KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Wallmark (M):
Jag tycker att Johan Löfstrands andra inlägg var intressant. Jag förstod inte exakt vad han ville säga, men det lät väldigt trevligt.
Ett gott råd som man kunde ge till varandra över parti- och blockgränser vore att säga att det i den här typen av diskussioner, som handlar om bostadsmarknad, hyresrätter och människors egna boende, är oerhört viktigt att vi som förtroendevalda ser människan och människans behov, oavsett om vi är socialdemokrater, moderater eller kristdemokrater.
Jag tror att det är viktigt att se att det finns behov av rörlighet, alltså att man ska kunna röra sig mellan de tre olika upplåtelseformer som vi nu har, och den fjärde, ägarlägenheter, som vi förhoppningsvis får. Det är bra att kunna röra sig mellan hyresrätt, bostadsrätt, egnahem och kommande ägarlägenhet, och det gäller därför att på olika sätt underlätta för detta.
När det gäller prisnivån på hyror vet vi att till exempel hyresgäströrelsen för diskussioner med både kommunala och privata bostadsbolag om lägesprincip och en del annat. Jag tycker, herr talman, att hyresgäströrelsen, åtminstone i vissa delar av landet, är en spännande och intressant aktör. Jag nämnde tidigare en kommun, Ängelholm, där det finns en stark tradition med hyresrätter tack vare att det har funnits ett starkt privat bostadsföretag, nämligen Melin Förvaltnings AB. Herr talman!
Jag skulle gärna ta tillfället i akt att bjuda ned Johan Löfstrand och allra helst också Mats Odell, om han skulle kunna ha tid som statsråd, att besöka Ängelholm och se en kommun där hyresrätten är uppskattad. Herr talman! Vi har tidigare tack vare Johan Löfstrand haft möjlighet att citera ur det moderata programförslaget, antaget i Gävle. Låt mig också avslutningsvis nämna följande: Färre hinder måste finnas för att bygga bostäder i Sverige. En viktig del i detta är att modernisera plan- och bygglagen.
Antalet instanser för överklagande av detalj- och bygglovsplaner måste minskas. Fastighetsägare bör få initiativrätt i planärenden och det bör finnas ett krav på att kommunen handlägger planärenden inom viss tid, liksom att standardmässiga bygglov ska kunna sökas via Internet. Det handlar också om plan- och bygglovsregler.
Hans Wallmark (M):
I mitt förra inlägg försökte jag påminna om sambandet mellan kommunernas ekonomi och att det bedrivs en bra jobbpolitik i Sverige samt mellan att det finns människor som har arbete och kommunernas intäkter. Därför är det viktigt att man funderar över hur jobben uppstår, och hur jobb försvinner. Peter Hultqvist började med att berätta om blandade skattehöjningar på 20 miljarder.
Jag tror att om han hade fått stå i talarstolen en stund till hade prislappen blivit ännu större. Han hade pekat på ännu fler möjliga skattehöjningar med den socialdemokratiska politiken. Då tror jag att det hade varit bra om Peter Hultqvist hade berättat för kammaren hur skattehöjningar slår mot en jobbpolitik, och därmed också slår mot kommunerna.
Vi har pratat om att oberoende forskare pekar på att det handlar om ungefär 180 000 fler som varaktigt har gått från utanförskap till egen försörjning. Det är från högkonjunktur som man bär med sig till lågkonjunktur. Skillnaden mellan vår jobbpolitik och vänsteroppositionens jobbpolitik är ju denna differens. Den kan man inte bortse från. Man kan inte bortse från att en sänkning av arbetsgivaravgifterna för nästa år leder till ungefär 3 miljarder mer till kommunsektorn.
Man kan inte bortse från att en halvering av arbetsgivaravgifterna för ungdomar leder till att fler ungdomar får arbete. Allt det bortser vänsteroppositionen från. Jag avslutar med att berätta en annorlunda julsaga. Det kommer en röd jultomte in och ger den samlade befolkningen ett stort paket. Man sliter av papperet. Man river av snöret.
Paketet är tomt, sånär som på en liten detalj. Längst ned i botten på paketet ligger en skattsedel.
Hans Wallmark (M):
Jag tycker att det Nikos Papadopoulos sade om Turkiet i inledningen av sitt förra inlägg var väsentligt, nämligen att frågan inte är om Turkiet ska bli EU-medlem utan när och därmed också hur den processen ser ut. Det här tror jag är väldigt viktigt. Därför är det också oerhört angeläget att titta på de etniska och religiösa folkspillror som finns kvar i Turkiet i dag.
Många av deras förfäder har fördrivits, förföljts och, precis som Nikos Papadopoulos pekar på, i vissa fall mördats på grund av sin etniska tillhörighet eller sin religion. Då är det rätt angeläget att ställa sig frågan: Vad kan man göra för de etniska och religiösa minoriteter som finns i dagens Turkiet? Herr talman! Om några dagar kommer riksdagsstyrelsen att på sitt bord få en reseberättelse från kulturutskottet eftersom några av oss för ett par månader sedan var i just Turkiet.
Entydigt från alla företrädare för etniska och religiösa minoriteter var att EU-processen har inneburit positiva saker för dem. Den har inneburit ökad frihet och ökade möjligheter därför att den har skapat en legal och konstitutionell struktur som har varit till fördel för de etniska och religiösa minoriteterna.
Av det skälet tror jag att det i stället för att här i kammaren definiera när, var och hur folkmorden skedde i början av 1900-talet är viktigare att vi funderar på vad vi kan göra för de religiösa och etniska minoriteter som finns i dagens Turkiet. Då är det otvivelaktigt så att det är processen mot medlemskapet som ska leda till det mål som Nikos Papadopoulos, utrikesminister Carl Bildt och jag säkert är helt överens om.
Sverige har en utmärkt chans eftersom vi nu under andra halvåret kommer att inneha EU-ordförandeskapet. Vi kan vara initiativtagare i det fortsatta arbetet. Nikos Papadopoulos har ställt två frågor till utrikesministern. Han kunde ha avslutat med en tredje: Avser utrikesministern att ta några initiativ för att förbättra villkoren för dagens minoriteter, etniska och religiösa, i Turkiet? Utrikesministerns svar skulle ha varit: Ja, fortsatt process för EU-medlemskap för Turkiet.
Hans Wallmark (M):
Låt mig börja där Patrik Björck slutade. Jag vill påstå att jag tycker att jag var rätt tydlig. Nu ska jag vara övertydlig. Min kritik var inte på något sätt riktad mot talmannen eller talmanspresidiet. Den var riktad mot Luciano Astudillo vad gäller interpellationens, i mitt tycke, rapsodiska motivering. Jag menar att interpellationen inte handlar om statsministerns tjänsteutövning - i alla fall inte tjänsteutövningen fram till 2010, möjligen 2010-2014.
När det gäller den grundläggande frågan tycker jag att det finns all anledning att komplicera den. Jag tror att, som en del av talarna i dag har varit inne på, Sverigedemokraternas framväxt i vissa kommuner - vi har berört några av dem - beror på att väljare uppfattar att politiker inte i alla stycken har svarat mot medborgarnas krav och önskemål.
Jag tror att vi alla här i kammaren, oavsett politisk hemvist, tycker att Sverigedemokraterna klart har en ifrågasättbar politik. Jag tror inte att vi ska säga att de i alla stycken har ifrågasättbara medborgare som har röstat på dem, inte minst av det skälet att många socialdemokrater har gjort det. Jag har stor respekt för de socialdemokraterna.
För oss som på olika sätt oroas för Sverigedemokraterna gäller det nu att försöka svara mot medborgarnas krav och önskemål i deras vardag. Jag tror inte att man gör det genom att hålla på med politikens sällskapsspel om vem som tar vem, utan genom att vara tydlig i sina politiska förslag. Precis som har sagts tidigare gör man det genom att lämna klara besked.
Klara besked när det gäller politikens sakinnehåll tror jag är den bästa lösningen.
Hans Wallmark (M):
Underifrånperspektiv är det centrala i det här meningsutbytet. Om jag rätt förstår den tidigare replikomgången accepteras tanken att om det inte finns ett underifrånperspektiv kommer man inte heller att behöva ingå i någon form av regional lösning. Så tolkade jag det tidigare svaret. Om det finns ett underifrånperspektiv kan man tänka sig att få ingå i den regionala dimensionen. Då är den intressanta frågan hur man definierar underifrånperspektivet.
Jag försökte ange, fru talman, några av de saker som jag såg i Skåne inför bildandet av regionen. Där var det inte bara regionpolitiker eller kommunpolitiker, utan det var politiker brett över parti- och blockgränser från olika nivåer. Det var inte minst medier, lokala tidningar som drev opinion. Det var näringslivet i form av olika organisationer. Allt detta tillsammans tycker jag utgör ett underifrånperspektiv. Min fråga är hur man definierar ett underifrånperspektiv. Det är lätt att säga det ordet, men vad exakt innehåller det?
För min del är det mer än bara ett antal fullmäktige- och landstingspolitiker som uttalar sig till förmån för en region. Det hade varit intressant att höra hur Mikael Johansson och Miljöpartiet definierar det. Det står så här i reservationen: Ett av skälen för en övergripande regionreform är att hälso- och sjukvården är mycket resurskrävande och behöver ett stort underlag. Då vill jag på mina halländska vänners vägnar fråga: Definieras Halland som ett tillräckligt stort underlag?
Definieras Gotland som ett tillräckligt stort underlag i enlighet med reservationens text? Reservationen som Miljöpartiet har varit med och undertecknat handlar om att regeringen med sitt förslag inte tar ett samlat grepp om regionfrågan utan i stället medvetet väljer en dellösning. Då undrar jag om Mikael Johansson och Miljöpartiet anser att permanentningen av Skåne skulle ha gjorts i dag eller inte?
Skulle vi ha väntat med en permanentning av Skåne som region eller ska vi ta beslutet i dag?
Hans Wallmark (M):
Jag litar nog på Mikael Johanssons och även Miljöpartiets goda vilja. Ändå kan jag förstå den oro som personer från Gotland och Halland kan känna när de läser reservationen innantill. Där står definitionen ett stort underlag. Då är det intressant att ställa den frågan. Jag accepterar och respekterar att Mikael Johansson säger pass på den frågan.
Men jag vill föda den insikten hos Mikael Johansson och Miljöpartiet att det är någonting som man funderar på när man kommer från ett mindre område som nu definieras som region. Fru talman! Jag kommer från Skåne som har 1,2 miljoner människor. Jag definierar det som ett stort underlag och känner mig tillfreds, men nu talade jag för dem som representerar Gotland och Halland, de mindre regionerna. De kan känna oro med den formuleringen när man inte definierar den.
Jag tycker att det är viktigt hur vi definierar underifrånperspektivet. Mikael Johansson sade att det ska vara andra än rikspolitiker. I den delen kan jag hålla med. Jag skulle vilja ge ytterligare ett råd till Miljöpartiet att gå vidare med underifrånperspektivet och säga att det bör vara fler än bara politiker oavsett om de representerar kommunal nivå, landstingsnivå eller riksnivå.
Det bör vara en mångfald av olika aktörer, med näringsliv, kanske högskola och universitet och inte minst det civila samhället.
Därför är det viktigt att man inte ska föra regiondialog så att staten talar med dem som vill bli regioner, utan det ska verkligen finnas en kraft underifrån med civilt samhälle, tidningar, alla olika aktörer som uttrycker ett gemensamt önskemål och, det är helt centralt, över parti- och blockgränser.
Hans Wallmark (M):
Jag tillhör dem som är glada över att det förs en kulturdebatt i kammaren och i samhället i övrigt, och jag har inget emot att den förs. Det finns två reservationer från Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Min enkla fråga till det rödgröna blockets främsta företrädare i kulturutskottet, nämligen dess ordförande, är: Är detta trepartireservationer eller tvåpartireservationer?
Det är alldeles riktigt som har noterats att Anders Åkesson från Centern och Dan Kihlström från Kristdemokraterna inte befinner sig här i kammaren. Men jag vet att de företräder precis den politik som Christer Nylander och jag kommer att redogöra för här i kammaren. Min enkla fråga är: Redogör Siv Holma för en politik som är Vänsterpartiets eller som är hela det rödgröna blockets?
Den andra frågan gäller Forum för levande historia där Siv Holma ger uttryck för tveksamheter om politisk forskning. Då vill jag fråga Siv Holma följande: Vilken forskning är det som Siv Holma pekar på när det gäller Forum för levande historia?
Mitt intryck är att Forum för levande historia - där tror jag mig kunna ha en viss samhörighet med de socialdemokratiska kollegerna här i riksdagen - är till för att på ett pedagogiskt sätt presentera olika saker som andra forskare har lyft fram.
Varför är Vänsterpartiet kritiskt mot Forum för levande historia om man inte gör mer än att på ett pedagogiskt, klokt och balanserat sätt lyfta fram olika aspekter av de övergrepp som har skett i mänsklighetens historia?
Om Vänsterpartiet tycker att det är tveksamt med myndigheter som fattar den typen av beslut om historiska händelser finns det all anledning för riksdagen att reflektera över ett beslut med röstsiffrorna 130 mot 131.
Hans Wallmark (M):
Om det råder någon som helst tvekan kan jag meddela kammaren att det inte finns någon partikonstellation med Moderata samlingspartiet, Folkpartiet liberalerna, Centerpartiet och Kristdemokraterna. Men tillsammans agerar vi som en allians. Jag tror att det, oavsett om vi pratar om kultur eller om ansvaret för Sveriges ekonomi eller vi pratar om skatter, är väldigt bra för medborgarna att veta vem vi talar för.
Med stor stolthet kan jag säga att Christer Nylander och Hans Wallmark talar för de fyra allianspartierna när vi i kulturutskottet diskuterar detta betänkande. Vi ska inte gå in och recensera tidigare riksdagsbeslut som Siv Holma här en stund kanske gjorde. Jag har inga som helst problem med att betrakta folkmordet i Armenien 1915 som just ett folkmord.
Frågan är bara var den typen av beslut ska fattas. Däremot tycker jag att det är alldeles utmärkt att Sverige har ett organ, en myndighet - Forum för levande historia - som kan lyfta fram olika grymheter i mänsklighetens historia. Det kan vara folkmordet i Armenien 1915. Det kan vara Förintelsen. Det kan vara nazismen.
Självklart kan det också vara kommunismens illdåd och brott mot mänskligheten genom tvångssvälten i Ukraina och genom det som skett till exempel i Kampuchea när det gäller Pol Pot. Därför, fru talman, tycker jag att det finns ett värde i Forum för levande historia.
Hans Wallmark (M):
Jag tillhör dem som tycker att det när utskottet reser i andra länder inte nödvändigtvis behöver vara så att vi lämnar souvenirer i form av att senare göra olika former av i sak viktiga markeringar, exempelvis som i fallet ambassadör Edelstam. På många sätt kan man diskutera hur det ska uppmärksammas. Kulturutskottets ordförande Siv Holma tycker jag redogjorde för ett sådant sätt.
Det gäller då den skrift som är framtagen av Sveriges ambassadör Eva Zetterberg i Santiago de Chile och där också Harald Edelstam nämns. Det är ett av många sätt att ihågkomma Harald Edelstam, att manifestera minnet av Harald Edelstam, liksom den särskilda förbindelse och det förhållande som finns mellan Chile och Sverige. Det finns också andra sätt. Ett kan vara att den förening som Göran Persson i Simrishamn hänvisat till också tar initiativ.
När jag läser reservationen framgår det inte exakt vad som önskas mer än att man möjligtvis kan slå en signal till Stockholms stad för att höra om något kan göras tillsammans. Jag tycker att Harald Edelstam förtjänar att ihågkommas och att det finns all anledning att till hans minne visa respekt, exempelvis som görs genom nämnda skrift.
Men jag är inte, fru talman, säker på att det ska göras i form av riksdagsbeslut och då uteslutande av den anledningen att halva kulturutskottet för ett antal månader sedan var i Chile.
Hans Wallmark (M):
Jag är en mycket vänlig själ och tycker att man mycket väl kan göra saker och ting tillsammans. Jag vill ändå påpeka att utgångspunkten i tidigare två inlägg där det redogjordes för Harald Edelstam mycket var att halva kulturutskottet varit i Chile. Jag tycker att den resan var värdefull - jag var ju själv med på resan - och att det är mycket som har hänt i Chile som varit tragiskt. Ett rent historiskt faktum är att det varit våld och övergrepp. Kanske har över 3 000 människor dött - människor som har förföljts och som därefter mördats.
Jordbävningen är det senaste exemplet. Men det finns också saker och ting som inger hopp. Man har, fru talman, fått en ny president, Sebastian Pin~era som företräder den borgerliga delen. Det finns skäl för chilenarna att se ett visst hopp i det. Jag tycker alltså att man mycket väl kan diskutera de här sakerna. Stiftelsen kan vara ett sätt. Men jag tycker ändå, fru talman, att det också finns all anledning att uppmärksamma det som redan sker, det som Siv Holma i sitt inledningsanförande redogjorde för: att man har tagit fram en skrift med hjälp av den svenska ambassaden i Chile.
Det är ett mycket gott exempel på hur vi på olika sätt kan manifestera minnet av Harald Edelstams insatser.
Hans Wallmark (M):
Lars Lilja tog i sitt förra inlägg upp just detta med näthandel. Jag tror att det är ett väldigt viktigt område. Just för att det kan vara lagligt i ett land och olagligt i ett annat, exempelvis Sverige, behövs det en europeisk och i vissa fall internationell samordning.
Det som också är ett problem är att det gör toleranströskeln lägre även för annat, det vill säga att får man in dopningspreparat som kan vara lagligt i ett land eller falska mediciner som ingen bryr sig om att jaga, är det lättare att också acceptera narkotika och andra produkter på väg in i landet. Det andra problemet är att vi möter en hydra som ägnar sig åt olika former av brottslighet som dopningspreparat, falska mediciner, narkotika, vapen och människohandel.
Vapnet mot detta är att hitta en avvägning mellan vinster, straff och möjligheten att bli upptäckt. Det är därför man måste använda sig av alla de här områdena. Därför tycker jag att det är bra, precis som Lars Lilja har påpekat och som Maria Larsson skriver i sitt svar, att när det gäller lagstiftningen som rör dopningsmedel konstaterar utredaren att den är väl fungerande, men att straffskalan för dopningsbrott, inklusive smuggling, bör skärpas så att den kommer mer i nivå med straffskalan för narkotikabrott. Herr talman!
Om regeringen skulle lägga ett sådant förslag på riksdagens bord kan regeringen i alla fall räkna med en röst, min. Herr talman! Två röster. Lars Lilja är också beredd att stödja förslaget.
Hans Wallmark (M):
Vi diskuterar något så viktigt som Öresundsintegration. Det är en viktig fråga för hela Sydsverige, inklusive Blekinge, herr talman. Det finns flera aspekter på integration. Som ledamot av Nordiska rådet har jag också möjlighet att ställa skriftliga frågor till de olika nordiska regeringarna och de har en skyldighet att ge skriftliga svar. Jag har just ställt frågor om varför det är problem med bank- och kortavgifter.
Hillevi Larsson nämnde rösträtten, nämligen att danska medborgare inte får rösta i folketingsvalet om de bor utanför sitt lands gränser. Det uppfattas som konstigt, framför allt när ca 30 000 danskar bor på den svenska sidan. Det handlar också om narkotikapolitiken. Vi har helt olika narkotikapolitisk syn i Skåne och på den danska sidan. Det ger långsiktigt allvarliga problem. Låt mig nämna andra frågor.
Nu när det danska och det svenska postväsendet har gått samman skulle idén om ett svensk-danskt eller kanske, i all ödmjukhet, skånsk-själländskt porto vara bra. Det är rätt konstigt att det tar längre tid och är dubbelt så dyrt att skicka ett brev från Ängelholm till Köpenhamn än från Ängelholm till Kiruna. Det uppfattas som lite märkligt. Det är i all enkelhet en sådan fråga som man kan göra något åt.
Här har vi moderater från Skåneområdet väckt en motion i frågan. Hillevi Larsson nämnde Öresundsbron, som betyder mycket. Det var ett beslut som fattades av regeringen 1994. Det var ett klokt beslut, och det har bidragit mycket till integrationsmotorn. Därför är det också väsentligt att vi nu undersöker fortsättningen, nämligen en fast förbindelse i den norra delen av området, förslagsvis mellan Helsingborg och Helsingör.
Jag är oerhört glad åt regeringens signaler att öppna för en fast förbindelse i området. Sedan finns, som jag tidigare har nämnt, extraknäcksförbudet. Jag tillhör dem, herr talman, som tycker att Skåne- och Öresundsfrågor inte nödvändigtvis ska hanteras av Utrikesdepartementet. Där är de i allra högsta grad nationella när det gäller tillväxtpolitik.
Hans Wallmark (M):
När det gäller Forum för levande historia kan man, om man går tillbaka i riksdagens protokoll sedan jag kom till riksdagen 2006, återkommande se att jag har berömt just Göran Persson och den socialdemokratiska regeringen för det initiativ som man tog till Forum för levande historia. Jag säger ibland att jag saknar Göran Persson. Det är inte ofta, men i två frågor gör jag det.
Det är i fråga om synen på Israelpolitiken och i fråga om det engagemang som visades just när det gällde uppmärksamhet kring Förintelsen och Förintelsens offer men också när det gällde behovet av mänskliga rättigheter i ett bredare perspektiv. Den fråga som jag ställde handlade om att den rödgröna oppositionen har ett parti, nämligen Vänsterpartiet, som återkommande motionerar om att Forum för levande historia ska avvecklas.
Min enkla fråga var bara: Hur får man ihop det om man nu tycker att Forum för levande historia är viktigt? Fru talman! När det gäller diskussionen om en hatbrottsenhet i Malmö tror jag att det är än viktigare att de politiska företrädarna själva - lokalt, regionalt och kanske också nationellt - är med och formar något som man kan kalla en förståelseenhet eller en empatienhet.
Det är nämligen alldeles uppenbart att det finns ett judehat i Sverige. Det tar sig olika uttryck. Jag tror dessutom att säkerhetspolisen på olika sätt har uppmärksammat allt större tendenser från vänsterextremistiska grupper att just använda judehatet och att kultivera det. Det tror jag att det finns all anledning att se också när det gäller situationen i Malmö där man för ett år sedan tvingades stoppa en tennismatch. Man fick inte spela den inför publik just därför att det fanns en sådan hotbild.
Jag tycker att det är rätt förfärligt. I ett sådant klimat är det klart att människor kan säga att de känner att de inte kan bo kvar här utan att de som judar måste åka till Israel. Då gäller det att vara tydlig och värderingspolitiskt stark. Då gäller det att se att den typen av hat finns. Det måste alla politiker, lokalt, regionalt och nationellt, göra.
Hans Wallmark (M):
Att vara fjärde person i detta meningsutbyte innebär förmånen att kunna skrapa upp lite grann av de tankemässiga rester som lämnats kvar av de övriga. Jag tänkte bara kommentera några av dem. Justitieministern fick epitetet rekordhållare i att berätta att man har uppfyllt vallöftet om 20 000 poliser senast 2010. Jag tycker att det är ett väldigt bra rekord.
Jag hoppas i så fall, fru talman, att justitieministern kvarstår som rekordhållare i detta, för det är viktigt att berätta att vi har fler poliser i dag än vi hade tidigare. 2 500 nya poliser under drygt tre år med alliansstyre motsvarar ett önskemål och ett krav som finns inte bara i Malmö och i Skåne utan i hela landet. Fru talman!
I den förra debatten nämnde jag hur många nya poliser det hade blivit mellan 2006 och augusti 2009 i bland annat Skåne: en ökning från 2 241 till 2 505. Då glömde jag att berätta att vi under 2010 räknar med ytterligare 170 nya poliser i Skåne.