KBLab/rixvox huggingface dataset:
Fredrik Malm (L):
Jag vill från Liberalernas sida yrka bifall till förslaget. Vi anser i vårt parti - vi har kämpat för detta länge - att tillgängligheten i vårt samhälle måste öka för alla invånare.
Människor som har en funktionsnedsättning eller funktionsvariation ska kunna leva ett liv som är precis likadant som allas våra liv. Det handlar om människors lika värde och om värdighet. Det är en sorts temperaturmätare för hur vårt samhälle betraktar människor som inte riktigt har samma möjligheter i sin vardag som de flesta har.
Detta betyder att vi i vårt parti tycker att denna lagstiftning är rimlig. Det finns givetvis en rad olika avvägningar man måste göra, speciellt när det handlar om mindre företag som inte alltid har så stora resurser till sitt förfogande.
Man kan säga att denna lagstiftning i grund och botten bygger på tre delar. Det ska vara skäliga åtgärder. Det ska finnas en varaktighet.
Man kan inte bara gå in i en butik som man aldrig besökt tidigare i en helt annan stad än den man bor i och hävda någon sorts varaktighetsargument för att butiken ska installera en ramp, till exempel, utan det handlar om varaktighet av ett annat slag. Den tredje delen är att detta sedan ska utvärderas.
Det måste vara skäliga åtgärder, det måste finnas en varaktighet och man ska utvärdera lagen för att se vilken påverkan den ger, inte bara på mindre näringsidkare, utan givetvis också på personer som upplever bristande tillgänglighet. Har man till exempel lyckats få upprättelse om man borde ha rätt till det? Vi anser från vår sida att det här är rimliga avvägningar.
Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det har också att göra med att företag med färre än tio anställda ofta är företag som människor möter i sin vardag. Det kan handla om butiker, en liten tandläkarklinik eller andra mindre verksamheter som man möter i sin vardag.
Det är givetvis så att problemen med bristande tillgänglighet måste uppmärksammas även i de verksamheterna. En rimlig och välavvägd lagstiftning innebär att kostnaderna och de åtgärder som behöver vidtas för en liten näringsidkare ska vara skäliga. Givetvis kan inte ett litet företag åläggas fullständigt drakoniskt ökade kostnader som är omotiverade. Alla förstår väl att vi inte kan göra så.
Om det ändå skulle bli fallet får det i så fall uppmärksammas vid prövning i domstol samt vid utvärderingen av lagstiftningen.
Fredrik Malm (L):
Jag ber om ursäkt om jag möjligen uttryckte mig lite slentrianmässigt i mitt anförande. Givetvis kan ett besök någonstans innebära att man utsätts för bristande tillgänglighet som kan vara diskriminering enligt vår gällande lagstiftning eller enligt vår nya lagstiftning. Men det är viktigt att frågan om varaktighet ändå är en del av helhetsbedömningen av vad som är bristande tillgänglighet, tycker jag.
Jag kan ge några exempel. Ett anställningsförfarande innebär en annan grad av varaktighet. Om man går till en klinik regelbundet och är inskriven där är det klart att man kan ställa högre krav på den näringsidkaren.
Detsamma gäller en butik som ligger i den fastighet där man bor. Då är det väl rimligt att det ger en ännu större tyngd i en helhetsbedömning av om en person utsätts för bristande tillgänglighet. Min uppfattning är att det inte är orimligt att resonera så.
Fredrik Malm (L):
Nu blir det aningen oklart. Paula Bieler står här och säger att hon önskar att man kan återkomma till riksdagen med ett förslag om en utvidgad lagstiftning. Men nu yrkar ni ju avslag på alltihop, Paula Bieler. Ändå vill ni alltså ha ännu mer. Å ena sidan vill ni avslå den här förändringen, å andra sidan vill ni i nästa led ha en utvidgad lagstiftning.
Nu har inte Paula Bieler någon mer replik, men för mig framstår detta som lite märkligt. Dessutom blir det, herr talman, lite förvånande när man beskyller oss andra för plakatpolitik. Paula Bieler stod i talarstolen och sa: Vi vill inte ha någon lagstiftning - i stället tycker vi att det är viktigt att vi kan bygga ett bättre samhälle.
Men, Paula Bieler, ett bättre samhälle bygger man genom att trycka på knappar i den här salen. Vi bygger samhället genom lag. Land ska med lag byggas. Land ska med votering byggas, kan vi också säga. Jag tror att det är svårt att bygga ett bättre samhälle om man inte kan använda lagstiftningsverktyget. Den plakatpolitik och den fluffighet som Paula Bieler kritiserar står hon för själv.
Liberalerna vill ha en välavvägd och rimlig lagstiftning. Åtgärder ska vara skäliga. Man ska givetvis inte ålägga mindre näringsidkare fullständigt orimliga och drakoniska kostnader. Men rimliga åtgärder ska vidtas för att tillgängligheten ska finnas för alla människor i vårt samhälle, även människor med funktionsnedsättningar.
I ett anständigt, modernt och välutvecklat samhälle som Sverige är det rimligt att vi har den ambitionen och att vi ser till att människor som inte har tillgängligheten kan få upprättelse i vissa fall.
Fredrik Malm (L):
Det här lagförslaget innebär ju att personer kommer att få en möjlighet att stanna i Sverige om de skriver in sig på gymnasieskolan. Då får de ett tillfälligt uppehållstillstånd. Så finns det regler för att det här uppehållstillståndet ska kunna förlängas.
I betänkandet står det så här: Den som har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier ska när tillståndstiden löper ut efter 13 månader kunna beviljas ett nytt uppehållstillstånd enligt befintligt regelverk. En förutsättning är då att personen studerar. Några rader ned står det: Regeringen föreslår emellertid inte något krav på redovisning av studieaktivitet.
Det här är lite rörigt. I min värld är det samma sak - om man studerar måste man rimligtvis kunna redovisa att man gör det. Det är min första fråga till Fredrik Lundh Sammeli: Hur ska man kunna bevisa att man studerar om man inte ska behöva redovisa detta?
Om man inte har några krav på att uppnå särskilda resultat men ska visa att man ska studerar förmodar jag att det som återstår är att elevernas närvaro på lektionerna registreras. Då blir nästa fråga till Fredrik Lundh Sammeli: Är det någon annan än lärare och skola som ska registrera elevens närvaro?
Den tredje frågan är en följdfråga: Hur mycket närvaro behöver man ha för att anses studera med det här förslaget? Om man har 20 procents frånvaro, studerar man då eller inte? Det får Fredrik Lundh Sammeli gärna svara på. Om man har 50 procents frånvaro, betraktas man då som att man studerar eller inte?
Fredrik Malm (L):
Det här är förbluffande. Jag ställde en enkel fråga men fick inget svar på den. Jag frågade varken om spårbyte eller om den som kombinerar studier med jobb. Jag ställde en väldigt enkel fråga: Hur ska en person kunna redovisa att vederbörande studerar om man samtidigt tydligt skriver att det inte behöver redovisas? Det är min första fråga.
Min andra fråga är: Om detta ska redovisas genom närvaro, ser Fredrik Lundh Sammeli då att det är någon annan än rektor och lärare som ska registrera denna närvaro? Den tredje frågan är rimligen: Hur mycket frånvaro kan man ha?
Det är väl rimligt att Fredrik Lundh Sammeli, som var ordförande för det utskott som har hand om migrationsfrågorna och som företräder det parti och den regering som har lagt fram lagförslaget, kan svara på dessa frågor. I slutändan innebär detta, herr talman, att regeringen i praktiken förflyttar och delegerar beslut i asylärenden till lärare och rektorer.
Oavsett hur låga krav man ställer måste man i slutändan studera för att få förnyat uppehållstillstånd, och detta måste i slutändan lärare och rektorer godkänna.
Det betyder att ni flyttar över det som Migrationsverket ska fatta beslut om och lägger över en etisk och moralisk börda på lärare och rektorer som de varken är utbildade för att hantera eller som jag tror att de vill hantera.
Jag tror att de vill undervisa och inte hamna i moraliska dilemman som innebär att om de slår fast att en person inte har nått upp till vilka kraven nu är för att studera - det borde Fredrik Lundh Sammeli veta - kommer de att bidra till att personen kanske blir deporterad från Sverige. Jag vill gärna ha svar på mina frågor och inte svar på en massa frågor som jag inte har ställt.
Fredrik Malm (L):
Jag instämmer helt i vad Kerstin Lundgren säger. Det är en pågående diskussion, delvis i vid mening, om hur vårt land ska förhålla sig till utvecklingen i Ryssland. När det kommer till konkreta frågor som Magnitskij och annat och om det inte går att komma framåt på det spåret EU-gemensamt bör länder kunna agera unilateralt, vilket flera också har gjort.
Det bör också Sverige kunna göra. I denna del är vi helt överens.
Fredrik Malm (L):
Låt mig säga några ord om diskussionen som rör en amnesti. Vi hade tidigare i Sverige en migrationspolitik där den politiska styrningen var mycket större även i enskilda ärenden. Vi lämnade den ordningen, och det var inte de partier som ville ha en restriktiv asylpolitik som ville ändra den ordningen, utan de ville behålla den. De tyckte att den var ganska bekväm.
Det var vi som ville ha rättssäkerhet som ville ändra ordningen, inte minst Miljöpartiet som drev detta nästan hårdast av alla. Det var en mycket viktig förändring vi fick i början av 2000-talet - 2003, tror jag att det var - som innebar att vi fick en ny instans- och processordning. Det innebär att fokus ligger på den individuella prövningen, och man överklagar i domstol - i migrationsdomstolar och Migrationsöverdomstolen.
Jag uppfattar det som att Vänsterpartiet vill ändra den här ordningen. Jag tror att det vore olyckligt, därför att motsatsen till den individuella prövningen, motsatsen till asylrätten i den bemärkelsen - hela essensen av asylrätten, alltså den individuella prövningen - är kollektiva beslut. Alla får stanna, säger då Vänsterpartiet. Ingen får stanna, säger i praktiken Sverigedemokraterna.
Det sätter de individuella rättigheterna ur spel på ett sätt som är väldigt svårt att motivera. Jag tycker dessutom, herr talman, att vi ska betänka att det också finns andra grupper som vill komma till Sverige. Väntetiderna för ett anknytningssamtal för människor som befinner sig i krigets Syrien, i Aleppo, är i dag över ett år. Det är alltså över ett års väntetider för att kunna komma ut till ambassader i grannländer.
Är det rimligt att de ska vänta i ett år medan personer som har lagakraftvunna beslut om avslag på sina asylansökningar i Sverige ska ges en amnesti? Jag tycker inte att det är en rättvis ordning.
Fredrik Malm (L):
Jag har en fråga till utrikesminister Margot Wallström. Nyligen tog Iraks armé kontroll över de så kallade omtvistade områdena, som både Kurdistans regionala regering och Bagdad gör anspråk på. Det finns nu röster i Bagdad för att dessa områden för alltid ska kontrolleras av Iraks centralregering.
Samtidigt är Iraks konstitution i artikel 140 mycket tydlig med att dessa områden är omtvistade. Inte minst USA har väldigt tydligt framhävt att områdenas status inte förändras av att Iraks militär nu har kontrollen.
Jag vill därför fråga utrikesministern om den svenska regeringen står fast vid uppfattningen att de så kallade 140-områdena är omtvistade och att frågan måste lösas i enlighet med Iraks konstitution.
Fredrik Malm (L):
Tack så mycket för svaret! Det är glädjande att regeringen har denna ståndpunkt. Det är också mycket viktigt att Sverige är tydligt med denna, inte minst eftersom det nu finns starka krafter i Bagdad som försöker att sätta Iraks konstitution ur spel i den här delen. Jag vill snabbt ställa en fråga till. Vad gör Sverige för att hjälpa de tusentals människor som har drabbats av jordbävningen i Iran och Irak de senaste dagarna? Har Sverige skickat någon hjälp dit eller kommer Sverige att göra det?
Fredrik Malm (L):
Det är svårt att bekämpa antisemitismen om man inte har kunskap om fenomenet, hur den yttrar sig, var den frodas och så vidare. En judisk vän sa en gång till mig att om han går ut på internet möts han oftast av en antisemitism från extremhögerhåll eller olika konspirationsteoretiska miljöer.
Men om han går på en manifestation på gator och torg möts han ofta av en antisemitism från vänstern, i form av motdemonstrationer och annat som urartar.
Och om han går till synagogan, på en gudstjänst till exempel, eller till församlingshuset för att fira en bar mitzva skulle den största risken att råka ut för någonting komma av att någon sorts radikal extrem jihadist eller terrorist skulle göra något. Det är ganska intressant.
Om man ska kunna motarbeta antisemitismen på ett brett plan krävs det dels åtgärder för förbättrad integration, dels åtgärder för att stärka skolans roll i detta, dels att fler människor blir kritiskt tänkande och kan se igenom den typen av konspirationer och annat som sprids via sociala medier.
I det sammanhanget tror jag att det är viktigt att vi har lärare som orkar och vågar stå upp för värdegrunden hela tiden när man har elever i klassen som på olika sätt drar i väg i extrem riktning, bort från demokratiska värderingar.
Men många lärare vittnar om att det är svårare i dag att tala om till exempel Förintelsen, framför allt på en del håll i Sverige. Det krävs också att rektorer backar upp sina lärare i detta, och att de är tydliga gentemot föräldrar och andra med vad som gäller. Fru talman!
Dessutom är det viktigt att alla etablerade partier bryter med den del av Palestinarörelsen som inte söker en tvåstatslösning. Det är fullständigt orimligt att ledande politiker deltar i möten där det för det första inte går att förstå vad som sägs, eftersom allt skriks på arabiska, och där man för det andra deltar i att egga upp en aggressiv stämning som inte sällan urartar.
Det värsta vi har sett är det som hände i Malmö, då man vandaliserade och slog sönder halva innerstaden eftersom Israel skulle spela tennis i Malmö. Men det finns många andra exempel på detta. Några tidigare talare har också tagit upp en del saker. Jag är ledsen. Jag har ingen avsikt att polemisera. Jag klargör bara vad som är ett faktum i Sverige. Det här är ett stort problem inom vänstern, och det har varit det länge.
En hel del personer med vänsterbakgrund har varit tydliga i debatten med att de problemen existerar. Det är lite märkligt. Det betyder inte att antisemitismen skulle vara större inom vänstern än på andra håll. Det är klart att det inte är på det sättet.
Problemet är däremot att många inom vänstern har oerhört hög svansföring i sin antirasistiska profil och säger sig vara duktigare än alla andra på att se rasistiska strukturer. Men just de antisemitiska strukturerna verkar man vara blind för. Det är såklart ett bekymmer.
Om vi ska kunna ha en bred politisk front mot antisemitismen krävs det en stark vänster.
Fredrik Malm (L):
Telefonen ringde hemma hos Hagge Geigert någon gång på 80-talet, men han var inte hemma så telefonsvararen gick igång. Då lät det så här: "Vi ska bränna dig, ditt jävla judesvin. Fy fan, ditt äckliga lilla judesvin."
Den som talade in detta hette Anders Klarström. Han skulle några år senare grunda Sverigedemokraterna. Detta är rätt intressant när vi här talar om vikten av att vi är enade mot antisemitism. Mitt parti har sina rötter i rösträttsrörelsen. Det är därför vi har en blåklint - Östergötlands landskapsblomma - som partisymbol. Sverigedemokraterna har sina rötter i vitmaktrörelsen. Det är en helt annan rörelse.
Det är en rörelse som har stått på fel sida om demokratins gräns i alla år. Det här är intressant, fru talman, för antisemitismen löper som en röd tråd genom partiets historia och ända till nu. Det är väl bara ett år sedan man tvingades utesluta en person, som dessutom sitter i riksdagen, som menade att judarna styr medierna och så vidare.
Om man ska bekämpa antisemitismen måste man förstå att vissa som hävdar att antisemitism är fruktansvärt i praktiken inte har något ärligt och uppriktigt engagemang mot det här. Det är viktigt att förstå, tycker jag. Sverigedemokraterna använder kampen mot antisemitism som ett sätt att distansera sig från sitt eget nazistiska förflutna. Det här är sanningen.
Jag är väldigt kritisk mot den antisemitism som finns inom vänstern, och jag är minst lika kritisk mot den antisemitism som kommer från högerradikalt håll, i en framvällande ultrahöger som polariserar vårt diskussionsklimat och försvårar detta kraftigt. För att bekämpa antisemitismen krävs att alla demokrater visar en gemensam front mot all form av extremism.
Fredrik Malm (L):
Jag instämmer i det mesta i Hans Eklinds anförande. Det vill jag börja med att säga. Men vi måste nog reda ut vad som gäller med Kristdemokraterna och familjeåterföreningen. I den budgetmotion som Kristdemokraterna lade fram är det avsatt 370 miljoner kronor för familjeåterförening.
Jag letar noga i det man har enats om med Moderaterna i budgetuppgörelsen, och jag hittar ingenting av detta. Jag förmodar att Kristdemokraterna har släppt sitt krav på att barnfamiljer ska kunna återförenas. Det är i så fall väldigt bekymmersamt.
Det är Liberalerna och Kristdemokraterna som har avsatt budgetmedel för detta och som har drivit detta under förra mandatperioden medan samtliga sex andra partier har sagt en sak men gjort någonting annat. Jag skulle gärna vilja ha ett klargörande. Vad gäller i den här frågan? Kan vi räkna med att Kristdemokraterna tillsammans med oss i Liberalerna nu driver på för familjeåterförening?
Fredrik Malm (L):
Detta gör mig väldigt bekymrad. När den tillfälliga lagen kom var Liberalerna, Kristdemokraterna och även Centerpartiet väldigt tydliga med att vi värnar familjeåterföreningen. Därefter valde Kristdemokraterna och Liberalerna att avsätta medel i våra samtliga budgetar för detta. Centerpartiet gjorde det inte.
Men Liberalerna och Kristdemokraterna hade budgetmedel avsatta för familjeåterförening även under den period som den tillfälliga lagen är kvar. Jag uppfattar att Kristdemokraternas besked här blir att de har sålt ut frågan om familjeåterförening, och sedan ska de driva det i kommande förhandlingar. Det kan ta flera år. För nästa år innebär det att ni i er budget säger 370 miljoner. Men i överenskommelsen med Moderaterna är det helt borta.
Fredrik Malm (L):
Håkan Svenneling säger bara halva sanningen. Han säger att Liberalerna säger yes och ja, men hela sanningen är att vi på våra valaffischer också säger oui och sí. Rätt ska vara rätt i detta. Jag hade gärna sett att vi också sa kyllä. Verksamheten i Europeiska unionen under 2018 Sedan har Håkan Svenneling fel vad gäller EU-avgiften.
Det är inte så att Liberalerna är några entusiastiska anhängare av en höjd svensk medlemsavgift till EU. Det har vi aldrig sagt, utan vi ser gärna att man drar ned på områden som till exempel jordbruksstödet och att man ökar på inom andra områden, till exempel forskning och annat. Men det är klart att vi måste vara realister här. Det finns oerhört starka krafter som inte är beredda att göra så stora neddragningar på vissa områden som vi vill.
Detta gör att man till följd av brexit, om britterna nu lämnar EU, kan komma till en situation som innebär att avgiften höjs. Jag tror inte att det blir på de nivåer som nu skisseras från kommissionen, men det kan komma till en sådan situation. Det blir intressant om andra partier i Sverige har tänkt blockera hela EU:s budget på den frågan. Det låter så i debatten nu, men jag är inte säker på att det kommer att bli så i slutändan.
När det gäller underrättelsesamarbete sker det givetvis oerhört mycket som inte vi vet om mellan säkerhetstjänster och militära underrättelsetjänster och andra, både i demokratiska stater och i stater och regimer av det mer hårdhänta slaget.
Men om vi tittar ut över Europa i dag med det organiserade hot som finns från till exempel terrorister ser vi att det kommer att behövas ett fördjupat samarbete på underrättelseområdet för att skydda vår demokrati. Detta är något som vi står bakom.
Fredrik Malm (L):
Jag tror att Håkan Svenneling missuppfattar vissa saker här. Att man är anhängare av ett fördjupat europeiskt samarbete betyder inte att man säger ja till precis alla förslag som kommer från EU-kommissionen. Det gör vi inte. Det har vi aldrig gjort, utan vi står för vår liberala politik. Vi är ett självständigt parti i Sveriges riksdag, precis som andra partier här.
Det finns i den svenska historien bara ett enda exempel på ett politiskt parti i Sveriges riksdag som har sagt ja till precis allt som kommer från en annan stat, och det råkar vara Håkan Svennelings eget parti under Kominternåren, från 1919. Man var sektionsparti i Komintern från 1921 fram till 1943. Det finns inga andra sådana exempel.
Vi värderar givetvis de politiska förslag som kommer utifrån innehållet i förslagen. Fru talman!
Avslutningsvis vill jag säga att för mig som liberal och demokrat handlar EU-samarbetet i slutändan inte om en viss exakt fixerad nivå av kronor och ören, utan för mig handlar detta om värderingar och hur vi ska hantera de gemensamma utmaningar som vår kontinent står inför.
I ärlighetens namn är jag inte helt fixerad vid exakta nivåer i Sverige heller när det gäller skatter och annat. Det kan vara så att vi behöver höja vissa skatter och sänka andra för att få vår ekonomi att fungera. Den totala låsningen hos en del partier vid exakta promillenivåer vad gäller budget och annat krockar lite med min syn på Europasamarbetet.
Jag tycker att det har ett värde i sig att vi samarbetar gemensamt och löser de utmaningar som vi står inför.
Fredrik Malm (L):
Jag lyssnade med intresse på anförandet och inser att jag har hört det några gånger förut. För Vänsterpartiet är det första maj varje dag, så att säga, även här i kammaren. Jag har en konkret fråga. Jag har läst Vänsterpartiets motioner; de är ambitiösa. Det finns till exempel en ambitiös motion för utrikes- och biståndsfrågor och en motion om det krympande utrymmet för civilsamhällets organisationer.
Där står bland annat att demokrati och mänskliga rättigheter inte är förhandlingsbara, vilket är något jag verkligen kan skriva under på. Till skillnad från många andra partier fäster Vänsterpartiet väldigt stor vikt vid frågan om fackliga rättigheter och strejkrätt. Detta är väldigt viktigt och ska också vara en del av det svenska biståndet.
Min fråga är då varför det är så väldigt tyst när det handlar om just strejkrätten och rätten till facklig organisering vad gäller diktaturen Kuba. Där är strejkrätten och rätten att bilda fria fackföreningar bannlysta i grundlagen. Människor sitter fängslade på Kuba för att de vill strejka.
Människor sitter fängslade på Kuba för att de vill ansluta sin organisation och kräva kollektivavtal. Till Vänsterpartiets senaste kongress skrev en av partiets lokalavdelningar att Sverige skulle fördjupa samarbetet med kommunistdiktaturen Kuba. Det yrkade partistyrelsen glädjande nog avslag på - man kunde ju inte vara hundra procent säker på att det skulle gå så, men det gjorde de. Men en del av deras motivering gör mig aningen fundersam.
De säger att de ser Kubas stora sociala framsteg och att landet inspirerar människor världen över i deras kamp för social rättvisa. Min fråga är: Hur rimmar detta med det faktum att strejkrätten och fria fackföreningar är bannlysta på Kuba?
Fredrik Malm (L):
Det är jättebra att alla människor kan läsa på Kuba. Problemet är att om de skulle läsa Fredrik Malms blogg skulle de kunna bli satta i fängelse för detta. Moral är jättebra, men dubbelmoral är inte dubbelt så bra. Faktum är att Vänsterpartiet i de motioner där man talar om rätten att organisera sig fackligt och rätten att strejka nämner Bangladesh, Indien och Kina.
Det kan man göra, men man nämner aldrig de vänsterdiktaturer i Latinamerika där dessa rättigheter också inskränks. Det är klart att Vänsterpartiet då någonstans blir svaret skyldigt. Det var inte så länge sedan - det var faktiskt till och med i år - som Vänsterpartiets banderoll hängde på väggen i samband med ett hyllningsmöte för vänsterdiktaturer i Latinamerika. Det är klart att vi då återkommer till dessa frågor, eftersom de fortfarande är relevanta och väldigt viktiga.