KBLab/rixvox huggingface dataset:
Beatrice Ask (M):
Lena Olsson har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att på nytt låta utreda och överväga frågan om statschefens immunitet. Regleringen i regeringsformen innebär att statschefen inte kan åtalas för sina gärningar. Detta gällde även enligt 1809 års regeringsform. Immuniteten omfattar dock inte tvister som rör civilrättens område. Vid regeringsformens tillkomst 1974 fanns det delade meningar om statschefens immunitet.
En majoritet i Grundlagberedningen ansåg att utifrån ett modernt betraktelsesätt borde allmän lag tillämpas fullt ut på kungens handlade, både som statschef och som privatperson. Flera remissinstanser invände emellertid mot det förslaget och ansåg att immuniteten borde bevaras. Som Lena Olsson noterat tillmötesgick regeringen och riksdagen remissopinionen.
Den straffrättsliga immuniteten är en naturlig byggsten i en monarkisk statsform. Detta är ingenting som är unikt för Sverige. Även om statschefen genom regleringen i 1974 års regeringsform saknar politisk makt har statschefen kvar funktionen som symbol för riket med ceremoniella och representativa uppgifter.
Trots den straffrättsliga immuniteten kan statschefen därför inte agera utan tanke på vilka följder handlandet kan få för förtroendet både för honom eller henne och för landet i stort. I en demokrati som vår har statschefen alltså ett uppdrag som i grunden förutsätter att det finns ett förtroende hos det svenska folket.
Lena Olsson menar att kungens immunitet förefaller obsolet mot bakgrund av de uppgifter som för närvarande cirkulerar i medierna om hans eller hans närmaste vänners kontakter eller eventuella kontakter med gravt kriminella kretsar. Jag har tidigare svarat Lena Olsson att jag inte vill spekulera i mediernas beskrivning av de påstådda kontakterna.
Enligt min mening innebär inte de uppgifter som har cirkulerat att det finns anledning att ompröva de skäl som ligger till grund för den nuvarande grundlagsregleringen av statschefens immunitet. Det har inte heller i övrigt framkommit några omständigheter som gör att det står klart att det finns behov av en grundlagsändring. Jag avser därför inte att ta initiativ till att se över frågan om statschefens immunitet.
Beatrice Ask (M):
Jag ska börja med det jag inte fick med i slutet tidigare.
Det praktiska skälet och argumentet för immuniteten som man i sammanhanget kan nämna är naturligtvis att statschefen företräder Sverige och ska fullgöra den funktionen och att det kan anses undergräva möjligheten att klara detta om han ständigt skulle kallas till förhör och utredas.
Därför har man sett att andra sätt att ha insyn, pröva och utvärdera ageranden fungerar minst lika bra ur perspektivet att man faktiskt vill att vi ska ha en modern statschef som dessutom är ett föredöme. Det där kan alltid diskuteras, men så är det i alla fall.
Religionsfrågan var uppe år 2000 i samband med separationen mellan kyrkan och staten. Skälet har naturligtvis varit att vi har haft en statskyrka i Sverige. Riksmarskalksämbetet hade inga invändningar mot kravet på trosbekännelser, men man behöver inte utesluta att den frågan kan komma att prövas i framtiden.
Jag ser att den här debatten ändå handlar om huruvida man är för monarki eller inte. Mönstren i diskussionen följer detta. Då kan man säga så här att ja, vi har monarki och den bygger på väldigt gamla traditioner. Däremot har vi i Sverige valt att i steg förändra och modernisera monarkin. Det har skett förändringar över tid, och det kommer säkert att vara så även i framtiden.
Jag vill gärna påpeka att vi har monarki i Sverige därför att Sveriges riksdag har bestämt att det så ska vara. Vi har också sett över regeringsformen i olika omgångar, och det har skett ganska nyligen. Det har alltså funnits möjlighet att lyfta frågan, men det har inte funnits en majoritet för den typ av synpunkter som här framförs.
Jag har ingen annan uppfattning än den uppfattning som majoriteten har haft, det vill säga att de regler vi har fungerar. När det gäller remisshanteringen vid det senaste förslaget om förändringar i grundlagen säger Lena Olsson att det inte var några folkliga remissinstanser som fick yttra sig om det.
Hon nämner också att flera domstolar, Högsta domstolen och andra hade synpunkter och att vi också lyssnade på dem. Det förefaller tämligen naturligt att om man har en utredning och ett förslag som rör den svenska konstitutionen så måste domstolarnas synpunkter vara väsentliga i sammanhanget.
Det är också så, och det tycker jag är viktigt att säga generellt, att när det gäller remisser angående viktiga förslag över huvud taget så står det var och en fritt att inkomma med synpunkter. Vad gäller Justitiedepartementet är min bestämda uppfattning att vi faktiskt tar del av och tar intryck också av synpunkter och förslag som kommer från enskilda medborgare och andra som känner att de borde ha varit med.
Med remisslistan begär man in synpunkter, men sedan finns det ett stort utrymme för annat. Sammanfattningsvis tycker jag att vi har regler som väl fungerar i ett modernt samhälle. Jag har inte för avsikt att ta initiativ till några förändringar.
Beatrice Ask (M):
Jag vidhåller att den här diskussionen kommer utifrån att vi har olika synsätt på vilket statsskick vi ska ha i Sverige. Litet grann tycker jag att Lena Olsson understryker det när hon säger att jag är väldigt nitisk i mitt försvar av monarkin. I debattens inledning fick jag höra att jag hade beröringsskräck. Det är lite svårt att förena de här olika delarna. Jag har inte svårigheter med det.
Det är ingen tvekan om att monarki har gamla rötter, att det i varje typ av regelverk finns saker som säkert behöver diskuteras och där det finns utrymme för frågor för och emot. Men att komma med exempel utifrån det moderna nyhetsflödet från en rad republiker har inte så mycket med detta att göra. Frågan är så att säga om man vill ha en kung i Sverige eller om man inte vill det.
Om man har en kung i Sverige, och det har vi, och tror att monarkin har fördelar står man för det. Med det sammanhänger vanligtvis också statschefens immunitet. Om vi tittar på andra länder som har valt att behålla sin monarki ser vi att det är så att kungen eller i förekommande fall drottningen inte kan straffas för sina gärningar.
Däremot finns det naturligtvis utomordentliga möjligheter att granska deras förehavanden på olika sätt, vilket också görs kontinuerligt.
Jag vill nog också säga att jag tycker att utvecklingen gör att öppenheten har blivit större och att det svenska kungahuset försöker att berätta mer om hur man ser på saker och varför, vilket naturligtvis är någonting som man ska välkomna.
Beatrice Ask (M):
Krister Örnfjäder har frågat mig när jag räknar med att återkomma med förslag på åtgärder som stoppar den kriminella verksamheten med bluffakturor. Bedrägerier med bluffakturor som vilseleder både privatpersoner och företagare är ett växande problem. År 2007 var antalet anmälningar om bedrägerier med bluffakturor på nivån runt 3 000 ärenden per år, 2011 anmäldes närmare 17 000 fall.
Den här utvecklingen är naturligtvis inte acceptabel. Det är en dramatisk utveckling som visar att detta är ett stort bekymmer. Den här typen av bedrägeribrott är oftast kopplad till organiserad brottslighet. Regeringen startade 2007 en omfattande mobilisering mot grov organiserad brottslighet i syfte att bättre använda samhällets samlade resurser för att bekämpa dem som systematiskt och hänsynslöst begår brott.
Underrättelsesamarbetet och de operativa insatserna mot den organiserade brottsligheten har därefter förbättrats avsevärt. Satsningen har medfört att myndigheterna med ökad framgång kommer åt de pengar som har genererats genom organiserad brottslighet. För att förebygga bluffakturor behöver polisen och andra myndigheter samarbeta också med näringslivet. Ett bra initiativ från näringslivet är den så kallade Varningslistan över oseriösa företag.
Den tillsammans med tillhörande rådgivning går att ta del av på Svensk Handels hemsida. Rikspolisstyrelsen däremot arbetar tillsammans med Åklagarmyndigheten med att ta fram en nationell handlingsplan för att bekämpa bedrägerier.
För att möta de kompetensutmaningar som krävs för att utreda modern bedrägeribrottslighet, oftast i internetmiljö, har Rikspolisstyrelsen också tagit fram en ny utbildning för bedrägeriutredare hösten 2011. Myndigheterna arbetar med att förbättra förutsättningarna för att förebygga och utreda brottslighet som har koppling till bluffakturor. Jag kommer givetvis att följa det arbetet.
Utvecklingen tyder emellertid på att det finns anledning att överväga om rättsväsendet i alla delar är rätt rustat och försett med rätt verktyg för att kunna hantera det ökande problemet med bluffakturor på ett effektivt sätt. Jag kommer därför att ta initiativ till ett arbete som ska ge underlag för att besvara den frågeställningen.
Beatrice Ask (M):
Det finns säkert mycket att göra när det gäller polisutbildningen. En sak är säker och det är att vi i dag har för få specialister och för lite specialkunnande. Det är därför det visar sig att det är alltmer nödvändigt för polisen att samverka med andra myndigheter och ha en breddad kompetens.
Ska man arbeta i den ekonomiska miljön med företagsfrågor och annat är det inte självklart att ordningshållningskompetensen är den mest centrala för att hantera de frågorna. Ja, vi har fått en granskning från Riksrevisionen, som tittat på rätt många år och har en del synpunkter. Vi har redan agerat för att ta emot mycket av det som där sägs. Vi jobbar just nu med svaret, och det kommer riksdagen att få ta del av.
Det är naturligtvis en viktig synpunkt, liksom de andra. Vi går nu igenom dem successivt. När det gäller bluffakturor och den problematik som vi på ett tydligt sätt blev uppmärksammade på när den senaste brottsstatistiken kom, den för 2011, har jag lyft upp frågan ytterligare och sagt att här får man göra mer än vad som uträttats hittills.
Detta säger jag trots att man inom Rikspolisstyrelsen har i gång ett arbete med handlingsplanen, har förstärkt utbildningen av utredare och gör en massa andra saker. Det är alldeles uppenbart att bluffakturor är ett verktyg som grovt kriminella använder, och det är dessutom lukrativt. Vi måste därför täppa till det, och vi måste vara kreativa för att lyckas med det.
Beatrice Ask (M):
Naturligtvis är det en viktig diskussion med den del som handlar om läkemedelsindustrin och möjligheterna för människor att få de mediciner de behöver. Det är en diskussion där man naturligtvis måste lyssna på de invändningar som finns och se hur de ser ut.
I debatten när det gäller fattiga länders tillgång till billiga läkemedel har man framför allt varit rädd för att ACTA-länderna ska tvingas ingripa mot läkemedel som befinner sig i transit på väg till tredjeland, precis som Jens Holm nämnde. Man har också uttryckt en allmän oro för att tullen ska få större möjligheter att ingripa mot misstänkta patentintrång.
Men ACTA kräver inte att det ska vara möjligt att ingripa i transitsituationer, och tullavsnittet omfattar över huvud taget inte patent. Jämfört med svensk rätt innehåller ACTA inga bestämmelser som utvidgar den krets som kan hållas ansvarig för intrång. Det finns självklart anledning att borra i detta, och det är väl inga märkvärdigheter att man gör det. Det är viktigt att man gör det. ACTA är ju - och det visar också vår diskussion - väldigt många olika frågor.
På många områden finns det inte alls någon stor diskussion om att avtalet skulle vara dåligt. Man kan däremot undra varför ACTA-förhandlingarna inte har förts inom något befintligt organ, till exempel WTO eller Wipo. Sverige hade föredragit att de här förhandlingarna hade förts i någon av de internationella organisationer som arbetar med just immaterialrätt.
De ansatser som har gjorts för att få diskussionen att föras där har dock misslyckats. Gång efter gång har det visat sig omöjligt, och anledningen är att en del länder inte vill diskutera behov av ytterligare åtgärder mot immaterialrättsintrång. Sverige och andra länder har därför varit hänvisade till att förbättra samarbetet sinsemellan eller att inte göra någonting alls. Det finns ju skäl att arbeta mot varumärkesförfalskning och annat.
Nu har inte Sverige så många egna läkemedelsbolag, men verksamheter som kräver stora investeringar i kunnande och annat kräver också någon typ av skydd för att möjliggöra att man får tillbaka det man satsat och investerat. Det är oerhört centralt också för ett land som är exportberoende som Sverige.
För oss är det viktigt att det finns internationella regler på området. Eftersom det inte har varit möjligt att föra diskussionerna i de internationella organen och andra har föredragit att föra dem på det här sättet är det där de har förts. Vi har också haft en helt annan inställning vad gäller öppenhet i förhandlingarna. Vi i Sverige är extra mycket för öppenhet och transparens jämfört med många andra länder.
Det hade dock naturligtvis varit en stor fördel om förhandlingarna hade hållits öppet och alla hade sett vilka diskussioner som fördes och vilka överväganden som hade gjorts, för det underlättar förankring och den demokratiska insynen. Tyvärr har vi inte lyckats i den delen, och det är ett men för det arbete som ligger framför oss med att föra detta i hamn.
Men så är villkoren ibland i internationella sammanhang.
Beatrice Ask (M):
Vi har inte försökt att mobba ut eller utesluta andra från diskussionerna. Sverige har hela tiden försökt att bidra till att så många som möjligt ska vara med. Det finns lite olika skäl till att länder inte vill vara med i arbetet. Bland annat kan det handla om att de inte vill vidta åtgärder mot immaterialrättsintrång, men det finns en brokig arsenal av motiv för det.
Eftersom vi tycker att vi måste försöka säkerställa att produktion av det här slaget skyddas är det nödvändigt att samarbeta med dem som vill. Ingen skulle vara gladare än vi i Sverige om flera anslöt sig eller ville vara med i arbetet. Jag tror fortfarande att det är en fördel med ökad öppenhet.
Det är lättare att känna sig attraherad och intresserad av ett samarbete om man vet vad som faktiskt diskuteras än med den slutenhet som tyvärr har rått. Nu har vi en väg fram där mycket kommer att diskuteras. Det kan vara till fördel. Jens Holm återkommer till frågan om vad samarbetet mellan internetleverantörer och olika bolag ska syfta till.
Skälet till att man säger att man vill uppmuntra ett frivilligt samarbete är de problem man ser med intrång i upphovsrätten. Det är klart att man vill hitta vägar för att lösa det problemet. Precis som jag sade i mitt inledningsanförande har vi däremot i Sverige de regler som behövs.
Såvitt vi kan bedöma, det är därför det ska göras en mer noggrann analys, behöver vi inte göra några förändringar i reglerna för Ipred. Men om man anser att det inte är rimligt att man får använda eller sprida vilken typ av uppgifter som helst då måste det finnas någon typ av regler för det. Samarbete kan också handla om annat.
Det är fråga om allmänna formuleringar, och det är upp till de enskilda länderna och de medborgare som där påverkar besluten.
Beatrice Ask (M):
Isak From har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att komma till rätta med de dieselstölder som drabbar bland annat lantbruk, maskinentreprenörer och åkerinäring. Dieselstölderna har ökat i omfattning de senaste åren. Enligt polisen är en starkt bidragande orsak att priset på diesel skjutit i höjden, vilket gör det mycket lönsamt att stjäla och sälja stulen diesel.
Stölderna underlättas också av att stora mängder diesel ofta lämnas på platser utan vare sig tillsyn eller inhägnad. Men även där bränsletankar och fordon låses in förekommer stölder med alltmer sofistikerade metoder. Det här måste naturligtvis motverkas, inte minst för att värna små företag och andra som drabbas hårt. Polisen bedriver ett aktivt arbete för att förhindra brottslighet inom transportsektorn.
Ett exempel är EU-projektet Prevention of Cargo Crime där Polismyndigheten i Västra Götaland har varit pådrivande. Det arbetet har inneburit att alla delar inom transportnäringen samverkar bättre i det förebyggande arbetet mot stölder riktade mot godstrafik på väg.
Även polisens och övriga myndigheters insatser inom ramen för mobiliseringen mot grov organiserad brottslighet träffar dieselstölderna eftersom de i många fall är en av flera inkomstkällor från kriminell verksamhet. Utöver stölder av diesel har också smuggling förekommit i norra Sverige.
Där har de fyra polismyndigheterna i Norrland haft ett framgångsrikt samarbete med såväl tullen och Skatteverket som sina motsvarigheter i Finland. Resultatet av denna satsning blev att 55 personer dömdes 2010, inte bara för införsel utan också för köp av illegalt införd diesel. Men den kanske viktigaste åtgärden mot stölder och smuggling av diesel är att förmå människor att sluta köpa den illegalt.
De som köper diesel till sitt arbetsfordon eller sin personbil av en privatperson måste förstå att de med stor säkerhet stöder den organiserade brottsligheten och samtidigt bidrar till stora förluster för lantbrukare, åkare och skogsentreprenörer. En motåtgärd som Isak From nämner är färgning av diesel för att förebygga stölder och försvåra försäljning av stulen diesel. Därmed kan en eventuell köpare se att dieseln är stulen.
Det ger också större möjligheter för polisen att uppdaga stulen diesel vid trafikkontroller genom att man tar prov på bränslet. Vad jag förstår har just färgning varit en framgångsrik metod på många håll i landet. Därutöver arbetar olika branschorganisationer med råd och rekommendationer kring uppställningsplatser, inhägnader med mera.
Parallellt med rättsväsendets insatser för att bekämpa organiserad brottslighet är, tror jag, just den här typen av frivilliga brottsförebyggande åtgärder vad vi behöver se mer av.
Beatrice Ask (M):
Hur ska jag diskutera det här med finansministern? Finansministern är rätt glad över det arbete som vi bedriver inom rättsväsendets myndigheter. Bara den nationella mobiliseringen mot grov organiserad brottslighet beräknas ha tagit tillbaka över 2 1⁄2 miljard till statskassan sedan vi startade.
Och det ökar hela tiden, ju duktigare vi blir på att komma åt spindlarna i nätet som är organisatörer av den här typen av vinstgivande kriminalitet, som också dieselstölder kan vara ett utslag av.
Samarbetet mellan våra åtta regionala underrättelsecentrum, operativa rådet och annat innefattar även skattemyndigheten, Kronofogdemyndigheten och andra myndigheter. Faktum är att det här arbetet var lite unikt när vi startade, därför att vi började med att försäkra oss om att vi hade de olika statsråden med.
De sade också att det var bra om alla myndigheterna samverkade på det här sättet under ledning av polisen. Nu har vi ett sådant samarbete, så jag tror inte att det är några problem med finansministern. Däremot behöver vi jobba vidare på att säkerställa att vi blir duktigare när det gäller ekonomisk brottslighet, penningtvätt och annat.
Och vi levererar lagförslag och jobbar med utredningar som syftar till att vi ska bli effektivare i den här delen. När det gäller dieselstölder, om jag får hålla mig lite till det, måste vi också jobba på markplanet för att försvåra den här typen av kriminalitet på ort och ställe, för det är ändå där det börjar. Tack så mycket för debatten! Vi kommer säkert, tyvärr, att få anledning att återkomma till den.
Beatrice Ask (M):
Hillevi Larsson har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att samma villkor kring juridiskt föräldraskap ska gälla för samkönade och olikkönade par vid assisterad befruktning. Hon har också frågat hur tidsplanen för mitt arbete med denna fråga ser ut och när riksdagen får möjlighet att fatta beslut i frågan.
Sedan den 1 juli 2005 får assisterad befruktning med donerade spermier utföras i svensk sjukvård beträffande en kvinna som är registrerad partner eller sambo med en annan kvinna. Numera gäller detta även om kvinnorna är gifta. Makan, partnern eller sambon anses som förälder till det barn som föds, förutsatt att hon har samtyckt till behandlingen och att det är sannolikt att barnet har avlats genom den.
Föräldraskapet kan fastställas på ett enkelt sätt genom bara en bekräftelse. Genom den möjlighet som alltså ganska nyligen införts är kvinnor som vill bilda familj och gemensamt ta hand om ett barn inte längre hänvisade till utländsk sjukvård eller insemination i egen regi. Det går alltså att få det utfört i svensk sjukvård och då också bli rättslig förälder till barnet.
Det går nog att förbättra och förenkla lagstiftningen ytterligare när det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning inom ramen för svensk sjukvård. När det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning utanför svensk sjukvård är det däremot inte lika enkelt. Liksom annars är det viktigt att det finns ett tydligt barnperspektiv. Reglerna måste utformas så att barnets intressen tillgodoses på bästa sätt.
En viktig aspekt när det gäller användningen av ägg och spermier från andra än de blivande föräldrarna är barnets rätt att få veta sitt ursprung. Denna rättighet för barnet är ett skäl till att regleringen av en kvinnas föräldraskap vid assisterad befruktning bara gäller befruktning inom ramen för svensk sjukvård.
I många länder är assisterad befruktning nämligen inte reglerad på samma sätt som i Sverige, och det kan vara svårt eller omöjligt att få reda på vem som är biologisk far. Vid insemination i egen regi kan det vara så att spermagivaren är en god vän eller annan bekant till modern, och avsikten kan vara att han ska ta ett föräldraansvar. Det förekommer också att ett homosexuellt par väljer att ta ett ansvar tillsammans med ett annat homosexuellt par.
Om det skulle gälla en föräldraskapspresumtion för den kvinna som är gift med modern skulle det i sådana här fall bli svårare för homosexuella män att bli rättsliga fäder. Mannen skulle vara beroende av att den kvinna som presumeras vara mor till barnet avsäger sig föräldraskapet. Det är inte givet hur lagstiftningen bör utformas. Vid remissbehandlingen av den gjorda utredningen fanns det många synpunkter på förslagen.
Frågorna kräver alltså ytterligare överväganden. Jag kan därför inte säga när det är möjligt att lämna något förslag till riksdagen.