KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Mats Green och övriga debattörer för denna mycket intressanta diskussion. När jag var på väg hit med olika underlag för interpellationsdebatter tänkte jag att åtminstone två av interpellationerna säkert hade kunnat slås ihop. Men det är inte en fråga för mig, utan det hanterar naturligtvis talmanspresidiet. Nu fick vi höra från Fredrik Schulte att det egentligen handlar mycket om regelförenklingar.
Men man kan vara konstruktiv och försöka hitta sätt att vidga och snäva in detta. Det har tidigare statsråd gjort. För min del handlar det i grunden om att ha det konstruktiva samtalet, så att vi tittar framåt. Jag vill ta upp ett antal frågor. Till Nina Lundström vill jag framföra en ursäkt för att jag inte hann svara på hennes frågor tidigare.
Det är en frågeställning som jag tycker är särskilt viktig, nämligen: Vad avses med statlig medfinansiering av stadsmiljöavtal?
Någon av debattörerna jämförde med debatten om Lars Tysklinds interpellation tidigare och sa: Varför lägger sig statsrådet i bostadsplanering när det handlar om kommuner och infrastruktur och inte när det handlar om Bromma, som i detta fall?
Beträffande stadsmiljöavtalen är detta också ett svar till Mats Green, som tycker att detta är en mycket liten insats, en halv miljard kronor per år från och med den 1 juli i år. Trafikverket har fått i uppdrag att göra detta. Det är också delvis ett svar till Fredrik Schulte. I den här omgången tycker jag att ni var mycket mer samordnade än i tidigare omgång.
Stadsmiljöavtalen, som jag också nämner i mitt svar, handlar om att kommunerna ska få bra stöd för att kunna bygga nya stadsdelar i områden som de annars inte får bebyggda, inte för att det inte finns något intresse från kommuninvånarna eller från människor som vill flytta till kommunen, utan för att byggbolagen av olika anledningar inte visar något intresse.
De signaler vi får är att det handlar om lönsamheten och att dessa områden är perifera. Det är inga A-lägen, utan det är B-lägen i bästa fall och ofta C-lägen, som de kallas. Stadsmiljöavtalen leder till att kommunerna kan bygga ut kollektivtrafik till områden och på så sätt göra den marken mer värdefull och lönsam att bygga på.
Staten bygger inte, utan det är kommunerna, fastighetsbolag och privata bolag som gör det. När denna typ av stöd ges är det ett sätt att visa riktning om vilken typ av byggande som vi vill se. Kollektivtrafik kan man inte bo i.
Men utan kollektivtrafik kommer man inte att kunna bygga attraktiva stadsdelar i framför allt våra städer. Mer än hälften av Sveriges kommuner rapporterar att de har bostadsbrist. Det är inte bara Stockholm, Göteborg, Malmö, Jönköping, Växjö, Skövde, Umeå och Luleå.
Det är även andra kommuner, till exempel Karlskrona, som jag var i nyligen, och Kalmar, som jag också nyligen var i. Även områden norröver, utmed kusten, rapporterar om bostadsbrist. Detta är områden som är i behov av den typ av stöd som regeringen har med i vår budget. En del av det blev nedröstat, det som Mats Green kallar för nålpengar.
Annat har vi nu för första gången på åtta år lyckats realisera. Jag är glad för det.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag vill än en gång tacka interpellanten och debattörerna som har deltagit i den här debatten. Det är flera saker här som jag inte kommer att kunna kommentera med anledning av hur debattsystemet ser ut. Men vi kommer att få tillfälle att debattera detta framöver också och dessutom på annat sätt lyfta fram dessa viktiga frågor. Jag vill kommentera några saker.
Det ena handlar om det som Fredrik Schulte tog upp i ett tidigare inlägg, nämligen att det skulle bli mindre intressant att investera i bostadsrätter. Det är precis det som företrädare för Fredrik Schultes parti har sagt inte var meningen.
Det är dessa signaler vi har fått och som har föranlett oss att be Boverket att följa upp denna regelförändring, som är problematisk för unga och studenter. Ta vilken stad som helst i Sverige och fråga unga och studenter, vilket jag gör, och jag får många sådana samtal. De klagar över situationen med bostadsbrist. Men de klagar också över de bostäder som finns för andrahandsuthyrning, där priserna är extremt höga.
Det är de signaler vi får. Jag har gett Boverket i uppdrag att följa upp detta. När det gäller frågan som Mats Green tog upp, om jag som statsråd uppträder som en kommentator eller inte, är det så att åtta år med borgerlig bostadspolitik har lett oss till den punkt där vi är i dag. Vi försöker ha en aktiv bostadspolitik. Vi har föreslagit vissa saker som har röstats ned här, och andra saker har vi fått igenom.
Jag är glad för att vi har stadsmiljöavtal. Jag är lite beklämd och bekymrad över att det finns riksdagsledamöter i den här debatten som tycker att detta är nålpengar. Jag kommer framöver också att presentera ett antal aktiva åtgärder. Tack till alla som deltog i debatten!
Mehmet Kaplan (MP):
Nina Lundström har frågat mig vilka krav jag avser att ställa på kommuner så att det byggs fler bostäder. Nina Lundström har också frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att minska de hinder som hämmar bostadsbyggandet i kommunerna och när jag kommer att vidta dessa åtgärder.
Låt mig börja med att säga att jag delar Nina Lundströms uppfattning att det återstår mycket att göra för att skapa förutsättningar för bostadspolitiken i hela landet. Bostadsbristen är ett stort samhällsproblem, inte bara i storstäderna utan även i många mindre orter. Bostadsbristen behöver mötas med ökat bostadsbyggande.
Därför har regeringen satt upp ett mål om att minst 250 000 nya bostäder ska byggas till 2020. Det är särskilt angeläget att utbudet av hyresrätter, inklusive studentbostäder, ökar.
Regeringen lyfte i budgetpropositionen för 2015 fram nya tänkbara åtgärder, däribland frågan om att skapa incitament för såväl byggande av små energieffektiva hyresrätter eller studentbostäder som för de kommuner som står för ett ökat bostadsbyggande.
Flera av de frågor som Nina Lundström nämner, till exempel regelverket gällande riksintressen, överklagandeprocessen och buller, är sådana frågor som har betydelse för bostadsbyggandet och som för närvarande utreds eller bereds inom Regeringskansliet. Regeringen avser därför att så fort som möjligt ta ställning i dessa frågor.
Miljonprogrammets flerbostadshus behöver moderniseras på ett socialt och miljömässigt hållbart sätt. Regeringen föreslog därför i budgetpropositionen en stor satsning på ett stöd för renoveringar av flerbostadshus i miljonprogramsområdena som bland annat bidrar till energieffektivisering. Jag beklagar att denna viktiga satsning röstades ned av riksdagen.
Som bostads- och stadsutvecklingsminister har jag ett ansvar för att skapa förutsättningar för att städerna förtätas på ett hållbart sätt.
I budgetpropositionen för 2015 aviserade regeringen att 500 miljoner kronor per år avsätts till insatser för förbättrade stadsmiljöer 2015-2018 i form av statlig medfinansiering till lokala och regionala investeringar i kollektivtrafik i tätort.
Regeringen har gett Trafikverket i uppdrag att utveckla ett ramverk för så kallade stadsmiljöavtal med fokus på hållbara transporter. Bra kollektivtrafik kan öppna upp för nya attraktiva lägen för bostadsbyggande.
Täta städer med goda möjligheter till cykel-, gång- och kollektivtrafik samt god samhällsservice behövs dessutom för att fler ska kunna leva hållbart och för att bidra till att nå de nationella miljökvalitetsmålen.
Avslutningsvis kan jag försäkra Nina Lundström om att det pågår ett intensivt arbete inom Regeringskansliet med att överväga ytterligare åtgärder som kan underlätta för bostadsbyggandet i hela landet.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Nina Lundström, för uppföljningsfrågorna! Jag noterar än en gång att Nina Lundström valde att helt bortse från det hon tog upp i sitt första inlägg, nämligen exemplet med Alingsåshem, som kanske inte var riktigt så som hon trodde att det var.
Nina Lundström kan gärna besöka Passivhuscentrum - hon kanske redan har gjort det - och framför allt Alingsåshem för att se på den upprustning som inneburit att man kan uppvisa fantastiska siffror vad gäller energiförbrukningen. Numera är användningen en bråkdel av vad den varit tidigare. Jag önskar att fler kommunala bostadsbolag och privata fastighetsägare kunde titta på hur man gjort där.
Det har inte gjorts enbart med kommunens och bolagets pengar, utan det har kunnat göras tack vare subventioner. När det gäller strandskyddet uppfattade jag det i både första och andra inlägget som en del av frågan, men nu uppfattar jag det som att det inte riktigt hör hemma i den här interpellationen.
I grunden handlar det om att Nina Lundström tillsammans med sina borgerliga kamrater i utskottet skriver en debattartikel om strandskydd, och när jag svarar på den debattartikeln ställer Nina Lundström i en interpellation exakt samma frågor igen. Jag försöker besvara detta. Sveriges riksdag har beslutat om hur strandskyddet ska fungera. Regeringen är tydlig med att vi stöder den nuvarande lagstiftningen. Kan det vara tydligare än så?
Det handlar om bestämmelser om strandskydd som den gamla regeringen genomförde, den regering Nina Lundströms parti ingick i fram till för knappt ett halvår sedan. Det andra är en översyn av det utvidgade strandskyddet som länsstyrelsen har genomfört på initiativ av den förra regeringen och vars utfall Nina Lundström med flera har kritiserat. Det har sagts att detta inte längre gäller.
Jag blir lite ledsen, för det här är en långsiktig fråga som måste hanteras på ett seriöst sätt.
Mehmet Kaplan (MP):
Erik Ottoson har frågat mig om det är min ambition att pengarna som i dag satsas på bredbandsutbyggnad inom Landsbygdsprogrammet i framtiden ska gå till andra ändamål. Tillgång till bredband med hög överföringshastighet är en förutsättning för den ökade it-användningen i samhället och för att Sverige fortsatt ska vara en framstående it-nation.
Eftersom tillgången till bredband med hög överföringshastighet är ojämnt fördelad både över landet och mellan tätort och småort samt områden utanför tätort och småort, prioriterar regeringen att kunna ge stöd till utbyggnad i områden där marknaden inte anser det vara lönsamt att bygga ut.
Regeringen har därför en hög ambitionsnivå och har avsatt 3,25 miljarder kronor för bredbandsutbyggnad inom ramen för Landsbygdsprogrammet till och med 2020. Utöver det finns även satsningarna på bredbandsinfrastruktur inom ramen för regionalfondsprogrammen under samma period i de nordliga delarna av landet som uppgår till 1,2 miljarder kronor inklusive medfinansiering.
Regeringen har även förstärkt budgeten för stödet till ekologisk produktion i Landsbygdsprogrammet med ca 200 miljoner kronor jämfört med det ursprungliga förslaget, som den tidigare regeringen överlämnade till kommissionen i juni förra året. Denna satsning har dock genomförts utan att budgeten för bredbandsutbyggnad har påverkats.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Erik Ottoson, för uppföljningsfrågan! Generellt sett får vi en gång per år möjlighet att staka ut de stora linjerna som ska räcka från år till år. Den andra gången är på våren då vi ändrar på mindre saker. I år är det naturligtvis annorlunda. Det känner Erik Ottoson till eftersom han var med och röstade igenom oppositionens förslag. Det kanske han inte var. Han skakar på huvudet.
Då får jag be om ursäkt. Men Erik Ottosons parti, de ledamöter som var i kammaren, röstade igenom ett förslag till budget tillsammans med Sverigedemokraterna. Det är den budget vi styr med i dag, och utifrån den situation vi har är det inga stora ändringar som sker med utgångspunkt i de grundläggande idéerna i höstbudgeten.
Vi jobbar nu med att sätta en budget för 2016, och i den kommer närmare detaljer för exakt hur vi kommer att hantera frågan. En viktig fråga är vad jag aviserade i början av mars. Regeringen kommer att genomföra en översyn av bredbandsstrategin för att säkerställa att den fortsätter att vara relevant och framåtblickande.
Erik Ottoson måste också acceptera att den gamla strategin naturligtvis har några år på nacken, och det är ett område som går fort framåt i utvecklingen. Därför är det viktigt att hela tiden se över och inkludera både mål och fokusområden. Sedan var det frågan om samhällsmaster.
Jag försökte vara tydlig i mitt tidigare inlägg att det är en fråga som finns med i den pott som PTS jobbar med. Det är en av de frågor som finns och som kan hanteras utifrån en möjlighet till utbyggnad. Vi vet att enligt PTS senaste bredbandskartläggning var det endast ungefär 300 hushåll och företag som helt saknade tillgång till bredband förra året.
Mehmet Kaplan (MP):
Erik Ottoson har frågat mig om jag tidigare varit medveten om vilka konsekvenser som nedläggningshotet mot Bromma flygplats har fått för utbyggnaden av Tvärbanan till Kista och om jag avser att vidta några åtgärder för att säkerställa att Tvärbanans Kistagren kan börja byggas utan fördröjning i samband med utredningen om Bromma flygplats framtid.
Kollektivtrafiken inom Stockholms län är ett ansvar för Stockholms läns landsting, och utbyggnaden av Tvärbanans Kistagren är för närvarande inte föremål för regeringens överväganden.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Erik Ottoson, för uppföljningsfrågan! Jag vet inte i vilken ände jag ska börja. Själva grunden för utbyggnaden av kollektivtrafikanläggningar är inte reglerad i lag.
Ansvaret för själva kollektivtrafiken åvilar kommuner och landsting, i Stockholms län entydigt Stockholms läns landsting. När det gäller utbyggnad av anläggningar är praxis sådan att specifika kollektivtrafikanläggningar beslutas och bekostas av kollektivtrafiksamordnaren. Det finns dock flera exempel på att staten både medverkat till finansiering och tagit initiativ till utbyggnad av kollektivtrafikanläggningar. Med detta sagt vill jag också lyfta fram Trafikverkets ingång i detta.
Trafikverket är som bekant en till staten kopplad oberoende myndighet. I länstrafikplanen för Stockholms län 2014-2025 finns 628 miljoner kronor avsatta som bidrag till finansiering av tvärspårvägens Kistagren. Det är naturligtvis väl känt för Erik Ottoson.
Trafikverket har under hand också meddelat landstinget att finansieringen kvarstår så länge projektets trafiknytta är densamma men att ett nytt underlag kan behöva lämnas in om och när förändringar görs i projektet. Det här är grundläggande fakta som inte borde ha undgått en så engagerad riksdagsledamot som Erik Ottoson.
Att försöka koppla ihop detta med uppdraget för samordnaren för Bromma flygplats är verkligen att tänja på principen om vad själva grundfrågan är och var konfliktytan finns. I detta fall är frågan tydlig.
Regeringen har utsett en samordnare, Anders Sundström, som nu tittar på möjligheterna att flytta flygtrafik från Bromma flygplats till andra flygplatser i regionen. Om och endast om denna möjlighet finns kommer samordnaren att rekommendera tillvägagångssätt.
Först då kan regeringen tillmötesgå Stockholms stads rödgrönrosa majoritets önskemål om att bygga bostäder på Bromma flygplats. För vår del är grunden naturligtvis inte det som Erik Ottoson försöker göra detta till. Erik Ottoson tar upp frågan som om den skulle handla om att lägga ned en flygplats eller inte. Regeringen ser inte tillsättandet av en samordnare som ett nedläggningshot.
En utredning av den framtida flygtrafiken i Stockholm innebär naturligtvis förändrade planeringsförutsättningar för alla som är verksamma i regionen. Detta är ställt utom allt rimligt tvivel. Men för att kunna se det här i ett större perspektiv måste man se stadsutvecklingsområdets begränsningar och möjligheter. I det här fallet finns det pengar för att bygga ut Kistagrenen. Trafikverket har meddelat detta.
Det ligger dessutom under infrastrukturminister Anna Johanssons fögderi. Att på det här sättet försöka koppla ihop två vitt skilda områden på ett konstruktivt sätt är naturligtvis möjligt. Den möjligheten ska Erik Ottoson som riksdagsledamot använda sig av. Men ibland blir det väldigt konstruktivt, och då blir jag tvungen att försöka svara med de underlag jag har.
De berättar att Kistagrenen har finansieringsförutsättningarna och att frågan om ansvaret för utbyggnad av kollektivtrafikanläggningar entydigt ligger hos Stockholms läns landsting.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, Erik Ottoson, för uppföljningsfrågan! Den är egentligen ganska enkel - den handlar om vad samordnaren ska göra och inte göra. Då är vi plötsligt inne i en annan interpellationsdebatt. Den interpellationen får Erik Ottoson gärna ställa i nästa omgång.
Grundfrågan här, som handlar om konsekvenserna för Tvärbanans utbyggnad, tycker jag att vi har lyckats reda ut rätt så bra. Erik Ottoson är troligtvis inte nöjd. Själva grunden för en riksdagsledamot är att ifrågasätta statsråden men också att fråga statsråden och regeringen om deras utövning av regeringsmakten. I det här fallet handlar det om två saker.
Den ena är om en samordnare bör eller inte bör hantera den här frågan.
Enligt de experter på grundlagsområdet som har varit hos konstitutionsutskottet i en utfrågning - det protokollet finns tillgängligt på ett sätt som Erik Ottoson lätt skulle kunna ta del av - framgår det tydligt att en regering har att bereda förslag på ett bra sätt så att alla olika infallsvinklar belyses.
När man fattar beslut om att utse en samordnare kan det naturligtvis få en del följdverkningar på andra områden. Men om det nu är så att Erik Ottoson med sin expertis och sitt kunnande vet att Bromma flygplats är den perfekta flygplatsen i fråga om plats, i tid och rum och i evighet, är det någonting jag är lite förundrad över.
Den typen av underlag låter sig inte göras i en handvändning, och därför är det viktigt att en person som har så bra grund som möjligt inom näringslivet och åtnjuter stort förtroende inom politiken kan göra ett bra underlag. Men som sagt, nu är vi återigen inne på ett område som handlar om Bromma flygplats. I det här fallet är det Tvärbanans utbyggnad som är grundfrågan.
Erik Ottoson förundrades över att det var ett kort svar på interpellationen. Jag har hört kortare svar, så det behöver inte Erik Ottoson bekymra sig om. Det är viktigt att det är tydligt var ansvaret ligger. För den som lyssnar på den här debatten kan det verka som att ansvaret för kollektivtrafik inom Stockholms län skulle vara ett eget ansvar för staten. Så är det inte.
Däremot ska staten se till att skapa goda förutsättningar, och det har staten gjort. Trafikverket har också mycket tydligt fastställt och underhand meddelat landstinget - det här är uppgifter som Erik Ottoson mycket väl känner till - att finansieringen på 628 miljoner kronor kvarstår så länge projektets trafiknyttor är desamma.
Det här är en fråga som lär debatteras om och om igen, men för att vara tydlig: Att utse en samordnare innebär inte ett fait accompli. En samordnare ska göra det en samordnare är bäst på, nämligen att samordna de olika intressena för att kunna ha ett underlag för ett bra och gott beslut som gynnar näringslivet och människorna i Stockholmsområdet och i resten av landet.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Erik Ottoson, för uppföljningsfrågan! Det är uppenbart att vi pratar om två helt olika saker och att själva grunden för den här interpellationen snarare handlar om att försöka koppla ihop två saker som inte direkt hör samman. Vi skulle säkert ha kunnat koppla ihop fler saker. Nu sträckte sig Erik Ottosons fantasi till den här sidan.
På det sättet menar jag att jag är väldigt noga med vad regeringen har gjort i det här fallet, nämligen utsett en samordnare. Samordnarens uppgift är inte att lägga ned någon flygplats, däremot att se om flygtrafiken går att flytta till andra flygplatser i regionen.
Endast om det går, vilket jag naturligtvis kan upprepa, kommer regeringen att se om det finns underlag för att tillmötesgå Stockholms stads majoritet - flygplatsen ligger de facto i Stockholm. Man måste veta - och det är väl Erik Ottoson väldigt medveten om - att de borgerliga partierna förlorade valet i Stockholms stad också. Det har medfört att det är en ny majoritet som styr Stockholms stad.
Det är medborgarnas vilja som har lett till detta. Om en sådan majoritet, dessutom i landets största kommun, önskar ett ställningstagande som de kommer att kunna göra utifrån deras vilja att utveckla Stockholm - ambitionen är att vara en världsstad med goda transportmöjligheter och goda kommunikationer med resten av landet och resten av världen - är det oerhört viktigt att det går att tillmötesgå.
Men för att kunna göra det behöver vi ett bra, djupt och brett underlag. Det underlaget jobbar Anders Sundström med, som samordnare, utsedd av regeringen. Det tror jag kommer att glädja alla dem som vill ha en bred och objektiv syn på frågan.
Mehmet Kaplan (MP):
Ola Johansson har frågat mig vad jag gör för att säkerställa att befintliga regelverk gällande byggnation av cisterner inte strider mot varandra och när Boverket kommer att presentera en konkret lösning på problemet. Ola Johanssons interpellation rör en mycket teknisk fråga. Regeringen delar bedömningen att den snarast behöver finna sin lösning.
Det är angeläget att den aktuella branschen och övriga aktörer har tydliga förutsättningar för sina verksamheter. Både denna regering och den tidigare regeringen har varit tydliga med att detta lämpligast kan lösas av de berörda myndigheterna, främst Boverket och Arbetsmiljöverket. Ola Johansson har lämnat en redogörelse om hur denna situation uppkommit och vad som har utspelats sedan dess. Jag vill göra några förtydliganden.
EU-kommissionen har tidigare meddelat att medlemsstaterna bör vidta alla åtgärder som krävs för att se till att eurokoderna används vid beräkningar för byggprodukter som ingår i en bärande konstruktion, och de bör därför hänvisa till eurokoderna i sina nationella bestämmelser om utformning. Fru talman!
Sverige har genom Boverket gjort delar av eurokoderna juridiskt bindande genom att dessa tillsammans med nationella val i föreskriftsserien Europeiska konstruktionsstandarder, EKS, har ersatt Boverkets konstruktionsregler, BKR. Arbetsmiljöverket och Boverket samarbetar nu i en konstruktiv anda för att lösa de problem som uppstått. Regeringen tror fortsatt att de berörda myndigheterna är bäst lämpade att finna en lösning.
Myndigheterna har presenterat en tydlig och målinriktad tidtabell, där ambitionen är att ta fram förslag till regelförändringar före sommaren. Jag följer myndigheternas arbete noggrant och planerar i nuläget inte att vidta några ytterligare åtgärder.