KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lars Tysklind (L):
När vi diskuterar bostadspolitik i Sverige hamnar vi väldigt ofta i en diskussion om siffror, subventioner, hur vi ska reglera mellan olika upplåtelseformer och så vidare. Egon Frid efterlyser här bostadspolitik, nästan i bestämd form - bostadspolitiken. Vad menar man då med bostadspolitik?
Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi i det sammanhanget går tillbaka och ser den förändring som har skett och vilka helt andra utgångspunkter som den nya alliansregeringen har. Fru talman! Vi har facit på vad den gamla typen av politik gav, med ryckiga subventioner och där man hela tiden försökte reglera det hela.
Det ministern här tar upp, om att vi hade överskott och behövde riva lägenheter, är egentligen ett symtom på samma sak. Den nya politiken handlar om att man utgår från de enskilda individerna och den efterfrågan som de har.
Det är en politik som man måste hålla fast vid, för att se att det i grunden bara kan vara de enskilda individerna som bestämmer vilken typ av upplåtelseform de vill bo i. Det blir väldigt kollektivt när man hela tiden diskuterar att man blir bekymrad om den ena eller andra upplåtelseformen går upp och ned. Men det är i grunden inte det som det handlar om.
En annan fråga som tas upp här, av både Hillevi Larsson och Egon Frid, är att allmännyttan säljs ut och att det är regeringens fel. På många orter är det rätt att sälja allmännyttan och strukturera om, och på andra orter kan man ha synpunkter på vad som är rätt.
Det som är viktigt är att den politik som nu förs innebär att vi tydliggör den ansvarsfördelning som trots allt finns inom bostadspolitiken, att kommunen måste ta sitt ansvar och staten ta sitt ansvar. Just när det gäller de kommunala allmännyttiga bostadsbolagen är det väl rimligt att kommunerna får frihet att strukturomvandla på det sätt som man tycker är bäst för just den orten.
Stockholm tas ofta som exempel, men jag antar att Stockholm har bevekelsegrunder för att sälja delar av sin allmännytta som är bärande i många stycken.
Det som är viktigt och grundläggande, fru talman, är att man utgår från de enskilda individerna och deras val av bostadsform, snarare än att man har kollektiva lösningar för vissa typer av upplåtelseformer. Man måste verkligen betona att hyresrätten som upplåtelseform naturligtvis är väldigt grundläggande för att vi ska kunna ha en flexibel bostadsmarknad.
Det är egentligen väldigt hårt kopplat till arbetsmarknaden. Det får inte vara svårigheten att snabbt få en bostad som gör att man inte kan ta vissa jobb och att vissa orter inte kan utvecklas. Det är naturligtvis väldigt viktigt att vi har alla upplåtelseformer. Det viktiga i nuläget är att vi har en strikt linje och att den bygger på långsiktiga spelregler som är hållbara över tid, och att det är detta som får styra.
Jag är helt övertygad om att när en sådan politik får verka under en period kommer vi att få den balans som vi eftersträvar. Om vi sedan upptäcker att det finns obalanser här och var får vi naturligtvis rätta till det, men det får vi i så fall göra under resans gång.
Lars Tysklind (L):
Hillevi Larsson sade att om regeringens politik verkligen har lyckats så bra är det bara att vänta på resultatet nu. Men det är inte så med politik. Politik är en ständigt pågående process. Vad som har saknats tidigare och som jag tycker är väldigt klart och tydligt nu är att det finns en långsiktig strategi för hur man ska uppnå den balans på bostadsmarknaden som väl borde vara allas mål. Det måste vara varje enskild människas mål att få välja bostad själv.
Egon Frid tog upp detta med att man skulle kompensera för kostnadsläget. Men man ska inte sticka under stol med hur det har gått med de subventioner som den tidigare regeringen beslutade om. Man beslöt om än den ena, än den andra subventionen. Detta var i sig kostnadsdrivande. Byggbranschen kände ju mycket väl till att subventionerna fanns.
Någonstans fanns subventionerna med i kalkylen. Man måste också konstatera att det tyvärr är dyrt att bygga nytt. Men trots allt är det totala byggandet avgörande för att man ska kunna frigöra bostäder som människor kan efterfråga, antingen det gäller bostäder för äldre eller yngre.
Men jag tror inte att det är möjligt att med subventioner skapa en marknad där den nya bostaden alltid är det billiga alternativet. Sedan är det väldigt viktigt att byggbranschen i sig får incitament för att faktiskt ha lite nytänk i sin produktion, just för att man ska kunna rationalisera och med ökad produktivitet, trots allt, kunna producera billigare bostäder.
I ett sådant system ska naturligtvis inte staten vara med och subventionera, utan det ska vara långsiktiga spelregler så att man hela tiden vet vad som gäller. Det är det som är grogrunden för att dessa innovationer skapas.
Lars Tysklind (L):
Jag har egentligen inget annat att säga än det som ministern säger i sitt svar om att vi ska ha starka självständiga lärosäten som vi naturligtvis ska ha förtroende för. Det måste ändå vara grundtesen i det hela. Jag dristar mig ändå till att gå upp i den här diskussionen för att ge lite reflexioner på Tjärnö marinbiologiska laboratorium, av den enkla förklaringen att jag har bott i närheten av denna station ända sedan den kom till på 60-talet, så jag har följt på nära håll hur den har utvecklats. Fru talman!
Jag tror att det finns mycket att lära av exemplet Tjärnö marinbiologiska laboratorium när det gäller hur man kan skapa världsledande forskning samtidigt som man har förmågan att skapa ett stort förtroende i lokalsamhället för laboratoriet och den forskning som sker där.
När den här verksamheten startade på 60-talet var det en ganska verklighetsfrämmande verksamhet på en plats som Tjärnö i norra Bohuslän. Man kan ändå konstatera att Tjärnö marinbiologiska laboratorium har blivit ett starkt varumärke och är, som ministern nämnde, en av de stora ledande fältstationerna i sammanhanget.
Precis som Jan-Olof Larsson sade har man verkligen lyckats med att få i gång en dialog mellan forskning, fiske och även fiskerimyndigheten. Det har varit otroligt värdefullt för att skapa Koster-Väderö-överenskommelsen.
Det nämns till och med på Europanivå att den är en förvaltningsfond för fisket som är lokalt förankrad, som verkligen fungerar och har acceptans. Där har en institution som Tjärnö marinbiologiska laboratorium haft en otroligt stor betydelse.
Vi hade en aktuell debatt om fiskeripolitik här i går, och det var just på de här områdena som vi engagerade oss väldigt mycket.
Organisationen är en sak, var man har budgetar och så vidare, men det viktiga är att denna verksamhet finns kvar och att det finns ett utrymme för det personliga engagemang som många har visat från forskningssidan, att man verkligen vill ha en kommunikation med samhället runt omkring. Bedriver man marinbiologisk forskning är det naturligtvis väldigt värdefullt med en tät dialog med yrkesfisket.
Från både fiskarhåll och forskarhåll har man de facto upptäckt när man talat med varandra att båda sidor har kompetenser så att man kan lära av varandra. Tjärnö marinbiologiska laboratorium har också haft utbildningar för fiskare och fiskare har utbildat forskarna.
Jan-Olof Larsson nämnde också att i framväxandet av Kosterhavets nationalpark, som förhoppningsvis kan invigas 2009 och bli Sveriges första marina nationalpark, har det lokala engagemanget varit mycket viktigt. Det finns säkert många positiva inslag i denna förändring.
Förändringar har inget egenvärde i sig, men man har säkert gjort den för att man har idéer om detta. Jag hoppas att farhågorna om att man ska tappa det lokala förankringsarbetet och samverkan med samhället runt omkring är felaktiga. Det är ändå på sin plats att reflektera lite över det, så det var bra att Jan-Olof Larsson tog upp frågan.
Lars Tysklind (L):
Vi måste ha stor respekt för att man som minister inte kan gå in och styra och ställa och lägga sig i organisatoriska frågor. Det blir en ganska meningslös diskussion. Det besked som högskole- och forskningsministern ger är att man vill stärka forskningen i allmänhet och den marinbiologiska forskningen i synnerhet. Huvudsaken är att det finns resurser att gå vidare.
Det är därför tillfredsställande att höra att det är så regeringen arbetar. Detta är nödvändigt för hela Sveriges utveckling. Min reflexion var att samverkan med lokalsamhället har gett en forskning som har fått stimulans av det.
Samtidigt har man kunnat bygga upp världsledande forskning. Det är mycket intressant att titta på hur man på Tjärnö har lyckats med detta och skapat så mycket förtroende mellan forskare och fiskare och att man har varit så avgörande och kommit så långt, bland annat i samförvaltningsinitiativet i fiskeriförvaltningen i norra Bohuslän.
Den rollen ska man ta lärdom av och titta på från annat håll också.
Lars Tysklind (L):
Vi kan alla vara överens om att inomhusmiljön är otroligt viktig för människors hälsa. I många fall har det också visat sig att inomhusmiljön är orsaken till att människor mår dåligt. Därför tycker jag att det ministern tar upp är oerhört viktigt: att Boverket har fått i uppdrag att faktiskt lyfta fram erfarenheter från tidigare begångna fel.
Annars får vi den diskussion som Egon Frid tar upp här. När man börjar diskutera energieffektivt byggande, till exempel passivhus, möter man ofta reaktionen att ska ni nu ivra för ett nytt mögelproblem. Men detta har väldigt mycket med byggteknik att göra, och den blir mer och mer precis.
Byggbranschen får alltså ett oerhört stort ansvar för att verkligen ta vara på de möjligheter som tekniken ger. När det gäller passivhus är det faktiskt så att de är täta, men de får förstås inte vara täta var som helst i väggen, utan de ska vara täta på ett visst sätt och ventileras på ett visst sätt. Då fungerar det. Annars fungerar det inte.
Man får hoppas att den tidigare dåliga erfarenheten av täthet på fel sätt inte motarbetar täthet på rätt sätt. Det praktiska byggandet har haft stor betydelse även i den äldre bebyggelsen. Jag fick refererat för mig om ett daghemsbygge i Umeå, där man skulle bygga för extremt allergiska barn.
Byggfirman fick i uppdrag att bygga detta daghem, och det var väldiga krav på att det skulle byggas torrt. Det var rigorös kontroll över det hela. Ändå kom man dit dagen före julafton, berättade man, och det var en decimeter snö på betongplattan. Det slutade med att man fick avbryta alltihop, sätta plattan under tak och torka den i flera månader.
Byggtekniken i sig hade alltså fungerat om man bara hade skött det på rätt sätt, och det är, precis som Egon Frid tar upp, en väldigt viktigt uppgift för byggbranschen att ta på sig detta ansvar och faktiskt bygga utifrån de förutsättningar som tekniken ger.
Lars Tysklind (L):
Vi diskuterar egentligen två saker nu. Nybyggnation och att ha rätt upplåtelseformer har vi diskuterat i många sammanhang, och jag är som sagt var helt övertygad om att man måste hålla fast vid en strategi med långsiktiga och stabila spelregler. Det kommer att lösa frågan på sikt så att det till slut blir den enskilda bostadskonsumenten som får välja upplåtelseform.
Vi diskuterar allmännyttan, men naturligtvis bryr sig klimatet inte så mycket om varifrån koldioxiden kommer. Det gäller ju hela bostadsbeståndet, vilket har nämnts några gånger här också.
Jag vill bara ta upp en sak till: Vi kan slåss om det handlar om miljoner eller miljarder, men i dagsläget är det de facto så att om man går till branschen och hör med dem som bygger väldigt energieffektiva hus säger de ungefär så här: Vi begriper inte varför andra inte gör det. Det är ju lönsamt. Det är lönsamt att renovera energieffektivt. De kan inte dra någon annan slutsats än att det egentligen är kunskap som måste fram.
En satsning på hållbara städer kan faktiskt vara en väldigt bra väg för att lyfta fram den typen av kunskap. Det är inte alls ett sätt att släta över något annat, utan det är bara att konstatera att ska vi nu gå in i en fas när vi ska bygga energieffektiva hus så behövs kunskap.
Det finns en inneboende rädsla att man inte får misslyckas och göra fel och få tillbaka något slags mögelhustänkande och sådant. Det finns system av typen passivhus som kräver en väldigt exakt teknik, och den tekniken måste branschen naturligtvis skaffa kunskap om så att man kan använda den. Jag tror alltså att detta är en av de absolut viktigaste punkterna: att få kunskap i branschen och se den långsiktiga lönsamheten i att faktiskt renovera energieffektivt.
Lars Tysklind (L):
Jag vill också tacka infrastrukturministern för ett sådant positivt besked. Det är kanske det mest positiva beskedet sedan jag kom in i riksdagen 2002. Det känns tryggt att man har en sådan inriktning från regeringens sida. Regionala järnvägar måste prioriteras utifrån deras "rätta" värde.
För många orter är det en förutsättning för effektiva och miljövänliga persontransporter. Egon Frid räknade upp en del banor i Västra Götaland, men det finns banor över hela Sverige som kan tas med i debatten. Tidigare har fokus legat på hur mycket dessa banor är trafikerade.
På något vis går det inte att bara utgå från den nuvarande trafikeringen, utan det viktiga är att se potentialen för järnvägarna. Det är väl det som diskuteras i dag. Då är det viktigt att regeringen, precis som infrastrukturministern säger, har tagit ned frågan på regional nivå och låtit regionerna verkligen gå in och analysera och prioritera utifrån en lokal förankring. Fru talman!
Klimatarbetet är också en faktor som har kommit in och förändrat den här diskussionen helt och hållet. Det visar vikten av att man trots allt har kvar dessa järnvägar och nu har möjlighet att öka underhållet av dem. De har funnits och fått vara kvar, men ingen har gjort någonting åt dem.
Att underhållet är eftersatt, som Egon Frid tar upp, kan man bara hålla med om. Men det får ändå falla tillbaka på tidigare regeringars arbete. Den nuvarande regeringen har de facto fokuserat mycket på frågan om underhållet och gjort den analysen att underhållet är väldigt eftersatt när det gäller både vägar och järnvägar. Det är naturligtvis viktigt att man underhåller den infrastruktur man har.
Man kan inte bara satsa på nybyggnation, även om det kan vara lite mer spektakulärt i många lägen. Underhållet är det grundläggande. Det är ren kapitalförstöring om man inte kan komma till skott med det. Eftersom regeringen så tydligt i budgetsammanhang har satt fokus på att underhållet är viktigt känner jag ingen större oro.
Det är snarare en förändring som har skett som är otroligt positiv. Man måste också ta med järnvägarnas betydelse och framtida potential när det gäller regionförstoringen och en fungerande arbetsmarknad. Det låter kanske lite diffust med en fungerande arbetsmarknad, men man kan ta in andra saker, till exempel skalfördelar.
Det gäller inte bara arbetsmarknaden, utan man kan få skalfördelar även när det gäller sjukvård och utbildning. Där har effektiva persontransporter en väldigt stor betydelse. Om man ser på sådana saker som produktivitet inom en region kan ett välfungerande transportsystem ge chansen till en ökad specialisering, där tjänstesektorn har en helt annan möjlighet att utvecklas.
Den högre produktiviteten beror väldigt mycket på att man kan transportera arbetskraft effektivt, så att det arbetsutbud som finns kan matchas med arbetskraften inom ett mycket större område. Det ger en region väldiga möjligheter att utvecklas.
Utgångspunkten är ändå att de regionala järnvägarna måste prioriteras utifrån sitt rätta värde, så att man inte bara fokuserar på nuvarande trafikering. Då kan man nästan hamna i att det är bara pendeltågstrafiken i Stockholm som ska vara kvar.
Lars Tysklind (L):
Den slutsats man kan dra hittills av debatten är att det är tur att vi har fått en ny regering som tänker lite annorlunda när det gäller de regionala banorna. Jag vill ta upp ett konkret exempel, nämligen Bohusbanans norra del. Räddningen för den är att den var byggd som en stabil del som från början var avsedd att ingå i stambanenätet. Därför är den fortfarande ganska bra, och det finns gott hopp om att man ska kunna underhålla den.
Nu kör man på somrarna X 2000-tåg från Stockholm direkt till Strömstad. Det är också signifikativt för vilka utvecklingspotentialer det finns. Man kan alltid kritisera bakåt, men jag tycker att man måste se på vad som är nytänket i detta. Nu fokuserar man på underhåll, arbetet med klimatet och andra faktorer som har positiv betydelse.
Det är klart att man kan säga att vi bara ska gå framåt, men vi får konstatera att det finns stora svarta hål i de planer som den förra regeringen lade fram. Den nuvarande regeringen har ett problem, nämligen att täppa till dem. Ett av de stora hålen är faktiskt underhållet. De transportpolitiska målen när det gäller tillgänglighet, miljö, jämställdhet och annat är inte precis alldeles nya.
Det är ju inte bara de företagsekonomiska och strikt samhällsekonomiska analyserna som finns i bakgrunden, utan det finns även andra transportpolitiska mål. På något sätt känns det som om de inte har fått vara med i bilden. Men med det resonemang som man nu för från regeringens sida kommer de faktiskt med i bilden.
Som en avslutning vill jag säga att de regionala järnvägarna är vad man kan kalla en kvalitetsprodukt för de orter de berör. Det är deras stora möjlighet att ha ett fungerande infrastruktursystem med kontakt med det nationella nätet.
Lars Tysklind (L):
Jag tycker att det är en väldigt viktig fråga som Eva Selin Lindgren lyfter fram om havsbruk och vattenbruk och kanske främst musselodling. Jag tackar jordbruksministern för ett heltäckande och positivt svar och inställning till detta.
Det måste ju vara väldigt glädjande för ministern att för en gångs skull få diskutera ett ämne där vi har en havsresurs som biologiskt närmast kan ses som oändlig. Det gäller ju både den musselodling vi diskuterar och även ostronodlingar som nu dyker upp på västkusten. Vi har en efterfrågan i stora delar av Europa. Vi har en miljöpåverkan som närmast är positiv med närsalter och annat som lyfts ur havet.
Det har nämnts här tidigare. Man har nu kunskap att hantera detta både när det gäller musselodlingar, giftproblematiken och när man ska skörda. Det projekt som har kommit i gång på Koster, där man har satsat över 20 miljoner, visar att man ser det som en stor potential att affärsmässigt kunna tjäna pengar på detta.
Där har man målet att kunna producera upp till 30 000 ton ostron. Sätter man det i relation till den svenska konsumtionen som är endast 60 ton förstår man vilken produktion det är fråga om. Jag vill problematisera något ytterligare genom att ta upp den uppföljning som man har gjort inom miljö- och jordbruksutskottet och som kom i oktober.
Den heter Uppföljning av de fiskepolitiska insatsernas resultat och konsekvenser för företag inom fiskeområdet . Där behandlas även vattenbruket och musselodlingen, som vi diskuterar i dag.
När det gäller strukturstöden kunde vi, när vi gjorde uppföljningen, konstatera att myndigheterna paradoxalt nog tyckte bättre om strukturstöden än vad de företag gjorde som skulle gynnas av dem.
Det måste man ta med sig när man diskuterar detta vidare så att det verkligen hamnar så att företagen känner att man kan använda detta i sin utveckling.
Vi kunde också konstatera att tillståndsprocesserna många gånger var krångliga och att det fanns ett liknande förhållande som inom fiskeområdet; man efterlyste en större samverkan mellan näring, forskning och myndigheter.
Även inom detta område fanns det någon sorts misstro som vi naturligtvis måste arbeta med för att kunna utnyttja den jättepotential som finns inte minst längs den svenska västkusten. Något annat väldigt viktigt i det här sammanhanget är att man planerar fysiskt för den här typen av odlingar.
Även om man har en positiv miljöpåverkan när det gäller övergödning måste man ta en fysisk plats i våra skärgårdar. I utredningen som kom i maj, En utvecklad havsmiljöförvaltning , tar man upp att man regionalt måste öka planeringen av havet. Då kommer naturligtvis den här diskussionen upp.
Det är då en naturlig del att man planerar in både för musselodlingar och för ostronodlingar. Det unika med den här typen av odlingar är att man har en positiv miljöpåverkan. Den problematik som man har med fiskodling finns alltså inte. Där tillför man organiskt ämne till havet.
Lars Tysklind (L):
Det har här talats om inställning, och jag tror att detta har mycket med inställning och tradition att göra. Jag kan tycka att det är lite märkligt att man inte har tagit ut denna högvärdiga proteinprodukt längs Bohuskusten tidigare för mänsklig konsumtion. Men jag tror att det i grunden har något med algtoxiner att göra och att man inte har kunnat hantera detta riktigt och att människor faktiskt har blivit sjuka många gånger när de har ätit detta.
Men med dagens kunskap är det problemet borta. När det gäller efterfrågan är det lite underligt att man på restauranger i Sverige i dag har en annan typ av musslor som definitivt inte är svenska. De kan ibland komma så långt ifrån som från Nya Zeeland. Det är en lite märklig situation när vi egentligen har ett hav på västsidan som kan producera en i det närmaste oändlig mängd musslor. Det är faktiskt uppbyggt på det sättet.
Det är nästan för bra för att vara sant att man bara kan lägga ut en lina. Sedan planterar musslorna sig själva och föder sig själva. Det är egentligen bara att skörda vid rätt tillfälle. Det finns en annan gren som jag tror är väldigt viktig att ta med i denna diskussion. Det är en sak att producera en råvara. Men det finns också en stor potential på förädlingsindustrisidan. Där har vi i Sverige kanske inte varit så lysande.
Men det har med företagspolitiken i stort att göra, att Sverige blir mer företagsvänligt och att man gör det lättare för företagare, så att människor tar risker att starta företag. Inte minst den ostronodling som man har startat på Koster där man har satsat mycket pengar visar att det finns en tilltro till att det finns en lönsamhet i detta.
Det finns nu ett uppdrag på Fiskeriverket om att myndigheterna ska prioritera denna fråga och verkligen jobba aktivt med att utnyttja den enorma resurs som vi har i detta sammanhang, inte minst för att kunna skapa sysselsättning i delar av landet där fisket har gått tillbaka. Det finns därför ett stort behov av detta.