KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ingela Nylund Watz (S):
Jag ska börja med att säga till Gunnar Andrén att det inte är blocköverskridande enighet om innovationsstrategin. Det är regeringens innovationsstrategi - bara så att vi är noga med det. Vad jag däremot tryckte på i mitt första inlägg var att jag tycker att den hade kunnat vara hela parlamentets strategi. Den hade då varit mycket starkare.
Det är bra att näringsministern här preciserar på vilket sätt det ska göras årliga uppföljningar. Jag har förstått att det är ett antal myndigheter som har fått i uppdrag att ta reda på hur man ska följa upp. Det ska bli spännande att se hur riksdagsledamöter och andra intresserade kan få reda på hur uppföljningen ska gå till mer konkret.
Låt mig återvända till frågan om varför den här innovationsstrategin är så viktig för hela Sverige, inte bara för regeringen. Av de 50 största företagen i Sverige är det ett som är bildat efter 1970.
Vi vet att det är bland de största företagen i Sverige som de allra största satsningarna på forskning och innovation i det här landet görs. Det som har hänt på senare år är att andelen forskningsinsatser från företag som är etablerade i Sverige nu för första gången på många år är större i sin utlandsverksamhet än i forskningsverksamheten i Sverige.
Här har det skett ett mycket allvarligt trendbrott.
Det är därför jag både i den här debatten och i många andra debatter, bland annat i budgetdebatten, har sagt att när andra länder långt före Sverige, framför allt i Asien, har tagit sig samman och skapat nationella innovationsstrategier för att flytta fram positionerna har det tagit väldigt lång tid för den svenska regeringen att samla ihop sig till en innovationsstrategi.
Nu finns den. Dess värre har den inte hela parlamentets stöd - den hade varit mycket starkare med det. Men än värre är att den fått ganska allvarlig kritik för att vara, visserligen en bra beskrivning av hur det svenska innovationsklimatet är just i dag, väldigt okonkret och svår att följa upp.
Här är regeringen svaret skyldig, och jag väntar med spänning på vad regeringen tänker följa upp, på vilket sätt det ska följas upp och mot vad man ska mäta sig. Herr talman! Regeringen har missat en historisk chans.
Vi socialdemokrater erbjöd regeringen inför arbetet med forsknings- och innovationspolitiken, som ju hanterades parallellt, att göra en blocköverskridande överenskommelse om detta. Regeringen bemödade sig inte ens om att svara. Det tycker jag är tråkigt. Dessutom är det ganska dålig stil, men det må vara hänt. Jag vet inte vad som var motivet till att hantera vårt erbjudande på det sättet.
Jag kan i alla fall konstatera att forsknings- och innovationspropositionen hanterades av parlamentet. Där blev vi i långa stycken eniga. Innovationsstrategin stannade på Näringsdepartementet och i Regeringskansliet och bereds nu av tjänstemän. Det är lätt att se var tyngdpunkten i regeringens arbete med forskning och innovation ligger - tyvärr.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag noterar att näringsministern försöker göra detta till något slags allmän politisk debatt. Det tycker jag är tråkigt, för jag är helt övertygad om att näringsministern och jag är helt eniga om att en innovationsstrategi för ett land som Sverige, som är så litet och exportberoende, är ett väldigt viktigt instrument för att vi ska kunna stå oss väl i konkurrensen framöver.
Det må vara hänt att tidigare strategier har behandlats på samma sätt som regeringen hanterar sin strategi nu. Det behöver inte betyda att det är bättre för det. Under den tiden har ju utvecklingen gått framåt i en rasande hastighet i många av de länder som vi ska konkurrera med.
Därför menar jag att regeringen missade en historisk chans att samla en bred majoritet för både innovationspolitiken och forskningspolitiken som hade kunnat vara blocköverskridande och långsiktig. Precis som påpekas i innovationsstrategin är det viktigt att ha en uthållighet i de här frågorna, och vi har väldigt bråttom.
Låt mig avsluta med att säga att OECD har på regeringens uppdrag som sagt granskat arbetet med den svenska innovationspolitiken och konstaterat en väldigt viktig sak som jag vet att regeringen har tagit till sig, att det behövs en enhetlig politik, att den behöver omfatta alla politikområden och att den behöver ledas på ett tydligt sätt.
Den allvarligaste bristen i regeringens innovationsstrategi är att den har för låg status. Den leds på för låg nivå i Regeringskansliet. Vi kommer att se till att Sveriges innovationspolitik leds av Sveriges statsminister efter nästa val.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag ska fortsätta lite grann på det spår som Hans Ekström var inne på. Jag vet att statsrådet är väl införstådd med de långa och många diskussioner som har funnits i Stockholms- och Mälarregionen att se till att det verkligen ska bli en robust konkurrenskraftig region jämfört med dem i övriga världen, till och med i ett globalt perspektiv.
Det är en region som på många sätt ska kunna bidra till att generera den tillväxt och de nya jobb som vi behöver för att vi ska kunna leva, bo och verka i Sverige på det sätt som vi är vana vid och som vi förväntar oss att våra barn ska kunna få ta del av. Den här frågan kan kanske ur ett internationellt perspektiv te sig som en ganska liten fråga. Det handlar om en järnvägssträcka mellan Järna och Gnesta.
Men ur ett tillväxtperspektiv för Sverige och för våra förutsättningar att skapa ökad tillväxt är frågan mycket större än så. Här handlar det om att göra ett val. Det är därför som vi har ställt så många frågor till ministern som har att göra med det förhastade förslaget från Trafikverket.
Är det verkligen en önskvärd utveckling när man ser på Sveriges lite större regioners möjligheter att växa och dra Sverige framåt i ett globalt perspektiv? Är det rimligt att då försämra möjligheterna för att människor ska kunna leva och bo i en del av en stor region och arbeta eller studera i en annan del av samma region?
Jag tror i grund och botten att Catharina Elmsäter-Svärd, som varit finanslandstingsråd i Stockholms läns landsting, och jag har samma uppfattning om detta. Nu är skillnaden den mellan mig, som inte sitter i regeringen och inte har någon företrädare i regeringen, och Catharina Elmsäter-Svärd att Catharina Elmsäter-Svärd nu sade alldeles nyss att hon bär ansvar för detta.
Det tycker jag var klädsamt. Det borde Catharina Elmsäter-Svärd ha sagt till pendlarna i Gnesta när hon åkte pendeltåg där för ett litet tag sedan. Då var budskapet väldigt tydligt: Jag har inget ansvar, utan det är Trafikverkets ansvar. Det är bra att Catharina Elmsäter-Svärd nu slutar gömma sig bakom Trafikverket. Frågorna blir nu mycket intressantare när ministern är beredd att ta ansvar.
Är det så här regeringen tänker fortsätta? Vad har ministern för uppfattning? Ska arbetspendling även fortsättningsvis värderas lägre än kommersiellt intressanta trafikslag, som vi nu ser att man tänker prioritera från Trafikverkets sida just på denna bansträckning?
Är det inte en större fråga för hela regeringen att ta ansvar för och fundera över hur våra regioner i Sverige ska ha möjlighet att fungera i den globala konkurrensen?
Är det inte rimligt att hela regeringen väger samman för- och nackdelar när det handlar om så vitala saker som vår infrastruktur och på vilket sätt man använder den till bäst gagn för samhällets utveckling? Jag är medveten om att Gnestaborna nu behöver ett snabbt besked. Men Sveriges riksdag behöver också ett besked om regeringen tänker fullfölja och gå den inslagna vägen.
Gnesta blir i så fall inte det sista exemplet, utan då kommer det flera.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag tycker att det är bra att den här debatten har inneburit att infrastrukturministern erkänner att regeringen har ett ansvar för den uppkomna situationen. Därför är alla de frågor som Mats och Hans har ställt under debatten mycket relevanta. Vad gör infrastrukturministern nu för att undvika att liknande situationer dyker upp i framtiden?
Precis som jag försökte säga i min andra replik i den här debatten är hela den här regionen mycket beroende av att arbetspendlingen fungerar. Om Stockholm-Mälardalsregionen ska ta in ett nytt Göteborg på tio år måste vi ha ställen i pendlings- och kollektivtrafiknära lägen där man kan bosätta sig.
Det måste finnas möjlighet att bygga bostäder över huvud taget, vilket man nu mycket förtjänstfullt planerar att göra bland annat i Gnesta. Men nu är framtiden för detta mycket osäker.
Om det ska vara möjligt att rekrytera personal till exempel till Astra, Scania, ABB, Asea och Alfa Laval i vår region måste man också vara säker på att medarbetarna har möjlighet att bosätta sig och pendla någonstans ifrån i den här regionen.
Precis som handlaren i Gnesta sade under manifestationen den 15 juni handlar inte det här bara om att en massa människors livsvillkor och öden drastiskt riskerar att försämras i Gnesta, utan det handlar faktiskt också om företagens möjligheter att överleva.
Det gäller både de små företagen som är berörda i närheten av Gnesta, Mölnbo och Järna och de stora drakarna i vår region som ska dra Sverige framåt i den globala konkurrensen. Därför är min sista fråga till infrastrukturministern som har lite tid kvar: Vilka slutsatser drar ministern av det ansvar hon nu har påtagit sig?
Ingela Nylund Watz (S):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret. Bakgrunden till min interpellation är det varselläge som vi nu befinner oss i och att läget på arbetsmarknaden också i Stockholmsregionen försvagas.
Faktum är att enligt den senaste statistiken från oktober månad är den öppna arbetslösheten i Stockholms län, landets huvudstadsregion, 6,8 procent - detta samtidigt som varslen nu börjar öka kraftigt också i vår förhållandevis gynnade del av landet. Hittills i år har 12 500 individer varslats i vårt län.
Det är bra att näringsministern, som hon uttrycker det i svaret, känner för de drabbade. För de 12 500 stockholmare som nu är varslade är naturligtvis läget precis lika allvarligt och bekymmersamt inför julen som för alldeles för många andra runt om i landet. Det blir sannolikt inte den jul man hade tänkt sig att fira. Fru talman!
Jag är fullt medveten om att varslen i Stockholms län relativt sett är lägre, beroende på befolkningens storlek, än på andra håll i landet, men jag vill ändå med min interpellation visa att det som sker nu på arbetsmarknaden i Stockholms län faktiskt är en tendens för Sverige och dess regering att ta på allvar.
Den situation vi nu har, med den arbetslöshetsstatistik vi ser i Stockholmsregionen, innebär att vi enligt statsministerns definition 2006 också har massarbetslöshet i landets huvudstadsregion.
Här liksom på alla andra håll i landet är det väldigt många unga som drabbas och ställs längre från arbetsmarknaden, och långtidsarbetslösheten ökar. I Stockholmsregionen har det under mycket lång tid skett en förändring av näringslivet. Det är allt fler industriarbeten som har försvunnit de senaste 20-30 åren. De har ersatts med jobb i framför allt tjänste- och finanssektorerna liksom i handeln.
Den strukturomvandling som började för 30 år sedan fortsätter också i Stockholms län. Nedläggningen av St. Judes pacemakertillverkning i Järfälla, varslen på Hallstaviks pappersbruk och Ericsson är därför tecken på att den här strukturomvandlingen fortsätter.
I och med detta blir också Stockholmsregionens arbetsmarknad alltmer sammanflätad med den industriproduktion som sker på annat håll i landet. Många konsult-, it- och logistikföretag i vår region är numera helt beroende av den svenska exportindustrins orderingång. När den nu viker blir effekten att efterfrågan på deras tjänster minskar dramatiskt.
Till detta ska läggas, vilket är särskilt allvarligt, att byggkonjunkturen nu också viker dramatiskt i Stockholms län. Fru talman! Mot den här bakgrunden tycker jag att det är tråkigt att näringsministern inte kan ge några konkreta besked eller svar på frågorna i min interpellation utan nöjer sig med att komma med lite svepande formuleringar om vad regeringen gör.
Det är satsningar och strategier som i bästa fall kan ge ett visst utfall i framtiden, men det kommer inte några besked om vad regeringen vill göra i det aktuella läget eller någon djupare analys av den strukturomvandling som också Stockholms län är indraget i. Jag hoppas på bättre besked under debatten.
Ingela Nylund Watz (S):
Näringsministern höjer tonläget i debatten och skjuter skuldbördan på socialdemokratin, på oppositionen. Det är ett ganska enkelt knep att försöka dra sig undan sitt eget ansvar.
Jag tänker inte låta mig luras in i den fällan, för jag hade förväntat mig att av landets näringsminister få åtminstone någon liten analys av det läge som Stockholmsregionen nu går in i. Därför är det tråkigt att näringsministern väljer att klumpa ihop dessa interpellationer.
Det ger inte näringsministern möjlighet att gå djupare in på de skeenden som faktiskt är viktiga att analysera. Jag kan konstatera att det mest konkreta näringsministern anger som svar på mina frågor är att resurserna för näringslivsutveckling finns lokalt. Det är det lokala och regionala perspektivet som är viktigt.
Det är där regeringen har skjutit till smörjmedel för att man ska kunna agera i den situationen. Låt mig upplysa näringsministern om att Länsstyrelsen i Stockholms län, enligt uppgifter som jag inhämtat i dag, i dagsläget har 8,3 miljoner kronor per år för den typen av insatser som näringsministern pekar på. Jag är övertygad om att näringsministern inser att det inte kommer att räcka särskilt långt.
Dessutom finns det inte, vilket jag fick bekräftat i en debatt med arbetsmarknadsministern i dag, något samband mellan aktiv arbetsmarknadspolitik å ena sidan och näringspolitik å andra sidan. Det är två helt disparata företeelser i regeringen har jag förstått efter debatten med arbetsmarknadsministern i dag.
Även om Stockholmsregionen klarade sig rätt bra ur den förra krisen är utgångsläget mycket värre nu, vilket jag hoppas att näringsministern inser. Nu har vi den massarbetslöshet i Stockholms län som statsministern definierade 2006, nämligen 6,7 procent.
Jag hoppas att näringsministern tar tillfället i akt och gör åtminstone en liten utläggning av hur hon analyserar läget. Jag tror att bristen på svar från näringsministern helt enkelt beror på att man inte förstår vidden av de problem som Sverige står inför.
För att klara strukturomvandling och omställning med ett utgångsläge på 8,6 procents arbetslöshet i landet, och därtill en försämrad a-kassa, krävs naturligtvis en betydligt mer offensiv politik än den som regeringen orkar eller vill föra.
Det krävs en politik som bygger på insikten om att Sverige aldrig kommer att kunna konkurrera med låga löner eller försämrade villkor på arbetsmarknaden, utan vi måste ta upp den globala konkurrensen med ökad kompetens. Herr talman! Det som just nu händer på arbetsmarknaden i Stockholms län är djupt oroande. Långtidsarbetslösheten biter sig fast.
Ungdomsarbetslösheten ökar. Varslen duggar tätt, och många människor drabbas. Konjunkturen inom flera branscher bromsar in. Det finns ännu lite tid, Annie Lööf, att göra någon sorts analys av hur du ser på det som nu händer i Stockholmsregionen och vad det kommer att få för konsekvenser för Sveriges möjligheter att konkurrera.
Ta den tiden!
Ingela Nylund Watz (S):
Det återstår fortfarande ett antal minuters talartid, näringsministern. Skulle inte näringsministern åtminstone kunna lätta lite på förlåten när det gäller vilken analys hon gör av den strukturomvandling som nu sker på arbetsmarknaden också i Stockholms län där utgångsläget är 6,7 procents arbetslöshet, det som statsministern 2006 kallade för massarbetslöshet? Det var hela poängen med min interpellation.
Jag har läst regeringens budgetförslag. Jag ser vad som står där. Jag delar inte uppfattningen om att allt är bra. Jag tycker att en del är riktigt dåligt. Men för att föra en debatt om hur vi ska ta oss ur detta besvärliga läge hade det varit intellektuellt befriande om näringsministern hade gjort åtminstone en liten ansträngning att analysera det som händer också på Stockholms arbetsmarknad därför att det har så stor betydelse för hela landets utveckling.
Enligt min uppfattning är det som sker nu ett första tydligt tecken på att hela Sverige hänger ihop. Det som sker i tjänstesektorn nu, med kraftiga neddragningar inom inte minst it i Stockholms län, är direkt beroende av de förändringar som vi ser för exportindustrin och våra basnäringar.
Sedan kan jag inte heller låta bli att avsluta med att jag tycker att det hade varit en fördel för Sverige som nation om näringsministern hade orkat med att komma till riksdagen med den innovationsstrategi som hon talar sig så varm för.
Det är till förfång för Sverige som nation att Sveriges riksdag inte har kunnat få behandla, stå bakom och enas kring en innovationsstrategi som skulle kunna göra att vi står starka i den globala konkurrensen under de kommande 20-30 åren. Det är dåligt.
Ingela Nylund Watz (S):
Jag känner mig föranledd att delta i den här diskussionen eftersom det lät på Gunnar Andrén som om det inte är så stort och allvarligt att bli arbetslös i Stockholms län.
Men ur ett personligt perspektiv skulle jag vilja påstå att de 12 500 personer som har blivit varslade i Stockholms län hittills i år känner precis samma sorg, oro och ångest inför framtiden som alltför många gör runt om i resten av landet, och jag hoppas att arbetsmarknadsministern delar den uppfattningen.
Jag har ställt en interpellation till näringsministern som ska diskuteras senare i dag, men när arbetsmarknadsministern ändå är här tänker jag passa på att formulera en fråga som har att göra med det som Gunnar Andrén är inne på, nämligen konjunktur respektive struktur.
Jag skulle vilja fråga arbetsmarknadsministern om hon har noterat det som nu händer i Stockholmsregionen, nämligen att it-branschen och tjänstesektorn dominerar inom de varsel som är lagda. Har arbetsmarknadsministern insikt om att en strukturförändring är på väg att ske också i Stockholmsregionen?
Har arbetsmarknadsministern den insikten? Har regeringen någon tanke om hur man ska klara de förändringar som nu också slår hårt mot Stockholms län?
Ingela Nylund Watz (S):
Jag noterade att arbetsmarknadsministern var mycket tydlig med att understryka att vi inte kan ha olika arbetsmarknadspolitik för olika regioner. Peter Persson var också inne på detta. Jag delar nog i högre grad Peter Perssons uppfattning i denna fråga än arbetsmarknadsministerns. Sedan är det självklart att grundvalarna i arbetsmarknadspolitiken måste vara generella.
Men samtidigt måste man också i ett läge när man har regerat i så många år som denna regering har gjort börja fundera över om de verktyg som man har plockat ned i verktygslådan verkligen är verksamma. Det som gör mig en aning fundersam ska jag gå vidare med. Men arbetsmarknadsministern får gärna ta upp frågan nu. Det finns tid kvar.
Hur kan det komma sig att arbetsmarknadsministern är så otroligt benhård när det handlar om att man inte ska vidta särskilt riktade insatser mot delar av landet eller regioner som är mycket hårt drabbade, medan näringsministern har en helt annan hållning?
Det är bara att läsa näringsministerns svar på min interpellation som vi ska debattera senare i kväll, där näringsministern tydligt pekar ut att regeringen har givit regionerna ett stort ansvar för att arbeta med strukturförändringar och konjunkturarbete.
Varför ser inte arbetsmarknadsministern möjligheten här att kombinera en aktiv arbetsmarknadspolitik med de försök till näringspolitik som näringsministern ändå försöker antyda?
Ingela Nylund Watz (S):
Statsrådet och jag har nog i grunden samma bild av vilka problem som finns inom den svenska psykiatrin. Jag tror också att vi båda två är väl medvetna om att den psykiska ohälsan i Sverige är en av våra absolut största utmaningar, inte minst när det handlar om sjukskrivningar och sjuktal. Dessutom är det ett kvinnoproblem av stora mått.
Tyvärr far också väldigt många ungdomar väldigt illa och går till och med i suicidtankar i en utsträckning som inte var vanlig för 20-25 år sedan. Jag tror att vi i grunden har samma bild av vilka utmaningar psykiatrin egentligen står inför. Jag tycker faktiskt att statsrådet gör en bra analys.
Det handlar om så enkla saker som ersättningssystemen som i det här fallet Stockholms läns landsting har valt att arbeta med och som gör att man helt enkelt säger: Vi klarar inte uppgiften längre, därför att det enda vi tvingas göra är att räkna poäng så att vi till vår speciella lilla mottagning får tillräckligt med resurser för att kunna överleva.
Då premieras läkarbesök framför andra professioner och vissa behandlingsmetoder prioriteras framför andra. Man tappar helhetskedjorna, för det är inte ekonomiskt och passar inte in i systemet med förebyggande arbete, och vi tappar helheten när det gäller våra ungdomar.
Jag tror att statsrådet ärligt talat har ett behov av att hitta lösningar som gör att vi kan få en långsiktigare strategi och till och med en nationell strategi för hur vi ska komma till rätta med problemen inom den svenska psykiatrin. Vi har sådana förslag i vår budgetmotion på området.
Ni utreder ju nu vårdvalssystemet där ersättningssystemen är en viktig del. Vad är statsrådet beredd att göra? Vill statsrådet se över sjukvårdshuvudmännens ersättningssystem ur ett patientperspektiv för att se om de i sig är en bidragande orsak till att framför allt psykiatrin har så svårt att klara sitt uppdrag?
Ingela Nylund Watz (S):
Jag tar verkligen statsrådet på orden. Det är otroligt glädjande att statsrådet öppnar dörren för att i regeringens utredning om vårdvalssystem 2013 titta på ifall sjukvårdshuvudmännens ersättningssystem bidrar till att motverka det som är portalparagrafen i hälso- och sjukvårdslagen, nämligen att alla ska ha en god hälso- och sjukvård på lika villkor och utifrån behov.
Det som de 164 berörda personerna i Stockholms läns landsting - läkare, patienter, brukare och anhörigorganisationer - tydligt signalerar är nämligen att så sker inte i den psykiatriska vården i Stockholms läns landsting i dag. Så jag tar verkligen detta som ett väldigt positivt besked. Jag hoppas också att statsrådet har möjlighet att föra en diskussion med sina borgerliga kolleger i Stockholms läns landsting.
De har till oppositionen utlovat en utvärdering av det ersättningssystem som finns inom psykiatrin i dag men levererar inte. Det blir ingen utredning, utan systemet är kvar.
Som statsrådet vet är jag välmedveten om situationen inom svensk hälso- och sjukvård och vilka spelregler som gäller där, men jag hoppas verkligen att vi framöver i den nationella debatten tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting kan föra diskussioner om hur vi ska ta oss an den psykiska ohälsan i vårt land.
Kanske finns det någonting att titta på i till exempel Norge. Där har man valt att göra en tioårig handlingsplan, på samma sätt som vi föreslår i vår budgetmotion, och tar ett större helhetsgrepp än vad projektifieringen inom psykiatrin har lyckats med.