Gunilla Carlsson (M):
Sveriges engagemang i Afghanistan är långsiktigt och åtnjuter starkt stöd. Under många år har ett stort antal svenskar gjort mycket fina insatser för att stödja det afghanska folkets rätt till frihet och trygghet. Nu inleds en ny fas då den militära ISAF-insatsen fasas ut fram till sommaren 2014, samtidigt som vårt civila utvecklingssamarbete fortsätter att öka.
I takt med den så kallade transitionen ökar afghanernas eget ansvar för säkerheten successivt. Men Afghanistan kommer att behöva vårt stöd i många år framöver. Det handlar om att bidra till utveckling genom att bygga institutioner och att utbilda och överföra kunskap så att afghanerna själva kan forma ett starkare samhälle där alla har möjlighet att ta del av sina rättigheter och skyldigheter.
Afghanistan står inför stora utmaningar politiskt, ekonomiskt och säkerhetsmässigt. De kommande åren utgör ett brytningsskede. President- och parlamentsvalen 2014 och 2015 är av mycket stor betydelse för det nya afghanska statsbygget med konstitutionen som grund.
Ett fredligt och ordnat maktskifte skulle stärka tilltron till den afghanska staten inom och utanför landet och samtidigt slå vakt om de demokratiska landvinningar som skett det senaste decenniet. Ökade statsinkomster, sysselsättning, inhemsk produktion och handel är avgörande för att Afghanistan ska kunna stå på egna ben ekonomiskt.
Endast med uthållig ekonomisk tillväxt kan förutsättningarna för social utveckling och bekämpning av fattigdomen förbättras. Politisk och ekonomisk stabilitet är också förutsättningar för ökad säkerhet. Uppbyggnaden av en fungerande rättsstat och en effektiv och enad nationell försvarsmakt kräver stora resurser som i ökad grad måste bekostas av afghanerna själva.
I takt med att den internationella militära närvaron avvecklas de kommande två åren ställs stora krav på de afghanska säkerhetsstyrkorna att axla detta ansvar. Säkerhetssituationen i Afghanistan ger dock alltjämt anledning till oro. Freden är långt ifrån vunnen.
Det väpnade motståndet i landet uppvisar en betydande förmåga att utföra attacker mot den afghanska staten och mot de internationella trupperna. Civilbefolkningen lider som alltid värst av det fortsatta våldet. Vissa förbättringar har trots detta skett i delar av landet, och de afghanska säkerhetsstyrkornas förmåga växer successivt. Varaktig fred kan emellertid endast uppnås genom en politisk lösning.
Den förutsätter deltagande eller acceptans hos alla grupper inom landet. Grannländerna måste också ge sitt stöd till en fredsprocess och agera konstruktivt. Olika initiativ till fredsdialog och försoning har tagits. Om de lyckas skulle förutsättningarna för fred förbättras. Det är angeläget att såväl grannländerna som det bredare världssamfundet bidrar konstruktivt till att lösa konflikten i Afghanistan.
Alla parter måste ta sitt ansvar för freden. Sverige har, som ni vet, ett långtgående engagemang i Afghanistan, inte minst tack vare Svenska Afghanistankommitténs unika och decennielånga erfarenheter som kommer Sverige till godo. Vi är en trovärdig och uppskattad aktör. Vi har byggt upp en omfattande kunskap om situationen i landet.
Ett stort antal svenskar har tjänstgjort i Afghanistan och känner ett stort engagemang för det afghanska folkets framtid. Vi har också stärkt Sveriges närvaro i Kabul, bland annat genom den nya ambassaden och ökade resurser. Detta ger oss möjlighet till en tätare dialog med den afghanska regeringen, som är viktig inte minst i uppföljningen av vårt stora biståndsengagemang.
Från att i ekonomiska termer ha varit mer inriktat på säkerhet och militärt stöd, kommer nu vårt engagemang i Afghanistan att få en allt tydligare civil prägel där afghanskt ägarskap och samverkan med andra aktörer är centrala delar. Vi ser en rad positiva resultat och trender, bland annat när det gäller barns, inte minst flickors, skolgång, tillgång till hälsovård etcetera.
De är - det vill jag medge - blygsamma steg på vägen mot ett bättre samhälle, men de väcker ändå hopp om en bättre framtid. Utveckling och fred kräver tålamod och ihärdighet. Vi måste därför vara uthålliga i våra ansträngningar och realistiska i våra förväntningar. Fru talman!
Under det gångna året har två viktiga internationella konferenser om situationen i Afghanistan ägt rum, i Tokyo och Chicago. Dessa konferenser har ånyo bekräftat omvärldens långsiktiga stöd till landet, och det är viktigt. Samtidigt har tydligare förväntningar och krav formulerats på den afghanska sidan att leva upp till åtaganden och att uppvisa tydliga resultat. Att ställa krav på och utkräva ansvar hos den afghanska regeringen är fundamentalt.
Om ett nationellt ägarskap saknas kan en reell och positiv förändring inte ta vid. Den afghanska regeringen och det internationella samfundet enades 2010 om att afghanerna vid utgången av 2014 ska ha övertagit ansvaret för landets säkerhet. Avsikten är att det internationella samfundets militära stöd gradvis ska ersättas av ett förstärkt civilt stöd. Överförandet av säkerhetsansvaret till afghanerna sker i flera faser.
De provinser som Sverige har ansvarat för i norr har tillhört de första som överförts. En successiv förändring från stridande trupp till stödjande säkerhetsinsatser har genomförts. Den huvudsakliga uppgiften för det svenska styrkebidraget är att stödja och utbilda de afghanska säkerhetsstyrkorna. I mars i år övergick den samlade svenska insatsen i norra Afghanistan till civil ledning.
Vårt tidigare så kallade Provincial Reconstruction Team, PRT, har ersatts av en civilt ledd struktur som benämns Transition Support Team. Övergången till civil ledning har redan lett till goda resultat. En fokusering på respektive kärnuppgift har möjliggjorts där militären kan kraftsemla på att stödja de afghanska säkerhetsstyrkorna, samtidigt som den civila personalen på ett tydligare sätt kan ägna sig åt dialog med afghanska aktörer för att stödja långsiktig utveckling.
Detta är den mycket tydliga erfarenheten hos de svenskar, både civila och militära, som i dagarna har återvänt från de fyra provinser där Sverige har haft ett särskilt ansvar, i norra Afghanistan. Det visar tydligt att riksdagens ambitioner och beslut har varit riktiga. Det gemensamma målet för den samlade svenska insatsen har på så sätt kunnat uppfyllas på ett bättre sätt. Vi stärker nu detta arbete ytterligare fram till sommaren 2014, då den gemensamma insatsen i norra Afghanistan ska vara avslutad.
Vi gör detta genom ökad nordisk och baltisk samverkan. Genom att samordna våra militära förband och utbildningsinsatser under gemensam ledning på samma plats möjliggörs bättre samlad effekt ända fram till sommaren 2014. Samma år inleds en ny fas när vår ISAF-insats avslutas samtidigt som det civila biståndet fortsätter att öka men övergår i andra former. En ny strategi för vårt bistånd ska utarbetas under kommande år.
Den ska bygga på den grund vi tillsammans lade fast inför Tokyokonferensen i somras med ett långsiktigt stöd om ca 8,5 miljarder kronor i ett tioårsperspektiv. Regeringen tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet står enade i dessa frågor. Alliansregeringen värdesätter det goda samarbetet.
Ett brett politiskt samförstånd är viktigt för vår personal i fält, gör Sverige till en starkare aktör och förbättrar våra möjligheter att verka långsiktigt. Det ger oss trovärdighet gentemot afghanerna och inflytande internationellt. Det breda stödet i utskott och kammare har medfört en bredd i kunskap och engagemang som jag hävdar ökar kvaliteten i de insatser som vi nu genomför och planerar.
Det ligger i Sveriges intresse att upprätthålla detta samförstånd, och regeringen vill ta sin del av ansvaret för att det ska kunna fortsätta. I propositionen föreslås att riksdagen medger att regeringen ställer en väpnad styrka om högst 785 personer till förfogande i ISAF till utgången av december månad 2013.
Enligt förra årets beslut i riksdagen om fortsatt svenskt deltagande i ISAF reduceras den svenska militära insatsen nu med ca 100 personer, för att uppgå till ca 400 personer på plats i Afghanistan vid utgången av 2012. Under år 2013 sker en fortsatt anpassning av bidragets numerär och inriktning. Till sommaren 2013 ska vår militära insats ha minskat med ytterligare ca 100 personer, för att då uppgå till ca 300 personer på plats i Afghanistan.
Därutöver tillkommer den svenska helikopterenheten samt personal till stöd för avveckling av baserna och hemtransport av utrustning och materiel. Under 2013 kommer en fördjupad militär samverkan att etableras mellan Sverige, Finland, Norge och Lettland. Det nordisk-lettiska samarbetet planeras fortgå till sommaren 2014.
Inriktningen är att Sverige från sommaren 2014, om så efterfrågas, ska kunna bidra i form av en ren utbildningsinsats om högst 200 personer, inklusive instruktörer och de stöd- och skyddsfunktioner som utbildningsinsatsen behöver. Annan militär verksamhet kommer då att vara avslutad. Regeringen ser de stora behov som finns i Afghanistan. För att en långsiktig utveckling ska kunna ta vid krävs ekonomisk tillväxt, stärkt respekt för mänskliga rättigheter, en stärkt rättsstat och förbättrad säkerhet.
Den höga arbetslösheten, den utbredda fattigdomen och rättslösheten med omfattande korruption utgör alltjämt stora problem som också bidrar till att underblåsa konflikten. Ett ökat bistånd från Sverige, där fokus ligger på att långsiktigt stärka den afghanska ekonomin, är därmed motiverat. Flickors och kvinnors situation är något som vi särskilt lägger tonvikt på i vårt samarbete med Afghanistan.
Sverige har varit en av de starkaste rösterna för att värna kvinnors rättigheter och deras utsatta situation, och det kommer vi att fortsätta att vara. Utmaningarna på detta område är tyvärr alltjämt mycket stora. Fru talman! Sveriges bistånd till Afghanistan ska ses på minst 10-15 års sikt, och med utgångspunkt från vår överenskommelse har regeringen fastställt volymerna till indikativt 8-8,5 miljarder kronor.
Den samarbetsstrategi som ska utformas för perioden 2015-2024 inriktas på vad som kallas Five E's for Afghan Development, vilket återspeglar de behov som vi tillsammans med Socialdemokraterna och Miljöpartiet har identifierat. De fem E:na står för: Employment, Education, Empowerment - inte minst för flickor och kvinnor - Enterprise och Economic Integration. Sverige meddelade detta långsiktiga stöd till Afghanistan under Tokyokonferensen i somras.
Vårt finansiella åtagande ligger väl i linje med Afghanistans och det internationella samfundets överenskommelse om att stödja ett "omställningens decennium" med start 2015. Den breda överenskommelse som finns har möjliggjort detta långsiktiga och för omvärlden rätt unika åtagande. Vårt stöd är dock förknippat med tydliga villkor. Tonvikten ligger på ömsesidiga åtaganden.
l Tokyo skapades förutsättningarna för detta långsiktiga engagemang, och nu utarbetas och genomförs handlingsplaner inom ramen för det som kallas Tokyo Mutual Accountability Framework. Centrala frågor inkluderar bland annat kvinnors situation, mänskliga rättigheter, god samhällsstyrning och korruptionsbekämpning. Vi vill stödja det afghanska folket i att själva förbättra sin situation. Från afghansk sida handlar det parallellt om att ta sitt ansvar och leva upp till de åtaganden som har gjorts. Fru talman!
Förutom det stöd som avhandlas i utskottsbetänkandet kommer vi alltjämt att ha ett omfattande humanitärt stöd till landet. I Afghanistan är läget alltjämt osäkert och behoven omfattande. Sverige tar med det beslut som nu ligger framför riksdagen återigen sitt ansvar för att försöka påverka framtiden i positiv riktning. Sverige är och ska vara en trovärdig aktör i Afghanistan, inte minst för att landets barn, unga, kvinnor och män förtjänar det.