Tobias Billström (M):
Lars Mejern Larsson pratar om bostadstillgång. Ja, den är avgörande för att förstå vad som är kruxet i den här diskussionen. Den generella bostadsbrist som vi har samt konkurrensen om bostäder - mellan asylsökande, ensamkommande barn, kvotflyktingar samt nyanlända och deras anhöriga - medför att Migrationsverket i dagsläget har svårt att hitta lediga hyreslägenheter och får söka andra boendeformer.
Migrationsverket prioriterar då boende i vanliga hyreslägenheter. I möjligaste mån försöker verket koncentrera boendet och inte ha enstaka lägenheter utspridda i landet. Barnfamiljer placeras till exempel i första hand i lägenhetsboenden. Dessa boenden behöver inte upphandlas, utan verket kan sluta avtal direkt med fastighetsägaren, oftast då kommunen. Men vad gör Migrationsverket när lägenheterna inte räcker till?
Ja, då behöver man komplettera med tillfälliga boenden. De bostäderna finns på vandrarhem, campingplatser, pensionat, hotell och andra anläggningar. De upphandlas i enlighet med lagen om offentlig upphandling. När Migrationsverket upphandlar tillfälliga boenden enligt lagen om offentlig upphandling är det anbuden som styr i vilken kommun de nya boendena kommer att placeras.
Migrationsverket har därmed inte möjlighet att ta hänsyn till att vissa kommuner får ett proportionellt stort ansvar för asylmottagandet i förhållande till andra kommuner. Om kommunerna välkomnar nyanlända slipper Migrationsverket använda tillfälliga boenden på campingplatser. Jag kan försäkra Lars Mejern Larsson att vi har varit hos kommunalråden, så de behöver inte komma hit. Vi har en bra och god dialog med dem.
Men kommunerna kanske också borde knacka på hos varandra och diskutera den här frågan. Vi har ingen kommun som heter staten, utan vi har 290 geografiska enheter i detta land. Det finns ingen kommun som man bor i som heter staten. Jag tycker också att det finns en risk att vi blandar ihop olika saker i den här interpellationsdebatten. Vi kan blanda ihop frågor som handlar om kommuner som söker hjälp och frågor om integration och etablering.
Det är fullt förståeligt när det kommer många människor, vilket handlar om nyanlända som har uppehållstillstånd. Sedan är det frågor som rör asylsökande, där man också söker någon form av hjälp även om det är mer oklart vad.
Det är viktigt att vi håller isär de här två frågorna, inte bara för att jag har ett visst ansvarsområde i regeringen - det kan jag leva med; regeringen är ansvarig för hela sin politik - utan också för att förstå vad som kan göras inom ramen för respektive budgetområde och förstå vad som är det samlade utfallet av politiken på detta område.
Jag ser nämligen inte att man kan lösa de frågor som vi nu diskuterar på något annat sätt än att fler kommuner ser till att uppbringa fler bostäder för människor som är nyanlända, när det gäller frågan hur man ska hjälpa Migrationsverket att minska antalet människor som har uppehållstillstånd i sitt boende.
Å andra sidan är det detta som vi diskuterar, att man erbjuder fler lägenheter från sina respektive bostadsbestånd till Migrationsverket så att Migrationsverket inte behöver använda tillfälliga boenden, som dels är dyrare, dels leder till att vi får den här typen av problem, som uppstår när man ganska snabbt måste skaffa fram bostäder.
Jag noterar att samtliga deltagare i denna interpellationsdebatt har understrukit att det i detta läge inte gives några alternativ i fråga om att erbjuda människor tak över huvudet. Då måste det vara den centrala frågan, och vi måste angripa problemet från den vinkeln. Det är det som regeringen också avser att göra, och det är därför som vi har den här diskussionen med kommunerna kring frågorna. Men det vore, som sagt, också bra om kommunerna diskuterade den frågan med varandra.