Thomas Strand (S):
Alla som tar del av det forskningsbetänkande som vi nu ska debattera märker att det råder en tämligen stor enighet om vikten av att prioritera och satsa på forskning och innovation. Vi är alla överens om att Sverige ska vara en ledande kunskaps- och forskningsnation.
Däremot är vi inte alltid överens om forskningens strategiska inriktning eller hur och på vilket sätt vi ska stärka forskning och innovation. Jag är i dag särskilt glad över att utskottet enhälligt ställt sig bakom ett yrkande från oss socialdemokrater. Det är ett yrkande som säger att skolforskningen behöver utvecklas.
Ett enigt utskott anser att "regeringen bör vidta åtgärder så att de forskningsinstitutioner som bedriver skolforskning får en förstärkt och förtydligad samverkansuppgift för att garantera att nya forskningsresultat verkligen vidareförmedlas till dem som är verksamma i skolan och att kunskaperna omsätts i praktiken".
Vidare säger vi som utskott att fler yrkesverksamma lärare bör "ges möjlighet till egen forskning som en del av eller parallellt med ett eget arbete".
Med tanke på de alarmerande signaler vi fått om sjunkande kunskapsresultat i den svenska skolan är det både klokt och framsynt att utveckla skolforskningen och ge fler yrkesverksamma lärare möjlighet till egen forskning. Jag vill uttrycka min uppskattning till de borgerliga partierna som nu röstar för vårt yrkande och inte emot som var fallet under den förra mandatperioden.
Nu förväntar vi oss att den borgerliga regeringen återkommer till riksdagen med förslag på hur utskottets tillkännagivande kan förverkligas. Lämpligen kan det ske i höstens budgetförslag. Fru talman!
Vart fjärde år har vi en större forskningspolitisk diskussion i denna kammare i anslutning till att sittande regering presenterar sin forskningspolitiska proposition. Det är nu drygt två år sedan vi hade en sådan diskussion. Då riktade vi socialdemokrater kritik mot centrala delar i den borgerliga regeringens forskningspolitik.
I det utskottsbetänkande som vi diskuterar i dag finns en socialdemokratisk kommittémotion där denna kritik återkommer. Tiden medger inte att jag redogör för hela motionens innehåll, men jag vill utifrån våra reservationer säga några ord om den avgörande skillnad som finns mellan socialdemokratisk och borgerlig forskningspolitik.
För det första så anser vi att regeringens forskningspolitik är företagsfrånvänd genom att inte på ett djupare sätt involvera näringslivets organisationer i särskilt strategiska forskningsbranscher. Vi beklagar fortfarande att regeringen avskaffat de framgångsrika branschprogrammen.
Dessa företagsnära forskningsprogram, som utvecklats tillsammans med branscherna, var mycket framgångsrika och uppskattades av näringslivets parter. Det handlade om program för flyg och rymd, metallurgi, fordon, skog och trä, läkemedel, bioteknik och IT och telekommunikation.
Regeringens tydliga nedprioritering av dessa företagsnära forskningsprogram riskerar att få allvarliga långsiktiga konsekvenser för forskning, tillväxt och sysselsättning.
Vi vill tvärtemot regeringen vidareutveckla dessa branschspecifika forskningsprogram och utveckla nya branschspecifika satsningar tillsammans med näringsliv och samhälle, till exempel inom tjänstesektorn och upplevelseindustrin.
För det andra tycker vi att regeringen detaljstyr forskningen alltför mycket genom att peka ut en rad enskilda forskningsområden ned på budgetnivå. Det underminerar den akademiska friheten, riskerar kvaliteten och hindrar forskningssamhället att optimera resursanvändningen efter sina kvalificerade bedömningar.
Däremot har vi har inget att invända mot att regeringen valt att lyfta fram medicin, teknik och klimat som särskilt strategiska forskningsområden. Det ligger i linje med den forskningspolitik som bedrivits under tidigare socialdemokratiska mandatperioder. Vi ifrågasätter dock lämpligheten av att detaljstyra och regeringens kompetens att göra det.
Vi föreslår därför att forskningsfinansiärerna får ett betydligt större utrymme för prioriteringar inom utpekade strategiska huvudområden.
För det tredje reser regeringens resursfördelningssystem frågetecken och riskerar att styra resurser mellan olika lärosäten och fakulteter på ett sätt som hindrar kvalitetsutveckling och kan tvinga lärosäten till interna omprioriteringar på grunder som inte är vetenskapligt motiverade.
Det är bra att en del av fakultetsanslagen tilldelas efter kvalitetskriterier, men det är mycket svårt att överblicka de långsiktiga konsekvenserna av regeringens fördelningsmodell. Det är uppenbart att resursfördelningsmodellen missgynnar vissa lärosäten och inriktningar, och vi är oroliga för att det kraftigt kommer att missgynna forskningen vid de yngsta universiteten.
Vi socialdemokrater vill se en resursfördelningsmodell som garanterar forskning med bredd och djup i hela landet. Även mindre högskolor ska ges möjligheter att bedriva forskning. Vi behöver därför en strategi och ett resursfördelningssystem som både kan prioritera mångfald och ge tillräckliga resurser till excellenta forskningsmiljöer.
Vi har därför i tidigare debatter i kammaren fört fram krav på att resursfördelningsmodellen måste utvärderas noggrant så att vi ska kunna vara säkra på att modellen premierar kvalitetsstärkande åtgärder men inte missgynnar vissa typer av lärosäten. Tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet har vi yrkat på en utvärderande kontrollstation någon gång 2010-2011.
Detta har dock avvisats av den borgerliga utskottsmajoriteten. För det fjärde sviker regeringen unga forskare genom att passa i frågan om forskarnas villkor. Det är anmärkningsvärt med tanke på att en framgångsrik forskningspolitik inte är möjlig utan en genomtänkt politik för forskare.
Om inte en akademisk karriär efter disputation är ett möjligt och attraktivt alternativ för våra mest lovande studenter kommer förutsättningarna för svensk forskning att försvagas. Trots att forskarkåren står inför ett massivt generationsskifte tycker vi att regeringen är alldeles för passiv för att tillgodose behovet på återväxt.
Ungefär en tredjedel av doktoranderna saknar anställning. De är stipendiefinansierade, går på utbildningsbidrag eller saknar ordentlig finansiering knutet till sitt arbete. Dessa doktorander saknar tillgång till de sociala trygghetssystem och förmåner som är norm på arbetsmarknaden.
Vi socialdemokrater vill stärka doktorandernas sociala situation genom att göra doktorandtjänster mer lika regelrätta anställningar. Ett lärosäte ska inte kunna ge ersättning i form av utbildningsbidrag i mer än ett år och inte heller kunna ersätta doktorander genom egeninrättade stipendier.
Regeringen bör tillsammans med lärosäten och externa finansiärer utarbeta en överenskommelse för hur all stipendiefinansiering av forskarutbildning på heltid i framtiden ska kanaliseras genom lärosätena och bekosta lön och sociala avgifter. Dessutom måste arbetsmarknadskopplingen bli tydligare i forskarutbildningen.
Det är också viktigt att de nydisputerade ges ökade möjligheter till fortsatt forskning och meritering. Otrygg finansiering i början av forskarkarriären och otydliga karriärvägar där formella anställningsförfaranden saknas riskerar att innebära att många, framför allt kvinnor, väljer bort en akademisk karriär. Fru talman!
Vi behöver också mer av samhällsvetenskaplig och humanistisk forskning för att förstå skeenden, utvecklas tillsammans som människor och se globaliseringens möjligheter. Vi måste också bli mer aktiva på den globala arenan, för forskningen blir alltmer internationell. Vi måste vara där forskningsgenombrott sker.
Vi måste bli bättre på att rekrytera internationella forskare till Sverige, och vi måste investera i mer infrastruktur, för då lägger vi en god grund för internationella samarbeten och utländskt forskningskapital. Därför vill vi etablera ett nationellt centrum för kompetensuppbyggnad och rådgivning till svenska forskningsfinansiärer.
Vi socialdemokrater vill se en långsiktig forskningsstrategi som blir ett redskap för att möta de stora och globala samhällsutmaningarna. Dit hör bland annat vikten av en forskning som bidrar till en ekologiskt hållbar utveckling, en forsknings- och innovationspolitik som samtidigt stärker svenska företag och leder till fler företag och nya jobb. Fler jobb leder till en bättre samhällsekonomi.
Det ger oss bättre förutsättningar att höja kvaliteten i sjukvården, omsorgen och skolan. Det leder till en ökad livskvalitet. Samtidigt är det viktigt att forskningen främjar ett öppet och demokratiskt samhälle, en forskning som vidgar tanken och perspektiven samt ökar förståelsen och samspelet oss människor emellan.
Forskningen ska stå i människans tjänst för ett solidariskt och rättvist samhälle. Fru talman! Vi socialdemokrater står bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservationerna 1 och 8.