KBLab/rixvox huggingface dataset:
Morgan Johansson (S):
Det är dessutom sant. Att gå till vräkning kostar ofta betydligt mer än vad hyresskulden är. Det är bara ett sant konstaterande som utredningen gör. Jag tycker inte heller att socialtjänsten i alla lägen ska gå in och betala hyran för dem som inte själva har gjort det.
Däremot bör socialtjänsten ha en organisation för att kunna ta hand om den situationen efteråt, så att barnfamiljer inte åker ut på gatan, vilket ibland händer i en del kommuner som gjort sig av med alla sina kommunala, bostadspolitiska och sociala instrument.
Det finns fall där man efter en vräkning får en lista på telefonnummer till vandrarhem: Var så god och ring här. Det är den hjälpen man får.
I en del lägen - man behöver kanske inte låta det gå hela vägen till en vräkning - måste man se till att minska kostnaderna, minska hyrorna genom att flytta till ett mindre boende för att klara det på lite längre sikt. Då måste kommunen ha en grundstruktur för det. Då är vi inne i nästa skede där jag ser hur Folkpartiet agerar i en lång rad kommuner när det gäller bostadspolitiken.
Ta kommuner som Salem, Danderyd, Lidingö, Nacka. De har sålt ut alla sina bostäder i kommunala bostadsföretag, ivrigt påhejade av Folkpartiet, för de har något slags ideologi att kommuner inte ska äga bostäder. Då gör man sig ju också av med ett viktigt bostadspolitiskt och socialpolitiskt instrument så att man inte längre kan hjälpa familjer som befinner sig i sådana situationer.
På de här kommunernas hemsidor finns det gott om anvisningar om hur man ska ställa sig i tomtkö, men det finns inga anvisningar alls om hur man ska kunna ställa sig i kö för att få en hyresrätt. Det är en medveten politik, herr talman, från de här kommunernas sida. För det första tar man knappt emot några flyktingar. För det andra, när det gäller bostadspolitiken, bygger man knappt några hyresrätter alls.
Man vill inte ha in fattigt folk i kommunen. Man vill försöka undvika alla sociala problem och försöka se till att andra kommuner tar det ansvaret. Därför klingar det så falskt när Solveig Hellquist här står och säger att hon vill ta bostadspolitiskt och socialpolitiskt ansvar, att hon vill försöka se till att det inte leder fram till att barnfamiljer blir vräkta, när man samtidigt agerar på det sättet ute i kommuner.
Jag tror att det bästa som Solveig Hellquist kan göra, om hon nu menar allvar med sina socialpolitiska ambitioner på det här området, är först och främst att se till att Folkpartiet får tillbaka en politik där man försöker hålla samman landet, som inte försöker märka ut dem som har det allra svårast och sänka deras inkomster. Annars kommer du att få se många vräkningar kan jag tala om.
För det andra handlar det om att försöka se till att de kommuner där Folkpartiet har något ansvar och driver politik och styr har till exempel bostadsföretag som kan finnas med i en grundstruktur för att hjälpa människor som kanske annars skulle bli av med sina lägenheter helt och hållet. Jag tror att det skulle innebära ganska mycket för Folkpartiets anseende när det gäller socialpolitiken om hon kunde få en rättning i de två frågorna.
Morgan Johansson (S):
Så kan man naturligtvis ställa barn mot föräldrar, om man vill göra det. Vad jag pekar på är att den här frågan är mycket bredare. Man kan inte bara tala om vad socialtjänsten kan göra i olika situationer, vilka lagstiftningsmöjligheter och rättigheter man har. Jag tror att det är många socialsekreterare som väldigt gärna vill göra mycket mer i de här situationerna.
Så vad jag pekar på är att den här frågan är mycket bredare. Här handlar det inte bara om att gå in och ändra i någon socialförtjänstförordning eller att se över hyreslagen. Det är åtgärder som utredningen föreslår och som vi också ska överväga. Men frågan är mycket bredare. Den handlar om hur familjers ekonomi ser ut i grund och botten.
Vad jag har pekat på är att jag bävar för en situation där trygghetssystemet försämras så mycket att man kommer att köra ut fler och fler i kylan, att fler och fler kommer att hamna på gatan, samtidigt som kommuner, inte minst ivrigt påhejade av Folkpartiet, har avrustat sina bostadspolitiska instrument.
Om Solveig Hellquist menar allvar med sin socialpolitiska ambition, och det har jag ingen anledning att betvivla, har hon en hel del arbete att göra i Folkpartiet.
Morgan Johansson (S):
Det är riktigt, som Torsten Lindström säger, att familjehemsföräldrar gör ett oerhört viktigt arbete för att hjälpa utsatta barn i väldigt svåra situationer. Därför är det angeläget att se till att villkoren för familjehemsföräldrarna är så goda att de klarar av att fullgöra den här viktiga uppgiften.
De här villkoren, förutsättningarna och avtalen är i dagsläget en kommunal fråga. Det innebär, tycker jag, att när kommunerna ser att det blir svårare att rekrytera familjehem blir det också en press på att förbättra villkoren. Det har jag absolut ingenting emot. Snarare ser jag det tvärtom som en ganska logisk slutsats.
Det konstaterar också den utredning som nyligen har gjorts och som, som sagt, också är på remiss. Jag tror att Torsten Lindström får respektera att jag inte alltid, i alla lägen, kan föregripa både remisstid och intern beredning. Jag måste respektera detta. Däremot kan jag ha en anmärkning på en annan del av Lindströms resonemang.
I sin interpellation skriver han att det är märkligt att människor som arbetar för de allra svagaste har ett så svagt stöd att de själva riskerar att bli bidragstagare. Jag vill bara säga att jag vänder mig mot ett resonemang där Torsten Lindström nästan tycks förutsätta att familjehemsföräldrar ska göra sig ekonomiskt beroende av att ha ett barn att ta hand om.
Det ligger på något sätt kanske också i själva frågans innebörd. Lindström vill ju göra om det här till ett ordinärt arbete i stället för, som i dag, ett uppdrag som arvoderas. Jag vill nog ändå varna för ett sådant systemskifte i den här delen.
Jag menar att det skulle kunna få mycket negativa effekter om man förutsätter att familjehemsföräldrar ska göras ekonomiskt beroende av att ha barn att ta hand om. Detta är bland annat en följd av att man då och då måste avbryta en placering för att den inte längre fungerar.
Om man i familjehemmen är beroende av att det finns ett barn att ta hand om kan det mycket väl bli så att de bedömningar som görs för barnens bästa i vissa lägen kanske måste göras om för att avbryta en placering kan bli sneda. Jag tycker alltså inte att man ska utgå från att familjehemsföräldrar ska kunna bli ekonomiskt beroende av att ha ett barn att ta hand om.
Jag tror att det i så fall skulle innebära problem i de ofta ganska känsliga bedömningarna av vilken placering som ska göras. Med det inte sagt, återigen, att jag utesluter att vi kan behöva förbättra stödet. Men det är alltså en kommunal fråga. Jag tror också att det bör förbli så, åtminstone i det här läget.
Morgan Johansson (S):
Här ser man vådan av att ha färdigskrivna repliker. Om Torsten Lindström hade lyssnat på vad jag sade hade han hört att jag just varnade för en situation där man gör familjehem till ett yrke. Jag kommenterade just det. Det tog inte Torsten Lindström alls upp i sitt anförande. Han pratade i stället om de tidigare utredningar som har gjorts. Låt oss tala sak.
Saken är att familjehemsuppdraget i dag är just ett uppdrag som är arvoderat. Om man går över till att göra det till ett yrke med a-kassa och rätt till socialförsäkring finns det en stor risk att många av familjehemmen kan hamna i en situation där man blir ekonomiskt helt beroende av att det finns ett barn att ta emot.
Jag sade att det då kan finnas en risk när man gör bedömningar utifrån barnets bästa om placeringen ska kvarstå eller inte. Ibland behöver man ju avbryta en placering därför att det inte fungerar. Det kan finnas en risk att man gör andra bedömningar när man har gjort sig ekonomiskt beroende av att ha en sådan placering hos sig. Det var det problemet jag pekade på. Det har Torsten Lindström tydligen totalt missat i sitt resonemang. Det är viktigt.
Om man går över till ett sådant system som Torsten Lindström vill ha bör socialnämnden kunna garantera att ett familjehem ska ges barn vid olika tillfällen. Det är ju helt orimligt om man ska ha en politik som utgår från barnets bästa. Några sådana garantier kan aldrig ställas.
Jag landar i att vi inte ska gå över till ett system där vi betraktar detta som ett yrke. Däremot kan vi ändå behöva förbättra de ekonomiska förutsättningarna. Kommunerna bör göra det bland annat mot bakgrunden att det kan vara svårigheter att rekrytera familjehem. Det ska man absolut inte ha några invändningar emot, utan tvärtom hälsa med tillfredsställelse.
Men att gå över till en yrkesmässig syn på familjehem tror jag skulle vara skadligt för politiken kring placeringarna och också innebära en del risker i bedömningen av enskilda fall.
Morgan Johansson (S):
När det gäller det sista, kan man fråga sig hur högeralliansen kommer att bete sig i den här frågan. Vi har precis tagit del av förslag från Moderaterna där man snarare vill gå en annan väg, nämligen att öka antalet adoptioner som genomförs där familjehemsföräldrar adopterar barnen.
Om man går över till Torsten Lindströms system där det blir mer och mer av ett yrke att vara familjehemsförälder, hur i hela världen ska man då lösa en adoptionssituation i slutändan? Man kan fråga sig om det finns en enig linje och hur en borgerlig regering skulle ställa sig i den här frågan. Torsten Lindström försöker göra poäng på att antalet familjehemsplaceringar har ökat under en följd av år medan vi har tittat på.
Det har vi faktiskt gjort. Det har varit en del av en medveten politik. Färre barn på institutioner och mer användning av familjehem, om man ser det över en längre period, tror jag har varit en väldigt klok politik och en politik som har förbättrat situationen för de mest utsatta barnen.
Jag tror att det finns stora risker med att låsa sig i ett system där många familjehem och föräldrarna där görs ekonomiskt beroende av att det finns barn att ta hand. Jag tror att det faktiskt skulle innebära ganska stora problem, inte minst för barnens bästa. Därför värjer jag mig för en sådan utveckling.
Jag tror att det är främst barnens bästa man ska ha för ögonen.
Morgan Johansson (S):
Jag uppskattar sannerligen Helena Bargholtz engagemang i frågan. I grunden tror jag att vi har precis samma uppfattning. När det gäller situationen i Storbritannien och Frankrike händer det faktiskt att den här frågan tas upp när vi träffas, också öga mot öga. Det är ändå på många sätt en symbolfråga hur man betraktar våld och våld inom familjen. Det är jag inte alls rädd för att göra.
Det finns också ett intresse för en svensk modell även från dessa länder. Vi hade för något år sedan ett besök från Wales, från den självstyrande organisation som finns där, där man just ville studera den här frågan och också ta med den hem till de brittiska öarna för att kanske kunna genomföra detta där.
Sverige ses alltså som ett föregångsland på det här området, och det ska vi vara glada och stolta över. Som sagt ska vi inte heller vika för att använda de olika internationella forum som finns för att driva dem. Jag tror att vi har samma uppfattning i grunden om detta. Möjligen är det så att jag också gärna kopplar detta till en större social fråga.
Helena Bargholtz vill att vi på något sätt ska försöka kampanja oss ur det här, att vi ska ha mer av kampanjer, och det kanske vi ska. Jag är i och för sig övertygad om att vår linje kommer upp i olika familjerådgivningssituationer, till exempel när barn föds och i de familjeutbildningar som finns. Jag vet att så är fallet.
Dock tror jag att frågan också måste kopplas till - och det måste man förstå - att bakgrunden till att barn agas inte bara är att föräldrarna inte vet hur de ska göra. Det kan också vara så att den sociala stressen som sådan i familjesituationen är väldigt stor och tung. Alla erfarenheter säger att ju större den sociala stressen är, desto större är risken för att våldet ökar i familjen.
Detta har Folkpartiet alltid förstått tidigare. Det är därför Folkpartiet ändå alltid har stått för något slags organiserade trygghetssystem när det gäller de sociala systemen. Men detta har ju Folkpartiet lämnat i dag.
Jag skulle vilja ställa frågan till Helena Bargholtz, när hon nu ändå funderar över detta, vilka effekter hon tror det har för barn i utsatta familjer om man skulle skära ned deras ekonomiska situation på det sätt som Folkpartiet föreslår när det gäller nedskärningar i socialförsäkringssystemen. Vilka effekter tror hon att det skulle få när det gäller social stress och när det gäller våld i familjerna?
Morgan Johansson (S):
Det är precis så. Vi har gjort tre saker. En sak är att vi har skärpt lagstiftningen, och vi sänder ut den signalen. Den andra saken är att vi har informerat om den skärpta lagstiftningen. Den tredje saken är att vi har generella välfärdssystem som ändå klarar av att fånga upp de flesta situationerna så att människor kan känna trygghet.
Är man trygg motverkas också den sociala stressen, som vi vet har ett starkt samband med risk för våld. Det är precis det jag påpekade. Det är också därför jag ifrågasätter om Barnombudsmannens påstående har fog för sig. I alla fall har jag inte sett hårdfakta på detta ännu. Det är lösryckta uttalanden som hon bygger sina slutsatser på.
Min poäng är att om trygghet minskar den sociala stressen och därmed är våldsförebyggande i familjerna, då ska vi inte minska tryggheten. Vi ska inte skära ned på a-kassan, sjukförsäkringen, förtidspensionen och allt annat som ni föreslår. Jag bad Helena Bargholtz att fundera på detta.
Betyder det något för familjernas sociala välbefinnande med sådana nedskärningar? Jag tror att det gör det. Jag tror att frågan därmed är mycket svårare än att bara prata lag- och opinionsbildning. Det måste finnas en tydlig ekonomisk och social faktor. Den bör vi vara medvetna om.
Morgan Johansson (S):
Jag tycker att Hans Backman har rätt i den här frågan. Det är också det som framgår av svaret. Det var därför vi tillsatte utredningen och gav direktivet till Sture Korpi som är utredaren kring hur socialbidragen ska se ut framöver.
Det är också riktigt att konstatera att det kanske är den här gruppen ungdomar som särskilt mycket behöver kontakt med arbetsmarknaden. Deras föräldrar kanske är arbetslösa och de kanske inte har den naturliga kontakten med arbetslivet och hur det fungerar. Därför bad vi om en översyn. Vi får se hur det rent tekniskt kommer att landa.
Det rimliga är väl att man landar i någon form av fribelopp, alltså hur mycket pengar man kan tjäna innan socialbidraget påverkas. Vi kan inte ha en helt fri kvot, då kommer man nog att kunna använda detta för att komma runt och tricksa på olika sätt. Någon form av fribelopp ser jag fram emot att få förslag på från utredningen. Till dess är detta en kommunal fråga.
Det är kommunerna själva som bestämmer hur de ska göra, med den reservationen att barnen aldrig kan vara försörjningsskyldiga gentemot sina föräldrar. Det kan de inte. Principfrågan, det vill säga om man ska välja att minska socialbidraget med ett belopp som motsvarar vad man har tjänat på sina ferier är en kommunal fråga.
Med Hans Backmans engagemang i detta litar jag på att man i de kommuner där Folkpartiet har inflytande driver - gärna tillsammans med Socialdemokraterna - att inte minska socialbidragen i de här fallen.
Morgan Johansson (S):
Jag vet inte om Hans Backman hörde fel. Jag tror faktiskt att jag sade att Hans Backman hade rätt på den här punkten. Han kan kontrollera det i protokollet sedan. Vi tycker nog samma sak. Sedan handlar det om hur man rent tekniskt ska lösa detta. Dessutom måste lagförslag som ska behandlas av riksdagen vara beredda, och det måste finnas ett utredningsunderlag i botten. Det kravet ställs i grundlagen på oss.
Det är därför som det måste finnas ett förarbete innan vi kan lämna ett lagförslag till riksdagen. Vi får väl se vad utredningen kommer fram till. Men i princip delar jag alltså Hans Backmans inställning att eftersom det här handlar om barn och ungdomar som kanske mest av allt behöver den här kontakten med arbetsmarknaden så slår nuvarande regler fel.
Men, som sagt, det finns redan i dag möjlighet för kommuner att avgöra. Därför bollar jag över frågan till Folkpartiet. Jag litar på att Folkpartiet i de kommuner där man verkar också verkar för att få till stånd förändringar på detta område. Det är jag nämligen inte så säker på. Men i och med det tydliga ställningstagandet från Hans Backman här litar jag på att Folkpartiets linje är klar också på kommunal nivå i denna fråga.
Morgan Johansson (S):
Jag har inte så mycket mer att tillägga än att återigen säga att jag tror att vi har ungefär samma ingång i detta. Samtidigt är jag som statsråd kanske ännu mer bunden av grundlagens krav på att de lagstiftningsförslag som vi lägger fram också är beredda i vederbörlig ordning och att man har lyssnat på alla remissinstanser och alla synpunkter som kommer fram. Socialbidragen som sådana är inte enkel materia. Det ska man komma ihåg.
Och detta får följdeffekter på systemet som helhet. Det var också därför som jag bad Sture Korpi att se över systemet som helhet, bland annat för att försöka förstärka drivkraften att gå från bidrag till arbete. Här tar vi alltså ett helhetsgrepp när det gäller socialbidragen. Jag tror att det är en ganska klok linje som vi har valt. Och sedan får vi helt enkelt bärga oss lite drygt ett halvår tills betänkandet kommer.
Morgan Johansson (S):
Återigen, Siv Holma: Jag tror att våra ambitioner är i samklang. Vi vill utöka möjligheterna för människor med spelmissbruk att få hjälp och successivt bygga ut det här. Det handlar också om att se över vilka metoder som verkligen fungerar. Det ligger nog i sakens natur att det kommer att ta några år innan vi verkligen vet det. Låt oss samtidigt använda de åren till att så att säga successivt utöka volymerna!
Jag ser, som sagt, fram emot att kunna samarbeta med Vänsterpartiet också i den frågan framöver så att vi kan fortsätta det jobb som vi gjort under den här mandatperioden. Det är klart att jag inte avser Gabriel Romanus när det gäller kritiken mot borgerlighetens sätt att hantera spelfrågorna. Vi vet att ni, får man väl säga, har väldigt olika uppfattningar också i den här frågan. Moderaterna står på sin linje.
Vad jag sade var en kritik mot Kent Olsson. Hela tiden kritiserar man ju ensidigt statens spelverksamhet utan att det minsta bry sig om de privata aktörer som finns. Tvärtom vill man gärna öppna upp större ytor för dem. Det är ju så man jobbar. Flera har i debatten haft uppe den ansökan som gjorts från arbetarrörelsen när det gäller nätpoker.
Där kan jag väl säga det som kanske inte så många vet om, nämligen att den ansökan är tillbakakallad. Den är alltså numera tillbakadragen. I den mån det har funnits en maktkamp om detta är den väl därmed avgjord.
Argumentationen bakom detta är att regeringen inte kommer att ge fler nätpokeraktörer tillstånd innan vi ordentligt har utvärderat vilka effekter den verksamhet får som nu bedrivs av Svenska Spel bland annat när det gäller att ta marknadsandelar från de privata aktörerna på Internet.
Morgan Johansson (S):
Jag är inte riktigt säker på vad Ewa Björling egentligen är ute efter. Först säger hon att regeringen har gjort ett bra jobb hittills med den planering som vi har gjort. I nästa andetag säger hon att det återstår en del saker att göra, bland annat finns den här planen bara på svenska. Det är en sak som vi mycket lätt kan fixa till. Det kan vi åta oss att göra på stående fot.
När jag tillträdde för tre och ett halvt år sedan hade jag en del grejer på min lista över sådant som jag ville göra. Det var att satsa på missbrukarvården, förbjuda rökning på krogar, förebygga alkohol- och drogproblem, stärka den sociala barn- och ungdomsvården, satsa på kvinnojourerna och sådant. På den listan fanns också att se till att Sverige fick en ordentlig pandemiberedskap, för det har vi inte haft under hela 1900-talet.
Vi har ju haft tre stora epidemiutbrott under 1900-talet, spanska sjukan, asiaten och Hongkonginfluensan. Trots det har man inte haft en ordentlig pandemiberedskap. Det ville jag att vi skulle ta tag i, särskilt eftersom vi under den här mandatperioden har haft ett par diskussioner om detta. Vi hade det när det gällde sarsutbrottet i Kina för några år sedan.
Vi hade det i samband med Irakkriget då vi befarade att vi kanske skulle få ett smittkoppsutbrott eftersom vi inte visste om smittkoppor då skulle kunna användas som biologiskt stridsmedel. Den här frågan har aktualiserats hela tiden. Det är därför som den här regeringen under den här mandatperioden nog har gjort mer på smittskyddsområdet än vad någon annan regering har gjort. Vi har tagit fram en ny smittskyddslag. Vi förnyade den smittskyddslag som hade funnits sedan 15 år tillbaka.
Vi tog fram extraordinära smittskyddsåtgärder, bland annat detta att kunna spärra av bostadsområden och sätta olika områden i karantän i speciella krissituationer. Det fanns inte tidigare enligt gällande lagstiftning. Det skaffade vi oss också via extraordinära smittskyddsåtgärder. Vi tog fram en pandemiplanering som möjligen inte är lika tjock som den amerikanska, men det är nog inte alltid omfattningen på dokumentet som räknas.
Det är nog kvaliteten på vad man skriver som har betydelse. Vi har köpt in antivirala läkemedel. Det gjorde vi som ett av de första länderna redan under förra året. Vi planerar ytterligare inköp också. Vi förbereder nu också för att kunna etablera vaccinproduktion i vårt land. Vi är alldeles i slutet av det förberedande arbetet.
Jag kommer att få en rapport från förhandlaren Lars Rekke redan på torsdag. Då kommer vi att föra en ny diskussion om detta. Vi har redan i dag sagt att vi är beredda att i vårbudgeten avsätta 200 miljoner kronor för ytterligare pandemiberedskapsåtgärder, bland annat inköp av mer antivirala läkemedel.
Som jag ser det, med de åtgärder som vi har vidtagit, finns det saker kvar som måste göras, men vi är sannerligen på god väg, och det tror jag nog att Ewa Björling innerst inne erkänner.
Morgan Johansson (S):
Alldeles riktigt är det så. Det är därför som vi varje gång en myndighet har sagt att de vill att regeringen gör mer eller att riksdagen gör mer eller vill ha pengar till det ena och andra eller vill ha fler uppdrag också efterkommit det. Men det finns en grundläggande bodelning mellan Regeringskansliet å ena sidan och myndigheterna å andra sidan. Myndigheterna är de som med sitt expertkunnande i botten bedriver den operativa verksamheten.
Jag tror nog att det är det vi ska hålla på också i framtiden. Det finns risker med att göra på det sätt som Ewa Björling vill, nämligen att flytta in det operativa ansvaret i Regeringskansliet. Man riskerar då att göra avkall på de grundläggande expertbedömningar som måste ligga till grund för detta. Snarare blir det då politiska bedömningar som ligger till grund för agerandet i olika sammanhang.
Jag tror att det skulle vara väldigt olyckligt. I stället ska vi se till att myndigheterna gör det som de kan bäst, det vill säga att utöva sitt expertkunnande. Det vill vi hålla på.
Jag vill upprepa att de åtgärder som vi hittills vidtagit under mandatperioden är mer omfattande än någon gång tidigare - ny smittskyddslag, nya lagstiftningar om extraordinära smittskyddsåtgärder, ny pandemiberedskapsplan, nya inköp av antivirala läkemedel och försök med produktion av vaccin. Där får vi en rapport nu på torsdag, som vi ska gå vidare med.
Vi tar det här på allra största allvar, och jag hoppas kunna bocka av även den punkten på min agenda som jag hade när jag tillträdde för 21⁄2 år sedan. Jag vill se ett Sverige med en ordentlig pandemiberedskap. Jag hoppas att det ska kunna slutföras under den här mandatperioden.