KBLab/rixvox huggingface dataset:
Allan Widman (L):
Det ligger inte så lite sanning i försvarsministerns påstående att inriktningspropositionen, inriktningsbeslutet och även den försvarsberedning som föregick det präglas av ett totalförsvarsperspektiv.
Mot den bakgrunden blev man något förvånad över att den nuvarande regeringen när den tillträdde gjorde en boskillnad mellan å ena sidan det civila försvaret och å andra sidan det militära försvaret. Man frågar sig närapå om statsministern, innan han organiserade sitt regeringskansli, hade tagit del av de slutsatser som Försvarsberedningen nådde fram till.
Om detta hade hänt för tio år sedan hade det inte varit så överraskande. Men det är mer överraskande när en sådan boskillnad görs mellan civilt och militärt försvar i en tid då spänningarna ökar mycket påtagligt i vårt närområde och då vi har försatt oss i en situation där vi i praktiken har avvecklat varje form av civilt försvar i det här landet.
Det brukar heta att djävulen sitter i detaljerna. Samtidigt som jag nu påminner mig själv om att tacka försvarsministern för svaret finns det en del formuleringar där som jag är brydd över. Bland annat sägs det att det är en prioriterad uppgift för regeringen att få till stånd en modern totalförsvarsplanering.
När man använder ordet modern i det sammanhanget leds man nästan att tro att det var något fel på den gamla modellen för totalförsvar som Sverige hade under till exempel det kalla kriget. Då fanns det för varje militär befattningshavare också en civil motsvarighet, inom ramen för ett totalförsvar där en ständig dialog pågick mellan det civila och det militära.
Är det detta som har blivit omodernt, eller är det andra delar? Är det chefsnämnden i totalförsvaret som inte anses modern? Jag vore tacksam, fru talman, om försvarsministern hade möjlighet att utveckla detta i sitt kommande svar. En annan formulering som förekommer är att Försvarsmaktens försvarsplanering ska vara en utgångspunkt för planeringen av totalförsvaret.
Då undrar jag: Kommer det att vara den enda utgångspunkten för totalförsvarsplaneringen, eller är det en bland flera utgångspunkter? Jag tror, fru talman, att svaret på den frågan kan ge olika konsekvenser. Jag är intresserad av att få en precision även där.
I slutet av sitt svar kom försvarsministern fram till hur regeringen har fördelat arbetet med dessa frågor.
Han sa att inrikesministern har ansvar för att organisera krisberedskap och civilt försvar, i den mån det inte handlar om försvarets militära förmåga, och att han som försvarsminister har ansvar för militärt försvar och samordning mellan det militära försvaret och det civila försvaret inom ramen för totalförsvar, vilket han säger att han tar på största allvar.
Jag tycker att de orden visar på en viss komplexitet och ett mycket stort samordningsbehov i regeringen. Jag fruktar, fru talman, att en sammanhållen styrning av detta verksamhetsområde framöver väsentligen kommer att försvåras av regeringens ansvarsfördelning.
Allan Widman (L):
Jag vill först uttrycka min uppskattning för försvarsministerns rättframhet. Han sa att vi inte har något civilt försvar. Det är sanningen. Det civila försvar som en gång fanns har sakta men säkert antingen fallit i glömska eller avsiktligt nedmonterats.
Det tål att påpekas att medan det militära försvaret de kommande fem åren får förstärkningar med 10,2 miljarder har inga nya medel än så länge tillförts civilförsvaret och dess planering.
Jag är övertygad om att regeringen, när dimmorna skingrats efter inriktningsbeslutet, avser att återkomma till hur uppbyggnaden av civilförsvaret ska ske och finansieras. Försvarsministern uppmanade mig att inte fastna på enskilda ord som ett modernt totalförsvar. Fru talman!
Jag lever i tron att vartenda ord i de svar som ges på interpellationer här i kammaren vägs på guldvåg. Därför undrar jag om försvarsministern kan se några skillnader i det totalförsvar som vi nu ska bygga upp och det totalförsvar som vi en gång hade.
Sedan ställde jag en tydlig fråga om Försvarsmaktens försvarsplanering. Försvarsministern säger i sitt svar till mig att det "är en utgångspunkt". Min fråga är: Är det utgångspunkten, eller är det en utgångspunkt bland flera andra? Jag tror att det har väsentlig betydelse att det klargörs.
Avslutningsvis: Jag har noterat hur ansvaret fördelar sig mellan försvarsministern och inrikesministern när det gäller krisberedskap, civilt försvar, militärt försvar och till sist totalförsvarsplanering.
Men jag är ändå tvingad att på nytt fråga försvarsministern: Hur ser försvarsministern på möjligheten att med en sådan arbetsfördelning åstadkomma en samordnad styrning och planering av totalförsvaret? Finns det anledning för regeringen att överväga hur man har fördelat arbetsuppgifterna mellan de olika statsråden?
Allan Widman (L):
Jag tycker att försvarsministern nu lämnar välgörande svar. Jag uppfattar det så att han kommer att utgå från den totalförsvarsplanering som fanns medan vi fortfarande hade ett civilt försvar och en civil försvarsplanering. Jag tror att det är utomordentligt klokt att göra det och sedan komplettera för det fall det har tillkommit svårigheter - och visst har det gjort det, fru talman.
Bara de senaste månaderna har vi i massmedierna kunnat ta del av att man nu i Sverige avskaffar de så kallade pappersrecepten på apotek och att det blir en helt it-baserad företeelse i fortsättningen. Vad det innebär i fråga om sårbarhet kan man fundera länge kring.
Man kan också ta det faktum att vi i det här landet i allt mindre utsträckning använder kontanta medel när vi genomför transaktioner av olika slag. Vad innebär det för det fall att våra tekniska system går ned? Kommer vi att kunna upprätthålla en kommers? Kommer människor att kunna köpa sina förnödenheter på vanligt sätt? Det finns många utmaningar och många frågetecken här.
Sedan säger försvarsministern - och läser igen från sitt skriftliga svar - att det är de här exakta formuleringarna som man ska utgå från. Men, fru talman, det hjälps inte. De framstår likväl som tämligen otydliga. Vad är det som ska vara utgångspunkten? Är det Försvarsmaktens försvarsplanering, eller är det också andra saker?
Fru talman! Försvarsutskottet kommer, efter det att inriktningsbeslutet är fattat, under den här hösten och delar av våren att fokusera just på civilt försvar och krisberedskap. De som har lyssnat på den här debatten kanske förstår behovet därav.
Allan Widman (L):
Tack, försvarsministern, för svaret på interpellationen! I det svar som försvarsministern ger betonar han att försvarsutskottet också har engagerat sig i frågan.
Han säger att utskottet har uttalat att veteranfrågor bör tydliggöras, och därför ser utskottet att det finns behov av att inrätta ett centrum för veteranfrågor inom Försvarsmakten. Herr talman! Jag vill hävda att detta inte är i alla delar korrekt.
Jag nödgas därför citera ut försvarsutskottets betänkande nr 7 från 2014/15. Under rubriken Utskottets ställningstagande står det bland annat: "En utvecklad veteranadministration kan bli en plattform för rehabilitering, stödsamtal, karriärväxling och forskning om utlandsveteraners svårigheter.
Därutöver vill utskottet understryka vikten av att veteranstödet även omfattar civila som tjänstgjort i olika insatser och att ett centrum ska tjäna såväl civila som militära veteraner. Detta är en viktig roll för ett veterancentrum. Vad utskottet angett bör ges regeringen till känna."
Således har försvarsutskottet i sitt tillkännagivande inte pekat ut att ett veteranscentrum skulle ligga inom Försvarsmakten som myndighet. Skälen för detta är egentligen två. Det första skälet är att veteranpolitiken nu alltså har föreslagits omfatta också civila veteraner.
Då talar vi om räddningstjänstpersonal som tjänstgör internationellt, biståndsarbetare, sjukvårdspersonal, poliser, personal från Skattemyndigheten och så vidare. Även om dessa personalkategorier oftast befinner sig i civila insatser utsätts de för i princip samma risker och slitage som våra veteransoldater gör i sina militära operationsområden.
För bara några månader sedan lyssnade jag på en sjuksköterska som tjänstgjort i ebolaepidemins Liberia, som berättade hur riskfyllt och utsatt hennes uppdrag var och hur traumatiserad hon blev. Det var för mig mycket lätt att se att hennes upplevelser närmast på pricken stämde överens med de upplevelser som soldater tar med sig hem från Afghanistan.
Problemet är att om man lägger ett veterancentrum under Försvarsmakten kommer få civila myndigheter och arbetsgivare att känna sig lockade att skicka sin personal för rehabilitering, stöd och hjälp där. Detta tror jag att också försvarsministern kan föreställa sig.
Ett annat problem med ett veterancentrum inom ramen för myndigheten Försvarsmakten är att många veteransoldater inte med sina överordnade och sin arbetsgivare vill diskutera sina upplevelser, hur de känner sig och hur de mår. Vi vet att många av dem söker sig till personer och ställen där de kan vara anonyma. Herr talman!
Sten Tolgfors lyckades med prestationen att samla alla berörda departement - både Försvarsdepartementet och de civila departement som har ansvar för personal utomlands - och få till stånd en utredning ledd av Försvarsdepartementet. Jag hoppas att också Peter Hultqvist nu ska orka med att samla ihop resultatet av utredningen och få sina kollegor med på vagnen.
Allan Widman (L):
Jag tror att försvarsministern just tangerade något väldigt viktigt, nämligen att detta på den politiska nivån inte är ett konfliktfyllt område på något sätt. Men det är känsligt när man kommer ned på myndighetsnivå. Försvarsministern sa att i remissomgången har olika myndigheter sagt att de inte vill frånträda ansvaret för sin personal.
Det tror jag inte heller någonsin var tanken. Däremot måste vi inse att det finns myndigheter - Lantmäteriet, Skatteverket och motsvarande - som skickar en eller två personer utomlands per år. De har inga förutsättningar att på egen hand bygga upp ett rejält stöd för sina civila veteraner. Här krävs det en myndighet som kan stödja den myndighet som är arbetsgivare i dess personalpolitiska arbete.
Det är detta det handlar om: expertis på det rättsliga området, på sjukvårdsområdet med mera. I utredningen fanns Socialdepartementet, Justitiedepartementet, Utbildningsdepartementet och Försvarsdepartementet representerade, och där fanns företrädare för en lång rad olika myndigheter. Varenda gång frågan om var centret skulle förläggas kom upp var man oense.
Någon föreslog, precis som försvarsministern är inne på, att man kanske skulle lägga det inom Försvarsmakten. Då svarade de civila myndigheterna samfällt att det inte kommer på fråga. Då tänkte man att man kanske skulle kunna lägga det under MSB eller Folke Bernadotteakademin, men då sa naturligtvis Försvarsmakten att det aldrig kommer på fråga.
Därför landade vi i den enda praktiska lösningen i denna konfliktfyllda miljö, nämligen att lägga det mitt emellan alla myndigheterna och sedan låta de arbetsgivande myndigheterna sitta i styrelsen för det här centrumet.
Det tål väl att påpekas, herr talman, att just den lösningen med ett fristående centrum, som tyvärr av grundlagsskäl måste vara en myndighet, var utredningen i sin helhet enig om. Det fanns ingen som helst avvikande mening bland alla de myndighetsföreträdare eller departementsföreträdare som var representerade. Jag lyssnar noga på vad försvarsministern säger.
Jag vill gärna ha sagt, herr talman, att försvarsministern har gjort en mycket god vana av att reagera och agera på de tillkännagivanden som har kommit från försvarsutskottet. Det ska han ha en stor eloge för. Jag hoppas att vi kan fortsätta att ha en konstruktiv dialog kring detta framöver och efter det att Försvarsmakten har inkommit med sitt förslag i den första delårsrapporten.
Det är verkligen som Peter Hultqvist säger. Det viktiga är att hjälpen kommer till stånd och att inte bara veteransoldater utan också annan personal i internationell tjänst som utsätts för både risker och slitage får ett ändamålsenligt stöd före, under och efter insatsen.
Allan Widman (L):
Det är alldeles korrekt att kansliet för krishantering i Regeringskansliet har flyttats från Statsrådsberedningen till Justitiedepartementet. Klokskapen i den omorganisationen kanske vi kan återkomma till. En förutsättning för effektiv krishantering är bland annat insikten om att det föreligger en kris.
Under några veckor tidigt i höstas gick Sverige från att vara ett land som tycktes välkomna alla som sökte sig till våra gränser till att påbörja resan mot det som justitie- och migrationsminister Morgan Johansson numera betecknar som EU:s miniminivå. Herr talman!
Inte minst regeringens och inrikesministerns egen bedömning är att uppemot hälften av de 162 000 asylsökande som kom förra året kan tvingas återvända reser ju frågor kring den förda politiken. Det är viktigt att poängtera att det också handlar om våra myndigheters beredskap.
Som boende i Malmö kunde jag under några veckor sent på hösten konstatera att det vistades över 1 000 personer inne i en enda lokal, nämligen i Malmömässan nere i hamnen. Migrationsverket ansåg att dessa människor befann sig i en väntsal, så därför fanns det inte tillgång till andra hygienutrymmen än toaletter med tvättfat.
Man fick inte möjlighet att hämta utskrivna mediciner - antibiotika och annat - därför att det inte var tillåtet att lämna anläggningen. Så är det med bristande krisberedskap, herr talman, att den leder nästan alltid till onödigt mänskligt lidande och till ekonomisk skada.
Därför är jag utomordentligt glad över att inrikesministern nu vill ha en oberoende granskning. Men den givna följdfrågan är naturligtvis: Vilken typ av granskning är det som regeringen ser framför sig?
Är det en traditionell, statlig, offentlig utredning eller är det en mer oberoende kommission - en sådan kommission som regeringen tillsatte efter tsunamin, den så kallade katastrofkommissionen där både sammansättningen och direktiven bestämdes efter överenskommelse med den politiska oppositionen?
En sak som slår mig i interpellationssvaret - som jag tror att jag inledningsvis glömde att tacka för - är att inrikesministern inte använder begreppet "migrationskris" utan hela tiden refererar till "flyktingsituationen" under hösten. Min fråga är: Anser inrikesministern att det som började tidigt i höstas och som fortfarande i någon mening pågår ska betecknas som en kris eller inte?
Allan Widman (L):
Jag ber om ursäkt för min stämma. Inrikesministern säger att det blir mycket effektivare nu för att man samlar regeringens krisberedskapsfunktioner under ett och samma tak.
Det låter naturligtvis oerhört bra på många sätt, samtidigt som det väl är något av en sanning med modifikation, eftersom ansvaret för det militära försvaret, som är en viktig del i den samlade krishanteringsförmågan, finns under försvarsminister Peter Hultqvist, medan det civila försvaret finns under inrikesminister Anders Ygeman. Herr talman!
Det kan nog på många sätt vara bra att göra en sådan här samordning. Men när de riktigt stora kriserna inträffar är det inte bara ett departement eller någon enstaka myndighet som berörs, utan då är "impacten" på det svenska samhället långt mycket bredare. Och det är då som frågan ställs på sin spets.
Är det en statsminister som bäst kan hantera departementsöverskridande frågor, med den konkurrens och det revirtänkande som vi vet finns inte bara mellan departement utan också mellan myndigheter, eller är det en fackminister? Herr talman! Jag är glad för att Anders Ygeman poängterar detta med 60 fattade regeringsbeslut.
När tsunamin inträffade fattades det över huvud taget inga regeringsbeslut som dokumenterades och i efterhand kunde följas upp. Detta är en god grund, kan man säga, för den oberoende granskning som både jag och inrikesministern nu hoppas kommer. Att hänvisa till konstitutionsutskottets granskningsarbete är väl på ett sätt relevant. Men det handlar då om den konstitutionella granskningen.
Jag menar att granskningen av den migrationskris som inträffat 2015-2016 måste vara långt mycket bredare och också omfatta de praktiska aspekterna. Inrikesministern säger att det var en enda natt som vi inte kunde bereda sängplatser och tak över huvudet till människor. Det där är väl lite av en definitionsfråga, herr talman.
När jag åkte nattåg och morgontåg från Malmö centralstation i höstas kunde jag under flera månaders tid konstatera att ett stort antal människor blev liggande på golvet inne på stationen. Det föreföll inte på något sätt organiserat. Herr talman!
Som svar på min fråga om vilken typ av oberoende granskning regeringen ser framför sig hänvisar nu inrikesministern, som jag förmodade, till offentlig utredning och till Riksrevisionen. Men han tar, som jag uppfattar det, tydligt avstånd från tanken på en kommission av den typ som tillsattes efter tsunamin och där både sammansättning och direktiv grundades på politisk enighet mellan den dåvarande regeringen och den politiska oppositionen.
Jag beklagar detta, herr talman. Om man inte gör en grundlig och oberoende utredning riskerar varje annan granskning att brista i förtroende hos allmänheten. Det är viktigt att säga att rejäla, breda och oberoende granskningar är en förutsättning för att vi ska kunna hantera nästa kris bättre än den föregående.
Allan Widman (L):
För mig framstår det som lite osäkert i vilken mån Riksrevisionen kan värdera de insatser som regeringen gör inom ramen för den förda politiken.
Däremot kan Riksrevisionen - det gör Riksrevisionen hela tiden - granska myndigheternas agerande när det gäller både kostnadseffektivitet och andra aspekter. Jag har själv suttit i konstitutionsutskottet en lång tid. Jag vet att det tyvärr kanske ibland inte enbart är det rent konstitutionella som prövas.
Det beklagar jag, för en sådan förflackning hotar naturligtvis tilltron till och respekten för riksdagens främsta granskningsorgan: konstitutionsutskottet. Jag konstaterar emellertid, herr talman, att inrikesministern tycks villig att ha en dialog med den politiska oppositionen kring direktiv och kanske också sammansättning av en oberoende granskning.
Det tycker jag bådar gott för framtiden. Jag tror att det kommer at stärka den här granskningen på ett sätt som gör att den får större tilltro inte bara hos den politiska oppositionen utan också hos hela den svenska allmänheten. Jag ser fram emot en från regeringen utsträckt hand i frågan. Jag vill också passa på att tacka inrikesministern för interpellationsdebatten.
Allan Widman (L):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Det får väl betecknas som kort men inte kärnfullt. Låt mig inledningsvis notera två förhållanden. De exempel som jag nämner i min interpellation på projekt som kan riskera att bli allvarligt fördyrade invänder försvarsministern inte mot.
Tvärtom understryker han att man måste ta detta på stort allvar. Det andra som slår mig är att försvarsministern, och nu refererar jag delvis till tidigare interpellationsdebatt, verkar ovillig att använda orden "krig" och "krigsrisk".
I min värld är det just krigsrisken som har varit drivkraften för det inriktningsbeslut som riksdagen tog den 15 juni 2015, och det bör man vara öppen med och erkänna. Det handlar inte om något enstaka uttalande från en generalmajor. Vi talar om svenska myndigheter, till exempel Försvarets forskningsinstitut, som menar att Ryssland förbereder sig för krig, varmt eller kallt.
Vi talar om Rand, institutet i USA, som för en vecka sedan gjorde ett scenario över hur USA skulle försvara Baltikum. Det kan eventuellt intressera svenska åhörare att i det scenariot var flera divisioner amerikanskt stridsflyg utplacerade, utgångsgrupperade, just i Sverige. Fru talman!
Dessutom är svaret som försvarsministern ger mig att man ska ta upp dessa frågor i försvarsgruppen - eller genomförandegruppen, som ledamoten Hans Wallmark brukar kalla den. När jag senast tog del av 1 kap. 6 § i regeringsformen stod det att det är regeringen som styr riket, fru talman, och den ansvarar inför riksdagen.
Därför vill jag uppmana försvarsministern att här i dag ge mig just regeringens besked på det sätt som det är tänkt i enlighet med våra grundlagar. Under de senaste dagarna har det i massmedierna förekommit uppgifter om fördyringar avseende olika delar av det så kallade inriktningsbeslutet. Vare sig Försvarsdepartementet, försvarsministern eller Försvarsmakten har dementerat dessa påståenden.
Om det nu finns brister i det som kallades 16-decemberunderlaget, som låg till grund för försvarsförhandlingarna, är det naturligtvis mycket allvarligt. Då är det också viktigt att ta reda på vem det är som har gjort sig skyldig till de eventuella felräkningarna. Fru talman!
Jag kan konstatera att den föregående regeringen den 19 juni 2014 begärde in ett underlag från Försvarsmakten. Vid den tidpunkten var det generallöjtnant Jan Salestrand som i egenskap av chef för ledningsstaben i Försvarsmakten hade det främsta ansvaret för att ta fram underlaget.
Han hade det ansvaret under tre och en halv månad tills han tillträdde som statssekreterare under Peter Hultqvist. Det finns nu egentligen bara tre möjliga val för regeringen om beräkningarna inte håller. Antingen avstår man från att göra det som står i inriktningsbeslutet eller så omprioriterar man eller skjuter till ytterligare medel. Fru talman!
Min interpellation syftar till att få reda på vad regeringen avser att göra.
Allan Widman (L):
Jag instämmer med försvarsministern på en punkt, och det gäller att man nu måste ha fokus på att få levererat det som inriktningsbeslutet innehåller. Jag tror att det kommer att visa sig - inte minst mot bakgrund av det som försvarsministern själv anför - vara en väldigt stor utmaning.
Försvarsministern säger att när den dagen kommer får man se vilken dollarkurs som då gäller. När alliansregeringen via FMV fattade beslut om anskaffning gjordes det ett antagande om att den genomsnittliga dollarkursen skulle motsvara 6,32 kronor. I dag ligger kursen en lång bit över 8 kronor.
Även om det skulle ske en viss förändring eller en viss förstärkning av den svenska valutan under kommande år måste den vara väldigt stor för att dollarkursen skulle hamna på det genomsnittliga antagandet 6,32 kronor. Om ingenting händer med valutakursen, fru talman, är det i storleksordningen 10 miljarder kronor som saknas i finansiering för anskaffningen av JAS Gripen.
Sedan säger försvarsministern att de 24 pjäser som Norge hävde avtalet om ska man nu försöka att sälja till ett annat land. Jag imponeras över Försvarsmaktens entusiasm.
Det är klart att när ett land häver ett avtal om pjäser med ett kärt broderfolk är det säkert inte någonting som kommer att underlätta marknadsföringen i den övriga världen.
Det är rätt att flera av de problem som i dag dyker upp, trots att det bara har gått några veckor av den nya försvarsbeslutsperioden, kan länkas tillbaka till beslut som fattades av alliansregeringen, precis som försvarsministern gjorde gällande. Men det som försvarsministern också måste förstå är att det nu är han som är försvarsminister.
Det är hans socialdemokratiska och miljöpartistiska kollegor i regeringen som kan göra någonting åt de problem som dyker upp nu. Det finns ingen annan som kan göra det. Fru talman! Därför tycker jag att det är väldigt viktigt att försvarsministern gör ett försök. Jag har haft ett antal interpellationsdebatter under de senaste veckorna, och jag får gång på gång svaret från försvarsministern: Ja, när det finns någonting att säga återkommer jag.
När vi har tagit det här i försvarsgruppen kan vi återkomma och lämna besked. Det är viktigt, försvarsministern, att det ges svar på de frågor som dyker upp nu och som är både viktiga och aktuella. Man kan inte skjuta allting framför sig. Återigen: Jag är inte intresserad av vad försvarsgruppen eller genomförandegruppen anser på dessa punkter. Jag är intresserad av att höra regeringens och försvarsministerns ståndpunkt.
Jag menar, fru talman, att det är hans skyldighet att leverera den här i denna kammare.