Bah Kuhnke (MP):
Jag tackar, Robert Hannah, för ditt engagemang och din kompetens i dessa frågor. Jag ser fram emot att göra dig förvånad när det gäller vad man kan göra med befintliga strukturer om man vill, om man vågar och om man tror på frågor om alla människors lika värde och rättigheter att inte osynliggöras.
Om man tror på det, vågar göra politik av det och också vågar styra sina verksamheter utifrån det kan man göra mycket. Sverige har fantastiska museer, och vi har en fantastisk infrastruktur för våra museer och för vårt kulturarv i stort. Jag har varit tydlig ända från dag ett med att kulturarvet är en av de frågor som jag kommer att prioritera under mandatperioden.
Den pågående Museiutredningen kommer att vara ett viktigt verktyg just när det gäller museifrågorna för att se vilken utvecklingspotential som finns och hur vi ska ta detta vidare. Jag vill tro att det går att göra väldigt mycket i de befintliga museerna.
Där finns oerhört stora samlingar med kulturarv, varav mycket är hbtq-kulturarv som har osynliggjorts för att det inte har lyfts fram. Precis som Robert Hannah säger kan det säkerligen bero på bristande kompetens. Men jag tror mest och framför allt att det beror på bristande styrning och bristande kraft i politiken.
Den förra regeringen gjorde en hel del när det gäller att synliggöra hbtq-personer, men framför allt för att lyfta hbtq-perspektivet inom politiken. Erik Ullenhag, den tidigare integrationsministern, arbetade fram en strategi som regeringen antog. Den har nuvarande regering valt att förstärka genom att ge ett antal myndigheter permanent uppdrag.
Det är inte direkt kopplat till kulturarvet, men det visar på ambitionen som regeringen och jag har när det gäller hbtq-frågorna. Vi har också, som interpellanten sa, tagit del av Riksutställningars rapport. Jag är väl medveten om vilka underlag som fanns och var kunskaperna fanns i denna.
Men tillsammans med rapporten och Museiutredningen har vi det underlag vi behöver för att framöver kunna göra skillnad i de strukturer som finns. Vi har nu dessa underlag, skriver fram frågorna och mer eller mindre tvingar vårt kulturarv, alltså museerna, att arbeta med frågorna. Möjligen kan det därefter fortsatt vara så att vi osynliggör och att vi saknar hbtq-perspektiv, hbtq-kulturarv och hbtq-historia.
Men museer jobbar ju ofta med berättelser och med det talande. Det ska finnas sådan kompetens, och annars får man se till att tillsätta sådan. Men om vi efter att vi har prövat och gjort allt detta ändå ser att det inte räcker till får man återigen utreda och ta frågan vidare när det gäller om det behövs ett särskilt hbtq-museum. Jag känner dock i dag att det vore att begränsa frågan.
Jag tror att det skulle vara att sätta för snäva ramar för vad som är ett hbtq-perspektiv och vad som är hbtq-historia och hbtq-kulturarv.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Robert Hannah lyfter fram att det behövs en särskild organisation med ett särskilt ansvar. Det finns en sådan. Det är Sveriges regering. Och det finns en särskild person i denna regering, och det är kultur- och demokratiministern.
Interpellanten lyfter också fram att Sveriges museer inte har levt upp till uppdraget på 71 år trots att man i deras instruktioner kan läsa att de bör inkludera också hbtq-kulturarvet och hbtq-personers historia. Det är att skjuta pianisten.
Museerna arbetar ju utifrån instruktioner. Svenskt kulturarv behöver med andra ord modiga regeringar som vill någonting och som tror på alla människors lika värde.
Jag blir lika upprörd och ledsen som interpellanten när jag läser vad som sägs och vad som står om olika människor i texter från vårt land, från vår historia och från denna sal. Det återstår mycket arbete. Senast i dag kunde vi på Sveriges Radios Kulturnytt höra ett reportage om stereotyper på svenska museer.
Forskaren Annika Bünz säger där att det är samma berättelser som berättas om och om igen, utan att man egentligen problematiserar och diskuterar. Detta är ett faktum, och det är inte första gången vi hör sådant. Det är allmänt känt att vi är bra på att reproducera bilder av oss själva. De blir också en sanning för dem som kommer efter oss. Det behövs alltså en förändring. Sedan åtta månader tillbaka har vi en ny regering.
Och det är första gången som det finns en kultur- och demokratiminister. Och jag vill tala med stora ord och ha hög moral. Och jag vill, återigen, slå interpellanten med häpnad när vi gör verklighet av den politik som vi vill föra, utifrån de underlag som är på väg in till departementet.
Den 22 juni ska jag ha ett möte med The Unstraight Museum. Jag har tagit del av deras arbete sedan tidigare. Det är ett fantastiskt arbete. Och jag är mycket väl medveten om att vi är beroende av deras kunnande och verksamhet. Det som interpellanten lyfter fram angående RFSL:s arkiv oroar mig.
Jag tar det med mig tillbaka till departementet direkt, för att fråga hur vi ser på det och om RFSL har kommit in med någon skrivelse om sina material. Det vore en stor förlust för vårt land om det förstördes eller på olika sätt gick om intet.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Tack, Robert Hannah! Jag ser verkligen fram emot att möta Robert Hannah i dessa stolar igen och då stå till svars för vad jag har gjort, utifrån de ambitioner som regeringen har.
Det är oerhört viktiga frågor, i vårt land - men här återstår också mycket att göra, inte minst när det gäller exempelvis transpersoners rättigheter och möjligheter till liv - men också i Europa och världen. Jag och regeringen vill hålla fanan för alla människors lika värde högt även i fortsättningen. Vi vill främja mångfald och öppenhet.
Och hbtq-personers kulturvärld är en väldigt viktig del av det arbetet. Jag ser fram emot mötet den 22 juni med The Unstraight Museum. Jag ska föra frågan om RFSL:s arkiv vidare för att se av vem eller hur det tas om hand och vad man kan göra för det. Rapporten om museipolitiken, översynen, kommer i oktober.
De första stegen bör hinna tas under nästkommande år och visa att jag inte bara står här och pratar. Jag vill också föra politik som gör skillnad.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Bengt Eliasson har frågat mig om jag anser att SVT ska sända censurerat innehåll. Frågan har ställts i anledning av att EBU under sändningen av Eurovision Song Contest 2015 uppges ha ersatt arenapublikens burop med applåder. I sin interpellation uttrycker Bengt Eliasson glädje över att Sverige och Måns Zelmerlöw tog hem segern i årets tävling i Wien.
Jag vill därför först säga att jag delar hans glädje, och jag vill även passa på att gratulera Måns och upphovspersonerna bakom låten Heroes : Anton Malmberg Hård af Segerstad, Joy Deb och Linnéa Deb. Som självständigt och oberoende aktiebolag bestämmer SVT över innehållet i sina program och hur programverksamheten ska bedrivas.
Det innebär att det helt och hållet är upp till SVT att bestämma om EBU:s produktioner ska sändas i SVT eller inte. Det kan jag som minister inte lägga mig i. I SVT:s sändningstillstånd finns villkor om att sändningsrätten ska utövas opartiskt och sakligt samt med beaktande av att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet ska råda.
Om Bengt Eliasson anser att SVT inte följt dessa villkor kan han vända sig till Granskningsnämnden för radio och tv, som genom granskning i efterhand övervakar om program som sänts i tv följt de regler som finns för sändningarna.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Detta med yttrandefrihet och det system som vi har för att skydda den är uppenbarligen ingen enkel sak, så jag är tacksam för att jag har den här möjligheten att betona vikten av den. Interpellanten säger själv att yttrandefriheten är det grundläggande och viktigaste.
Jag är alltså tacksam för den här möjligheten, även om jag blir aningen bekymrad när en riksdagsledamot för ett liberalt parti med sin argumentation antyder att man är beredd att göra begränsningar av yttrandefriheten. Det är ju så här. SVT och alla andra medieföretag ska göra sina egna, publicistiska bedömningar.
Det är en grundläggande yttrandefrihetsrättslig princip att den som sänder ett tv-program gör det självständigt, och det är den som sänder som gör bedömningen av det som sänds. Eftersom censur är förbjudet i Sverige - det strider mot grundlagen - får ingen minister och ingen regering bestämma hur ett program ska utformas.
Det är jag och regeringen väldigt glada och tacksamma över. Eftersom censur är förbjudet i Sverige får inte heller myndigheter granska tv-program i förväg. En myndighet får inte heller bestämma om ett program ska sändas eller inte - det är förbjudet i Sverige.
Kraven på opartiskhet och saklighet har varit grundläggande villkor för public service-verksamheterna ända sedan AB Radiotjänst startade sina sändningar 1925. Nästan lika länge har det funnits en särskild ordning för prövning av om villkoren följs och hur de ska regleras i grundlag.
Granskning av programinnehåll kan ske bara i efterhand, det vill säga efter det att programmet har sänts, och den kan göras enbart av Granskningsnämnden, ett särskilt beslutsorgan inom Myndigheten för radio och tv. Med andra ord kan inte jag som minister, inte regeringen och ingen myndighet på förhand bestämma vad SVT ska sända.
Det är fantastiskt, och det är en del av vår grundlag. Om SVT skulle fällas efter Granskningsnämndens bedömning är det fortfarande upp till SVT att avgöra hur de utformar sina framtida sändningar.
Inte heller Granskningsnämnden och inte heller ett eventuellt fällande får bestämma vad SVT ska sända. Den publicistiska friheten är mycket stor i vår demokrati.
Om regeringen skulle få signaler från Granskningsnämnden om att SVT vid upprepade tillfällen och på ett likartat sätt har överträtt vissa villkor i det sändningstillstånd som SVT har skulle det kunna tas upp i utvärderingen inför en ny tillståndsperiod. Men det är bara då. Jag undrar mest av allt vad riksdagsledamot Eliasson tycker att jag som minister ska göra.
Det var ursprungsfrågan, nämligen: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta? Vad menar riksdagsledamoten med detta?
Alice Bah Kuhnke (MP):
Jag tackar Bengt Eliasson för detta. Jag delar din kärlek och respekt för vårt system och det som jag hör att du verkligen ger uttryck för kring vikten av yttrandefrihet och stor publicistisk frihet.
Det viktigaste vi kan göra tror jag är att veta våra roller, veta om att vi har möjligheten att ha dessa diskussioner i detta rum men också att vi ska hålla våra fingrar som politiker väldigt långt bort från allt som kan tolkas som styrning av eller otillbörlig påverkan på public service eller medie- och yttrandefriheten i stort. Jag tror att det tål att påminnas om hur vårt system fungerar.
SVT har sändningstillstånd under sex år, och det senaste inleddes 2014 och tar slut 2019. För SVT gäller att sändningsverksamheten ska utövas opartiskt och sakligt och med beaktande av en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet. Sakligheten innebär främst att uppgifter som är av betydelse för framställningen ska vara korrekta och att framställningen inte får vara vilseledande.
Opartiskheten är viktig ur flera perspektiv, men har tre huvudpunkter, nämligen att den som blir utpekad ska ha möjlighet att gå i svaromål och svara på kritiken, att man inte får behandla kontroversiella frågor på ett ensidigt sätt och att en representant för ett programföretag inte får ta ställning i en kontroversiell fråga.
Eurovision Song Contest arrangeras av EBU. För att bli medlemmar i EBU måste alla programföretag uppfylla ett public service-uppdrag i sina respektive länder. Eurovision Song Contest är alltid direktsänt, och föregående års vinnare arrangerar. Sverige kommer alltså att arrangera Eurovision Song Contest nästa år.
Sedan har vi Granskningsnämnden som är den instans som granskar program i efterhand. Men Granskningsnämnden får därmed inte styra vad SVT eller andra public service-bolag ska sända framöver.
Det finns med andra ord ett tydligt regelverk och ett system som arbetar för att säkerställa att politiker som vi eller andra opinionsbildare eller påtryckare inte ska kunna störa medieföretagens publicistiska frihet. Därmed skyddar vi yttrandefriheten som kommer hela det svenska folket till del, och det är underbart.
Precis som riksdagsledamot Eliasson säger är det viktigt att vi politiker för denna diskussion i denna kammare och ständigt bevakar yttrandefriheten och oberoendet för public service.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Det är av grundläggande betydelse för vår demokrati att våra medier förblir fria och skyddas från politisk påverkan. Det är därför som vi har bestämmelser i vår grundlag till skydd för yttrandefrihet och etableringsfrihet som sätter gränser för riksdagens och regeringens möjligheter att styra medierna.
SVT:s sändningstillstånd innehåller villkor om saklighet och opartiskhet, och SVT ska givetvis följa dessa villkor. Det är dock viktigt att understryka att det alltid är SVT själva som gör den publicistiska bedömningen. SVT bestämmer helt och hållet på egen hand vad som ska sändas och hur programmen ska utformas.
Först i efterhand, när programmet har sänts, kan Granskningsnämnden pröva om SVT har följt villkoren i sändningstillståndet. Som kultur- och demokratiminister ser jag det som en av mina absolut främsta uppgifter att värna public service oberoende.
Därför tänker jag även fortsättningsvis avstå från att kommentera SVT:s redaktionella beslut.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Runar Filper har frågat mig om jag anser att vi i Sverige saknar en kultur, ett kulturarv, en identitet eller en historia som binder ihop oss. Vidare frågar interpellanten om jag anser att den svenska kulturen särskiljer sig från andra nationers kultur. Slutligen frågar interpellanten om jag kan och vill konkretisera den satsning på kulturarvsfrågor som jag under våren lyft fram.
Jag vill inleda med att tacka Runar Filper för att han ställt dessa frågor till mig, eftersom det ger mig möjlighet att vara tydlig i hur jag ser på det svenska kulturarvets betydelse i samhället.
Regeringens grund för att stödja och främja den kultur och det kulturarv som finns i Sverige är det av riksdagen fastställda målet att kulturen ska vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft med yttrandefriheten som grund och att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet och att kreativitet, mångfald och konstnärlig kvalitet ska prägla samhällets utveckling.
För att nå detta mål verkar regeringen även för att främja ett levande kulturarv som bevaras, används och utvecklas. Kulturarvet är ett gemensamt arv, det är under ständig utveckling och formas av människor tillsammans. Regeringens utgångspunkt är att alla har rätt att ta del av och vara med och forma kulturarvet.
Det är otvivelaktigt så att i dagens Sverige, precis som i alla öppna och fria demokratier, är all kultur formad i ett utbyte av olika influenser, vilket är något som även skett genom historien. Kulturell interaktion och kulturellt utbyte har alltid haft en grundläggande betydelse för samhällets utveckling.
Människor i Sverige, genom historien och i dag, har formats i mötet mellan kulturella intryck från olika håll, vilket innebär att en människa inte tillhör en, och endast en, kultur. Vi tillhör alla flera kulturer samtidigt. Avslutningsvis vill jag informera om att under hösten inleds ett arbete med kulturarvsfrågor med en bred ansats som utgår från pågående utredningar och uppdrag.
Avsikten är att utforma en framtida statlig kulturarvspolitik som tar som utgångspunkt att kulturarvet är en gemensam resurs, som är under ständig utveckling och formas av alla människor tillsammans, och som alla människor på lika villkor ska ha rätt att ta del av oavsett bakgrund.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Riksdagsledamot Filper frågade om grunden att utgå från, och här kommer den: Det finns en svensk kultur, och den lever och frodas som aldrig förr.
Tro mig, det är ett sant privilegium att få vara kultur- och demokratiminister och varje dag få arbeta hårt för främjandet av svensk kultur och för att alla ska få ta del av den och vara delaktiga. Men svensk kultur är till sin natur mångfasetterad, föränderlig och därmed ytterst svårdefinierbar. Det är det här som är det svåra men så viktiga att förstå.
Kulturen har, precis som riksdagsledamoten säger, genom historien formats av människor tillsammans. Den har stötts och blötts i samspel med andra kulturer, och den fortsätter att göra så än i dag. Till och med våra fantastiska gamla kyrkor fortsätter att utvecklas och stötas och blötas, även om de kanske i fysisk form har stått i flera hundra år. Det är ett levande kulturarv.
En stark och kraftfull kultur, som den svenska, är aldrig färdigutvecklad. En stark kultur får aldrig stå still, får aldrig sluta röra sig. Det måste vara en ständig process och rörelse. Det är definitionen av en levande och stark kultur. Så är det i Sverige, och så är det i vår omvärld.
Vår svenska gemensamma kultur är, precis som riksdagsledamoten sa, ett sätt att tänka, leva och umgås, och det här förändras och rör på sig fram och tillbaka i långa och stora vågor eller cirklar.
Jag är och har alltid varit väldigt tacksam över att jag lever i ett samhälle och i ett Sverige där kulturen hela tiden utvecklas i den riktning dit fria individer tar den. Alternativen till detta skrämmer.
Samhällen som sluter sig från omvärlden stagnerar snabbt - kulturellt, men också socialt och ekonomiskt. Samhällen som försöker definiera och sätta ramar för vad som är kultur utifrån en särskild tidpunkt vid ett förutbestämt stadium, för evigt oföränderligt, kommer snart att befinna sig i kulturell stagnation.
Människor kommer inte att känna sig delaktiga. Samhällen som utifrån politiska traktat och storslagna visioner försöker tvinga in kulturen i snäva ramar begår ett fruktansvärt misstag. Historien har visat vilka konsekvenser det får: exkludering, stigmatisering och förföljelse.
Idén om en kultur fastnaglad vid en speciell tidpunkt eller i en speciell form definierad av politiker är för mig fullständigt fel, farlig och helt främmande. Sådana resonemang som ramar in och avgränsar kulturen har inget stöd - inte i historien och inte i vetenskapen.
För mig är kultur som inte är fri detsamma som meningslös kultur.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Riksdagsledamot Filper, det finns en svensk kultur, och det finns ett svenskt kulturarv. Och det gemensamma kulturarvet ska bevaras för eftervärlden. Det råder ingen och det får inte råda någon som helst tvekan om det. Det ska bevaras för eftervärlden.
Jag förutsätter att riksdagsledamoten känner till att ett av de av riksdagen fastställda kulturpolitiska målen som ska genomsyra all kulturpolitik handlar om just det. Vi ska värna kulturarvet och göra det tillgängligt för alla människor. Det är ett mål, antaget här. Men kulturen kan aldrig cementeras vid ett enskilt ögonblick, vilket jag också sa tidigare.
Om den gör det är det lika med död och förruttnelse. Kultur måste leva! Det är en process, en ständig process, oss människor emellan. Därför är det viktigt att alla människor får möjlighet att påverka och vara med och forma dagens kultur och framtidens kulturarv, som då ger en rättvisare och mer frodig bild av vår historia.
Regeringens politik för kulturarvet är på det sättet både bevarande och progressiv. Låt mig också kommentera det här med politikers och andra opinionsbildares citat som riksdagsledamoten för fram. Det finns en svensk kultur. Det finns ett svenskt kulturarv. Just därför antog riksdagen 2009 nya kulturpolitiska mål.
Det står svart på vitt att kulturarvet ska främjas, bevaras och utvecklas. Eftersom vi har oerhört tydliga kulturpolitiska mål, antagna av riksdagen, har flera av våra tyngsta myndigheter som huvudsaklig uppgift att bevara och tillgängliggöra det svenska kulturarvet.
Och just eftersom ett levande och växande svenskt kulturarv och svensk kultur är så viktigt finns det mängder med statliga måldokument, formulerade av politiker, som innehåller målsättningar om kulturarvets bevarande.
Jag hoppas att det inte råder några som helst tveksamheter eller finns någon som helst oro hos riksdagsledamoten när det gäller att allt det här görs just därför att den svenska kulturen och det svenska kulturarvet, som är i en ständig process och skapas i möten mellan människor, är viktiga för regeringen.
Alice Bah Kuhnke (MP):
I denna interpellationsdebatt har jag velat klargöra att kulturen är till sin natur mångfasetterad, självständig och svårdefinierbar och just därför även svårförutsägbar. Kultur är som människans väsen, som människans språk. Den formas av oss tillsammans. Den är svår att fånga men ännu svårare att styra, vilket är underbart.
För Sveriges regering, liksom för alla regeringar i fria och demokratiska stater, är det precis så det ska vara. Jag kommer därför aldrig att stå i talarstolen i Sveriges riksdag och diktera vad som är svensk kultur och vad som inte är det. Det är viktigt, eftersom kulturen handlar om livet självt och hur det tar sig uttryck.
Det är inte upp till statsråd och inte heller till ledamöter av Sveriges riksdag att diktera villkoren för människors sätt att leva. Min bestämda övertygelse är att kulturen ska vara självständig, fri och i ständig utveckling.
Varje försök att utifrån politiska visioner styra kulturen är kännetecknande för totalitära stater och slutar oundvikligen i katastrof. Det är möjligt att Sverigedemokraterna har en annan uppfattning om den saken. I Sverigedemokraternas Sverige är det kanske politikerna som styr kulturen och därmed dikterar villkoren för människors sätt att leva.
Kanske ska även konsten styras utifrån Sverigedemokraternas politiska visioner. Jag är väldigt stolt över att vara en del av en regering som driver en kulturpolitik med friheten och demokratin som utgångspunkt.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Tack, Olof Lavesson, för frågan och för möjligheten att få fördjupa mig och ge dig svar. Jag är stolt över att vi nu som regering går fram med en reform för fri entré igen. Detta är ett lyckat exempel på en kulturpolitisk satsning som den socialdemokratiska regeringen tidigare genomförde och som vi nu kan dra lärdom av. Vi vet att den kommer att främja att fler människor får tillgång till våra gemensamma skatter.
De 80 miljoner kronorna kommer förhoppningsvis att räcka till. De är baserade på uppgifter från museerna själva om deras entréintäkter och om vad de bedömer ska räcka till för att i första hand basutställningarna ska vara gratis för alla som går till museerna. Det kan också bli så att vissa specialutställningar kommer att omfattas, men i första hand är det basutställningarna det handlar om.
Det här är en reform av flera som är tydliga tecken på den kulturpolitik som regeringen går fram med. Vi vill ge möjlighet till mer kultur till fler och till hela landet. Vi vet, också visa av erfarenhet från den tidigare perioden med fri-entré-reformen, att fler museer runt om i landet slog följe, öppnade sina dörrar och erbjöd sina skatter gratis. De sänkte trösklarna, och en ny publik kom till våra museer.
Därför gör vi med stolthet detta igen.
Alice Bah Kuhnke (MP):
Tack, Olof Lavesson! Gammal sossepolitik ska man inte slänga ut med badvattnet. Det finns godbitar att hämta där, och jag är, som jag tidigare sa, glad över att man har prövat kulturpolitiska reformer tidigare. Trots att borgarna slängde ut mycket badvatten kan vi samla ihop det igen och göra bra saker för hela svenska folket. Jag vill verkligen betona det här med hela landet.
Vi kommer under den återstående mandatperioden att visa att vår kulturpolitik är för hela landet. Vi gör det till exempel genom att vi återinför de 15 miljoner som ni inte vill investera i kultursamverkansmodellen, och vi gör det när vi nu satsar 25 miljoner kronor på biografer på landsorten. 25 miljoner kronor kommer att innebära otroligt mycket för biograferna. Det kommer att investeras både i de som finns och genom att utveckla dem så att de blir arenor för konserter och så vidare.
Det är kultur för hela landet och mer kultur till fler som vår politik kommer att visa att vi genomför och är det som vi står för. Jag är väldigt glad för att vi nu lägger fram detta i vår budget.