KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eva-Lena Jansson (S):
Jag hade en fråga till arbetsmarknadsministern om ersättning. Den som hade plusjobb hade en meningsfull sysselsättning men också en rimlig ersättning, en kollektivavtalsenlig lön. Jag förstår inte riktigt varför arbetsmarknadsministern håller fast så stenhårt vid fas 3 när man ser att det har nått vägs ände och bara hamrar fast folk i en åtgärd där de inte kommer vidare utan nekas utbildning.
96 000 personer är nu inskrivna i jobb- och utvecklingsgarantin. Det är en ökning med 5,2 procent sedan föregående år. I fas 3, den sista fasen, som arbetsmarknadsministern nu har valt att döpa om till sysselsättningsfasen, är ökningen 15,8 procent, från 26 685 till 30 902.
Andelen nya platser på Arbetsförmedlingen har minskat med 13,2 procent sedan föregående år, och andelen arbetslösa och i åtgärder har ökat med 4,3 procent sedan förra året. Andelen personer i instegsjobb har minskat med 23 procent. Andelen personer som har fått lönebidragsanställningar har minskat med 3 procent, och andelen som har fått OSA-anställningar har minskat med 2,5 procent. Hänger detta ihop med att andelen i fas 3 ökar?
Jag tror det, för arbetsgivarna får till och med betalt för att ta emot personer i stället för att anställa dem. Varför kan arbetsmarknadsministern inte erkänna att man har kommit till vägs ände med fas 3 och faktiskt försöka bedriva en aktiv och god arbetsmarknadspolitik? Och vad var det för fel på plusjobben, förutom att Socialdemokraterna hade hittat på dem? Kan inte arbetsmarknadsministern berätta varför fas 3 är så mycket bättre?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag får börja med att tacka för svaret. Jag hade hoppats att få ett lite mer utförligt svar från statsrådet. Men jag får väl ställa följdfrågor. Bakgrunden till min interpellation är att riksdagen fattade två likalydande beslut om att ändra arbetsförmågebegreppet. Till slut valde regeringen också att följa det och lade fram en proposition.
Innan den lade fram en proposition till riksdagen hade Socialdepartementet gjort en utredning där man konstaterade att förändringen skulle innebära en kostnadsökning på 2,4 miljarder kronor. Det var inte riktigt samma siffror som socialförsäkringsutskottet kom fram till. Detta blev föremål för en granskning av konstitutionsutskottet.
Det konstaterade, och det finns med i texten, att bedömningen blir en ökad kostnad för sjukpenningen på 2,4 miljarder. Nu har regeringen vid flera tillfällen sagt att förändringen inte är så stor. Om det är en förändring är det i varje fall ansvarslöst att oppositionen har drivit igenom den. Man kan inte med säkerhet säga om det blir en speciell förändring.
I regeringens proposition står det: Osäkerheten om de ekonomiska konsekvenserna är dock stor, särskilt på lite längre sikt. Därav min fråga hur regeringen förbereder detta och om man tänker vidta några åtgärder för att säkerställa att kostnaden för det förändrade arbetsförmågebegreppet klargörs. Fru talman! Jag kan inte uppfatta det som att statsrådet egentligen svarar på min fråga hur man tänker klargöra vad kostnaden blir för det förändrade arbetsförmågebegreppet. Jag tänkte att han kunde utveckla det i sitt nästa inlägg.
Eva-Lena Jansson (S):
Med anledning av det statsrådet säger är det häpnadsväckande att man i en egen utredning kunde komma fram till 2,4 miljarder men nu säger att man inte riktigt vet vad kostnaden egentligen blir. Om man läser vad Försäkringskassan säger ser man att det finns en utarbetad rättslig praxis för både det nuvarande och det tidigare arbetsförmågebegreppet.
LO:s och TCO:s rättsskydd och Handikappförbundet pekar på att det blir en betydande förändring och att det kommer att bli en generösare tillämpning. Vi ifrågasatte storleken på summan för vad det skulle kosta och om det verkligen var så mycket som regeringen pekade på. Men det är ganska anmärkningsvärt om regeringen inte kan beskriva hur man har kommit fram till den utredning som man gjorde tidigare och hur man ska räkna ut vad kostnaden kommer att bli.
Jag förstår att regeringen var dålig på att gissa, men statsrådet pekar också på att man vill göra om och titta på en ny ändring av arbetsförmågebegreppet. Det vi försökte säga är att det är viktigt att man har ett arbetsförmågebegrepp som pekar på hur arbetsmarknaden ser ut. I det svar som Försäkringskassan har gett på regeringsuppdraget talar man om att medicinska förutsättningar för arbete ska ingå men att arbetsmarknad inte ska ingå.
Det är också ett sätt att verkligen hitta på en fiktiv arbetsmarknad och därmed ett fiktivt arbetsförmågebegrepp. Denna diskussion kommer vi att ta senare. Nu är jag mest intresserad av hur regeringen tänker utreda detta och få fram siffrorna. Och vad hade man egentligen för bakgrundsmaterial till 2,4 miljarder? Regeringen har inte kunnat redogöra för hur man kom fram till 2,4 miljarder. Jag läser ur svaret till konstitutionsutskottet.
Det står så här: Mot bakgrund av bedömningen att återgång till det gamla begreppet sannolikt skulle leda till en mer generös praxis än vad som gällde innan den 1 juli 2008 är vår bedömning att i storleksordningen ca 75 procent av effekten skulle kunna gå förlorad. Det innebär en årlig ökad kostnad av sjukpenning på ca 2,4 miljarder. Det förutsätter dock att den bortre gränsen finns kvar. Annars blir kostnaden högre. Det är alltså bara det enskilda begreppet man har tittat på. Fru talman!
Jag hoppas att statsrådet kan klargöra hur man har kommit fram till 2,4 miljarder i sin tidigare beräkning.
Eva-Lena Jansson (S):
Det är välkommet att regeringen och statsrådet följer riksdagens beslut. Det är självklart att jag kommer att följa upp hur det går till. Men nu försöker statsrådet säga att skillnaden mellan det gamla arbetsförmågebegreppet och det nya, det vill säga återgången till det gamla från det nya, inte skulle vara så stor. Då är det häpnadsväckande att regeringen drev igenom det. Då är det häpnadsväckande att Försäkringskassan sade att det skulle bli en stor skillnad och att det faktiskt har blivit en stor skillnad.
Det finns rättspraxis som Försäkringskassan har pekat på, och det finns rättspraxis som LO:s och TCO:s rättsskydd, handikappförbunden och riksdagen i sitt betänkande pekar på som kommer att göra att det blir förändringar. Regeringen trodde dessutom för bara drygt ett år sedan att skillnaden var 2,4 miljarder.
Därför tycker jag fortfarande att det är märkligt att regeringen inte är riktigt konsekvent i sin bedömning och inte kan redogöra för hur man kommer fram till denna kostnad när man nu ska lägga fram en budget till hösten. Det är viktigt att vi i riksdagen får relevanta underlag och att det inte blir så slarvigt som det vi fick förra året.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret. Jag tolkar svaret så att det är nej, även om inte statsrådet uttrycker det i sitt svar. Frågan var alltså: Avser statsrådet att vidta åtgärder för att säkerställa att Postnords förberedelse av börsintroduktion stoppas? Jag kan inte tolka svaret på något annat sätt än att det är nej. För några veckor sedan demonstrerade anställda på Posten i Stockholm.
De ropade: Vi är människor, inte maskiner! Nej till börsutdelning! Ja till postutdelning! De såg att det fanns ett motsatsförhållande i den börsintroducering som verkar ske smygvägen från ägarens sida.
Jag beskriver i min interpellation att jag vid Postnords årsstämma 2011 ställde en fråga till ägarna om huruvida den kraftiga vinstutdelningen skulle få negativa effekter på verksamheten ur kvalitetssynpunkt och om eventuella personalkonsekvenser. Svaret var då nej både från ägaren staten och från vd:n. Vad som framkommit av både medieuppgifter och information från personal är att kvaliteten sjunker samtidigt som personalstyrkan minskar.
Det rapporteras om post som inte delas ut alla dagar och att eftersändning av post sker sporadiskt, vilket kan få stora konsekvenser för enskilda medborgare och företag. Kallelser till läkarbesök kommer inte fram, biljetter kommer inte fram i tid och så vidare. Det verkar alltså finnas ett motsatsförhållande när det gäller den börsmässighet som Posten nu försöker åstadkomma.
Jag blir lite bekymrad, för riksdagen har fattat beslut om här i Sverige att vi inte ska ha en börsintroduktion av Posten. Det är ett majoritetsbeslut som jag tycker att statsrådet borde följa.
På regeringens hemsida står det att regeringen anser att statens uppgift bör vara att ange de ramar och regler som ska gälla för näringsliv och företag, inte äga och driva företag, och därför bör staten i princip inte äga bolag som verkar på kommersiella marknader med fungerande konkurrens - man kan diskutera om det för det första är en kommersiell marknad och för det andra fungerande konkurrens - såvida bolaget inte har ett särskilt samhällsuppdrag som är svårt att klara av på annat sätt.
Hur tänker sig statsrådet att det ska gå till om man börsintroducerar Posten? Hur ska samhällsuppdraget klaras av? Statsrådet anger i sitt svar att ur ägarsynpunkt är det en fördel att de statliga bolagen är färdiga för introduktion på börsen. Betyder det att alla statliga bolag förbereds för att bli börsmässiga? På vilken grund sker detta i så fall, och med vilket syfte?
Om ett riksdagsbeslut som förhindrar regeringen att minska ägandet inte är tillräckligt för att avbryta en förberedelse för börsintroduktion, hur menar då statsrådet att ett riksdagsbeslut som får regeringen att avbryta förberedelse för en börsintroduktion ska se ut för att statsrådet ska följa det?
Eva-Lena Jansson (S):
Vd:n i Posten är väldigt tydlig utåt och framför allt inåt i organisationen. Signalen från ägarna, det vill säga den danska staten och den svenska staten, är: Förbered företaget för börsintroduktion! Basta! Det får effekter. Om staten är så tydlig med att man ska förbereda för en börsintroduktion att det är det enda man ska jobba med får det effekter.
Jag har ställt frågan: Om det här riksdagsbeslutet inte förhindrar regeringen att avbryta en förberedelse för börsintroduktion, vad krävs det då för riksdagsbeslut? Jag ställde också frågan: Finns det några andra statliga företag som förbereds för att bli börsmässiga och i så fall vilka? Pågår det och i vilket syfte i så fall? Nöjda kunder och nöjda medarbetare pratar Peter Norman om.
Jag konstaterade precis att man inte har det. Medarbetarna har det just nu väldigt tufft, och inte heller alla kunder är nöjda med utvecklingen och de problem som har uppstått. Vinstutdelningen som regeringen krävde på 1 miljard har fått effekter, och besparingspotentialen på företag som man har lagt ut har handlat om 1 miljard, så det är klart att regeringens politik har effekter.
När det gäller själva vinstutdelningen tycker jag att statsrådet borde reflektera över vad detta får för effekter. Jag vet hur man mäter kvalitet hos Posten. Man har någonting som man kallar testbrev. Testbreven går till personer med fast adress och inte till personer som har eftersändning, för då skulle man få ett helt annat resultat. Där har mycket av kvalitetsarbetet fallerat.
Kvalitetsarbetet har gått ned, och egentligen handlar allting om att bara verka för en börsintroduktion. Peter Norman säger, fru talman, att det inte pågår något arbete i hemlighet. Varför uppger då vd:n att allt arbete inom företaget ska gå ut på att man ska förbereda sig för en börsintroduktion? Kan inte statsrådet svara på det?
Eva-Lena Jansson (S):
Jag har inte någon som helst avsikt att smutskasta Posten. Det är min arbetsgivare när jag inte tjänstgör i riksdagen. Därmed har jag en ganska god insikt i företaget. Jag har följt utvecklingen i företaget under 26 års tid, så jag har en god bild av hur kvaliteten och synen på postutdelningen har förändrats. Jag har också en ganska bra bild av de krav som ställs på de anställda i dag jämfört med hur det var tidigare.
Min bild är att kvaliteten går ned. De anställda har helt orimliga arbetsförhållanden i vissa avseenden. Om det beror på börsintroduktionsarbetet är det naturligtvis ett stort problem. Min bild är inte att Posten har gjort ett dåligt arbete förut, snarare tvärtom. Man har varit ett av Europas bästa postföretag hela tiden och alltid legat i täten. Men det som händer nu är att man eroderar en fungerande verksamhet.
Om inte det riksdagsbeslut vi tog tas på allvar, vad krävs det då för beslut i kammaren för att statsrådet ska lyssna över huvud taget? Det finns massor med bolag som vi har i vår ägo i dag. Man kan diskutera huruvida Systembolaget ska vara börsfähigt eller inte. Jag tycker inte det, för de har ett helt annat uppdrag för sin verksamhet än vad ett börsbolag skulle ha.
Jag tycker att Vattenfall också har ett vidare uppdrag. Jag kan ta flera andra bolag som exempel. Signalen kommer från ägarna, som vd:n säger, och jag tolkar det som att en av ägarna är Peter Norman i det här fallet. Den danska staten är naturligtvis en annan ägare. Om ägarna ger signalen "Jobba bara mot det här, som är det överordnade" är det också det som blir signalen till de anställda.
Det är därför jag ställt interpellationen, och jag konstaterar att statsrådet verkar vara ganska nöjd med den utveckling som sker.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar statsrådet för svaret. Om det nu vore så att statsrådet delade min uppfattning om den generella välfärden, fru talman, vore det välkommet att han inte försämrade den. Det finns ett citat där statsministern pekar ut riktlinjerna för den politik som regeringen bedriver. Han säger: "Vi vill inte se ett samhälle där människor svälter, men i övrigt skall inga standardkrav finansieras.
De hälsosamma riskerna är mycket mänskligare än den falska tryggheten." Det är i ljuset av detta jag tycker att man ska se de försämringar man har gjort i sjukförsäkringen. I en underlagsrapport till den parlamentariska Socialförsäkringsutredningen framgår det att Sverige halkar efter när det gäller trygghetssystem. Ersättningen i sjukförsäkringen sjönk; det känner vi också till. Vi vet att 65 000 personer utförsäkras från sjukförsäkringen.
Vi vet också att sjukskrivningarna ökar igen. På Umeå universitet finns en välfärdsforskare som heter Stefan Svallfors. Han redovisar att det finns en växande misstro mot välfärdens försäkringar. Det är så han kallar det. Jag kallar det också för välfärdsförsäkringar eller socialförsäkringar. Regeringen har valt att kalla det för bidrag, men jag tycker att det är en försäkring som man får när man är sjuk. Vi ser att tilläggsförsäkringarna ökar.
Anna Hedborg, tidigare socialminister för Socialdemokraterna, som regeringen säkert känner till, har gjort en rapport för Kommunal som heter Under höga tak ryms alla . Hon skriver: Om förtroendet för sjukförsäkringen minskar och den börjar urholkas kan det leda till att en stor del av den svenska befolkningen föredrar en privat försäkring.
Men en privat sjukförsäkring blir dyrare än en allmän sjukförsäkring eftersom inte alla delar på risken. Det innebär att låginkomsttagare som tvingas köpa en privat sjukförsäkring får ännu mindre pengar i plånboken, och klyftorna ökar. Därför frågar jag regeringen: Avser statsrådet att vidta några åtgärder för att motverka en privatisering av sjukförsäkringen?
Det är ju precis det som händer när sjukförsäkringen försämras, när allt färre får ut 80 procent av sin inkomst när man är sjuk och när man blir orolig över vad som händer när man blir sjuk eftersom risken att bli utförsäkrad är ganska stor. Då säger regeringen att det inte finns några belägg för att kompletterande försäkringar har inneburit att tilliten till den allmänna försäkringen har minskat. Det har jag inte skrivit heller. Tilliten till försäkringen har minskat på grund av regeringens politik. Fru talman!
Min fråga till statsrådet är: Varför vill man inte motverka en privatisering av sjukförsäkringen?
Eva-Lena Jansson (S):
Statsrådet vill inte svara på min fråga. Det är synd. Jag pekar igen på att TCO har skrivit en rapport. Jag vet inte om statsrådet har läst den. Den heter Första hjälpen för sjukförsäkringen . Vad anser allmänheten om sjukförsäkringen och de genomförda förändringarna? Två av tre är osäkra på om de klarar sig ekonomiskt om de skulle bli långvarigt sjuka. Två av tre känner sig otrygga och ger ett dåligt betyg till dagens sjukförsäkring.
Sju av tio anser att förändringarna i sjukförsäkringen haft en negativ effekt på de sjukskrivnas ekonomiska situation. Huvudproblemet är en för svag ekonomisk trygghet när man inte kan arbeta på grund av sjukdom. Man pekar på att många tvingas lämna sjukförsäkringen fast de egentligen hör hemma där, och många sjuka görs beroende av stöd från familj och samhälle. Vi vet att statsministern har sagt att man får vända sig till familjen, anhöriga eller andra.
Klarar man sig inte blir det kanske till sist socialbidrag. Jag tycker att det är viktigt att vi har en sjukförsäkring som är generell. En förutsättning för att ha en generell välfärd med en generell sjukförsäkring som omfattar flertalet är också att den omfattar en stor grupp som annars skulle säga: Jag får inte ut någonting av de pengar som jag betalar in via skatten.
Den där försäkringen kommer aldrig tillbaka till mig eftersom jag får ut så lite av den. Poängen med generell välfärd är att alla ska få ut så mycket som möjligt av den och inte att några betalar in mycket men inte får ut någonting alls. Då påverkar man ju en privatisering där det kommer att vara så som Fredrik Reinfeldt sade: Standardkrav kan finansieras. De hälsosamma riskerna är mycket mänskligare än den falska tryggheten.
Det innebär att man säkerställer att alla får ett basutbud, och sedan blir det plusmeny eller extra allt till dem som har råd att betala. Det är klart att det finns kollektivavtalslösningar, men jag pratar om privata försäkringar som enskilda tar därför att de inte upplever att det kollektivavtalsenliga eller den sjukförsäkringen som vi har i dag svarar upp mot de krav de har.
Jag tycker att statsrådet, om han nu säger sig stå för en generell välfärd, också skulle bli oroad. Men jag uppfattar inte att statsrådet eller regeringen står för en generell välfärd. De står för det de kallar en kärna, ett basutbud, och sedan får man köpa sig till resten. Det är någonting som jag motsätter mig, och det har Socialdemokraterna alltid gjort. Vi tycker att välfärden ska vara till för alla och inte bara för några.
Eva-Lena Jansson (S):
Eftersom statsrådet inte förstår vad jag efterfrågar kan jag säga det. Jag vill ha en sjukförsäkring som medborgarna kan lita på och som de kan känna tilltro till. Flertalet vill naturligtvis inte utnyttja den.
Men om olyckan är framme och man blir sjuk vill man naturligtvis att den försäkringen ska finnas där som en ekonomisk trygghet så att man slipper lämna hus och hem därför att man har varit sjuk, enligt statsrådet, för länge och blir utförsäkrad på grund av stenhårda tidsgränser. 65 000 personer har blivit utförsäkrade, inte för att de har blivit friska utan för att de enligt statsrådet har varit sjuka för länge.
Den förändringen är helt horribel! Inte bara jag utan många andra i samhället pekar på konsekvenser, inte för en eller två, utan för väldigt många. Statsrådet försöker låta som om han ville ha en socialdemokratisk politik. Det vill han naturligtvis inte. Han vill ha en moderat politik som går mot att vi bara får ett basutbud.
Jag motsätter mig det, och det är därför vi också pekar på att vi inte vill ha privata lösningar i den omfattning som statsrådet efterfrågar. Frågan var väl kanske lite retorisk, men jag hade hoppats att statsrådet skulle säga: Nej, vi vill inte ha privata lösningar, utan vi vill ha generell välfärd. Lyssnar man på Ulf Kristersson hör man att han rätt ofta försöker låta som en sosse. Han är ödmjuk inför förändringar och säger att man måste ha stor respekt.
Men om man är ödmjuk inför förändringar och har stor respekt borde man också vidta åtgärder för att åstadkomma förändring när försämringarna slår mot sjuka människor och vi ser hur personer blir utslagna och tvingas leva på socialbidrag. Fru talman! Jag gissar att jag kommer att få höra argument som "i tolv års tid" eller "på Göran Perssons tid" eller till och med citat av Anna Hedborg.
Statsrådet borde läsa rapporten från Anna Hedborg, för hon är trött på att bli felciterad av moderaterna i regeringen och i riksdagen.
Eva-Lena Jansson (S):
Tack, Hillevi Larsson, för en bra interpellation! Jag hade inte tänkt hoppa in i den här debatten heller, men jag kunde inte låta bli när statsrådet hänvisade till att det är viktigt att kommun och näringsliv tar sitt ansvar. Man kan tycka att det är dags att också regeringen tar sitt ansvar. Då är det tre parter som gör något tillsammans. Jag håller med Hillevi Larsson om att det är bra att satsa på kommunerna.
I Örebro kommun satsar både näringslivet och kommunen - näringslivet inte så mycket som man hade hoppats. Jag tror att det ledde till ungefär 1 900 sommarjobb. Med den riktade satsning som vi hade i vårbudgeten hade det blivit betydligt fler, om Socialdemokraterna hade styrt. Nu är det inte vi som styr, tyvärr, utan det är arbetsmarknadsministern som får bestämma arbetsmarknadspolitiken.
Min fråga till statsrådet är: Tycker inte statsrådet att regeringen också borde dra sitt strå till stacken? När ska ministern tycka att det är dags att ta ansvar för frågorna?
Eva-Lena Jansson (S):
I det förra inlägget pratade statsrådet om att det visserligen var en satsning som man gjorde 2010, men att man inte kan göra det generellt. Man kan ju undra varför det är viktigt med generella nedsättningar av arbetsgivaravgiften för ungdomar eller varför det är viktigt med en generell momssänkning. Bidrag till arbetsgivarna är tydligen bra i vissa fall för den här regeringen.
Man kan också fundera på varför det var viktigt att göra detta 2010. Man kan vara cynisk och tro att det hänger ihop med ett valår. Jag vet inte, men jag hoppas att det inte var så. Nu är det år 2012 och 20 000 färre sommarjobb för ungdomar. Vi har en hög arbetslöshet, och vi vet att ungdomar som går sysslolösa en hel sommar ägnar sig åt helt andra saker än vad de borde göra.
Om regeringen tar frågan på riktigt stort allvar tycker jag att man borde ha gjort något riktat. Jag har inte hört argumentet för varför regeringen valde att inte göra det i år när vi vet att vi har hög arbetslöshet och lågkonjunktur i hela Europa. Det är inte valår, men det kan väl inte betyda att ministern inte måste göra något.
Eva-Lena Jansson (S):
Jag tackar för statsrådets svar på min interpellation. Bakgrunden till interpellationen är att jag inte är riktigt lika nöjd som statsrådet med regeringens jämställdhetspolitik. Jag upptäckte att regeringen har ändrat uppdraget till Försäkringskassan.
Tidigare skrivning i regleringsbrevet till Försäkringskassan var: "Förutsättningarna för ett jämställt uttag av föräldrapenning mellan kvinnor och män ska förbättras." Nu har uppdraget ändrats. Det står: "Föräldrar ska genom Försäkringskassans information få bättre förutsättningar att välja hur man själv vill fördela föräldrapenningdagarna mellan sig."
Jag ställde frågan till statsrådet vad hon avser att göra för att få regeringens politik mer jämställd. Detta var bara ett exempel. Jag har också konstaterat att Högskoleverkets uppdrag att främja jämställdhet i högskolesektorn försvinner. Det är ännu ett exempel på regeringens ointresse för jämställdhetspolitik. Att genusforskning om hälsa har rasat på den politiska agendan är ett annat exempel.
Samtidigt ser vi hur de ekonomiska skillnaderna mellan kvinnor och män ökar i samhället. Det var därför intressant att höra från statsrådet vad hon tänker göra. Men jag kan inte tolka svaret på något annat sätt än att hon är nöjd.
Jag ser inte hur statsrådet försöker uppnå jämställdhetsmålen. Om man som statsråd och regering är intresserad driver man på, och man ändrar inte uppdraget. Jämställdhetsbonusen har inte gett effekt.
Inspektionen för socialförsäkringen konstaterade att jämställdhetsbonusen inte har gett någon som helst konkret effekt. Vårdnadsbidraget har inte heller ökat det jämställda föräldraskapet. Kan statsrådet förklara för mig hur det blir ett mer jämställt uttag av föräldrapenningen genom att man ändrar Försäkringskassans uppdrag?