Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Det är fantastiskt att se vilken utveckling den regionala trafiken har haft, inte minst sedan det blev möjligt för fler aktörer att komma in på järnvägen. I början av 90-talet slet regionerna sitt hår för att få göra egna upphandlingar när det då ensamma bolaget SJ inte levde upp till de önskemål som fanns, till exempel i Mälardalen.
Det kanske är tack vare de reformerna som vi nu ser som resultat att otroligt många fler reser med tåg men också transporterar gods på tåg, något som är unikt för oss i Europa. Låt oss se hur det ser ut. Vi har i dag enkelspår på många håll, och det är svårt att köra om när man har ett långsamtgående tåg framför sig.
Om vi vissa tider vissa dagar redan har gått i kapacitetstaket, och dessutom nu ska lägga på ännu mer underhållstimmar på vår järnväg där underhållet är eftersatt, är frågan: Vad kommer först och vad kommer sist? Vi måste ha en robust järnväg.
Därför måste planeringen av banunderhåll göras i tid, samtidigt som man tittar på hur och när man kan ha tåglägen, alltså när tid ska ges för att köra tågen. Herr talman! Vi har i Sverige i dag ungefär 4 000 tåg som går per dag. Det har gjorts en planering i år, och vi har haft en diskussion: Vad händer med Gnesta, vad händer med Katrineholm och vad händer med Västerås?
Det är ett tättbefolkat område, och nästan alla Sveriges tåg ska passera genom Stockholm. Där finns också en del stora brister i järnvägsunderhållet. Vi har ungefär en och en halv miljon tåg. Det är 7 000 tåglägen som har diskuterats, och det är drygt 2 000 banunderhållslägen som ska in. Det har varit diskussion om 10-15.
När man har tittat på detta har alla fått plats trots allt, dock med viss justering för vissa tider, med vetskap om att några kommer att få något längre restider. Vi har också utmaningen att kunna jobba säkert på och vid spår, i denna längtan efter mer underhåll som uppenbarligen finns hos alla partier.
Då handlar det om de tåg som går för att vardagslivet ska fungera, för att vi ska komma till jobb eller studier på ett tryggt sätt eller komma i tid till förskolan. Hur mycket kan man packa på ett spår? Just genom Stockholm, till exempel mellan Stockholms central och Stockholms södra vid 16-17-tiden på eftermiddagen, är det så många tåg som man tål plus lite till.
Därför har Trafikverket i sin diskussion med dem som kör tåg funderat på: Ska vi inte ta bort något tåg för att ha möjlighet till återställelse om någonting inträffar? Det kan räcka med att personer som har tunga väskor på Stockholms central inte kommer ombord på ett tåg och man missar sin slottid, vilket innebär att ett antal tåg får en försening.
Förutsättningen här är att människor ska kunna arbetspendla med tåg och kunna lita på tågen. Därför är det en process hur man tilldelar tåg som ska vara så samhällsekonomisk som möjligt i hela tänket. Det är samma kalkyler som används när man ska planera och bygga ny infrastruktur.
Då är det fråga om: Är det i grunden fel på kalkylmodellen när vi bygger nytt, oavsett om det är väg eller järnväg, och när vi planerar för vilka som ska få åka? Det tittar bland annat Trafikverket på, inte minst utifrån diskussionen: Hur ska man väga arbetspendlare i en region?