Tobias Billström (M):
Det är många aspekter som Amineh Kakabaveh tar upp. Det är inte helt lätt att reda ut det. Jag tror att de allra flesta som läser den här interpellationen utgår ifrån att vi pratar om ett redan etablerat förhållande, det vill säga någon som till exempel har sökt asyl, kommit till Sverige och tagit med sig eller fått med sig sin partner hit via anhöriginvandring.
Till det kan man naturligtvis påföra de exempel som Amineh Kakabaveh nu tar upp om svenska medborgare som finner kärleken i vissa fall och i andra fall kanske har dolska avsikter och som har utnyttjat systemet med anhöriginvandring på plats här i Sverige. Men efter att ha lyssnat på de argument som Amineh Kakabaveh tar fram ser jag inte att det finns någon större åsiktsskillnad mellan oss två i sammanhanget.
Vi tycker båda två att det är viktigt att tvåårsregeln i utlänningslagen tillämpas. Vi är båda två intresserade av att få reda på hur tillämpningen av bestämmelsen ser ut. Jag har här redovisat vad verket har sagt i den rapport som det överlämnade till regeringen förra året. Där visar statistiken att andelen bifall generellt i förlängningsärenden är mycket stor - mellan 97 och 98 procent.
Det innebär att i princip alla som lämnar in en ansökan erhåller ett uppehållstillstånd. Men ärendena där våld eller allvarlig kränkning har åberopats som grund för ansökan är få. Det kan finnas många olika anledningar till detta. Ett problem kan vara det problem som ibland finns med mörkertal generellt, det vill säga att man inte vill eller kan uppsöka myndigheter för att framföra sin sak.
Det är i första hand polisen i ett misshandelsärende, socialtjänsten om det handlar om andra typer av problem eller båda myndigheterna. Jag har ingen annan uppfattning än Amineh Kakabaveh om att en av grunderna för detta kan vara brister i svenska språket eller förståelse för hur det svenska samhället fungerar.
Detta borde rimligen leda till slutsatsen att det är ännu viktigare att man fullföljer regeringens handlingsplan som ska bekämpa mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck samt våld i samkönade relationer. Denna handlingsplanen har sin grund i regeringens skrivelse från 2007.
Det gäller naturligtvis även det arbete som regeringen har satt i gång med att se till att polisen får mer resurser och ett uppdrag att bekämpa mäns våld mot kvinnor. Detta måste få ett genomslag. Det står dessutom i handlingsplanen att polisens arbete ska ske i nära samverkan med kvinnojourer och sociala myndigheter.
Allt detta leder i varje fall mig till slutsatsen att det allra viktigaste som vi kan göra som ansvarstagande förtroendevalda är att stå upp för det arbete som redan har påbörjats. Vi ska stå upp för principen om att den som är hotad och den som utsätts för våld i en relation ska kunna uppsöka myndigheterna och få den hjälp som behövs.
I grunden är det varken en förändring av lagstiftningen när det gäller utlänningslagen eller, för den delen, tillämpningen av bestämmelserna som kanske i första hand utgör svaret på de problemen. Men det hindrar inte att vi från regeringens sida kommer att följa upp den statistik som redan finns på bordet och den som kan tillkomma över hur Migrationsverket tillämpar den så kallade tvåårsregeln i utlänningslagen.