Elisabeth Svantesson (M):
Det är som sagt viktigt att vi vet hur vi använder pengarna. Jag är glad att regeringen till slut lyssnade på riksdagens två tillkännagivanden och plockade upp utredningen om AF. För mig är inte detta en diskussion om AF generellt. Det finns mycket att säga om Arbetsförmedlingen, men det handlar mer om de insatser som de enskilda personerna får. Man måste såklart alltid fråga sig vad målet med de olika insatserna är.
I det här fallet, när det gäller det som Riksrevisionen har utrett, vet ingen ens vad som är målet. Inte ens regeringen eller Arbetsförmedlingen verkar veta vad målet är. Man måste ju först och främst veta vad man vill med olika typer av insatser. Sedan måste man fundera på hur man når dit och vilken typ av styrning man ska ha. Jag har många gånger hört Ylva Johansson tala om att man inte längre detaljstyr Arbetsförmedlingen. Jag tror att det är bra att detaljstyrningen minskar. Vi började göra det.
Det fanns en del från regeringen, även tidigare, där vi styrde för hårt, men också den interna styrningen på Arbetsförmedlingen har varit väldigt hård genom åren. Om man väljer att ha som mål att minska detaljstyrningen ställer det väldigt höga krav på uppföljning och utvärdering.
Det blir svårt att veta vad som fungerar väl och vad som inte gör det om man minskar detaljstyrningen och säger att man försöker styra mot något slags mål - vilka de är har jag inte riktigt fått klart för mig - och om man dessutom, i andra änden, säger att man inte följer upp så mycket längre utan lämnar över hela verktygslådan i arbetsförmedlarnas händer.
Det är den här magkänslan som gör mig lite orolig. Tror jag då inte att arbetsförmedlarna kan göra goda bedömningar? Det tror jag absolut! Men låt oss komma ihåg att det finns tusentals arbetsförmedlare där ute. Många är rätt nya, och det skriver också Statskontoret i sin rapport. Typexemplet för en ny arbetsförmedlare är en 27-årig nyutbildad beteendevetare. Det är inte alltid enkelt då.
Man har inte gått någon treårig arbetsförmedlingsutbildning på universitetet, utan man har en annan utbildning med sig, och så ska man möta människor i olika situationer och kunna ge dem de bästa insatserna. Här behövs en styrning så att man faktiskt vet vad som ger effekt, ett bedömningsverktyg och att man faktiskt styr mot just det som den här personen behöver. Det ger också en trygghet för arbetsförmedlarna.
Brå kom med en rapport för inte så länge sedan som säger att 42 procent av all personal på AF har upplevt en viss påverkan bara det senaste året där den som är arbetslös försöker påverka arbetsförmedlarens tjänsteutövning. Javisst, jag tror att vi inte ska ha för mycket detaljstyrning, men man måste veta vad man vill och hur man når dit så att arbetsförmedlaren har en trygghet i att veta vad som faktiskt gäller.
I det här arbetet hoppas jag att regeringen tänker till och att man inte både släpper styrningen helt - så tycker jag att det känns ibland - och samtidigt inte följer upp. Det har kommit tio återrapporter hittills i år. Det kanske är en bra nivå, jag ska låta det vara osagt, men det finns en risk att om man släpper styrningen och samtidigt inte följer upp använder man inte skattebetalarnas pengar på bästa sätt.