KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Jag skulle vilja börja med att fråga infrastrukturministern om han anser att den ekonomiska ram på 165 miljarder kronor plus knappt 30 miljarder kronor i banavgifter är tillräcklig för att rusta upp järnvägen så att den har en avsevärt mycket bättre standard efter upprustningen. Jag anser inte det.
165 miljarder kronor är långt ifrån tillräckligt, och alla andra bedömare tycker samma sak. Man kan läsa i Trafikverkets förslag till nationell infrastrukturplan att det är många järnvägar som kommer att förfalla och alltså vara i ett sämre skick efter planperioden 2033 än nu i början, 2022. Varför? Jo, därför att pengarna inte räcker. Pengarna är alltså en sak. Är det tillräckligt med pengar eller inte?
Vi i Vänsterpartiet ansåg inte att det var tillräckligt, och därför budgeterade vi 60 miljarder extra. Men organisationen för underhållet av anläggningen är minst lika viktig.
Det är precis som ministern säger att det här inte bara handlar om att Trafikverket i dag inte har koll på sin egen anläggning och inte kan agera som den anläggningsägare och förvaltare som Trafikverket är av järnvägen, spårväxlarna, it-system, broar, tunnlar och allt annat som hör därtill.
Det är också väldigt kostnadsdrivande att göra upphandlingar. Det kommer få anbud, och vissa anbud är ärligt talat rena skämten - det är väldigt låga bud, och till och med nollbud har förekommit. Det blir väldigt dyrt i slutändan, för jämfört med anbudspriset ökar priset på arbetet med över 70 procent, som Riksrevisionen mycket riktigt har konstaterat.
Jag tycker att det är bra att Tomas Eneroth verkar vara överens med mig - det sa han ju också - om att vi behöver mer av järnvägsunderhåll i egen regi. Men frågan är: Blir det järnvägsunderhåll i egen regi?
Sedan 2014, då Socialdemokraterna gick ut med vallöftet att underhållet skulle förstatligas och alltså tas tillbaka till egen regi, har Socialdemokraterna presenterat fem utredningar: två SOU:er och tre utredningsuppdrag till Trafikverket. Men vi har inte tagit ett enda steg närmare ett järnvägsunderhåll i egen regi.
Det utredningsuppdrag som kom senast, i förra veckan, från Trafikverket handlar om att Trafikverket ska få det administrativa ansvaret för 3 baskontrakt av totalt 34 underhållskontrakt i Sverige. 3 av 34 - anser Tomas Eneroth att det är ett tillräckligt steg för att vi ska ha ett järnvägsunderhåll i egen regi?
Inte ens i det här förslaget från Trafikverket är de inne på att de ska utföra underhållet i egen regi, utan man pratar om att man ska ha det administrativa ansvaret och snarare ett kontrollansvar. Vad handlar det här egentligen om, Tomas Eneroth? Ska vi få ett järnvägsunderhåll i egen regi?
Hur länge till tänker Tomas Eneroth och Socialdemokraterna utreda i stället för att agera och ta kontrollen över järnvägsunderhållet?
Jens Holm (V):
165 miljarder kronor räcker inte till järnvägsunderhåll till 2033, och det finns inte en infrastrukturminister som inte har stoltserat och sagt: Det här är den största infrastrukturbudgeten någonsin. Varför? Jo, därför att ekonomin växer. Vad det handlar om, Tomas Eneroth, är att vi måste omprioritera. Man skulle kunna införa en bankskatt. Man kan höja skatter för höginkomsttagare och stora företag. Då får man in mer pengar som man kan investera i hållbar infrastruktur.
Det är precis Vänsterpartiets politik. I dag, herr ålderspresident, är det Sverige som mäler ut sig om man tittar på järnvägsunderhållets organisering. Sverige har i dag Europas mest avreglerade järnvägsunderhåll. Det finns inget land som har avreglerat så mycket att en myndighet inte gör något underhåll alls själv. Trafikverket drar inte i en enda mutter själv på järnvägen numera. Nyligen var det val i Norge, och de fick en socialdemokratisk regering.
Där har man stoppat upphandlingen av järnvägsunderhållet. Man börjar sakta återta det till egen regi. Storbritannien var det första europeiska landet som privatiserade järnvägen och även järnvägsunderhållet. Det gick helt och hållet åt skogen, och nu har man tagit tillbaka järnvägsunderhållet i egen regi och lägger ut det som passar på entreprenad, men den största delen gör man i egen regi. Tyskland, Schweiz och andra jämförbara länder har alltid haft järnvägsunderhållet helt och hållet i egen regi.
Varför? Jo, därför att det är ett väldigt komplicerat system. Någon måste ha det övergripande ansvaret, och det får vara staten. Och där staten inte har kompetens kan man som sagt lägga ut det på någon annan. Tomas Eneroth! Är det nu färdigutrett om järnvägens underhåll? Tänker regeringen agera och ta steg mot ett järnvägsunderhåll som fungerar bättre, som är mer kostnadseffektivt och som är i egen regi?
Anser du att Trafikverkets förslag om bara 3 av 34 baskontrakt i egen regi räcker? Det tycker inte jag.
Jens Holm (V):
Jag har ställt den här frågan till landsbygdsministern därför att vi vet att animalieproduktionen i världen är en stor resursslukare och bidrar till en stor del av världens utsläpp av växthusgaser.
Uppfödning, transporter och, ytterst, slakt av djur står för nästan en femtedel av världens totala utsläpp av växthusgaser och är en av de främsta orsakerna till avskogning i världen. Mer än hälften av all mark som kan användas till jordbruk används till att producera animalier; den största delen är kött. En väldigt stor del av vår vattenanvändning går också till att producera kött.
Ungefär 80 procent av världens antibiotikaanvändning går till djuruppfödning. Då har jag inte nämnt alla de djur som dödas i animalieproduktionen. Bara i Sverige dödas tio gånger så många grisar, kossor, hönor och kycklingar som det finns människor - över 100 miljoner per år.
Enligt alla seriösa prognoser kommer världens totala köttkonsumtion att öka med ungefär 50 procent till 2050. Detta kommer att sätta en extrem press på vår resursanvändning och ytterligare öka våra utsläpp av växthusgaser på ett sätt som vi inte kan tillåta om vi ska leva upp till Parisavtalet.
Det här är en storskalig produktion som har stora effekter på miljön, på resursanvändningen och på djuren. Fru talman! För bara tio år sedan kanske det var science fiction, men nu finns det teknik för att producera kött från levande djur utan att djuren på något vis lider.
Man tar en liten skinnbit eller en liten köttbit från ett levande djur, som bedövas, och sedan får den lilla köttbitens celler växa i ett kar så att de blir stora och växer fram som kött. Från en bit stor som min lillfingernagel kan man producera ungefär 80 000 hamburgare av odlat kött.
Jag tycker personligen att det absolut bästa vore om vi undvek att äta animalier och satsade fullt ut på växtbaserad kost. Det behöver vi göra. Men en stor del av befolkningen vill sannolikt fortsätta att äta kött, och då kan odlat kött vara en bra lösning. Flera länder har förstått det här och satsar nu mycket pengar på forskning och utveckling av den här tekniken.
I oktober avsatte Danmark 1 miljard danska kronor för en omställning av den danska livsmedelsproduktionen mot en mer hållbar livsmedelsproduktion med fokus på växtbaserad mat men också med fokus på odlat kött. Nederländerna avsatte för några månader sedan 60 miljoner euro för ett särskilt program kring forskning, utveckling och uppskalning av odlat kött.
Flera av de ledande företagen inom odlat kött finns just i Nederländerna. Därför har jag ställt denna fråga till landsbygdsministern. Jag vill veta om det finns en liknande beredskap från den svenska regeringen. Jag tycker inte att det verkar finnas det. I svaret till mig sa landsbygdsministern att hon inte har för avsikt att främja konsumtion av odlat kött.
Men i dag befinner vi oss i ett stadium där vi borde främja produktionen och utvecklingen av den här tekniken. Är ministern beredd att göra det? Är ministern beredd att föra in odlat kött som någonting viktigt, till exempel i livsmedelsstrategin, och att avsätta pengar för detta?
Jens Holm (V):
Jag tackar för det positiva beskedet. Jag tycker att det är en förnuftig hållning från ministern. Vi ska självklart titta på vad Efsa kommer fram till utifrån ett säkerhetsperspektiv.
Men givet att odlat kött efter ansökan bedöms som helt och hållet säkert och som ett bra nytt livsmedel av Efsa drar jag slutsatsen att Sverige kommer att vara en aktiv pådrivare för att det sedan ska godkännas politiskt, för det blir en godkännanderunda bland medlemsstaterna. Jag tycker att detta är väldigt positivt.
Jag tror att det är viktigt med ett politiskt ledarskap här, så att det inte blir en massa missuppfattningar och konstiga idéer om att det här skulle vara Frankensteinkött eller något konstigt. Det är det inte, utan det är foodtech, som ministern själv var inne på. Det här är innovationer. Självklart kan det också skapa jobb och nya industrier i Sverige. Men då måste vi vara lite mer på tårna.
Jag har fortfarande inte fått svar från ministern om huruvida odlat kött kan bli föremål för statliga medel från Vinnova eller Formas - eller direkt från regeringen, som också kan anslå medel till forskning och utveckling av till exempel odlat kött. Jag vill understryka att det här är viktigt. Vi i Sverige var faktiskt bland de första i världen med att bedriva forskning om odlat kött.
Det gjordes vid Chalmers tekniska högskola i Göteborg för ungefär 20 år sedan. Den forskaren fick lägga ned sin verksamhet, för hon fick inga vidare anslag från vare sig Sverige eller EU. Därför är det så otroligt viktigt med någon form av politiskt ledarskap. Om ministern kan kommentera lite mer kring att vi har ett viktigt politiskt ansvar i den här frågan vore det positivt. Jag tackar för en bra debatt.
Jens Holm (V):
Jag vill börja med att tacka klimat- och miljöministern för det väldigt försenade svaret på min interpellation. Jag vill börja i formaliafrågan, herr talman. Ministern säger att om min interpellation hade väckts tidigare hade hon gärna tagit den här viktiga debatten innan miljökonferensen Stockholm + 50.
Då vill jag berätta för hela kammaren att min interpellation kom upp på riksdagens hemsida och ministern och regeringen till handa den 10 maj, och som vi alla vet står det i riksdagsordningen att en interpellation ska besvaras inom två veckor, alltså den 2 juni - innan Stockholm + 50 började.
Jag vill därför fråga ministern varför hon har dröjt ända till nu, den 27 juni, med att besvara den här viktiga interpellationen, som i mångt och mycket handlar om regeringens agerande inför miljökonferensen Stockholm + 50. Jag vill ha ett svar på den frågan, Annika Strandhäll.
Sveriges dåvarande statsminister Olof Palme lyfte redan för 50 år sedan frågan om vikten av att kriminalisera storskalig miljöförstörelse. Han nämnde just ordet "ekocid", alltså att vi kriminaliserar och gör det brottsligt att begå stora brott mot miljön. Då, 1972, var Vietnamkriget på allas läppar.
USA använde miljögifter som Agent Orange och annat i det kriget. Dessvärre ser vi nu, 50 år senare, att precis samma sak sker i Rysslands angreppskrig mot Ukraina, där det vid sidan av det stora mänskliga lidandet också begås gigantiska övergrepp på miljön - storskalig miljöförstörelse.
Det hade varit så mycket lättare för Ukraina och omvärlden att driva den processen juridiskt mot Ryssland om vi hade haft en ekocidlagstiftning inom ramen för den så kallade Romstadgan på plats.
Allt fler människor, organisationer och regeringar från olika länder driver nu internationellt att Romstadgan ska utvidgas med att kriminalisera storskalig miljöförstörelse - ekocid. Till och med FN:s generalsekreterare António Guterres vill ha en global ekocidlagstiftning.
Länder som Frankrike, Belgien, Danmark, Island, Bangladesh och Chile, för att nämna några exempel, driver också frågan. Men vad är egentligen Sveriges roll i den viktiga diskussionen? Av interpellationssvaret att döma säger ministern först den ena saken och sedan den andra saken.
Ministern säger att det vore värdefullt att få en skarpare lagstiftning så att man kan driva frågor om brott mot miljön internationellt. Men å andra sidan är det komplicerat, och ministern verkar då bara följa utvecklingen. Samtidigt har ministern haft möten med ungdomar på Stockholm + 50-konferensen och pratat om just dessa viktiga frågor.
Vad sa du, Annika Strandhäll, till ungdomarna i Stockholm? Lovade du att Sverige kommer att driva kriminalisering av storskalig miljöförstörelse med hjälp av en så kallad ekocidlagstiftning? Är det Sveriges linje? Ja eller nej! Jag har ett antal andra viktiga frågor, herr talman, som jag vill ta upp, men jag får ta dem i mitt nästa anförande.
Jens Holm (V):
Låt mig börja i formaliafrågan. Den 10 maj kom min interpellation klimat- och miljöministern till handa. Då svarade klimat- och miljöministern att hon avsåg att svara på min interpellation efter Stockholm + 50-konferensen, inte inom två veckor som det står i riksdagsordningen. Då var jag nödgad att skicka in en skriftlig fråga som ska besvaras inom sju dagar.
Det var min enda chans att få något som helst svar från klimat- och miljöministern innan Stockholm + 50. Självklart hade jag velat ha debatten innan Stockholm + 50-mötet. Jag tycker att klimat- och miljöministern försöker dribbla bort sitt ansvar i frågan på ett klantigt sätt. Det är bara att kolla i loggen när frågan kom in.
När det gäller att kriminalisera storskalig miljöförstörelse var det intressant för debatten att få höra uppräkningen, förutom de länder, organisationer och FN:s generalsekreterare som aktivt driver på för att kriminalisera ekocid, av ytterligare ett antal exempel på hur olika länder aktivt driver frågan.
Sverige fanns inte med i uppräkningen från klimat- och miljöministern, och det är det svenska agerandet som jag här i riksdagens kammare vill utkräva ansvar för. Här gäller det Stockholm + 50-konferensen.
Mycket riktigt hade klimat- och miljöministern ett möte med ungdomar där man pratade om möjligheten att kriminalisera storskalig miljöförstörelse. Men jag vill veta vad Sveriges roll var under det mötet och under resten av Stockholm + 50-konferensen. Var Sverige ett av de länder som aktivt drev på framåt i frågan för att ekocid ska kriminaliseras?
På intet sätt har det framkommit under Stockholm + 50-konferensen, och jag ser det inte nu heller. Nu säger ministern att hon vill driva frågan inom Nordiska ministerrådet. Men det är lite oklart vad ministern vill driva där. Jag har två frågor. Först vill jag veta, Annika Strandhäll, vad som sas under mötet med ungdomarna på Stockholm + 50-konferesen. Vad sa du , Annika Strandhäll?
Vad var den svenska linjen? Var Sverige positivt till att kriminalisera ekocid? Vidare vill jag veta, när nu frågan på något vis ska drivas inom Nordiska ministerrådet, på vilket sätt ministern tänker sig att frågan ska drivas.
Handlar det verkligen om att storskalig miljöförstörelse ska kriminaliseras, som har föreslagits, inom ramen för en mängd aktörer, som en komplettering eller ett tillägg till Romstadgan, så att ekocid får samma tunga betydelse som brott mot mänskligheten, krigsbrott och annat?
Det här är i synnerhet viktigt för små, svaga och fattiga länder som inte har de ekonomiska resurserna att driva processer mot andra stater eller multinationella företag som skövlar deras skogar, förgiftar deras grundvatten och bedriver annan storskalig förstörelse av miljön. Det är särskilt för deras skull som vi behöver den skarpare lagstiftningen.
Jens Holm (V):
Min enkla fråga till Annika Strandhäll är egentligen: Har anhängarna av att kriminalisera ekocid inom ramen för Romstadgan Sveriges stöd eller inte? Det är ju det vi inte får svar på här. Å ena sidan säger klimat- och miljöministern att det behövs starkare internationell lagstiftning kring grova brott mot miljön.
Å andra sidan säger klimat- och miljöministern att det vore väldigt svårt och kanske till och med olyckligt att öppna upp förhandlingar om Romstadgan, som om allt det vi nu förhandlat till oss då skulle kunna falla. Jag har lite svårt att se det, ärligt talat. I ett sådant här läge behövs det aktiva pådrivare. Det är därför jag tycker att det är så viktigt att få veta vad Sveriges roll i den här frågan egentligen är.
Men från Annika Strandhäll hör jag inte mer än förvisso fina men ganska tomma förklaringar. Vad sa till exempel klimat- och miljöministern till ungdomarna? Det frågar jag nu för tredje gången. Sa Annika Strandhäll att den svenska regeringen är en varm anhängare av att skärpa den internationella lagstiftningen så att ekocid kan kriminaliseras? Var det vad Strandhäll sa eller inte?
Svara gärna ja eller nej på den frågan. Det är oerhört viktigt att det finns pådrivare i den här frågan, och jag tycker inte att det håller att ministern säger att hon följer utvecklingen och att det här är en intressant fråga. Det håller inte. Detsamma gäller inom Nordiska ministerrådet. På vilket sätt avser Annika Strandhäll att lyfta upp kriminalisering av ekocid inom Nordiska ministerrådet?
Är det vad hon avser att göra?
Jens Holm (V):
I mitten av 1980-talet exporterade det svenska gruvbolaget Boliden ungefär 20 000 ton giftigt avfall till Chile. Chile var under den här tiden en diktatur och styrdes av diktatorn Augusto Pinochet.
Det här avfallet var garanterat inget som det chilenska folket ville ha på sin bakgård. Nu i efterhand vet vi att det här avfallet bland annat innehöll stora mängder arsenik och andra gifter samt att det har lett till väldigt stor skada på både människor, djur och natur. Minst 12 000 personer har drabbats av Bolidens dumpning av det här giftiga avfallet.
I Chile finns det förstås fortfarande ett stort engagemang i frågan. Man kräver att Sverige som land tar sitt ansvar för dumpningen av det giftiga avfallet.
Orten Arica, där man har byggt bostäder därför att det först förespeglades att avfallet inte var så farligt, är förstås extra drabbad. Frågan har även varit uppe i FN:s råd för mänskliga rättigheter, där man riktat väldigt skarp kritik mot Sveriges agerande.
Man kräver att Sverige ska ta ansvar både för avfallet och för de personer som drabbats, så att de får någon form av kompensation och upprättelse. Jag skulle säga att den svenska regeringen mycket väl visste vad det handlade om när den här dumpningen skedde: att det var en väldigt storskalig dumpning av miljöfarligt avfall.
Redan på den tiden fanns det krav på multinationella bolag och stater att inte bete sig på det sättet. Min kollega Lorena Delgado Varas har lyft den här frågan flera gånger. Hon vill veta vad som har hänt sedan hon senast lyfte den.
Tänker Sverige ta ansvar för detta giftiga avfall, ta tillbaka det till Sverige och rena det, så att befolkningen i Chile inte drabbas? Tänker Sverige ge någon form av kompensation till de drabbade?
Min kollega Lorena Delgado Varas debatterade senast den här frågan den 18 juni 2021, för bra precis ett år sedan, med miljöminister Per Bolund. Då fick hon följande svar från miljöministern: "Där är vi såklart beredda att bistå Chile om man skulle begära sådan hjälp.
Vi har inte fått någon formell begäran från Chile om insatser från svensk sida." Därför skulle jag vilja fråga Annika Strandhäll: Har den svenska regeringen fått någon formell begäran från den chilenska staten om att återta det här miljöfarliga avfallet och hjälpa de drabbade?
Är regeringen fortsatt, som Per Bolund uttryckte det, beredd att bistå Chile ifall det kommer en förfrågan från den chilenska sidan avseende att återta detta miljöfarliga avfall och kompensera de drabbade? Är regeringen kort och gott villig att samarbeta med Chile i den här frågan?
Jens Holm (V):
Jag fick inte svar på mina frågor, så jag tänker snart upprepa dem till ministern. Jag vill understryka för riksdagens kammare att den domstolsprocess som ministern hänvisar till, och där domen blev att fallet preskriberades för att det gått så lång tid, var en civilrättslig process. Staten Sveriges ansvar omfattas inte av det domstolsbeslutet.
Relationen mellan staten Sverige och staten Chile är något helt annat.
Det var därför jag ville veta från ministern om ministern eller regeringen fått någon propå från den chilenska staten - från myndigheter eller direkt från regeringen - om hjälp med att hantera det här miljöfarliga avfallet genom att antingen sanera det på plats eller återbörda det hit till Sverige och sanera det här.
Har det kommit någon sådan förfrågan från Chile, Annika Strandhäll - ja eller nej? Min nästa fråga föranleddes av ett citat från dåvarande miljöminister Per Bolund, som uttryckte att regeringen var beredd att bistå Chile med att hantera det här miljöfarliga avfallet ifall det kom en sådan formell begäran från Chile.
Per Bolund sa också att någon sådan formell begäran ännu inte hade kommit. Detta sas för ett år sedan, därav min fråga. Min första fråga var alltså om det kommit någon sådan formell begäran från Chile under det här året. Min andra fråga var om det som Per Bolund sa för ett år sedan här i riksdagens kammare fortfarande gäller.
Om det kommer en sådan formell begäran, är Sverige berett att bistå Chile, ta ansvar för det här miljöfarliga avfallet och även ta ansvar för de åtminstone 12 000 personer som har drabbats i form av cancer, andra sjukdomar och till och med dödsfall på grund av det svenska miljöfarliga avfallet? Herr talman!
Jag tycker att det är lite intressant att klimat- och miljöministern pratar om samarbete med Chile i andra miljöfrågor, även gruvrelaterade frågor. Då måste jag fråga klimat- och miljöministern: Hur bra tror klimat- och miljöministern att det samarbetet kan gå när vi inte tar ansvar för våra gamla försyndelser?
Borde vi inte sopa rent framför egen dörr innan vi börjar hoppas på att ta vårt samarbete till högre höjder? Herr talman! Jag tror även att den här frågan är lite viktigare än att bara handla om svenskt miljöfarligt avfall som dumpats i ett då fattigt land som dessutom var en diktatur.
Jag tror att hela världen följer den här processen och vill veta vad en miljöföregångare som Sverige gör i frågan. Om inte vi i Sverige tar vårt ansvar för det här giftiga avfallet, vad sänder vi då för signaler runt till resten av världens länder? De kommer självklart att tolka det som: Om inte Sverige tar ansvar för vad de skitar ned med behöver inte vi heller ta vårt ansvar.
Nu är det hög tid för miljöansvar, klimat- och miljöminister Annika Strandhäll! Var vänlig och svara konkret på mina frågor!
Jens Holm (V):
Annika Strandhäll hänvisar till länders bristande institutionella kapacitet när det gäller att hantera stora miljöproblem. Låt mig därför påminna om vår tidigare debatt om vikten av att kriminalisera storskalig miljöförstörelse, ekocid. Det här är ett exempel på där detta skulle ha gjort det lättare att driva en process.
Det är också intressant när ministern talar om en situation som har uppstått. Nej, det är en situation som har skapats av att ett svenskt gruvbolag medvetet har dumpat 20 000 ton miljöfarligt avfall i ett dåvarande fattigt utvecklingsland som leddes av diktatorn Augusto Pinochet.
Givetvis har Boliden det yttersta ansvaret för detta, och ministern får gärna svara på vilka åtgärder hon har vidtagit för att Boliden ska ta ett större ansvar. Detta har tyvärr avgjorts i domstol, men Sverige har fortfarande ett ansvar internationellt gentemot den chilenska staten och det chilenska folket.
Ja eller nej? Den tidigare miljöministern var som sagt beredd. Frågan är om den nuvarande miljöministern är beredd att bistå Chile i detta?