Karin Enström (M):
Jag skulle vilja inleda med att fundera över den lätt absurda tanke som Peter Rådberg framför, att vi skulle ha ett militärt försvar som är som en egen, isolerad ö utanför resten av samhället. Så ser jag det inte alls. Det är delar som är helt beroende av varandra. De måste kunna understödja varandra beroende på vilken kris det handlar om.
Även om det handlar om ett rent militärt angrepp säger det sig självt att det är hela samhället som måste vara berett att på olika sätt anpassa sig, stödja och finnas bakom. Det kanske inte var så Peter Rådberg menade, utan självklart är vi helt beroende av varandra. Ett militärt försvar kan aldrig fungera utan ett samhälle bakom sig.
Men för att gå tillbaka till huvudfrågan om hur, som Peter Rådberg ställer: Hur ska vi då möta hoten? Med risk för att gå tillbaka till något som vi känner igen vill jag påminna om att vår säkerhet är starkt kopplad till omvärlden och framför allt till våra närmaste grannländers och Europas säkerhet i stort. Om vi börjar i det stora: Sverige bygger säkerhet tillsammans med andra länder.
Vi ska vara med och ta ansvar för säkerheten i Europa genom att stödja andra EU-länder eller nordiska länder om de utsätts för katastrofer eller olika former av angrepp. Ett sådant åtagande är det mest grundläggande uttrycket för europeisk solidaritet. Därför är det en naturlig utveckling av vår säkerhetspolitiska linje. Den säger också att vi ska ha förmåga att ta emot militär hjälp och annan typ av hjälp av andra länder när Sverige hotas.
Solidaritetsförklaringen täcker ett brett spektrum av händelser - det är poängen. Det är allt från allvarliga civila olyckor, naturkatastrofer och terrorangrepp till just militära kriser och angrepp. Går man till hur det ser ut i vårt närområde i dag ser man dynamiken i närområdet och utvecklingen i Ryssland. De är centrala faktorer för Sveriges säkerhet.
Precis som jag tror att FOI sade i sin rapport är utvecklingen i Ryssland svår att förutsäga. Men helt tydligt är att de står inför betydande utmaningar och att vi ständigt behöver följa både den politiska utvecklingen och den militära utvecklingen.
Bedömningen är ändå att utvecklingen i närområdet och vår omvärld kräver att vi har ett starkt försvar med hög tillgänglighet. Då blir vår militära förmåga och vårt militära agerande en viktig faktor för den säkerhetspolitiska stabiliteten i området, särskilt då flera länder nära oss just nu planerar för reducerade försvarsanslag. Vår solidaritetsförklaring ställer också nya och delvis kanske högre krav på att Sverige ska kunna ge och ta emot stöd.
Vi säger också att förmågan att genomföra fredsfrämjande insatser ska öka. Men jag vill ändå vara klar och tydlig och säga att säkerheten i närområdet i dag inte främst handlar om militära hot, utan i närområdet ser vi miljöhot, riskfyllda energitransporter på Östersjön och störning av handelsflöden som skulle kunna leda till svåra påfrestningar för Sverige.
Där har vi ett utmärkt exempel på hur vi har ökat samarbetet mellan länderna i Östersjöregionen för att kunna bemöta de breda hoten genom luftövervakning, gemensam sjöövervakning, sjöräddning, miljösamarbete och utbyte av information. Det säkrar att vi är bättre förberedda om en katastrof eller olycka skulle äga rum.
Just den samverkan mellan myndigheter och nationer är helt avgörande. Vi kan återkomma till det.