KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sten Tolgfors (M):
Peter Rådberg har frågat mig dels hur jag ser på Försvarsmaktens begäran om ökad militär verksamhet i Vättern, dels om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av denna begäran. Frågor om Försvarsmaktens verksamhet vid Vättern har aktualiserats vid flera tillfällen i riksdagen under senare tid.
Den 14 juni i år besvarade dåvarande miljöministern en interpellation av Peter Rådbergs partikamrat Tina Ehn om försvarets planer på utökad verksamhet vid sjön och vattentäkten Vättern. Den 29 juni i år besvarade jag en fråga av Peter Rådberg om Karlsborgsmålet Hammaren. Den 28 september i år besvarade dåvarande miljöministern en fråga av Peter Persson, Socialdemokraterna, om Vättern som vattentäkt.
Det finns två ärenden som rör Försvarsmakten och Vättern. Det ena gäller en ansökan om miljötillstånd för befintlig och utökad verksamhet vid Karlsborgs flygplats. Detta ärende prövas för närvarande av miljöprövningsdelegationen vid Länsstyrelsen i Västra Götalands län. Det andra gäller Försvarsmaktens arbete med att förbereda en ansökan om omprövning av miljötillståndet för skjutmålet Hammaren.
När Försvarsmakten har lämnat in sin ansökning till miljöprövningsdelegationen kommer även denna att prövas på det sätt miljöbalken föreskriver. I en miljöprövning får alla berörda möjlighet att lämna sina synpunkter. Prövningsmyndigheten gör sedan en sammanvägning av omständigheterna i ärendet och fattar sitt beslut.
Miljöbalkens krav innebär att en samlad prövning ska göras av alla olika miljöeffekter som en verksamhet riskerar att medföra. Som den förre miljöministern Andreas Carlgren i tidigare interpellationssvar har anfört är Vättern en unik, känslig och mycket viktig vattentäkt. En miljöprövning är nödvändig för att vi ska kunna upprätthålla skyddet för människors hälsa och för miljön.
Som statsråd varken kan eller får jag kommentera ett pågående miljöprövningsärende. Inte heller ska jag kommentera ett ärende som ännu bereds inom Försvarsmakten.
Sten Tolgfors (M):
Genom försvarsbesluten 1996, 2000 och 2004 avvecklades över 60 övnings- och skjutfält och skjutmål. Det innebär att de återstående fältens och skjutmålens betydelse har ökat, och ansvaret för det bär ju Socialdemokraterna som den ena av debattörerna representerar. Det var socialdemokratiska beslut som ledde till detta. Därför blev det så få kvar, och då ökar verksamheten på få platser. Det ligger en logik i detta.
Försvarsmakten anser att Hammaren är en viktigt övnings- och utbildningsanordning för att kunna vidmakthålla och utveckla insatsorganisationen. Man ansöker om att få gå från 20 till 30 dagar när det gäller Gripen. Det är ett generellt perspektiv på den internationella övningsverksamhet som Sverige numera bedriver. Detta gäller inte bara för Hammaren, utan det är generellt på det sättet.
Man arbetar nu på en ganska detaljerad ansökan, en totalram för antalet skjutdagar och hur många dagar som får ianspråktas för respektive delverksamhet. Det handlar alltså inte bara om helikoptrar och Gripen utan även om SK 60, som vi inte har nämnt i debatten hittills. Det finns angivelser för antalet dagar, veckodagar och till och med klockslag, och olika ammunitionstyper specificeras. Verksamheten kommer också att variera år från år.
Det är ett tak vi talar om och inte snittverksamhet. Det är ett tak för verksamheten. Det är en maximal omfattning av verksamheten vi talar om. Om till exempel både Gripen och helikoptrar övar samma dag tas en dag från vardera kvoten. Det innebär att antalet totala skjutdagar blir färre om man har samövningsverksamhet på plats. Fru talman!
Jag gläds över och noterar verkligen att Peter Rådberg uppmärksammar den här problematiken i enskilda ärenden och den politiska debatt som jag har möjlighet att föra. Det här beror på att Försvarsmakten behöver kunna öva i närheten av sina flottiljer, och då går det inte att vara precis var som helst i landet. Med det vill jag tacka Peter Rådberg för bra debatt.
Björn Hamilton (M):
Jag får tacka statsrådet Messing för ett mycket utförligt svar på min interpellation. Jag känner ändå en viss oro för att Socialdemokraterna håller på att övervältra kostnader på kommuner och landsting för den infrastruktur som vi gemensamt utnyttjar och som vi tidigare också gemensamt har betalat för.
Man kan tolka uttalanden från ledande socialdemokrater i regionen att de tycker att det är rätt så naturligt att vi med våra kommunala eller landstingskommunala skattemedel ska vara med och betala för investeringar i det statliga spårsystemet och i det statliga vägnätet.
Det framgår också av ministerns svar av hon tycker att det är tingens ordning att det ska vara på det här sättet. Det var synd att ministern inte var här i onsdags när trafikutskottet debatterade budgeten inför nästa år.
Då sade Carina Moberg, Socialdemokraternas talesman i trafikutskottet, att Moderaterna syntes för lite i Stockholmsdebatten här i riksdagen. Jag ska nu ta tillfället i akt och ta Stockholm som ett exempel på de felaktigheter som jag tycker finns.
Infrastrukturen är i starkt behov av rätt stora investeringar, som statsrådet känner till. Man har inte invigt en ny statlig väg här i Stockholm sedan Essingeleden invigdes på 70-talet. Man kör fortfarande tågen på spår som är från 1871.
Det är klart att investeringarna i infrastrukturen behövs. Infrastrukturen är eftersatt, med tanke på det stora trafikarbete som vi har i Stockholmsområdet. Järnvägstrafiken har betydande kapacitetsproblem. Det påverkar i sin tur hela den nationella trafiken med ungefär 80 % genom olika dominoeffekter.
Trots detta föreslår Banverket att inte mer än 10 % av investeringsramarna läggs i Stockholm, där 21 % av landets befolkning bor och 70 % av alla tågresor sker. Enligt min bedömning är Citybanan, som är ett av de stora kommande projekten här i Stockholm, i allra högsta grad ett nationellt projekt, som staten måste ta ett hundraprocentigt ansvar för.
Man kan inte tala om ett finansiellt stöd här, utan man får tala om att staten måste ta sitt ansvar. Jag kan jämföra med de andra stora projekten där man har en kommunal eller landstingskommunal medfinansiering, till exempel Botniabanan, där den kommunala medfinansieringen är ungefär 10 %, och Citytunneln i Malmö, där den är 20 %.
Men här i Stockholm ska vi betala 25 %, om jag har förstått saken rätt. Stockholm betalar redan i dag en betydande andel av sina lokala skattemedel till övriga landet i det kommunala inkomstutjämningssystemet.
Det är, som vi tidigare hörde Gunnar Andrén säga, miljardbelopp av de lokala skattepengarna som i dag försvinner från Stockholm. Att i det läget påtvinga stockholmarna ytterligare avgifter för saker som enligt min uppfattning är statens angelägenhet känns inte riktigt bra. Jag vill gärna att statsrådet utvecklar det här ytterligare.
Björn Hamilton (M):
Jag understryker att Citybanan inte är en speciell Stockholmsangelägenhet. Det visar också det faktum att hela Mälardalen och hela Sverige ställer upp för det här. Nästan alla anser att det här är en av de mest prioriterade nationella angelägenheterna när det gäller infrastrukturinvesteringar över huvud taget i dag.
Jag skulle vilja fråga statsrådet ytterligare en sak angående biltullarna eller trängselavgifterna. Här tar man alltså Stockholmspengar, igen, till saker och ting som statsmakterna mer eller mindre tvingar på Stockholmsregionen.
Biltullarna är ju inte ett initiativ som kommer från Stockholmsregionen, utan det är ett initiativ som kommer från regeringen i första hand och som sedan har påförts kommunalpolitiker i Stockholm. Man kan då se hur kalkylen ser ut för biltullarna för närvarande.
Man räknar med intäkter på ungefär 1,8 miljarder kronor, men man räknar med kostnader som belöper sig till ungefär samma nivå, 1,75 miljarder kronor. Det handlar om sådant som man behöver investera i enbart för att man inför de här trängselavgifterna.
Det går alltså ungefär ihop i en enkel kalkyl om man bara kör det här projektet under de 18 månader som det är tänkt. Men vad händer om man skulle besluta sig för att fortsätta?
Det behövs i så fall mycket fler och större infrastrukturinvesteringar än vad som är medtaget för de 18 första månaderna. Det finns över huvud taget inte tillstymmelse till överkapacitet i tunnelbanan i Stockholm. Jag är alldeles övertygad om att man måste bygga ut hela tunnelbanenätet om man ska fortsätta med biltullarna, och då måste man tillföra ytterligare medel.
Här tycker jag definitivt att staten borde ta ett betydligt större ansvar än vad statsrådet har antytt i interpellationssvaret, där det sägs att Stockholmsregionen i princip får vara nöjd med de intäkter som kommer av systemet som sådant. Det är ändå statsmakterna som till syvende och sist vill att vi ska ha de här biltullarna i Stockholm.
Jag tycker att statsrådet skulle kunna släppa på den statliga penningpungen lite grann även i den här frågan och tillföra stockholmarna lite av de statliga skatter som faktiskt stockholmarna också är med och betalar.
Björn Hamilton (M):
Det är klart att man blir lite orolig när statsrådet, om jag förstår det rätt, säger att man ska avgiftsfinansiera ytterligare Stockholmsprojekt. Är det så? Vi tycker nog att vi betalar mer än tillräckligt redan i dag vad gäller infrastrukturen i Stockholm. Vi betalar dessutom en hel del andra skatter i Stockholm som man inte gör i det övriga landet.
Därför tycker vi att vi borde ha en större del av kakan när det gäller de skatter som vi ändå betalar in för så viktiga saker. Om Sverige ska leva måste ju också Stockholm leva - det instämmer säkert statsrådet i. Det var en debatt här tidigare med en riksdagsledamot från Skåne, förmodar jag, som talade om att Skåne var en utvecklingsregion i Sverige.
Tyvärr kan jag inte längre säga det om Stockholm. Jag skulle vilja göra det. Jag är från Stockholm, men jag kan inte säga att Stockholm i dag är den motor som Sverige behöver. Tillväxten är inte som den borde vara i Stockholm, och det beror bland annat på att vi har en dålig infrastruktur.
Det beror naturligtvis också på att vi dränerar Stockholm på resurser och på pengar genom kostnads- och inkomstutjämningen. Det beror naturligtvis också på att det har blivit så hiskeligt dyrt att bo i den här regionen på grund av orimliga boendeskatter. Pengarna försvinner härifrån och folk har inte råd att bo kvar.
Det är klart att det hämmar tillväxten i Stockholmsregionen, men det hämmar naturligtvis också i slutändan tillväxten i hela landet. Sverige kan nämligen inte leva utan en huvudstad. Jag tycker att det är statsmakternas och en av regeringens huvuduppgifter att se till att Sverige lever. I det ligger att man också ser till att Stockholm lever.
Björn Hamilton (M):
Jag är också väldigt tacksam för att få komma hit och debattera den här viktiga frågan. Det har ju sagts här att det är en väldigt viktig fråga. Jag kommer också från en kommun där det här absolut är huvudfrågan. Hela Stockholmsregionen lider oerhört av det här utjämningssystemet och av den trassliga ekonomi som utjämningssystemet för med sig för oss som bor här i Stockholmsområdet.
Man kan ju fråga sig hur mycket mer skatt vi orkar betala här i Stockholm. Det är ju inte på det sättet att vi är en lågskatteregion, utan vi har Sveriges, ja, kanske världens, högsta boendeskatter.
Ovanpå detta läggs utjämningssystemet, som gör att vi får betala en stor del av våra kommunalskatteintäkter till övriga Sverige eller till andra kommuner, och till kommuner som kanske har råd att ha en betydligt bättre, eller i alla fall mer kostsam, kommunal service än den vi har här i Stockholm.
Stockholmskommunerna har oftast väldigt effektiva kommunala organisationer och har alltså en låg kostnad per invånare, om man bara tar den service som man har råd att ge till sina invånare, jämfört med många kommuner i övriga landet.
Det finns faktiskt kommuner i det här länet som betalar mer än hälften av sina kommunalskatteintäkter till andra kommuner i Sverige, och någonstans går smärtgränsen. Vi var förhoppningsfulla här och trodde att det här skulle lösa sig nu när regeringen tillsatte den parlamentariska utredningen, som lade fram sitt förslag för inte så länge sedan.
Men det visade sig att utredningen presenterade ett förslag som i och för sig går i rätt riktning, eftersom man inför ett statligt bidrag som ska ersätta vissa delar av det här utjämningssystemet, men man når inte ända fram. Det förslag som nu ligger kommer att pungslå Stockholmsregionen ytterligare, och vi kommer alltså att bli tvungna att höja skatten i Stockholmsregionen ytterligare för att klara av våra kommunala åtaganden.
Vi kommer förmodligen också att bli tvungna att förse stockholmarna med en sämre kommunal service än vad man har i övriga landet.
Det visar sig i utredningar om tillväxt som man gör för närvarande att Stockholmsregionen har en väldigt låg tillväxt, om man över huvud taget har en tillväxt, och vissa bankanalytiker säger i dag att en av bovarna är utjämningssystemet.
Fungerar inte ekonomin i Stockholm kommer på sikt ekonomin inte att fungera i Sverige i övrigt heller, eftersom Stockholm är den motor som bör finnas i ett land. Huvudstaden ska vara den ekonomiska motorn. Det är min förhoppning att statsrådet Lövdén är beredd att gå lite längre än vad den här utredningen föreslår.
Lyssna på Annika Billström och på Ingela Nylund Watz i landstinget och försök introducera ett system som ger oss i Stockholm möjlighet att överleva!
Björn Hamilton (M):
Om det skulle gå till lägre avgifter i Sverige eller inte är det inte lätt att ge något exempel på eftersom vi inte har den situationen. Det får man i så fall testa och se. Jag vidhåller det jag sade till Karin Svensson Smith.
För mig är det alldeles naturligt att skattepengar inte ska gå till verksamhet - oavsett vilken - som går att driva på marknadsmässiga villkor. Det kan man med vissa av flygplatserna i Sverige, och då tycker jag att man ska göra det. Vi ska naturligtvis vara med och solidariskt - om jag får använda ett sådant ord - stödja sådan verksamhet där det finns ett nationellt intresse och man inte klarar sig på marknadsmässiga villkor.
Både Socialdemokraterna och Vänsterpartiet anser tydligen att man med skattepengar ska gå in och driva verksamhet som man kan klara av på annat sätt. Det tycker jag säger en del om synen på vad man använder skattepengar till och hur mycket skatt man ska ta ut i grunden. Det påverkar naturligtvis i slutändan det skatteuttag vi gör av medborgarna.
Jag förstår inte att ni säger: Det fungerar inte. Det går inte. Vi har ett flertal exempel där det här fungerar alldeles utmärkt. Luftfartsverket går nu ut och säger att man vill ha annan finansiering och annat ägande när det gäller de flygplatser som är hotade i Sverige. Vem skulle de vara?
Man skulle inte kunna göra det heller, enligt Kristers tankar.
Björn Hamilton (M):
Jag skulle först vilja diskutera min utsträckta hand, Krister. Det är inte alltid vi vill skaka hand med varandra, men nu tycker jag att vi skulle kunna göra det.
Jag tycker att om vi nu gör det bra för kollektivtrafikresenärerna från vår sida genom att inte höja momsen för kollektivtrafikresor, borde du åtminstone säga här att du ska försöka övertyga dina vänner i skatteutskottet om att ni kastar förslaget om flygskatter på sophögen. Vad säger du om det?
Björn Hamilton (M):
Men ni umgås med varandra, och jag tror att de lyssnar mer på dig än vad de skulle lyssna på mig. Därför vädjar jag till dig. Jag ska ta upp en annan sak, och det är naturligtvis härliga Bromma, som jag tycker är viktig. Jag vill från dig som socialdemokrat få höra hur ni tänker. Det är fyra år nu innan avtalet går ut. Ni vill bygga bostäder där, har jag förstått. Stockholms socialdemokrater har i alla fall sagt det.
Det finns alltså ingen ersättningsflygplats som är planerad. Det tar minst tio år att få fram en ersättningsflygplats i Stockholm. Vart ska allmänflyget ta vägen? Det kan inte vara på Arlanda därför att det inte passar in i det trafiksystem som är på Arlanda. Ska det hamna i Västerås eller Skavsta? Hur har ni tänkt det här? Ni kan inte bara skjuta frågan framför er, den måste lösas. Likadant är det med flygtrafiktjänsten.
År 1999 var det uppe här, och nu är det 2006. Det har tagit sex sju år för att tillsätta en utredning, och det efter påtalande dels från aktörer på marknaden, dels från riksdagen. Hur tänker ni hantera de här sakerna? Det är viktiga saker, och det är framför allt viktigt för tillväxten i landet och vad gäller Bromma för Stockholmsregionen.
Björn Hamilton (M):
Nej, det verkar som om det vore vänsterpolitik att helt strypa privatbilismen och flyget. Både flyget och bilismen är trots allt oerhört viktiga transportslag som folk uppskattar, som folk vill ha, och de ger den utveckling som vi så väl behöver. Säger vi nej till flyget och nej till bilen kommer inte vare sig Sverige eller övriga världen att kunna utvecklas.
Vi kommer till exempel inte att kunna bekämpa fattigdom i fattiga länder, vilket jag vet att även Miljöpartiet ställer upp på att vi ska göra. Flygets roll i den globala utvecklingen är alltså oerhört viktig. Då måste vi naturligtvis hitta modeller för att få ned miljöpåverkan, att förbättra flygets möjligheter vad gäller miljön. Det måste ske genom en teknisk utveckling, och vi måste ge incitament till detta.
Det gör vi inte genom att införa en flygskatt som tar ut ett pris per flygstol och därmed enbart försvårar eller försämrar ekonomin för flygbolagen så att de inte kan delta i eller genomföra den tekniska utveckling som behövs just för att förbättra miljön. Jag tycker att det är oerhört viktigt med flyg, men jag tycker också att det är oerhört viktigt att vi får ett miljövänligare flyg.
De medel och styrsystem som regeringen, Vänsterpartiet och Miljöpartiet väljer anser jag emellertid inte vara de rätta eftersom de bara förbjuder i stället för främjar utvecklingen.
Björn Hamilton (M):
Jag tycker att Karin Svensson Smith har ungefär samma approach till det här som partikamraten Claes Roxbergh hade. Den är pessimistisk. Det finns ingen framtidstro. Det finns ingen tro på hur vi ska hantera detta framöver. Det är fråga om att lägga på skatt, förbjuda och förhindra. Det är grundinställningen. Man bör göra detta i ett internationellt sammanhang.
Jag vet, precis som Karin vet, att EU jobbar med detta. Man vill hantera detta med hjälp av handel med utsläppsrätter och så vidare. Jag är alldeles övertygad om att om vi i stället kan arbeta den vägen får vi ett konkurrensneutralt instrument och också betydligt bättre effekter av miljöarbetet vad gäller flyget. Jag satsar och tror på att vi inom EU:s ram säkert kan lösa detta.
Björn Hamilton (M):
Att vi i Sverige skulle ha ett lågt satt mål för förnybar energi kan jag inte hålla med om. Jag tycker att vi ligger väldigt högt enligt det beslut som EU-kommissionen tog. 49 procent är väl det högsta värde som något land har fått kan jag tänka mig. Jag kan inte alla siffror, men jag skulle tänka mig att det är så.
Även ökningen är relativt väl tilltagen, från 44 procent i dag till 49 procent. Den ambition som regeringen har är naturligtvis att vi ska ha så mycket förnybart som möjligt, men det måste ske inom ekonomiskt rimliga villkor. Sverige ligger i bräschen, Sverige kommer att ligga i bräschen och går i bräschen för det här.
Men som jag sade i mitt anförande finns det andra drivmedel som inte går under benämningen förnybara drivmedel. Jag kan ta etanol som exempel och att man då kan använda el i större omfattning. Det är också förnybart i sig, men det är en viktig kraftkälla i framtiden.
Det är kanske den viktigaste kraftkällan inom transportsektorn så småningom. Den andra frågan handlade om överskottet av elproduktionen. Jag ser inte det som ett problem om vi skulle få ett överskott av elproduktion. Det är väl bra. Vi har då förutsatt att det är en ren elproduktion så att den inte är klimatförstörande.
I så fall har vi linor till andra länder, till våra grannländer och så vidare. Vi byter ju energi med varandra hela tiden. Det tycker jag inte kan vara ett problem.
Björn Hamilton (M):
Vi har tydligen olika uppfattningar, Alf, om vad som är en hög nivå eller inte. Jag tycker att 49 procent är en hög nivå. Jag är alldeles övertygad om att även det är en utmaning för Sverige, att vi har fått de direktiven från EU-kommissionen. Jag tror nog att det räcker. Man måste ju se allting utifrån ett ekonomiskt perspektiv också. Når vi 49 procent har vi lyckats väldigt väl.
Vi ligger då i topp i EU med sådana siffror. Ingen regering har i dag talat om att bygga ut fyra nya kärnkraftverk framöver. Jag tycker att den effektivisering som vi gör vid de nuvarande kärnkraftverken är välgrundad och bra.
Vi har redan ersatt den kärnkraft som föll bort när man lade ned Barsebäck. Det är en förhållandevis miljövänlig energi utifrån ett koldioxidperspektiv.
Björn Hamilton (M):
Jag tycker att vi ger rätt klara besked. Vi säger att vi både kan satsa på kärnkraft och på förnybara energikällor. Det är viktigt i dessa sammanhang att vi politiker drar upp riktlinjer och ramar, men det är marknadens aktörer som ska riskera sitt kapital som får avgöra hur detta ska hanteras.
Nu ges möjlighet till att vi får en energimöjlighet i landet och säkrar vår välståndsutveckling. Jag tror inte ett ögonblick på Per Bolunds ansatser om att vi kan ersätta kärnkraften relativt snabbt med andra energikällor. Vi har biomassan. Det är konkurrens om vad biomassan ska användas till.
Det är inte självklart att allt ska gå till energianvändning. Vi har till exempel majs som diskuteras i USA med tanke på att livsmedelsläget är kritiskt i världen. Det är konkurrens inom energisektorn. Det är inte alls problemfritt.
Jag kan inte i min vildaste fantasi föreställa mig att man med så kort framförhållning som Per Bolund vill ha kan avskaffa hälften av dagens elproduktion. Det måste påverka vårt välstånd och utvecklingen i samhället.
Björn Hamilton (M):
Det pågår en rätt kraftfull utveckling av kärnkraften. Jag vet inte om Per Bolund följer den. Det kanske han inte gör, eftersom Per Bolund inte är intresserad av kärnkraft generellt. Det har helt nyligen kommit rapporter om att man kan komma ned mycket i halveringstider och att man kommer att få en betydligt säkrare kärnkraft i en framtid.
Att helt avskriva kärnkraften som Per Bolund gör känns väldigt orealistiskt. Jag förstår också att vi inte ska använda majs. Jag tog det som exempel på något som används väldigt mycket i dag. Det används här i dag. Även vi i Sverige får ju etanol från majs, kan jag tänka mig.
Det används i alla fall i andra länder. Det visar att det inte är så enkelt att bara säga att vi använder en massa biomassa till energi. Vi har konkurrens om skogen också och om andra energiformer som vi vill använda.
Jag delar inte Per Bolunds uppfattning att en satsning på vidareutveckling av kärnkraften i Sverige inom ramen för den volym vi har i dag - det är ju det alliansregeringen har bestämt - skulle vara av ondo. Det är tvärtom en förutsättning för att vi ska bibehålla vårt välstånd och utvecklas vidare. Kommande generationer ska ju kunna leva lika gott som vi har gjort.
Det tror jag inte att de kommer att göra i Per Bolunds samhälle.
Björn Hamilton (M):
Det är intressant att Kent Persson tar upp att vi ska dela med oss till andra. Det är bekant, förmodar jag, att Sverige just driver frågan om att vi ska dela med oss till u-länderna och hjälpa till i deras omställning till koldioxidfria energiformer. Jag var på ett stort symposium i Indien för inte så länge sedan. Världsledarna diskuterade detta.
Både Afrika och stora delar av Asien markerade kraftfullt att utan bidrag från de utvecklade länderna blev det kanske inte så stor omställning i deras länder. Det tycker jag understryker hur viktigt det är att vi är med och hjälper till. Det har ju regeringen bidragit till i sina beslut.
Vattenfall gör väldigt mycket åt förnybara energiformer. De arbetar också mycket med att göra kolkraften ren från koldioxid med koldioxidlager. De har en stor testanläggning i Tyskland för detta. Det är ett sätt att bidra.
Kol kommer, tyvärr, att stå för en stor del av energianvändningen i världen. Både Kina och Indien har enorma kolreserver som de förmodligen tänker utnyttja. Det förutsätter att vi kan hitta lösningar så att kolenergin inte smutsar ned och bidrar till klimatförstöringen.
Där tycker jag att Vattenfall gör stora insatser. Det är också en insats för den globala energianvändningen.