Tobias Andersson (SD):
Detta blir den sista betänkandedebatten för mig inte bara under detta riksmöte utan under denna mandatperiod.
Det är också en debatt som enligt mig handlar om en av de största inrikespolitiska händelser som ägt rum inte bara under detta riksmöte utan under hela denna mandatperiod, nämligen korankravallerna som ägde rum i samband med att svenskdanske Rasmus Paludan befann sig i Sverige och runt om på olika orter ämnade - eller åtminstone påstod att han ämnade - bränna Koranen.
Oavsett vilket begrepp som nyttjas i betänkandet, fru talman, tycker jag att korankravaller är ett betydligt lämpligare uttryck för det som ägde rum än påskupplopp.
Det menar jag av den anledningen att det inte var påskfirande svenskar som tog ett uppehåll i sillunchen och i stället för att slå ägg mot varandra valde att ge sig ut på gator och torg för att försöka angripa Rasmus Paludan eller hans anhängare på plats. Det var inte svenska påskfirare.
Det var personer som tillhör parallellsamhällen som tillåtits växa fram i Sverige och cementeras i svenska förorter.
Det var personer som avbröt firandet av ramadan snarare än av påsk och gjorde det med det enkla motivet att de inte klarade av att låta den så kallade heliga boken Koranen bli uppeldad av någon, när vi i Sverige har all rätt att begå just en sådan handling.
Man lyckades med andra ord locka fram den slumrande ondskan i de utanförskapsområden som finns i Sverige. Det var inte bara unga, arga och testosteronstinna män som valde att kasta sten mot polisen.
Det var snarare att likna vid familjeaktiviteter, där mor- och farföräldrar tog med sig sina barn och barnbarn ut och där man hjälptes åt inom familjen att hitta gatstenar och langa dem till den som var stark nog att slunga dem mot svenska poliser.
Det rapporterades i efterhand om hur mödrar var stolta över de våldsgärningar som deras söner hade begått i samband med detta och hejade på sina söner när de försökte mörda svenska poliser.
Som värderingsmässigt och kulturellt inte hör hemma i Sverige. Som inte accepterar de lagar och regler som gäller här. Som väljer att ta lagen i egna händer. Som tillämpar sharialagstiftning hellre än svensk lagstiftning.
Det är individer vars värderingar är väsensskilda från dem som råder här, individer som inte bara föraktar svenska grundlagar utan aktivt önskar montera ned dem till förmån för hädelselagar.
Vi är ute och vandrar på tunn is om vi från svenskt håll börjar begränsa vår yttrandefrihet och våra grundlagsstadgade rättigheter, för då kommer Sverige väldigt snabbt att utvecklas till ett betydligt sämre land. Väldigt snabbt kommer Sverige att börja se ut som de länder som de som begick korankravallerna aktivt valt att lämna för att söka sig hit.
När man drar detta till sin spets väljer man att försöka mörda svenska poliser. Vi har kunnat ta del av vittnesmål från några av dem som häktats och, i ett fall, dömts och av hur de motiverade sina handlingar i samband med korankravallerna. De uttrycker att man inte fick bränna Koranen.
En som i ett skede gav sig på Paludan motiverade sin handling med att Paludan skulle kunna vara av judisk börd och såg detta som ett legitimt skäl att med våld attackera Rasmus Paludan när han nyttjade de grundlagsstadgade rättigheter som gäller här i Sverige. Men det som skedde då målade inte bara upp en talande bild av värderingskonflikterna och de parallella samhällsstrukturerna i Sverige.
Det synliggjorde också brister inom Polismyndigheten, både i hur man bedriver underrättelsearbete och i hur man kommunicerar internt inom myndigheten. Det vittnade om strukturproblem. Poliser i Östergötland har polisanmält den egna ledningen för dess agerande. JO-anmälningarna trillar in. Över 400 poliser blev skadade.
Och det har från politiskt håll hörts röster om att det behöver komma på plats en oberoende granskningskommission för att gå till botten med vad som gick fel. Det är nämligen uppenbart för dem som har följt detta att det funnits adekvat information som inte kommunicerats inom myndigheten.
Men det förblir oklart i vilken utsträckning olika aktörer inom Polismyndighetens ledning och det politiska etablissemanget på Justitiedepartementet har ett ansvar för detta och hur de kunnat agera bättre.
Jag tycker att det är rimligt, fru talman, att man väljer att göra på det sättet. Det är glädjande att riksdagen under eftermiddagen kommer att bifalla utskottets förslag till beslut. Jag hoppas att regeringen då väljer att skyndsamt gå till botten med vad som gick fel och hur vi säkerställer att detta inte upprepas. Mot denna bakgrund önskar jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut.