Anders Borg (M):
Konkurrensen ökar i världsekonomin, och länder sätter sig ned och funderar på vad de kan göra för att hänga med i detta race och klara trycket från omvärlden. Då vill Peter Persson, Stefan Löfven, Jonas Sjöstedt och Gustav Fridolin vända sig inåt och gå i motsatt riktning.
Vi ska försvaga konkurrenskraften, vi ska undergräva förutsättningarna för jobb i Sverige och vi ska sänka potentialen för reallöneökningar. Vad är det som bygger välstånd långsiktigt? Det är utvecklingskraft, forskning och utveckling, kunskap och företagsamhet. Det är också att vi belönar ansträngning och arbete. När vi sparar, investerar, arbetar och utbildar oss växer ett land.
Om man i stället försöker straffbeskatta bort företagsamhet, forskning och utveckling och utbildning, vad händer då? Till att börja med förlorar man reallöneutveckling. Den politik som Peter Persson och Stefan Löfven står för tillsammans med Jonas Sjöstedt och Gustav Fridolin är en politik som gör att förutsättningarna för reallöneökningar i Sverige blir sämre. Vi har haft 20-procentiga reallöneökningar nu. Under denna tid har andra länder har haft väsentligt lägre ökningar.
I somliga länder har lönerna till och med fallit, och i många länder har de stått och stampat. Dessutom förlorar man förutsättningar för jobb. Har vi inte företag som utvecklar produkter och som har forskning och utveckling i Sverige kommer inte heller industriproduktion att ligga här. Då förlorar vi generellt sett förutsättningar för jobb och utveckling. Socialdemokraterna vill höja skatterna till över 60 procent, detta utifrån en frågeställning här om att vi ska se över skattesystemets struktur.
Den första fråga som då bör besvaras är: Vilken struktur tänker Socialdemokraterna på när en skatt på över 60 procent ska gälla för ingenjörer, forskare, jurister, ekonomer och alla de som är med och driver svensk konkurrenskraft? Men sedan ska den ned till 55 procent för bankdirektörer. För dem som har en lång akademisk utbildning ska vi alltså ha en straffskatt på över 60 procent. Men för riktigt framgångsrika bankdirektörer ska inkomstskatten ned till 55 procent.
Detta är en struktur som framstår som ytterst märklig och som är närmast obegriplig ur incitamentsperspektiv. Människor som har skaffat sig en lång utbildning för att bidra till Sverige ska vi alltså klämma åt. Men om man har blivit riktigt rik då ska skatten ned. Det är en mycket märklig struktur som Socialdemokraterna talar om. Vi ska vara klara över en sak. Enligt Finansdepartementets beräkningar tappar vi 80 procent av intäkterna med denna typ av skatteförslag.
Andra, till exempel den socialdemokratiska stjärnekonomen Bertil Holmlund, har drivit tesen att det är 100 procent av intäkterna som bortfaller. Vi tappar alltså mellan 80 och 100 procent av intäkterna med denna typ av förslag. Ändå vill man genomdriva dem.
Och man vill göra det i ett läge då svensk industris konkurrenskraft är mer ifrågasatt än på länge, då allt fler länder tittar på vad de kan göra för att ta över svenska verksamheter, locka jobb till sig och driva fram en utveckling i sina länder. Då vill Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet möta detta med en antikonkurrenskraftspolitik. Man verkar inte heller vilja ta in att andra länder har gjort precis detta.
Frankrike har gjort ett experiment med att förstöra sin egen ekonomi med höga marginalskatter. Varför tar man inte lärdom av detta? Varför vill man upprepa andras misstag när vi borde vilja arbeta tillsammans för att stärka Sverige?