KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ewa Björling (M):
Tack till både Kent Persson och Jens Holm för flera viktiga frågor! Jag håller med om att vi borde debattera mer handelspolitik i kammaren. Jag är alltså glad för den här interpellationen. Det stämmer att jag har sagt att frihandel leder till fred och frihet och också välstånd. Det är ett överordnat mål för vår handelspolitik.
Jag är också glad över att kunna säga att en majoritet av Sveriges riksdag håller med om detta. Det ger minskade klyftor mellan länder och gör också att miljontals människor reser sig ur fattigdom. Vi har sett det med flera tydliga exempel, och vi har sett det under många år. Gång på gång har det bevisats att ökad handel leder till ökat välstånd.
Vi kan ta Sverige som ett exempel och hur det såg ut här för drygt hundra år sedan. Vi var ett fattigt land som sedan öppnade upp och började handla med omvärlden. Se vilken skillnad det gjorde, och var vi står i dag! Det har vi inte minst hört i en tidigare interpellationsdebatt i dag.
När det handlar om miljö, social hänsyn och arbetstagarens rättigheter pågår ett ständigt arbete där vi talar om corporate social responsibility, CSR. Vi har en heltidsanställd ambassadör som jobbar med dessa frågor, och min statssekreterare har regelbunden dialog med företagen om dessa frågor. Det har dessutom varit aktuellt i debatten den senaste tiden.
Jag är glad för att man ständigt reser frågan. Många företag vittnar om att CSR i dag genomsyrar hela deras tänkande i företagen därför att de vet att det är nödvändigt för att kunna stärka sina varumärken.
När det handlar om hur vi påverkar innehållet i avtalen och att vi verkligen är aktiva där kan jag försäkra att det är vi som, från svenskt håll, har drivit på att förhandlingarna över huvud taget skulle starta.
Vi började redan 2007 och har verkat aktivt för det sedan dess både genom att ha en grupp på europeisk sida och en grupp på amerikansk sida som har jobbat för att se var vi ser såväl stora möjligheter som vilka delar som kommer att bli besvärliga för oss under förhandlingarna.
Vi vet att de delarna finns, men jag är glad över att USA gick in och gav ett så pass öppet mandat, eller faktiskt ett helt öppet mandat, även när det gäller jordbrukspolitiken. Det bekymmer vi hade på europeisk sida gällde mycket riktigt audiovisuella tjänster där Frankrike var kraftigt emot.
Kommissionen föreslog en, tyckte vi, god kompromiss där man sade att de länder eller medlemsstater som inte vill vara med i denna del inte heller ska behöva vara det. Det gav Frankrike en chans att säga nej. Inte heller denna kompromiss fungerade, och det slutade med att det i det mandat som kommissionen har inte finns någonting som handlar om audiovisuella tjänster.
Det är helt enkelt inte med i mandatet. I fråga om påverkan på miljön är det mycket riktigt som det sägs, men vi har inte gjort någon sustainable impact assessment ännu. Vi har bara haft den första förhandlingsrundan. Den andra började i går och pågår nu. Det kommer att vara flera sådana innan det är avslutat och därmed också när sustainable impact assessment görs.
Det är ingenting som en svensk regering gör på egen hand.
Ewa Björling (M):
Jag tänkte börja med GMO:et som jag inte hann med i mitt förra inlägg och säga att den svenska regeringen är inte för eller emot GMO som teknik. Vi anser att GMO ska bedömas från fall till fall, efter dess särskilda egenskaper, vilket inkluderar påverkan på miljön. Ställningstagandet ska grundas på vetenskapliga och etiska bedömningar och utgå från försiktighetsprincipen.
Då har vi sagt att Sverige bara godkänner GMO:er som är lika säkra som sina konventionella motsvarigheter, och alla GMO:er ska märkas så att konsumenterna vet vad det handlar om och själva kan ta ställning. Sedan vill jag framhålla att TTIP inte syftar till att sänka några nivåer när det gäller hälsa, miljö och säkerhet.
På samma sätt som i dag ska konsumenter och medborgare på båda sidor av Atlanten kunna känna sig helt trygga när de väljer varor och tjänster. Dessutom har EU-kommissionen, som ju förhandlar för alla medlemsstater i frågan om frihandelsavtal, tydligt signalerat att EU:s grundläggande bestämmelser om GMO inte blir föremål för förhandlingarna om TTIP.
När det gäller investeringsmekanismen är investerarens rättigheter enligt investeringsskyddsavtal - vi har 67 sådana - i dag begränsade. De vanligaste är skydd mot diskriminering och skydd mot expropriation samt krav att behandla investerarna rättvist och skäligt. En investerare måste visa att de allmänt accepterade principerna i internationell rätt inte har respekterats.
Tittar man lite på statistiken över tvistlösning under investeringsskyddsavtal ser man att den inte ger någon bild av att investerare gynnas särskilt. Av alla avslutade fall till och med 2012 vann staten 42 procent, investerarna 31 procent och 27 procent gjordes upp genom förlikning mellan parterna.
Reglerna för tvistlösningsmekanismer i avtalen har utvecklats med tiden. EU strävar bland annat efter regler om öppenhet i bilaterala investeringsskyddsavtal. Sverige och EU har också verkat för de transparensregler i tvistlösningsmekanismer mellan stat och investerare som antogs tidigare i år inom ramen för FN:s konvention om internationell handelsrätt.
När vi ändå talar om transparens, vikten av öppenhet, vill jag säga att Sverige naturligtvis generellt är för så stor öppenhet som det bara är möjligt. Det gäller i alla de frågor som interpellanten tar upp. Men jag ska också säga att Sverige inte är ensamt i EU. I dag är vi 28 medlemsstater, och det finns de som inte är lika mycket för öppenhet som Sverige.
Jag kan dock garantera att vi alltid hävdar vikten av öppenhet i dessa frågor. Man måste även komma ihåg att öppenheten ska tydligt deklareras redan när mandatet ges till kommissionen respektive att USA har sitt mandat.
Men det handlar ju om en förhandling, och om det är helt öppet kanske den ena parten inte vill redovisa alla detaljer och därmed riskera att hamna i underläge i själva förhandlingen. Det måste man i så fall också vara medveten om ända från början.
När det gäller Doharundan i förhållande till bilaterala avtal vet vi alla att Doharundan nu är djupfryst, och vi har helt enkelt inte råd att vänta på att ha en Doharunda innan vi kan förhandla om bilaterala avtal.
Ewa Björling (M):
Jag tackar Kent Persson och Jens Holm för en bra debatt. Frihandel är väldigt positivt. Jag vet inga goda exempel där det fungerar med stängda gränser, bojkott och isolering. Tvärtom är det med mer frihandel som fattiga länder reser sig ur fattigdom. Jag är den första att beklaga att Doharundan har gått i stå.
Det handlade om en utvecklingsrunda som skulle gynna utvecklingsländerna. Där är vi inte i dag. Vi hoppas ändå på några lättnader under WTO:s ministermöte nu i december.
Under tiden är det väldigt viktigt att vi också har ett handelsinriktat bistånd för att kunna öka kapaciteten för fattiga länder att ta del av de avtal som finns på bästa möjliga sätt, så att de även utvecklar egen industri och produktion och en starkare ekonomi.
Tillsammans representerar EU och USA, som interpellationen handlar om, halva världens bnp och en tredjedel av världshandeln. Det är alltså ett otroligt viktigt avtal. Det finns flera olika uträkningar, men resultaten pekar på att ett handelsavtal mellan EU och USA skulle kunna öka Sveriges bnp med upp till 0,43 procent per år.
Varje svensk skulle kunna få 1 700 kronor mer i plånboken om handeln liberaliserades helt och hållet. Därför är jag väldigt glad att det nu är ett högt förhandlingstempo och att vi hela tiden påminner om helheten när vi går in i ett mer intensivt skede. Vi vill inte att det kör fast i enskilda tekniska frågor. Det handlar både om att avskaffa tullar och om att jämka samman våra regelverk på båda sidor Atlanten.
Jag ser fram emot den dag då vi har ett fullödigt och djupgående frihandelsavtal med USA.
Birgitta Ohlsson (L):
Vi lever i dag invaggade i ett skimmer att de flesta länder har blivit fria och demokratiska, men så är ju inte fallet. Det är bara 40 % av befolkningarna världen över som får leva i fullgoda demokratier där fria val och mänskliga rättigheter respekteras. Demokrati handlar ju som bekant om att få tycka, tänka och tala självständigt, men framför allt handlar det om att få välja sina ledare fritt.
Det gäller såväl det odemokratiska sultanväldet Brunei som demokratin Sverige och resten av världens länder. När den svenska statschefen avlägger ett statsbesök är det kutym att det också sker ett återbesök inom något år. Jag undrar när detta är inplanerat? När kommer vi att få se sultanen från Brunei komma hit på statsbesök?
Är det då inplanerat några speciella aktiviteter för att lyfta upp och informera om att demokrati är det enda styrelsesätt som är värdigt fria medborgare?
Birgitta Ohlsson (L):
Jag tänker fortsätta där Gunilla Carlsson slutade. Jag undrar också varför Sveriges regering aldrig kan ta ställning i konflikter. Varför ska vi alltid ängsligt snegla på FN och EU? Varför kan vi inte gå i bräschen och våga vara något slags moraliska fanbärare som USA:s senat och också den amerikanska regeringen? Jag är fullkomligt säker på att på samma sätt som man efteråt benämnde det som skedde i Rwanda som ett folkmord kommer också det som sker i Darfur att klassas som folkmord.
Och vi kommer att behöva skämmas om vi inte är ett av de länder som vågar ta ställning i frågan. Jag ställde en fråga som utrikesministern svarade på i slutet av augusti som just anknöt till huruvida detta är ett folkmord eller inte. Då fick jag det svar som har upprepats till Gunilla Carlsson, att oavsett om det är folkmord eller inte ska man agera, samtidigt som de flesta partier utom Socialdemokraterna verkar vara ense om att man inte har agerat tillräckligt tydligt från regeringens sida.
Utrikesministern säger att det är viktigt att stötta Afrikanska unionens insatser. Då vill jag ställa ett par konkreta frågor: Hur mycket pengar är ni beredda att satsa på Afrikanska unionens styrkor i Darfur? Jag undrar också: Om Afrikanska unionen ber Sverige att sända svenska trupper till Darfur, kommer regeringen då att uppmärksamma detta?
Birgitta Ohlsson (L):
Det var glädjande att höra att utrikesministern avser att intensifiera kampen för kvinnors rätt till fri abort. När man talar med olika utländska politiker i u-länder och kvinnorättsaktivister upplever dock många att Sverige inte talar klarspråk lika tydligt i dag som man gjorde för ett antal år sedan. Man upplever att Sverige inte alltid tar den strid i internationella sammanhang mot det globala patriarkatet och mot de gammelreligiöst konservativa som man borde göra.
Jag undrar vad utrikesministern har för syn på det. Har Sveriges röst veknat något i internationella sammanhang? Detsamma märker jag. Jag har under hösten tillbringat lång tid på resor i afrikanska länder där kvinnor inte har rätt till fri abort. Även när man där diskuterar på fältet både med dem som står på Sveriges sida i frågan och med ministrar och presidenter upplever inte de att det direkt kommer krav från svensk sida. Här har biståndet en oerhört viktig roll.
Det är väldigt viktigt att Sverige är tydligt där. Är utrikesministern beredd att ställa krav på att länder måste öppna upp sin abortlagstiftning för att få svenskt bistånd? Är du beredd att lyfta fram detta som vilken annan människorättsfråga som helst när det handlar om biståndssamarbetet?
Det var mycket glädjande att utrikesministern i sitt svar nämnde just den kamp som pågick i Sverige på 1960- och 1970-talen då svenska kvinnor inte hade fått rätt till fri abort. Då arrangerades så kallade abortresor till Polen. De arrangerades av Folkpartiets ungdomsförbund. Liberalerna var väldigt tidiga i denna kamp.
Det var ett väldigt okonventionellt grepp att låta svenska kvinnor åka till Polen och köpa en abort. Då kan det verka som lite hyckleri att polska kvinnor i dag, när Polen inte har fri abort, inte får komma hit och köpa en abort. Det finns en hel del liknande projekt som pågår i världen.
Bland annat den nederländska organisationen Women on waves har ett fartyg som far omkring på internationellt vatten i världen där man utför fria aborter men framför allt ger sexualupplysning och preventivmedel till kvinnor i länder där abort inte är tillåten. Är utrikesministern beredd att stödja ett sådan kontroversiellt projekt? Det vore verkligen att sätta kraft bakom orden och visa att kvinnors rätt till fri abort också gäller i kontroversiella situationer.
Birgitta Ohlsson (L):
För 26 år sedan hade vi en folkomröstning i Sverige om kärnkraftens vara eller inte vara. En av parollerna från nej-sidan, Nej till kärnkraft, var: Vad ska väck - Barsebäck, vad ska in - sol och vind. 26 år senare ser vi att sol- och vindenergin inte har gett den positiva utveckling som man kanske trodde då.
Vi ser också hur elmarknaden har internationaliserats och hur Sverige allt oftare importerar exempelvis kärnkraft från forna Sovjetrepubliker. Vi ser hur kärnkraftens livslängd har blivit oerhört förändrad, och vi ser hur växthuseffekten har fullkomligt exploderat på många håll. Vi inser att vi måste bryta ett oljeberoende.
Även om jag är positiv till kärnkraften i grunden och också delar mitt partis uppfattning om att vi kan tänka oss att bygga ut kärnkraften på sikt så är det någonting jag ofta saknar i debatten från motståndarsidan. Det är klart: Kärnkraften kanske inte är något vi kommer att ha för alltid, och visst är det bra om det kommer upp flera olika alternativ i debatten, men var finns alternativen från er sida? Var finns de hållbara alternativen?
Handlar det om att vi ska bygga ut några av de fantastiska orörda älvar som finns i norra Sverige? Handlar det om att vi ska fortsätta att importera kolkraft som är smutsig och mer miljöförstörande än kärnkraften? Handlar det om att vi ska fortsätta importera olja från diktatorer i Saudiarabien som pryglar sina medborgare? Var finns alternativen?
Jag tycker att den dag då vi har seriösa alternativ till kärnkraften, då har vi en annan form av diskussion, men fram till dess tycker jag faktiskt att det är väldigt oansvarigt att avveckla kärnkraften i förtid.
Birgitta Ohlsson (L):
Alla miljövänner drar inte samma slutsats som Lotta Hedström, utan många drar faktiskt en annan slutsats. Det som utmärker kärnkraften är att den har en oerhörd hög energitäthet. Ett kilo anrikat uranbränsle motsvarar 90 ton kol, om man tittar på energimängden. Andra fördelar är att den inte släpper ut växthusgaser.
Den styrs inte som vind och sol av vilken årstid vi har för tillfället utan har en hållbarhet på annat sätt. Den är också konkurrenskraftig på energimarknaden. Jag tycker att det är jätteviktigt att miljöaspekterna ska utvecklas. Jag tycker också att vi ska ta fram nya alternativ. Där kan jag hålla med om att det har funnits brister hos regeringen och oss andra. Kanske har det inte heller alltid funnits ett intresse från företagens sida.
Men jag tycker likväl att det är väldigt oansvarigt att avveckla kärnkraften just nu. Jag tycker att man tar ut den alldeles för tidigt. När det gäller uranbrytningen är ju Sverige i dag helt beroende av import. Kanada, Australien och Ryssland är några av de länder som vi importerar från. Men också där har det ju skett en utveckling.
Vi diskuterade detta med min partikollega Hans Blix, tämligen välkänd i dessa frågor och en auktoritet på det internationella planet, och man kan se att metoderna för uranbrytning har förbättrats genom åren. Det är inte samma metoder som fanns för decennier sedan, utan det går i rätt riktning också där. Jag välkomnar fler alternativ i debatten om energi.
Jag tycker dock inte att man kan bortse från att vi i dag ser ett alltmer ökat oljeberoende. Vi ser att vi måste slå om till nya principer och satsa mer på grön el, men vi ser också att kärnkraften har en av de största fördelarna i och med att den inte släpper ut växthusgaser. Avslutningsvis undrar jag bara: Tycker Lotta Hedström att vi i dag har tillräckliga alternativ?
Skulle vi ur ditt perspektiv kunna stänga av kärnkraften i morgon och fortsätta med svensk industri på samma sätt?
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill inledningsvis tacka försvarsministern för hans svar. Det är väldigt glädjande att den borgerliga regeringen uppmärksammar frågan och att det försiggår en process på departementen där man diskuterar detta. Veronica Palm gav en utmärkt beskrivning av de fruktansvärda konsekvenser som klusterbomber - kanske är klustervapen en mer adekvat benämning - orsakar. Det är en stor tragedi för mänskligheten.
Av försvarsministerns svar att döma tar regeringen dessa vapen på yttersta allvar, och det borgar för att den interpellationsdebatt vi har i dag kan föra diskussionen vidare och att vi alla som kämpar mot dessa vapen kan anta en mer progressiv hållning i den borgerliga regeringen än hos den föregående.
Vi såg dessa klustervapen användas senast under sommarens Libanonkrig, liksom i Irak, Afghanistan och även på Balkan på 1990-talet. När klusterbomber används i praktiken är det framför allt oskyldiga civila som dödas och lemlästas. Det försiggår en stark internationell debatt kring huruvida dessa vapen är moraliskt försvarbara att använda i krigsföring.
De är ifrågasatta internationellt av såväl Förenta nationerna som Europeiska unionen och enskilda nationer. Förenta nationernas avgående ordförande Kofi Annan har bett världens länder att ta tag i detta problem, och Europaparlamentet har uppmanat till utrotning av klustervapen.
I februari 2006 blev Belgien det första land i världen att totalförbjuda klustervapen, och i november detta år beslöt den norska regeringen att starta en världsomspännande kampanj för ett förbud mot klustervapen. Jag anser personligen att den borgerliga regeringen bör följa Norges exempel och lägga sig på samma progressiva och tydliga linje.
Inte minst eftersom Sverige självt är en exportör av vapen bör vi ha en hög moralisk ansats. Jag tycker också att vi ska titta på framgångarna med Ottawakonventionen vad gäller personminor. Den manar faktiskt till efterföljd och har varit ett utmärkt exempel på hur man kan bilda en opinion som också ger konkret resultat ute på fältet.
En av mina frågor till försvarsministern rörde huruvida statsrådet ville verka för ett internationellt förbud mot klustervapen. Av försvarsministerns svar att döma gör jag tolkningen att försvarsministern faktiskt vill markera detta. Det vore väldigt positivt om försvarsministern som ett första steg i dag i denna kammare faktiskt är beredd att deklarera i alla fall att Sverige inte tänker använda klustervapen i internationella insatser.
Kan du bekräfta detta i dag?
Birgitta Ohlsson (L):
Jag vill betona att jag tycker att det är glädjande att försvarsministern i dag tydligt i denna kammare markerar att Sverige inte ska använda klustervapen i internationella insatser. Det var en glädjande markering för alla oss som är aktiva i denna fråga.
Därför vill jag följa upp den med att fråga hur försvarsministern kommer att arbeta för att inte heller andra länder ska använda sig av klusterbomber i exempelvis internationella fredsinsatser där Sverige kan delta. Även om Sverige har en hög moralisk hållning i denna fråga är det viktigt att också sprida den bland våra samarbetspartner i internationella operationer ute på fältet.
Om Sverige inte ska använda klustervapen i internationella insatser handlar frågan enbart om behovet av klustervapen i försvaret av Sverige. Då det inte föreligger något direkt invasionshot riktat mot vår nation tycker jag att det är berättigat att diskutera hur vi skulle kunna avskaffa den typen av vapen också på hemmaplan. Jag är personligen inte pacifist.
Jag tror att Sverige behöver ha en vapenexport - demokratier ska kunna försvara värden som fred, frihet och mänskliga rättigheter - men då ska vi sälja vapen enbart till demokratier, inte till länder som Saudiarabien och Kina. Därför undrar jag hur du, Mikael Odenberg, ställer dig till export av klustervapen när det gäller det svenska perspektivet.
Den diskussion som i dag förs i kammaren handlar ju om JAS 39 Gripens bestyckning, det vill säga bombkapsel 90. Som vi alla vet förekommer det en tämligen aktiv export, eller åtminstone försök till export, av JAS-plan världen över. Då kan man undra hur du ställer dig till den exporten ifall klustervapen finns med. Kan du garantera att Sverige inte har eller kommer att exportera klustervapen?
Det förekommer vissa diskussioner om exempelvis JAS till Sydafrika, Tjeckien, Ungern och andra länder. Det kan även handla om leasing. Om du kan vara lika tydlig också i den frågan är jag mycket nöjd.
Birgitta Ohlsson (L):
Då alla passar på att önska försvarsministern god jul passar jag på att önska försvarsministern gott nytt år. Kanske kan vi få ett nyårslöfte i dag också, att denna fråga kommer att fortsätta vara levande i denna kammare. Det är viktigt att betona när vi diskuterar klustervapen att få ledamöter av denna kammare är i princip mot svensk vapenexport.
De flesta av oss tycker att man ska kunna sälja vapen för att andra demokratier ska försvara sin fred, frihet, säkerhet och mänskliga rättigheter. Men vi måste ur ett internationellt perspektiv sköta denna export etiskt och moraliskt försvarbart. Där vill jag bara till sist uppmana försvarsministern att faktiskt följa Norge, ett av våra grannländer som har tagit täten i dessa frågor och som vi delar många slutsatser med.
Inte minst bör han följa den debatt som försiggår inom den europeiska unionen och inom Förena nationerna, men också i grannländer och även Belgien, där man har en hög moralisk hållning i dessa frågor. Det är viktigt. Jag tror också att Sverige kan vara vägledande. Vi är ett litet land i världen, men vi har en vapenexport.
Då ska vi se till att goda värderingar ligger bakom denna.