KBLab/rixvox huggingface dataset:
Penilla Gunther (KD):
Jag vet inte vem Åsa Westlund apostroferar här. Jag är kristdemokrat. Jag tillhör aldrig någon högerallians. Jag tillhör däremot en allians. Det är för mig väldigt stor skillnad. Jag tillhör en av världens största ideologiska politiska rörelser - kristdemokratin - och jag förbehåller mig rätten att tillhöra en allians där jag är fristående.
Jag vill inte ha någon etikett, vare sig höger eller vänster. Åsa Westlund bevisar med sin fråga till mig sin oförståelse för den image som statsministern och det socialdemokratiska partiet ständigt visar. Vill man vara vän med någon och ha en relation kanske det innebär att man måste bjuda på något.
Man måste vara vänlig och kunna visa sin goda vilja. Vem av oss i allianspartierna har sett den goda viljan? Jag törs påstå att ingen av oss har gjort det. Då faller det på statsministerns ansvar att fundera över om han har bjudit in på rätt sätt när ingen vill komma.
Har inbjudan skickats ut på ett sådant sätt att man känner att om man inte går dit så missar man något? Det pratas om utsträckta händer, armar och ben och jag vet inte allt, men det behöver inte vara så mycket utsträckt alla gånger. Man känner om man är välkommen i ett samtal eller inte.
Penilla Gunther (KD):
Jo, jag ser bekymmer i vissa av de här delarna. Jag tror att vi behöver ha en samhällsstruktur som är en grund för oss, oavsett hur vindarna blåser, och att alla i Sverige till exempel bör få sin post. Och det måste finnas vägar, kommunikationer, bredband och en samhällsstruktur som fungerar.
Jag kan återigen ta bilprovningen som exempel. Jag nämnde Mellerud och Lilla Edet från min egen valkrets. Det är sannerligen inga orter där det har stått företag i kö för att starta upp verksamheter av den kalibern.
Att de nu får var sin bilprovning är oerhört uppskattat av folket på landsbygden. Om det ännu inte är någon som hört av sig till Arjeplog beklagar jag det, för jag tror att det hade varit väldigt bra. Att släppa fram möjligheten för företag i olika branscher just från det statliga perspektivet tror jag är bra.
Men jag delar din uppfattning, Birger, att det kan finnas verksamheter som vi inte ska släppa till någon annan utan kanske är bättre att staten behåller för att säkerställa tillgången för alla medborgare.
Penilla Gunther (KD):
Det handlar om att se på bredden av statens ägande. Efter att ha gått igenom listan med 49 företag tycker jag fortfarande att frågan är relevant om staten ska syssla med allting som finns uppräknat där. Jag är inte säker på det.
Då handlar det inte alls om att inte tillgodose landsbygdens behov, utan jag ifrågasätter om vi ska ha bolag tillsammans med Sankt Petersburg eller om vi ska syssla med lantmäteriverksamhet utomlands. Vad är det i så fall för kärnverksamhet som är viktig att ha i statliga bolag?
Där måste vi gemensamt fundera över vad som är rätt och riktigt, så att vi lägger svenska skattebetalares pengar på rätt ställen. Om vi återgår till Postnord igen tycker jag att det borde finnas ett samhällsuppdrag även i fortsättningen så att det finns en vettig postgång i det här landet, absolut.
Jag som bor i centrum av en stad kan ifrågasätta att jag inte får min post förrän solen nästan har gått ned varenda dag i motsats till hur vi hade det förr om åren. Då delades post ut varje dag, vilket inte görs längre. Det finns ständiga förbättringsområden, och det tror jag att Birger Lahti inser om han tittar på listan.
Penilla Gunther (KD):
Det här med regionala projektmedel är intressant, tycker vi som kristdemokrater. Det är faktiskt ett inflytande från den kommunala och regionala nivån när det gäller vad de här medlen ska åstadkomma. Självklart är det precis som Riksrevisionen skriver, att aktörer på flera förvaltningsnivåer skapar ett större behov av tydlig ansvarsfördelning. Det kan vi inte neka till.
Det är alltid bra, i vilken organisation eller förvaltning som helst, att varje nivå har en tydlighet när det gäller vad den nivån ska göra, kunna utvärdera och så vidare. Detta är något som säkert går att förbättra. Något som också är intressant är vad som sägs om medfinansiering i dokumentet.
Man säger att det är svårt att separera effekter av regionala projektmedel som är insatta som medfinansiering från effekter av strukturfondsmedlen. För oss som har jobbat på den nivån är det dock inte så svårt. Det handlar ju om att medfinansieringen ska tillgodose det gemensamma resultatet.
Jag tycker inte att detta är särskilt konstigt, till skillnad från Riksrevisionen.
Men för oss som har jobbat på den här nivån - min kollega från Centern och region Dalarna, Anders Ahlgren, påpekade också detta - handlar detta om att man sätter in pengar gemensamt för att nå det uppsatta målet, om det är besöksnäring, bredbandsutbyggnad eller vad det nu kan handla om. Därför håller jag inte med Riksrevisionen i den delen.
Skulle man separera effekterna, vad har man då för användning av medlen för medfinansiering? Om man ska separera medlen och utvärdera dem för sig uppnår de inte gemensam större nytta. Vad jag vill poängtera är just det demokratiska inflytandet från de lokala och regionala aktörerna.
Det är en möjlighet för kommuner, landsting och regioner att få de projektmedel som de är i behov av. Det kan inte någon annan tycka något om på EU-nivå eller nationell nivå. Det måste man flytta ned på de nivåerna enligt subsidiaritetsprincipen.
Penilla Gunther (KD):
Jag vill naturligtvis tacka näringsministern för svaret, och jag vill vara den första att hålla med om att det är viktigt att konkurrens sker på lika villkor på konkurrensutsatta marknader. Därför är jag lite förvånad över svaret från näringsministern när det gäller Jernhusens agerande. Jag vill peka på riskerna.
Om vi uppmuntrar statliga bolag att etablera sig på nya marknader, och de därmed börjar konkurrera ut privata företag för att leverera högre avkastning till staten, innebär det med all säkerhet att de bryter mot konkurrenslagen, vilket knappast kan vara en uppgift som de statliga företagen har fått av sina ägare. I detta fall anser jag att det inte går att bortse från att Jernhusen faktiskt bryter mot konkurrenslagen.
De har med sitt agerande snedvridit konkurrensen på reklammarknaden. Det går inte heller att bortse från att Jernhusen är beredda att etablera sig på detta område, trots en ekonomisk förlustkalkyl i uppdraget för Trafikverket.
Det finns nämligen ingenting i detta avtal som säger att det skulle gå att få något slags vinst i det hela, och det är kanske inte heller ett effektivt sätt att hantera skattebetalarnas pengar. Dessutom finns det en risk i och med detta att Jernhusen har agerat i strid med EU:s statsstödsregler. Genom att agera garant för den privata aktör som de samverkar med får den aktören särskilt förmånliga villkor.
De som har följt mig i debatten tidigare vet att jag har uppmärksammat olika fall där både myndigheter och offentliga bolag inte har lyckats så bra på detta område med just konkurrens. Så sent som i januari talade jag om vikten av att titta på vilken typ av kärnverksamhet som ägaren, staten, ska ägna sig åt i sina bolag. Det gör mig oroad när jag märker att det finns en trend som faktiskt går i motsatt riktning för vad som är sunt.
Jag har följt bland annat myndigheten Kriminalvården som genom prisdumpning har etablerat sig på stortvättsmarknaden och utan vinster har konkurrerat ut privata tvättaktörer i Göteborgsregionen. Jag har träffat flera av dem och vet att det är en realitet. I detta fall handlar det alltså om ett statligt bolag som försöker plocka marknadsandelar genom att vinna i offentlig upphandling. Jag vill inte kasta någon skugga över hur Trafikverket har upphandlat.
Men här är uppgifterna offentliga, och det går inte att tolka Jernhusens agerande på något annat sätt än att själva uppdraget inte ska ge någon vinst utan bara syftar till att ge dem en större del av denna marknad. Detta är, enligt min mening, inte förenligt med lagen.
Därför fråga jag återigen näringsministern vad han önskar göra för att säkerställa att statliga Jernhusen och andra statliga bolag ska följa den konkurrenslagstiftning som riksdagen har beslutat ska gälla.
Penilla Gunther (KD):
Jag tackar för svaret. Det är intressant att konstatera, vilket näringsministern inte kommenterade i sitt svar, att Jernhusen har varit väldigt uträknade i det här fallet.
Man har nämligen etablerat ett dotterbolag som hanterar just de här sakerna med reklammarknaden, så det är klart att det finns en tydlig och klar tanke hos Jernhusens styrelse bakom hur man har agerat i det här fallet.
Om man har etablerat ett dotterbolag med särskild verksamhet, som ska hantera just reklamutrymmena på fastigheterna, innebär det att man har tänkt att någonting ska göras i det extra bolaget. Det handlar bara om att just ta ett uppdrag på en annars helt kommersiell och privat marknad.
Återigen uppstår alltså frågan hur ett statligt fastighetsbolag som har hand om fastigheter i första hand på stationer har tänkt när det samtidigt vill ha en så att säga inhouseverksamhet, som uppenbarligen inte behöver ge någon större avkastning utan kan ta på sig uppdrag som inte ska ge någon vinst över huvud taget.
Om Jernhusen själv står för investeringsrisker och den privata aktören deltar med begränsat risktagande kan vi också fundera över statsstödsreglerna, som talar om att man inte får gynna privata aktörer genom särskilt förmånliga villkor.
Dessutom skulle samarbetet i sig kunna vara konkurrensbegränsande på det här viset, eftersom Jernhusen Media och den privata aktören har lämnat ett gemensamt anbud för att minska konkurrensen och sedan dela på uppdraget. Det är alltså lite mer komplicerat än vad jag tycker att näringsministern gör gällande.
Jag tar i alla fall allvarligt på detta, för om vi ger signaler till våra andra statliga bolag om att det här förfarandet är okej kan det naturligtvis få fler och mer allvarliga konsekvenser i och med att andra statliga bolag skulle kunna tänka sig att göra likadant. Mina ytterligare frågor är därför: Vad gör vi åt det här?
Vad säger näringsministern om att man faktiskt bildar ett dotterbolag för att säkerställa en helt ny marknad för det som i övrigt är ett fastighetsbolag som inte har med frågan att göra?
Penilla Gunther (KD):
Det vi ser exempel på, vilket jag har försökt visa på i min interpellation, är just en aktör som tolkat sitt verksamhetsområde på ett väldigt kreativt sätt. Näringsministern menar att fastighetsbolaget Jernhusen har en vision om att som reklamaktör skapa en enhetlig stationsmiljö. Det hade naturligtvis inte varit något som helst problem om det hade handlat om privata aktörer som var inblandade.
Nu handlar det dock om ett statligt fastighetsbolag som etablerar sig på en redan fungerande reklammarknad och därigenom har svarat på ett anbud tillsammans med en annan privat aktör - och genom det skapat en osund konkurrens.
Den statliga flygplatsaktören Swedavia har även tagit efter Jernhusen Media och gör samma sak på sina flygplatser; jag hade kunnat ta med det i samma interpellation. Det är bara ytterligare ett exempel. Det handlar alltså om en aktör som har till uppgift att ta hand om sina fastigheter men startar egen inhousereklamverksamhet.
Man kan ju ställa frågan varför. Blir det billigare? Blir det bättre?
Penilla Gunther (KD):
Jag tackar för svaret. Jag tror att vi har en gemensam ingång i att vi naturligtvis vill ha en hållbar utveckling av alla branscher och näringar. Besöksnäringen har kanske en särställning, för där finns otroligt många olika typer av verksamheter.
Man brukar säga att turismens grunder är att äta, resa, bo och göra. Det är precis detta som hållbar utveckling ofta handlar om. Det är transporter, vilken mat vi äter och så vidare, men vi har också boenden och inte minst aktiviteter som ska vara hållbara. Det gäller inte bara miljömässigt utan även alla de andra kriterier som brukar finnas med.
Här blir det spännande. Precis som ministern har påvisat i sitt svar och som jag också skrev i Kristdemokraternas rapport Besök och möten för två år sedan har det funnits en mängd olika certifieringar och märkningar.
Merparten av de företag som befinner sig i svensk besöksnäring är väldigt små, och då går det inte att tillhöra alla dessa märkningar och certifieringar. Det är helt enkelt inte ekonomiskt hållbart, hur gärna man än vill. Där har Swedish Welcome kommit in som en satsning, från början med Tillväxtverkets hjälp.
Som omnämns här ska detta utvärderas under året. Det problem som har uppstått är, som statsrådet säkert vet, att verksamheten till stor del har bedrivits med projektmedel.
Resten ska då tas upp av anslutande organisationer och enskilda företag, som är med i den här certifieringen av gästernas upplevelser. Det är ett vällovligt system, för man går in och tittar på alla möjliga kriterier kring detta med sociala, ekologiska och ekonomiska aspekter.
På det viset kan man säga, om vi hade pratat om en annan bransch, att det är ett kvalitetsledningssystem eller för den delen miljöledningssystem.
Till skillnad från en del andra av de här certifieringarna kan man säga att Swedish Welcome i grunden har de tre aspekter som vi pratar om alltid annars när det handlar om politiska beslut, om inte annat. Den här satsningen kommer att upphöra.
Det gör den ju när näringen inte kan stötta upp med tillräckligt mycket medel jämfört med Tillväxtverkets medel. Då kommer naturligtvis frågan: Hur ska Strategi 2020 och fortsättningen med satsningen på hållbara destinationer göras på så bra sätt som möjligt? Vi behöver uppenbarligen fortfarande ett samlat grepp, som jag har frågat om.
Det håller inte i längden att vi ska ha mängder med småföretag som inte vågar ansluta sig till en certifiering om den inte har en framtid. Då mister vi ju ändå tanken på det goda, hållbara samhället, just på grund av ekonomiska aspekter, och det tycker jag vore tråkigt.
Penilla Gunther (KD):
Det är precis så, och det är något som jag har jobbat för i ganska många år. Jag har suttit i turistbolagsstyrelser lokalt och jobbat även regionalt, och jag har också varit mötesplanerare i internationell mötesindustri. Det är ganska självklart att vi behöver jobba mer med kvalitetssystem, uppföljning och statistik på alla nivåer. Vi satsar ändå ganska mycket offentliga medel i Sverige på besöksnäringen.
Men tyvärr vågar jag påstå att turistvetenskapen inte direkt har någon framträdande roll i Sverige, vi har fortfarande ingen certifiering för mötesplanerare och så vidare. Det finns alltså mer att göra på det här området, just för att se det som en strategisk näring att jobba med. Det är inte något roligt som liksom bara kan poppa upp hur som helst och sedan falla ned som en pannkaka.
Jag hörde också interpellationsdebatten om event tidigare. Detta kräver strategier och långsiktiga satsningar. Därför är det intressant med det nordiska samarbetet kring Svanen. Nu finns det förslag på att Swedish Welcome ska ingå i till exempel Svanen. Då kan man utveckla det på nordisk nivå på ett annat sätt.
Jag fick förut uppgiften att det norska näringsdepartementet nu har börjat titta på detta, om man skulle kunna göra det utifrån de kriterier som Swedish Welcome jobbar med och tänka sig att utveckla det på nordisk nivå. Det hade väl varit bra att ta del av de erfarenheter som finns.
Det statsrådet sa om att göra någon form av översikt över de certifieringar och märkningar som finns tycker jag är självklart att utgå från. Vi ska ju inte uppfinna hjulet hela tiden, utan det handlar om att ta vara på det som finns och som faktiskt fungerar. Jag tror också att det är viktigt att ha en kvalitetsfokuserad turism.
Människor har i dag ett annat tänk kring arbetsförhållanden för personer som jobbar i näringen. Man tänker till exempel på hur man transporterar sig. Man väljer inte vilket flygbolag som helst.
Man väljer inte ett hotell som kanske visar filmer som man inte vill se eller vad det nu kan vara - man har numera något slags etisk, miljömässig och social tanke när man planerar sitt resande. Det märks inte minst på nätet, med alla utvärderingar som läggs där. Det kan vara Trip Advisor och annat, där man ger betyg på de anläggningar man har varit på.
Därför ökar kraven på näringen mycket mer, för det blir så omedelbart med en gästs reaktion på saker och ting. Det är klart att vi som land tjänar på att ha den höga kvalitet som Sverige tidigare har varit känt för när det gäller inte minst trygghet. Det är en kvalitetsaspekt att man känner sig trygg dit man kommer.
Där skulle vi kunna tala om taxinäringen. Men det ska vi inte göra nu. Det är naturligtvis ytterligare en fråga som är viktig för näringen. Är ministern positiv till att Swedish Welcome och kanske andra skulle kunna ingå i Svanenmärkningen just för att detta kvalitetstänk ska kunna utvecklas? Jag säger inte att de ska smälta ihop men att de kan samverka.
Penilla Gunther (KD):
Jag tackar näringsministern för svaret. Det är just tanken på en hållbar utveckling som är det gemensamma även för de nordiska länderna. Som verksam i Nordiska rådet är jag naturligtvis glad över att just besöksnäringen har lyfts fram även där. Vi hade denna fråga uppe senast på sessionen i november.
Man kan säga att Norden redan i dag är en destination för personer inte minst från Asien och USA. De reser till Skandinavien. De gör ofta rundresor med en dag på varje ställe i Norden.
Jag tror naturligtvis att vi kan tjäna på att ha gemensamma märkningar och certifieringar, så att människor kan söka på nätet utifrån olika kriterier som de tycker är viktiga när de besöker olika upplevelseparker, hotell, restauranger och så vidare.
Men detta är också en fråga om finansiering. De flesta företag är nämligen så små. Frågan är om man ska kunna lita på att enbart näringen själv kostar på en hållbar märkning och certifiering. Jag är lite tveksam där, och jag vill gärna höra statsrådets mening om det.
Jag tror ändå att om man ska ha en hållbarhet i detta arbete bör Tillväxtverket förmodligen finnas kvar som en delfinansiär, även om detta skulle slås ihop i bolag eller läggas över på nordisk nivå.
Penilla Gunther (KD):
Tack för svaret, statsrådet! Jag är näringspolitiker, och jag sitter inte i trafikutskottet. Anledningen till att jag ställde frågan var ganska många tv-inslag om de oklara och otydliga reglerna för både köpare och säljare av drönare.
Det är dessutom olika regler för hobbyverksamhet och ren näringsverksamhet. Det är min utgångspunkt för mina frågor. Jag konstaterar att statsrådet inte riktigt har bemött min fråga om vad till exempel återförsäljarna har för skyldigheter. Det är lite grann vad jag vill komma åt.
Även om det finns EU-regler på gång måste självklart de som säljer i dag veta vad som gäller, om de ska informera köparna på ett särskilt sätt. Det försvåras helt enkelt av att det är så många myndigheter involverade i fråga om tillstånden för drönare.
Det finns ett antal rättsfall där olika länsstyrelser över landet har gett olika besked. Länsstyrelserna är ju statens förlängda arm. Därför borde de samråda sinsemellan i hur de ska hantera frågorna.
De ser på drönarna på olika sätt, till exempel huruvida kameror ska räknas som fasta eller om de ska räknas på annat sätt. Det här är ett problem som berör fler och fler redan i dag.
Återförsäljare har i dag ingen skyldighet alls att informera köparna om vilka lagar och regler som gäller, men många gör det ändå därför att de får frågor.
Jag kan tycka att när det ändå har funnits rättsfall - Datainspektionen har varit involverad - är det önskvärt med något slags tanke om hur vi ska hantera frågan över landet. Sverige är ett litet land, men gång på gång får vi upptäcka att saker inte hanteras lika över länen.
Det är inte bara landstingen som är krångliga att ha att göra med utan uppenbarligen även länsstyrelserna. Jag är också nyfiken på det faktum att vid ett möte i Riga har man enats om att jobba med ett antal punkter från 2015 och framåt inom EU för att snabbt komma fram med olika lösningar.
Det är kanske vad statsrådet menar i fråga om Easa, men jag är ändå nyfiken på hur snabbt arbetet kommer att gå. Ska den planerade konferensen i Sverige vara något slags avstamp för en diskussion om nya regler? Hur ser tidsplanen ut?
Penilla Gunther (KD):
Liknelsen med ett bilköp är kanske något långsökt eftersom vi förutsätter att de flesta som köper en bil, i alla fall förhoppningsvis, har körkort eller något slags bakgrund i trafiken och har kunskap därifrån. Även om man köper en bil åt någon annan kan jag tänka mig att man i alla fall får något slags instruktion om hur den fungerar.
Dessutom är framförande av fordon ganska reglerat över huvud taget. Det handlar mycket om att det är en hobbyverksamhet för vissa men en näringsverksamhet för andra.
Det handlar också om att den här typen av kameror och så vidare också kan användas för andra syften än att man bara tycker att det är kul att ta flygfoton eller att man gör det av någon näringsanledning. Risken för att man kommer in i ett luftrum är inte acceptabel.
Om man tittar på andra länder ser man att detta är en tjänst som kommer att utvecklas otroligt mycket mer inom den närmaste tiden. Vi vet att till exempel det stora företaget på nätet, Amazon, har velat ha leveranser med drönare.
Vi har sett exempel på att även Google och andra företag också vill använda dem på olika sätt. Australien har väl den mest generösa lagstiftningen här, tror jag. Där ligger min poäng, som statsrådet inte riktigt plockade upp i det förra inlägget. Vi har ett litet land med olika tolkningar av de regler som uppenbarligen finns.
Vi har olika tolkningar hos landets olika länsstyrelser. Frågan är om det är helt riktigt att ha det på det sättet. Jag kan inte tycka det. Jag tycker fortfarande att vi är ett alltför litet land för att det ska finnas sådana skillnader. Vi borde kunna jämna ut dem, inte minst för de företag som både köper och säljer och också för kunderna.
Jag köper heller inte argumentet att man om man köper en bil eller en drönare utomlands kanske ändå inte får någon information om vad som gäller i Sverige. Nej, självklart är det så. Jag kan köpa vilken manick som helst i ett annat land och inte få någon information om hur den fungerar, speciellt inte om hur den ska anslutas i Sverige eller något annat. Men vi är i Sverige just nu.
Frågan är om punkterna för nya riktlinjer i EU är tillräckliga och om det går att göra något över huvud taget redan nu eller om vi bara ska avvakta till nästa år.
Penilla Gunther (KD):
En sista sak som jag gärna vill skicka med i det fortsatta arbetet med riktlinjerna och så vidare är att Sverige, som vi vet, ofta är duktigt på att implementera saker som beslutas i EU. Andra länder är kanske inte fullt lika duktiga alla gånger.
Det är klart att jag litar på att det kommer att bli tydligare och mer relevant för både köpare och säljare när det som beslutas på EU-nivå kommer på plats. Men en viktig punkt i de riktlinjer som kom fram som förslag från Rigamötet är att den som flyger en drönare är ansvarig för dess användning.
Det måste vara möjligt att ta reda på vem som framför drönaren och att utkräva ett ansvar. Vi är alla medvetna om att olyckor kommer att ske, även om det inte var avsett så.
Frågor om försäkringar, det som man kallar för incidentrapportering, och hur man hanterar dem ser lite olika ut i våra länder. Men frågan är hur vi hanterar dem i dag. Det vet inte jag, men det vet säkert statsrådet. Jag tycker att just den punkten är en viktig sak som bör poängteras redan nu för köpare och säljare.