KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Eriksson (MP):
Jag tackar näringsministern för svaret. Det är väldigt viktigt att vi har bra stödsystem för att få i gång och få till en snabb omställning i energisystemet. Vi behöver mer förnybar el.
Det är därför en angelägen fråga att diskutera hur vi ska få det allra effektivaste systemet i framtiden, så att omställningen skyndas på. Sverige har tyvärr inte varit snabbast just på det området. Det finns flera andra länder som har lyckats lite bättre och snabbare de senaste åren. Min interpellation är skriven efter att en rad frågetecken har rests när det gäller elcertifikatssystemet.
Det finns bland annat en hel del forskning som visar att andra typer av stödsystem ger både snabbare effekter i form av ny förnybar energi och att de är mer kostnadseffektiva. Jag har till exempel här en forskningsrapport som är gjord på uppdrag av EU-kommissionen som drar slutsatser om att de flesta av Europas succéhistorier på det här området bygger på så kallade feed-in-tariffer eller fastprissystem.
Man säger också att teknologispecifika instrument är att föredra även på kort sikt för att minimera kostnaden. En fråga som uppstår efter det här svaret är vad näringsministern egentligen har för faktaunderlag när hon säger att elcertifikatssystemet är så mycket effektivare än andra stödsystem. Jag ser ingen sådan tydlig forskning.
Den senaste tiden har också frågan om elcertifikaten väckts efter att Uppdrag granskning i SVT valt att granska systemet och elpriserna i Sverige. Deras slutsats var att elcertifikaten i betydande utsträckning går till annat än vad som var avsikten, alltså ny förnybar el.
Även gammal elproduktion får stöd genom de ändringar som har gjorts i systemet, speciellt genom att vattenkraft inkluderats och att investeringar, även moderniseringar och mindre ombyggnader, i gamla anläggningar godkänns för stöd. Nu har vi fått ett svar från näringsministern.
I svaret står bland annat att Energimyndigheten ska lägga fram ett förslag till en ny förändrad lagstiftning för att i alla fall åtgärda delar av problemet. Det tycker jag i så fall är väldigt bra. Möjligen kan man eftersom problemet ser ut att vara ganska betydande tycka att det borde ha uppmärksammats tidigare. Det är synd att så mycket pengar har gått till fel saker under ganska lång tid.
Ska jag förstå näringsministerns svar som att av ökningen på 9,1 terawattimmar i det förnybara energisystemet har 5,4 terawattimmar, alltså 60 procent, gått till gamla anläggningar och elproduktion som helt eller delvis hade producerats ändå? Är det den riktiga tolkningen?
Näringsministern svarar egentligen inte rakt på min fråga, utan svarar på motsatsen, så att säga. Det är väldigt bra om SVT:s granskning nu leder till att lagen ändras, men det vore ännu bättre om vi fick en ordentlig genomgång av den här frågan. Jag hoppas att vi kan få det, åtminstone i september, när elcertifikaten ska upp. Det ser utan tvivel ut som att effektiviteten är oroväckande dålig och att pengarna går till fel saker.
Det här är en allvarlig fråga genom att förtroendet kan skadas för de förnybara satsningarna och investeringarna.
Peter Eriksson (MP):
Vår hållning är ganska tydlig i detta. Vi vill ha effektiva system. Vi vill ha in ny förnybar elenergi i det svenska elsystemet. Vi vill ha en snabb omställning. Vi är därför bekymrade när det tydligt kommer fram att det system vi har i dag för att få fram ny el och ny förnybar elproduktion inte är så effektivt som det borde vara. Det är därför som jag hänvisade till forskningsrapporter.
Det är tyska forskningsrapporter som har gjorts på uppdrag av EU-kommissionen. Jag ställde också frågan till näringsministern: Vad är näringsministerns stöd och faktaunderlag i arbetet och när hon gång på gång säger att elcertifikaten är mycket effektivare än de andra stödsystemen? Jag har inte sett något sådant.
Det hjälper inte så bra att man upprepar en sak tio eller hundra gånger som näringsministern gärna gör om man ändå inte har några fakta för det man säger. Jag blir inte mindre bekymrad när jag här försöker göra en tolkning av näringsministerns svar och inte heller får något svar på det.
Ska jag förstå svaret som att elcertifikat för 5,4 terawatt av de 9,1 som de utfärdades för 2009, det vill säga 60 procent, har gått till gamla anläggningar och elproduktion som helt eller delvis hade producerats ändå? Är det en riktig tolkning. Det är en viktig fråga, och näringsministern svarar inte direkt på den fråga som jag har ställt här.
Näringsministern svarar inte på någon av de frågor som jag har ställt. Jag tycker att det är synd. Det är en viktig diskussion. Svenska folket har också rätt att få ett svar när nu elcertifikatssystemet är uppe till diskussion.
Förtroendet för elcertifikatssystemet hänger ganska mycket ihop med om det är så att pengarna går till gammal produktion som ändå skulle ha gjorts och till företag som tjänar miljarder i vinster och bara får ökade stödpengar utan att det leder att vi får in ny förnybar elproduktion i den utsträckning som man hade kunnat få.
Det är vad som gör mig bekymrad. Jag tycker att den aggressiva hållning som Maud Olofsson visar när hon förnekar att det finns några som helst problem är ganska bekymmersam. Det hade varit mer hedrande om Maud Olofsson tydligt hållit med om att det finns problem: Det finns en ineffektivitet i systemet, och vi är beredda att göra någonting åt det.
Det kan vi göra inte bara genom det förslag som Energimyndigheten nu har tagit upp utan genom att se över helheten i systemet.
Peter Eriksson (MP):
Som vanligt påstår Maud Olofsson en massa saker, men hon hänvisar inte till någon som helst källa för det hon säger. När hon påstår att forskningsrapporten inte skulle visa att det blir lägre kostnader vill jag hänvisa direkt till slutsatserna. Jag läser från rapporten: Technology-specific instruments are preferable to non-technology-specific support in order to minimize the costs for society even in the short term.
Enligt forskningsrapporten är alltså de system som Maud Olofsson sågar även på kort sikt billigare och mer kostnadseffektiva än dem som Sverige har. Det finns flera sådan exakta uttalanden som jag kan fortsätta att läsa upp om Maud Olofsson vill. Men jag tycker att det blir ganska meningslöst.
Vad jag begärde var att få något slags stöd för ståndpunkten att det svenska elcertifikatssystemet är överlägset. Jag tycker att det vore bra om vi kunde få fram en tydligare sådan forskning. Själv tror jag att det finns en del som talar för att elcertifikaten är bra och fungerar men att det finns annat som visar på ineffektiviteter i systemet. Vattenkraften är en sådan fråga. Det gäller till exempel Avestaforsen.
Tänk er att man har ett befintligt vattenkraftverk men river det och bygger ett nytt eller ersätter det med ett nytt vid sidan av. Man för över vattnet dit och producerar lika mycket el som tidigare men har möjlighet att ge lite högre effekt, det vill säga att snabbare få ut mer el i det korta perspektivet men sett över säsongen lika mycket som tidigare. Då producerar man inte mer el än tidigare.
Då ger det inte mer förnybar el. Då är det svårt att säga att detta är ett effektivt sätt att använda skattepengarna eller elkonsumenternas pengar. Därför har inte Maud Olofsson kunnat svara på frågan i grunden i alla fall.
Peter Eriksson (MP):
Ledamöter! Vi har i Sveriges riksdag, i det svenska parlamentet, en tradition att riksdagen vanligtvis inte är så aktiv. I många andra länder är parlamentet mer aktivt i själva lagstiftningsprocessen. Man är med och påverkar och förändrar förslag och har också mer resurser i utskotten och för utskottens arbete för att kunna delta i processen.
Jag tänker till exempel på ett land som Tyskland. Det tyska parlamentet är betydligt mer aktivt. Men detta kan ändra sig över tid. I Sverige har vi också haft en historia med mycket minoritetsregerande. Man skulle kunna förvänta sig att en minoritetsregering skulle innebära att parlamentet blir mer aktivt, tar mer initiativ och genomför förändringar.
Men det är också så att vi under lång tid och i modern tid har haft regeringar som skapar majoriteter och som har lärt sig att man faktiskt måste skapa majoriteter i parlamentet för att kunna överleva. Inte minst var det så under den socialdemokratiska regeringen under Göran Persson.
Under en period hade man ett långsiktigt samarbete med Centerpartiet, och under den senare perioden hade man ett samarbete med Miljöpartiet och Vänsterpartiet för att kunna garantera att det blir majoriteter och att vi kan få ett system som fungerar långsiktigt.
Nu har vi en regering som har mer problem och som i detta läge präglas mer av inre konflikter, handlingsförlamning och passivitet. Att det i detta läge blir mer vanligt att riksdagen tar initiativ är ganska naturligt och en logisk följd av den parlamentariska situationen.
Då tycker jag att det är viktigt att regeringen inte sätter sig på höga hästar eller att regeringspartierna inte börjar tala om formalia och att det är fel att riksdagen tar initiativ. Det är absolut inte fel så länge man inte börjar gå så långt att man driver en egen lagstiftningsprocess och inte ser till att det blir ordentliga utredningar.
Men så länge initiativen handlar om det som vi talar om i dag, nämligen att man ber regeringen att återkomma och utreda för att detta sedan ska komma tillbaka till riksdagen för beslut, finns det inga problem i denna fråga rent sakligt sett. Därför tycker jag att det är direkt felaktigt när Per Bill säger att detta rör sig om den konstitutionella gråzonen.
Jag skulle vilja att Per Bill slutar använda den typ av begrepp som förvirrar situationen och resonemanget snarare än att försöka reda ut läget.
Peter Eriksson (MP):
Vi har pratat om JO och nödvändigheten av att göra vissa förändringar för att bättre kunna hantera JO-myndigheten och den växande mängden ärenden där och om hur JO ska fungera bättre i framtiden. Nu går vi över till ett ärende som inte handlar om de myndigheter som JO hanterar utan om regeringen.
Det åligger konstitutionsutskottet att granska regeringen. De senaste åren har vi i konstitutionsutskottet delat upp granskningen i två delar. Den ena, som vi kallar allmän granskning, handlar mer om hur Regeringskansliet fungerar.
Den andra är en särskild granskning som går in på de enskilda statsråden och de anmälningar som enskilda riksdagsledamöter gör till KU som vi diskuterar och går igenom. Det betänkandet brukar vi avge i maj. Det kommer ett sådant också i år. I dag handlar det alltså om den allmänna granskningen och om hur Regeringskansliet fungerar.
Det har gjorts ett antal genomgångar från kansliets sida. Vi har några noteringar. Jag ska ta upp ett par av dem. Jag är glad att vi är överens i allt väsentligt. Det finns ingen anledning att riva upp himmel och jord i politiska dueller när det gäller sådana här frågor.
Det är ju viktigt för oss alla att vi har ett regeringskansli som fungerar. Vi uppmärksammar att det fortfarande är för långa handläggningstider på Regeringskansliet. Utskottet har gjort en särskild genomgång när det gäller Försvarsdepartementet och Utrikesdepartementet.
Det visar sig att det är många ärenden som det tar alldeles för lång tid innan man hanterar. Det gäller särskilt ansökningar om att ta del av allmänna handlingar. Det är inte bra. Att få ta del av allmänna handlingar är en viktig del av den svenska demokratin. Det är en lång tradition som vi är stolta över.
Det är därför viktigt att Regeringskansliet ser till att det fungerar praktiskt. När enskilda och journalister begär handlingar ska Regeringskansliet skyndsamt se till att de får handlingarna. Det kan ibland finnas skäl till att det dröjer.
Det kan vara ärenden som berör flera departement, och det kan vara sekretessfrågor. Men Regeringskansliet bör se till att man skaffar sig bättre rutiner för att få handläggningen att fungera och att den som begär allmänna handlingar får dem så snart som möjligt.
En annan fråga som vi går in på i betänkandet handlar om hur regeringen styr. Vilka tekniker ska man använda? Ska man använda regleringsbrev eller författningar? En regering kan styra på många olika sätt.
En slutsats i betänkandet är att regeringen i större utsträckning bör använda författningar. När det handlar om föreskrifter i regleringsbrev som har betydelse för allmänheten och återkommer år efter år bör man i större utsträckning använda författningar.
Det ska inte styras på ett sätt som inte är så öppet och transparent som möjligt. Man ska gå över till att använda författningar när det är möjligt och när de föreskrifter som man diskuterar har betydelse för allmänheten. Jag yrkar på godkännande av utskottets anmälan.
Peter Eriksson (MP):
Billy Gustafsson pratade tidigare om att detta är en fråga som hade stor betydelse i debatten inför Lissabonfördraget. Det är en viktig fråga.
Också Lars Elinderson pratar nu om att detta kan vara en fråga som har stor betydelse och som kan göra att de nationella parlamenten kan påverka direkt och upprätthålla balansen inom EU-systemet. Jag vill bara säga att än så länge vet vi inte det. Än så länge har det inte haft någon vidare påverkan över huvud taget. Det har gått kort tid och så vidare.
Reglerna för möjligheterna för de nationella parlamenten att påverka ger begränsat hopp, måste man nog ändå säga, om att detta ska ha någon stor betydelse för framtiden och effekt på förordningar och regler och de beslut som fattas på EU-nivå. Ska de enskilda parlamenten kunna ha den kommunikationen och den snabba handläggningen så att detta verkligen har effekt?
Jag vill bara göra en viss reservation inför möjligheterna, men jag tycker att vi ska göra vårt allra bästa. Vi ska verkligen försöka se till att detta har en betydelse.
Det goda som det kan föra med sig är framför allt, som jag ser det, att vi i den svenska riksdagen och andra parlament får större intresse och fler möjligheter att lägga oss i och se vad som händer inom EU-systemet. Förr har det ofta varit lite för långt borta.
Peter Eriksson (MP):
Maria Abrahamsson tar upp en intressant fråga. Jag tycker att fallet Thomas Bodström är pregnant; det är ett problematiskt beslut som har tagits. Det tycker jag också. Men när Maria sedan går över till den mer generella frågan är jag inte med längre.
Skulle man göra den ändringen att man införde den typ av friår som Maria Abrahamsson är inne på för valda politiker bör man ha synen att det är partierna som väljs in och att det här med personval är någonting som är helt underordnat. Det är inte så Moderaterna brukar resonera.
Det är inte den riktning vi går i. Vi går mer och mer mot ett personval, och det handlar om ett personligt förtroende. Det känns som en betydande risk att ha ett system där det är ganska enkelt att ta tjänstledigt efter det att man blivit invald i riksdagen med sitt namn.
Man har lyft upp sitt parti och kommit in i riksdagen på grund av det, och sedan tar man tjänstledigt. Det visar inte på respekt gentemot väljarna. Jag tror inte att väljarna generellt sett skulle tycka att det var ett bra sätt att hantera det förtroendet. Jag tror att vi behöver ha ett system där de invalda får välja: antingen är man kvar i riksdagen om man blir invald, eller får man sluta.
Så finns det undantag, men sådana ska vi göra så lite som möjligt.
Peter Eriksson (MP):
Jag tycker precis det motsatta, att det är Maria Abrahamsson som inte ser det här ur ett väljarperspektiv. Det kan ju mycket väl vara så att man bara ställer upp en gång. Som känd och respekterad person ställer man upp en gång för ett parti, partiet klarar fyraprocentsgränsen och sedan hoppar man av och ställer sedan inte upp någon mer gång. Det var viktigt för det partiet den gången, men väljarna kan man knappast säga att man har respekterat.
Om man skapar ett system där det blir naturligt, vanligt och rimligt att man tar ledigt eller hoppar av ledamotskapet efter det att man har blivit invald, då tror jag att man skapar ett system med minskat förtroende för väljarna och att man skadar demokratin som helhet.
Peter Eriksson (MP):
Det är en knepig logik i det resonemang som Cecilia Brinck för. Hon erkänner att vi har en del undantag. Det finns ett undantag för elproduktion, ett undantag för naturgas och ett undantag för fjärrvärme. Varför ska det inte finnas ett undantag för biogas men ett för naturgas?
Varför kan man inte producera pellets men fjärrvärme när det är mycket effektivare att göra både och? Varför kan man inte producera både el, pellets och fjärrvärme? Det är ingen rimlig logik i att detaljreglera. Det vore rimligare att ha ett undantag för energimarknaden och låta de kommunala bolagen få leva och utveckla sin kreativitet och bidra till samhället och konkurrensen.
Det är ju en stor samhällsfråga att vi har bristande konkurrens på energimarknaden i Sverige.
Peter Eriksson (MP):
Det blir en ganska absurd situation i verkligheten med den typen av praxis. Vi ser det till exempel när det gäller Skellefteå kraft. Finska företag som ägs av kommunerna kan bedriva verksamhet i Sverige, men kanske inte svenska kommunala företag.
Utländska kommunala företag ses som privata när de agerar i Sverige, medan svenska kommunala företag inte får bedriva verksamhet vare sig i andra länder eller i Sverige inom vissa energiområden. Det blir så konstiga effekter av det här detaljreglerandet.
Peter Eriksson (MP):
Utskottet markerar särskilt tydligt i denna fråga i sitt tillstyrkande av ett antal motioner, nämligen att meddelarskyddet ska omfatta till exempel repressalieförbud och efterforskningsförbud för arbetsgivare. Det här är fantastiskt roligt.
Det är en fråga som har varit uppe till debatt och diskussion under många år. Den har blivit större och större, i takt med att fler verksamheter har lagts ut på entreprenad i privat regi men fortfarande är offentligt finansierade.
Det gäller skolor, äldreomsorg och mycket annat som finansieras via den offentliga sektorn men som bedrivs i annan regi. Även om riksdagen kl. 16 enhälligt röstar för att anta vårt betänkande i fråga om meddelarskyddet innebär det inte att det genomförs omedelbart.
Effekten av beslutet är att regeringen ska tillsätta en utredning. Det som hände i konstitutionsutskottet under processen var att vi fick ett meddelande.
Just innan vi skulle justera betänkandet - med en knapp majoritet - fick vi ett meddelande om att regeringen snart ska ta fram direktiv. Det gjorde att utskottet kunde bli enhälligt.
Jag är glad och tacksam över att de borgerliga ledamöterna är med på beslutet.
Bakgrunden handlar om att inte bara den här frågan har varit uppe till diskussion relativt ofta, som Mia Sydow Mölleby var inne på, och var aktuell under hösten och vintern, utan bakgrunden handlar också om den fråga vi själva i konstitutionsutskottet tog upp för ett år sedan om whistle-blowers.
Om jag minns rätt var också då utskottet enhälligt om att föreslå ett tillkännagivande, vilket riksdagen biföll, för att minska korruptionsriskerna i Sverige, det vill säga stärka skyddet för den som lämnar uppgifter till myndigheter, till exempel polisen.
Om man på sin arbetsplats upptäcker att det faktiskt pågår olagligheter är det bra om man inte bara kan säga det till medierna utan också till polisen. Sverige är tyvärr inte särskilt långt framme när det gäller lagstiftning på dessa områden. Det har också påpekats från en rad internationella organ.
Men det steget tillsammans med förslaget om att stärka meddelarskyddet för privatanställda som arbetar inom offentlig sektor innebär att vi tar ordentliga steg framåt på området.
Förhoppningsvis tillsätts en utredning som tar båda dessa frågor som utgångspunkt för att stärka skyddet mot korruption och skyddet för anställda som meddelar olagligheter till antingen medier eller myndigheter.
I och med det besked vi har fått från regeringen räknar jag med att direktiven kommer att vara klara redan om någon vecka. Det är det budskap vi har fått tidigare. I övrigt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet. Det är ett viktigt betänkande.
Det är nog första gången som riksdagen tar ett sådant steg, och jag hoppas att det innebär att regeringen förstår att vi lägger ett stort allvar och en stor vikt vid dessa frågor.
Peter Eriksson (MP):
Jag tänkte fortsätta diskussionen kring tidskarantän för statsråd och höga statstjänstemän. Jag tog i mitt anförande upp att Europarådets organ har drivit den här frågan. Det handlar om att minska och begränsa riskerna för intressekonflikter. Det finns också en risk för korruption som man kan begränsa på det här sättet.
Det kan vara fråga om konkurrensproblem mellan olika företag, om statsråd eller höga tjänstemän med en speciell information går omedelbart från departement till företag som man har varit mycket aktiv i när det gäller politiska regleringar och annat. Det är också på gång nu.
Min fråga till Sven-Erik Österberg efter det han tog upp i sitt anförande är: Anser du att Europarådet och alla andra länder - det är många länder som har olika regler om tidskarantän för just den här kategorin politiska tjänstemän och politiker - har infört dessa regler helt i onödan och att de har gjort fel?
Är Europarådets rekommendation till Sverige inte någonting att bry sig om?
Peter Eriksson (MP):
Jag tycker inte heller att det är ett jättelikt problem. Det finns andra större problem som vi har att hantera både i riksdagen och på andra ställen. Men jag tycker för den skull inte att man ska negligera den här saken. Det handlar delvis om förtroendet för politiken och medborgarnas förtroende för hur det politiska systemet fungerar.
Men det handlar också om att vi ska göra vad vi kan, tycker jag, för att se till att hålla risker för korruption och intressekonflikter nere på en så låg nivå som möjligt. Vad som kännetecknar en politisk fråga som är på riktigt, som behöver en lösning långsiktigt, är att den kommer upp gång på gång. Det här är en sådan sak.
Under de år jag har varit aktiv politiker är det här långt ifrån första gången som diskussionen kommer upp. Jag skrev själv en motion om de här sakerna första gången 2004, och då var frågan om Björn Rosengren ännu tidigare.
Detta är ingen fråga som kommer att försvinna av sig själv, utan sannolikt kommer vi förr eller senare att vara tvungna att reglera detta på grund av att en politisk debatt gör att det är nödvändigt för politiken att agera.
Jag tycker att det är synd att Sven-Erik och Socialdemokraterna inte är med och driver på en förändring som jag tror kommer att bli nödvändig att genomföra.
Peter Eriksson (MP):
Jag tror som Andreas Norlén att det är väldigt viktigt att man i den privata industrin och näringslivet har bra kunskap om politikens villkor och förutsättningar, liksom det är viktigt att vi politiker och tjänstemän i den statliga byråkratin har kunskap om det privata näringslivet. Jag är dock inte säker på att dessa båda diskussioner är oförenliga.
Det handlar om att införa en karantän för ett litet antal höga tjänstemän och statsråd för att de inte ska utnyttja sin position omedelbart efter att de har avgått eller att de byter jobb på ett otillbörligt sätt. Det kan knappast hindra i det här fallet. Det här berör ett litet antal personer.
Jag tror att det är en reglering som inte kommer att behöva användas så mycket, men det finns ändå skäl att införa den. Det visar erfarenheterna från många andra länder. Man har infört det här, och man har funnit skäl att införa en form av tidskarantän.
Vi bör införa en hel del andra åtgärder som gör att människor i näringslivet får bättre kunskap om politiken och vice versa, men det är ett dåligt skäl till att stoppa den här regleringen. Det tycker jag definitivt.
Tycker Andreas Norlén att Europarådet har fel när man tar upp den här frågan som en viktig korruptionsfråga och rekommenderar sina medlemsländer, däribland Sverige, att införa regler på det här området?
Peter Eriksson (MP):
Andreas Norlén och Moderaterna hävdar att det här är fel verktyg. Ett problem i sammanhanget är att nästan vilket verktyg vi än diskuterar när det gäller att skärpa reglerna mot korruption är Moderaterna motståndare till det. Inte en enda av rekommendationerna till Sverige från Europarådets organ Greco har regeringen velat åtgärda.
I det sammanhanget blir det konstigt att peka på att just det här verktyget är dåligt. Moderaterna anser ju att i stort sett alla verktyg är dåliga.