KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Lindahl (SD):
Med anledning av betänkande KU6 Riksrevisionens ledningsstruktur samt mot bakgrund av den välgrundade utredning som har företagits för ändamålet önskar jag få dela några ord. Då den nya föreslagna organisationen omfattar endast en riksrevisor i stället för den tidigare tredelade ledningsstrukturen är det viktigt att den nya organisationen förblir opolitisk samt opartisk.
Riksdagsstyrelsen har i den utredning som gjorts inför ändringen av ledningsstrukturen uttalat att en ensam riksrevisor inte kan besitta samma bredd av erfarenheter och insikter som tre likvärdiga personer har. Däremot finns det, som utredningen har presenterat, ett flertal möjligheter för en riksrevisor att möjliggöra en utvidgning av sitt beslutsunderlag. Utöver förslaget att riksrevisorn ska vara skyldig att samråda med sina närmaste medarbetare har denna även andra till stöd.
Ett exempel är riksdagens råd för Riksrevisionen, som består av ledamöter tillhörande konstitutionsutskottet och finansutskottet. Detta är givetvis positivt, då en viss säkerhet ges i att den riksrevisor som nu kommer att arbeta på egen hand samråder med annan kompetens på området. Att det rör sig om flera ledamöter som riksrevisorn kommer att arbeta med är även det uppskattat, då det ökar chansen för ett fortsatt opolitiskt samt opartiskt arbete.
Det ska särskilt betonas att det i dialogen med ledamöter inte får bli så att rådet ger instruktioner till riksrevisorn om vad som får granskas. Rådet får inte heller ge instruktioner gällande vad som inte får bli föremål för en granskning. I det fall riksrevisorn förklarat sig jävig får riksrevisionsdirektören fatta beslut om att inleda en granskning. Även detta är någonting vi ser positivt på, då det minskar risken att just legitimiteten bakom en granskning kan ifrågasättas.
Jag vill därför å mina och partiets vägnar tacka ledamöterna samt övriga i Riksrevisionens utredning för ett bra arbete. Jag ställer mig härmed bakom utskottets förslag till beslut.
Fredrik Lindahl (SD):
Jag vill börja med att bemöta ministerns påstående att jag har sagt osanningar här i talarstolen. Det jag nämnde i mitt anförande i interpellationsdebatten var att vi har fått internationell kritik när det gäller valhemligheten. Jag hänvisade inte till rapporterna, som du, Morgan Johansson, påstår.
Vad jag hittills redogjort för blir än mer tydligt när Valmyndigheten i sin rapport redogör för hur desperat behovet av en översyn av valsedelssystemet faktiskt är. Valmyndigheten har nämligen i sin rapport gjort en hemställan om en översyn av valsedelssystemet i dess helhet. De vill se att man tar sikte på ett enklare och bättre system. De vill även se att neutrala, det vill säga gemensamma, valsedlar används. Detta system skulle innebära tryckning av en valsedel per val och person. Valmyndigheten önskar att detta särskilt övervägs.
Jag skulle tro att de flesta här, inklusive statsrådet, förstår vilken utsatt situation Valmyndigheten befinner sig i och hur akut behovet är av att se över valsedelssystemet för att åtgärda de befintliga bristerna inför kommande val. I Valmyndighetens senaste rapport från 2019 kan vi läsa följande: "Valmyndigheten delar den problembild som kommunerna uttrycker, allra särskilt farhågan inför de kommande valen 2022.
Frågan om valsedlar har blivit ett olöst problem i valadministrationen där grundproblemet, det vill säga den stora mängden valsedlar, aldrig löses. Så länge Sverige har så många olika valsedlar som presenteras och distribueras på olika sätt kommer olika problem att uppstå. Därför kvarstår Valmyndighetens bedömning att valsedelssystemet är det allra viktigaste att förändra när det gäller svenska val." Detta är så nära en myndighet kan komma att i skrift uttrycka en desperat vädjan till bland annat regeringen om framtida åtgärder. Herr talman!
Att i detta läge göra en översyn av valsedelssystemet vore under omständigheterna naturligt och är enligt min mening en nödvändighet för att få bukt med den växande kritiken, som skadar valens legitimitet. Förändringar på detta område måste ske med eftertänksamhet och noggrannhet. Statsrådet Morgan Johansson och regeringen får tydliga och raka rapporter från bland annat Valmyndigheten avseende detta. Hur kommer det sig då att de missar denna möjlighet att starta utvecklingen?
Om vi ska kunna få till en förbättrad ordning som är förankrad hos riksdagens partier bör denna process inledas snarast möjligt. Har statsrådet, sett till kommitténs omfattning, några tankar om hur vi åtminstone kan lösa de mest kritiska bitarna till valet 2022? Och vilka är egentligen de konkreta skälen till att man inte vill titta på valsedelssystemet?
Fredrik Lindahl (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag till beslut. Betänkande KU6 rör den svåra balansgången mellan att upprätthålla den självklara och mycket viktiga offentlighetsprincipen och behovet av att komma till rätta med fenomenet med omfattande och ofta återkommande okynnesbeställningar av stora mängder allmänna handlingar. Det är ett problem som skapar ett oskäligt och omfattande merarbete och kostnader för drabbade myndigheter.
Den nu föreslagna lagändringen innebär att en myndighet i ett enskilt fall ska kunna besluta att den som begär att få en kopia av en allmän handling ska betala avgiften helt eller delvis innan kopian lämnas ut. Denna möjlighet ska dock inte påverka offentlighetsprincipen och inte heller den grundläggande rätten att ta del av allmänna handlingar.
Utgångspunkten är att försvåra rena okynnesbeställningar, där syftet egentligen inte är att få ta del av allmänna handlingar utan att skapa en onödigt stor administrativ börda för till exempel en kommun eller en myndighet. Offentlighetsprincipen är och förblir av central betydelse för det svenska statsskicket, då den är en förutsättning för fri opinionsbildning, debatt och granskning.
Möjligheten för myndigheterna att kräva betalt i förskott för kopior av allmänna handlingar får därför inte nyttjas på ett sådant sätt att det skyndsamhetskrav och det anonymitetsskydd som följer av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen riskerar att undergrävas. Syftet är inte heller att systematiskt kunna begära förskottsbetalning i alla ärenden. Det är enligt utskottets mening angeläget att tillämpningen av den nya regleringen följs noga.
Även om utskottet nu är nästan enigt avser även Sverigedemokraterna att följa utvecklingen noga och tillse att denna möjlighet inte missbrukas av myndigheterna.
Fredrik Lindahl (SD):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2 i KU13 Föreningsfrihet och terroristorganisationer . Föregående talare har på ett föredömligt sätt redogjort för bakgrunden till detta ärende, men jag vill understryka följande: Föreningsfriheten är en fundamental del av demokratin.
Utan förmågan att organisera sig lagenligt i olika former av frivilliga sammanslutningar tappar demokratin sitt djup och civilsamhället sin livskraft. Dessvärre befinner vi oss nu i en situation där föreningsfriheten missbrukas. I en situation där våldet eskalerar - det är bland annat skjutningar och avrättningar på öppen gata - är det inte brottsligt att delta i ett kriminellt gäng.
Regeringens förslag om att begränsa föreningsfriheten för terrorism är positivt, men det är tyvärr inte tillräckligt långtgående. Det problem som är verkligt brådskande i Sverige i dag är just brottsligheten. Den undergräver samhällets strukturer på djupet och fungerar som en grogrund för allvarligare problem, till exempel terrorism.
Genom att inte kväva dessa kriminella beteenden i deras linda skapar man i stället en situation där de blir större framgent. Sverigedemokraterna har återkommande krävt att man ska börja utreda frågan om att undanta kriminella sammanslutningar från föreningsfriheten.
Regeringens ovilja att påbörja en utredning betyder nu i stället att vi kan få till stånd en fungerande lagstiftning på det här området som tidigast efter valet 2026. Grundlagsändringar bör som vi alla vet vara mycket väl avvägda. I det här fallet kan man dock säga att regeringens oförmåga att agera i tid hämmar möjligheten att slå mot den grova organiserade brottsligheten.
I samband med den här lagändringen hade regeringen också kunnat se över hur föreningsfriheten kan anpassas för att bekämpa alla former av våldsbejakande extremism. Vår demokrati bygger på åsiktsutbyte. Förändringar ska ske genom det fria samtalet, inte genom det laglösa våldet. Vilka ideologiska motiv de som brukar våld säger sig ha är egentligen inte särskilt relevant i sammanhanget.
Alla aktörer som brukar våld i det fria, demokratiska samhället bryter mot de principer som demokratin bygger på.
Fredrik Lindahl (SD):
Frågor om gränserna för det offentligas skyldigheter att dela med sig av information är en högst väsentlig fråga för det fria demokratiska statsskicket. Sverige har en lång och hedervärd tradition av offentlighet - att i grunden bör alla handlingar som rör det allmänna och samhällets styre vara offentliga. En särskilt viktig aspekt av det offentligas hantering av information rör Sverigedemokraternas yrkande i betänkandet: informationsutbyte mellan myndigheter.
Jag vill därmed passa på att yrka bifall till vår reservation l i KU28. Ingen, herr talman, kan väl i skuggan av påskhelgens våldsamma upplopp i våra så kallade utanförskapsområden förneka att det offentliga bör ta till alla medel för att så effektivt som möjligt kunna samverka mot sådant som terrorism, utnyttjande av välfärdssystem, gängbrottslighet och olika former av antisociala beteenden.
Respekt för principer om sekretess är fundamentalt, men sekretessregler kan samtidigt inte tillåtas komma i vägen för myndigheters plikt att på ett effektivt sätt fullgöra sin myndighetsutövning. Det enda rimliga är att myndigheter bör kunna få tillgång till all information som är relevant för deras ansvarsområde, även om denna information kommer från andra myndigheter.
Rådande undantagsregler som finns för detta syfte är alltför snäva, och vi behöver få till stånd en bättre balansgång än den nuvarande. En möjlig lösning vore att skapa gemensamma register för information, och en annan är att förenkla bestämmelserna om handlingsoffentlighet och sekretess.
Vi ser positivt på den utredning som regeringen tillsatte den 3 juni 2021 för att motverka bidragsbrott men ser med viss oro på att en motsvarande utredning saknas för myndighetssamordning av information kopplat till brottslighet. Det är just gällande kriminaliteten som vi återkommande kan se att det offentliga brister. Bidragsfusk är ett stort problem, särskilt när det kan kopplas till organiserad brottslighet.
Att myndigheters samordning för att motverka gängvåld eller terrorism hämmas av sekretessregler är dock ett mer akut problem. Har svenska myndigheter verkligen tillgång till alla medel de behöver för att kväsa den grova organiserade brottsligheten? Här behöver regeringen göra mer.
Vi i Sverigedemokraterna menar att ett första steg i tillvägagångssättet vore att tillsätta en utredning i just detta syfte, antingen kopplad till just brottslighet eller som generellt omprövar reglerna om myndighetssamordning av information. En så pass relevant fråga kan helt enkelt inte anstå.
Fredrik Lindahl (SD):
Vi lever i en tid av stor osäkerhet. Även om det främst är kommersiella aktörer som det här betänkandet riktar sig mot finns det även andra hänsyn som vi behöver ta i beaktande. Därför vill jag yrka bifall till Sverigedemokraternas reservation 3 i betänkande KU37. Den behandlar militär prioritet för vissa frekvensområden.
Faktum är att radio, delvis för att det är en så robust teknik, delvis för att det är så vidspritt, även fyller ett syfte när det gäller att garantera nationell säkerhet. I en krissituation måste Försvarsmakten kunna kommunicera på säkra kanaler. Även innan en sådan krissituation uppstår kan det finnas tydliga behov av att försvaret kan träna med hjälp av, samordna genom och värna rikets säkerhet på sina egna radiofrekvenser.
I sitt remissvar har Försvarsmakten särskilt nämnt frekvensområdet 230-240 megahertz som ett sådant område. Om Försvarsmakten tvingas använda civila frekvenser kan det leda till samordningsproblem vid krig eller kriser. Det rådande kriget i Ukraina betonar vikten av ett välfungerande nationellt försvar. Att det svenska försvaret under så långt tid varit underfinansierat gör, om något, behovet större.
Regeringen hävdar att man kan tillgodose Försvarsmaktens önskemål även med fortsatt utbyggnad av digitala radiosändningar, samtidigt som den själv erkänner risken att en fortsatt utbyggnad av digitala radiosändningar kan komma att använda just det frekvensområde som Försvarsmakten vill använda. Den skriver också att det finns utrymme att återkomma i frågan vid behov. Någonting i den ekvationen går inte ihop.
Om nuvarande digitala kommersiella radiosändningar som bedrivs inte utnyttjar frekvensområdet 230-240 megahertz verkar det inte helt rimligt att Försvarsmakten ska behöva dela frekvensutrymme med vanliga radiosändningar och anpassa sig så att man inte orsakar störningar i det civila nätet.
Att det praktiska alternativet, att justera Post- och telestyrelsens frekvensplan så att det nämnda frekvensutrymmet inte tas i anspråk, skulle kräva tidskrävande internationell koordinering är inte heller helt uppenbart rimligt.
Det skulle snarare underlätta koordineringen att skapa förutsättningar att undvika störningar från militära system inom vårt land eller vid våra gränser vid stora övningar med eller utan andra länder såsom Danmark, Norge och Tyskland. Det finns ett värde i att ge militär prioritet till vissa frekvensområden.
I ljuset av säkerhetsläget i Sveriges närområde bör därför Försvarsmaktens remissvar särskilt beaktas.
Jessica Wetterling (V):
I KU:s betänkande 19 behandlas motioner från allmänna motionstiden som berör trossamfund och begravningsfrågor. Jag yrkar bifall till reservation 3, som handlar om att kyrkan själv ska få möjlighet att bestämma över församlingstillhörighet. Vi i Vänsterpartiet anser att det är rimligt att Svenska kyrkan själv får bestämma.
För oss är det ointressant hur Svenska kyrkan väljer att göra sin församlingsindelning, eftersom vi tycker att det är viktigt att föreningen Svenska kyrkan självständigt får bestämma hur man väljer att göra sin indelning. Svenska kyrkan ska precis som alla andra föreningar ha full frihet att avgöra sin verksamhet. Det är dess medlemmar, inte riksdagen, som ska avgöra frågan om församlingstillhörighet.
Jessica Wetterling (V):
Ledamoten Magdalena Schröder redogjorde väl för innehållet i regeringens proposition. Vänsterpartiet stöder att grundavdraget avskaffas. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 3. Om en dömd gärningsperson inte kan betala skadestånd till ett brottsoffer kan brottsoffret i vissa fall få ersättning från staten, så kallad brottsskadeersättning. För att kunna få denna ersättning måste brottet vara polisanmält.
Vänsterpartiet anser att det är viktigt att utformningen av systemet med brottsskadeersättning inte gör det svårt för människor som utsatts för brott att få ersättning. I dag upplever många brottsoffer att möjligheten att få brottsskadeersättning är omständlig. Vänsterpartiet anser därför att det finns skäl att se över detta system, och vi tycker att regeringen bör utreda hur systemet för utbetalningen av brottsskadeersättning kan bli enklare och mindre byråkratiskt.
En modell som vi tycker skulle kunna utredas är den som finns i Norge. Modellen innebär att en ansökan om brottsskadeersättning direkt sänds till den norska motsvarigheten till Brottsoffermyndigheten. Myndigheten gör sedan en bedömning av huruvida ett brott har skett och gör, om så är fallet, en utbetalning direkt till brottsoffret. Brottsoffermyndigheten, det vill säga staten, driver sedan in skadeståndet från gärningspersonen.
Denna modell skulle innebära att brottsoffer får sin ersättning snabbare än vad som sker med nuvarande system.
Jessica Wetterling (V):
Min fråga riktar sig till statsrådet Damberg. Förra torsdagen var en glädjens dag för många samer. Då avkunnades äntligen den slutgiltiga domen i Girjasfallet, och Högsta domstolen gav Girjas sameby rätt. Detta var slutet på en tvist som pågått i över tio år och en historisk vinst för Girjas sameby mot staten.
Men under dagarna som har följt efter detta har det inte bara varit glädje. Bara timmar efter domen började kommentarer med hat, hot och rasism att flöda på sociala medier. Och så har det fortsatt. Samehatet har funnits länge; det är inget nytt. Men detta är ett aktuellt exempel på hur rasismens fula tryne visar sig så fort samiska frågor uppmärksammas. Detta beteende är såklart helt oacceptabelt.
Min fråga till statsrådet är: Vad tänker regeringen vidta för åtgärder för att stoppa detta hat som riktas mot samer?
Jessica Wetterling (V):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 8. Detta betänkande innehåller många förslag som på olika sätt berör våra grundläggande friheter och rättigheter.
Det är sådant som vi allt som oftast tar för givet och ser som självklarheter, till exempel respekten för alla människors lika värde, att vi har yttrandefrihet, att vi har rätten att delta i möten och att demonstrera samt att vi har rätten att utöva vår religion, oavsett vilken det är, eller att välja att inte vara troende alls.
Det handlar också om att vi har ett skydd mot stora intrång i vår personliga integritet, att vi inte får registreras utifrån politiska åsikter, att vi får röra oss fritt, att vi skyddas mot diskriminering och att rättegången ska vara offentlig om vi anklagas för eller har begått ett brott. Fru talman!
Det senaste året har flera av de rättigheter och friheter som vi har på olika sätt inskränkts och inte alltid känts så självklara. Detta beror givetvis på pandemin som varit och som fortfarande pågår.
Inte desto mindre är det, särskilt i dessa tider, värt att påminna sig om att de möjligheter till begränsningar som finns endast får användas för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och att de aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt.
Jag tycker att det är viktigt att påminna om detta, för det är bara att inse att vi som samhälle snabbt har vant oss vid och anpassat vår vardag utifrån de rekommendationer och restriktioner som gällt det senaste året. Om man gör en utblick utanför Sverige kan man också se att flera regeringar har infört stora inskränkningar och förändringar som är större än vad som är nödvändigt med pandemin som skäl.
Fru talman! Vi ser en tillbakagång runt om i världen när det gäller mänskliga rättigheter, även inom EU. Vi kan se det i många frågor, men exempelvis när det gäller hbtq-personers rättigheter har det blivit alltmer tydligt att ett EU-medlemskap inte är en garant för att hbtq-personer ska undgå diskriminering. Redan 2018 slog EU-domstolen fast att alla par har samma rätt till rörelsefrihet.
Det innebär att alla EU-länder måste erkänna samkönade äktenskap som har ingåtts i ett EU-land. Beslutet var en viktig markering mot den diskriminering av hbtq-personer som nu sker. Men ännu råder det osäkerhet när det gäller om alla länder inom EU kommer att respektera och följa domen. Fru talman!
Vi måste gemensamt markera att den diskriminering av hbtq-personer som i dag sker inte är förenlig med ett medlemskap i EU och att det måste få konsekvenser om medlemsstater väljer att inskränka sina medborgares mänskliga rättigheter.
Jessica Wetterling (V):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 7, men vi står givetvis bakom även reservation 8. Fru talman! De senaste åren har politiker sålt ut stora delar av vår gemensamma egendom. Det rör sig om skolor, vårdcentraler, apotek, lägenheter och mycket mer. I flera fall har dessa utförsäljningar gjorts till underpriser.
Man har helt enkelt reat ut det som är vårt och som vi gemensamt äger. Låt mig ge några exempel. SMHI sålde förra året en sjöfartsservice för 5 1⁄2 miljon, trots att den årligen gett intäkter på över 40 miljoner. I Uddevalla såldes 2008 elva förskolor till ett företag för drygt 3 miljoner.
Tio år senare hade företaget totalt 35 förskolor i sin ägo och köptes upp av en skolkoncern för 239 miljoner. Vantörs hemtjänst såldes ut för 70 000 kronor år 2007. Nio månader senare gjorde de nya ägarna en vinst på över 5 miljoner. Fru talman! Detta är faktiskt ganska förfärligt.
Det är tydligt att det behövs ett starkare skydd för vår gemensamma egendom. I vår grundlag finns det i dag ett starkt skydd för privat egendom, men skyddet för det som vi äger tillsammans är betydligt svagare. Det är ett problem att de tillgångar som under lång tid har byggts upp för det gemensammas bästa kan säljas ut väldigt enkelt, med en rösts övervikt.
Visserligen ska inte gemensam egendom få säljas ut till underpriser. Ändå sker det regelbundet. Det har också konstaterats att det ibland har varit rent felaktiga utförsäljningar. Problemet med den här formen av beslut är att när något väl är sålt går det oftast inte att köpa tillbaka det. Och om det går att köpa tillbaka är prislappen ofantligt mycket högre.
Det är inte rimligt att det ska vara möjligt att fatta denna typ av beslut med enkel majoritet. Vi har i vissa sammanhang regelverk som gör att vissa beslut ska vara lite svårare att fatta, till exempel när vi överlämnar makt till en annan beslutsfattare, exempelvis när det gäller EU-ärenden.
Vänsterpartiets uppfattning är att det bör krävas kvalificerad majoritet eller två beslut med val emellan vid försäljning av gemensam egendom över ett visst belopp. Då får väljarna möjlighet att avgöra. Vi anser att ett sådant skydd bör införas i grundlagen och bör gälla på såväl statlig som regional och kommunal nivå.
För att undvika att man går runt ett sådant skydd genom att dela upp en försäljning i flera mindre steg bör det också finnas särskilda regler för vad som räknas som en och samma försäljning. Man skulle till exempel kunna utgå från reglerna för vad som räknas som en och samma upphandling. Fru talman! Det måste bli ett slut på den här välfärdsrean.
Jessica Wetterling (V):
Jag har en fråga till Amanda Lind. Återförande, repatriering, av föremål och kvarlevor har krävts av världens urfolk ända sedan 1970-talet. Repatriering handlar om rätten till det förflutna och ens förfäder. Det handlar också om försoning mellan urfolk och stater.
Sametinget har länge krävt att det skapas en nationell fond för återbördande av det som har stulits från samerna och att det ska undersökas vad som finns och hur det har kommit in i de statliga museernas samlingar. Vad anser ministern om att det nu i stället är ättlingar som försöker att driva dessa processer på egen hand?
Tycker ministern inte som Vänsterpartiet att staten bör ta ett större och mer aktivt ansvar för återbördandet av samiska kvarlevor och heliga föremål i samråd med Sametinget och samiska företrädare?
Jessica Wetterling (V):
Min fråga går till Mikael Damberg. Det senaste året har vi levt med stora inskränkningar i våra fri- och rättigheter. En av de största inskränkningarna rör vår möjlighet att samlas och exempelvis utöva åsiktsyttringar. Vänsterpartiet ser med oro på att pandemilagen verkar tolkas och tillämpas på olika sätt runt om i landet. Exempelvis har polisen minst en gång ingripit mot en manifestation där deltagarna färdats i bil, med hänvisning till att det var fler än åtta bilar.
Men när uppemot 2 000 fotbollssupportrar samlades i helgen klassades det inte som allmän sammankomst. Man ingrep därför inte. Polisens presstalesperson sa att det krävs någon form av opinionsyttring för att det ska klassas som allmän sammankomst. Att heja på ett lag och tillsammans uttrycka sin kärlek till laget klassas inte som allmän sammankomst.
Min fråga till Mikael Damberg är om han delar den oro som Vänsterpartiet känner när det gäller tillämpningen och tolkningen av pandemilagen samt om regeringen tänker följa upp och utvärdera lagen och i så fall hur.