Jakob Forssmed (KD):
Alla människor har samma värde, och vi har alla ett ansvar för varandra. Det är grundläggande i den kristdemokratiska ideologin. Av detta följer ett moraliskt ansvar att arbeta för att förinta fattigdom och förtryck. När FN:s millenniemål snart löper ut kan vi konstatera att utvecklingen går åt rätt håll. Målet om en halverad världsfattigdom har uppnåtts.
Men i en värld där 18 000 barn under fem år dör varje dag och där 800 kvinnor om dagen dör i samband med graviditet eller förlossning kan vi inte slå oss till ro. Vi kan inte heller slå oss till ro i en värld där de mänskliga fri- och rättigheterna, inte minst religionsfriheten, på många håll alltjämt är en lyx för endast ett fåtal.
För varje barn som slipper gå hungrigt, för varje kvinna som får ett jobb, för varje man som tillåts tänka, tala och tro fritt, desto större blir chanserna till utveckling. Utveckling, fattigdomsbekämpning och ökad respekt för mänskliga rättigheter hänger ihop. Sverige ska ha en ambitiös utvecklingspolitik, och det förutsätter ett generöst och effektivt bistånd som når fram. Herr talman!
De prioriteringar vi anser behövs i biståndet återfinns i reservation 9 under Utvecklingspolitikens inriktning, punkt 4. Jag yrkar bifall till reservation 9. Hur regeringen prioriterar är dock tämligen oklart. Vi har därför i ett särskilt yttrande pekat på det problematiska i att regeringen inte gett tillräckligt tydliga eller hållbara besked om vad som gäller i biståndsbudgeten för 2016. Hur slår de höjda avräkningarna igenom?
Hur ser omställningen ut för att möta de akuta humanitära behoven i Syrien och dess närområden? Det har varit för vaga besked, och de har främst kommit via medierna. Herr talman! Sverige ska aktivt bidra till att de 17 nya utvecklingsmålen nås. Regeringen har arbetat för jämställdhet, miljö och klimat, sysselsättning och goda arbetsvillkor.
Det är utmärkt, men vi kristdemokrater beklagar att det inte har varit möjligt att driva på så att ett tydligt demokratimål uppnåtts. Att stärka demokratin och mänskliga fri- och rättigheter måste alltid vara ett helt centralt mål för Sverige, menar vi. Under alliansregeringen drev Sverige på för att hårda krav gällande demokrati och mänskliga rättigheter skulle ställas på Kuba inför EU:s förhandlingar med landet.
Om den rödgröna regeringen viker från den linjen riskerar styrkeförhållandena i EU att ändras och en mer undfallande linje vinna gehör. Det vore olyckligt. Det finns nu dessutom en unik möjlighet att pressa fram demokratiska reformer på Kuba om EU och USA samkör förhandlingar, vilket Sverige med kraft borde agera för.
Granne med EU finns Europas sista diktatur, Belarus, där oppositionella trakasseras av polisen, fängslas eller försvinner spårlöst. Flera av civilsamhällets organisationer stöder utsatta demokratiaktivister i repressiva stater. Här måste Sverige öka sina insatser, menar jag. Över huvud taget har civilsamhället en omistlig betydelse och måste tas till vara i biståndspolitiken.
Ett vitalt civilsamhälle ger viktiga aktörer i utvecklingsländer. Enskilda organisationer är oersättliga som genomförare av statligt svenskt bistånd, och de ger oss som enskilda en möjlighet att bidra till en bättre utveckling i världen. När världen brinner går det inte att förhålla sig likgiltig, och det civila samhällets insatser är ett konkret uttryck för detta.
Vi ska värna svenskarnas generösa inställning till att ha ett högt statligt bistånd, men även varje krona till nödlidande via gåvor är viktig. Med sällsynt tondövhet avskaffar dock regeringen skattereduktionen för gåvor till hjälporganisationer så att det blir mindre pengar till de fattiga, flyende och förtryckta. Det är en ynkedom. Herr talman!
I en orolig värld måste de ökade humanitära behoven få genomslag och synas i Sveriges biståndsprioriteringar. När så många människor är på flykt undan vedervärdig terror och våldsamma regimer behövs stora humanitära insatser för de medmänniskor som är på flykt i sitt eget hemland eller i sitt närområde, vid sidan om att Sverige ska göra stora insatser för att ta emot människor på flykt som kommer till oss.
De krigsdrabbade ländernas grannländer tar ett enormt ansvar men klarar det inte själva. Stödet till Syriens grannländer måste nu prioriteras högre. Det multilaterala stöd som Sverige ger till en rad olika FN-organ bör i större utsträckning samlas hos de organ som har störst verksamhet bland flyktingar och som arbetar med barns rättigheter, som UNHCR, World Food Programme och Unicef. Herr talman! Världen har fått ett nytt klimatavtal.
Det krävs nu kraftansträngningar internationellt, något som också måste synas i biståndsbudgeten. Det är därför bra att regeringen fortsätter att bygga på stödet till den gröna klimatfonden som alliansregeringen började med. Det krävs att de rikare länderna prioriterar medel till fonden för att målen ska kunna nås.
Till sist: Avtalet i Paris skänker hopp om att vi kan åstadkomma mycket som enskilda, som företag, som organisationer, som länder och tillsammans globalt. Det är en kraft som också kan nyttjas för att byta förtryck mot fred, fattigdom mot utveckling och förtryck mot frihet.