KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Hägg (S):
Jag förstår att Fredrik Malm och Folkpartiet har behov av att diskutera något annat än politiken som den ser ut i dag, vilka ställningstaganden man kan förvänta sig från regeringen, inklusive från Folkpartiet, och vad vi kan vänta oss framöver. Jag tror att vi flera gånger från den här talarstolen och på andra sätt här i kammaren har klargjort att vi inte hade några kontakter, eftersom dessa partier inte stod för de värderingar som vi hade. Därför hade vi brutit kontakten. Vi samarbetade inte.
Vi hade över huvud taget inte kontakt. Så var situationen. Därför känns det lite märkligt att Fredrik Malm drar upp något som han vet inte överensstämmer med verkligheten och sanningen vid den tidpunkt som du talar om. Svara i stället: Vad är regeringens ståndpunkt? Vad säger vi i EU? Vad kommer man att säga i morgon? Kommer man att ta upp den här frågan? Kommer man att leverera ett klart besked? Kommer man att ha någon mening?
Kommer man att ställa krav och koppla ihop ekonomiskt stöd - som jag tycker att det är relevant att ge - med krav på demokrati och mänskliga rättigheter? Ni har varit i kontakt med EU så sent som i dag, och svaret är nej. Men än finns det tid. Om vi tittar på klockan ser vi att det än finns timmar. Än har man på UD en natt på sig för att fundera.
Än kan Fredrik Malm ringa till Carl Bildt och säga att det är självklart att vi ska ha en mening i morgon i rådet, att vi självklart ska stå upp och ställa krav, att vi självklart ska stödja de demokratiska krafterna. Men det är inte det vi hör från Fredrik Malm här i dag. Nej, Fredrik Malm vill tala om något som har hänt i det förgångna som inte var sant och lägga ut dimridåer i stället för att tala om vilken ståndpunkt man har i dag.
Tala om dagens situation! Vad vill Folkpartiet? Ni brukar tala om vikten av demokrati, men här hör jag ingenting. Överge inte de människor på Tahrirtorget som kräver demokrati! Stöd dem! Uttala det självklara: Människor har rätt till demokrati, fria och rättvisa val, att bli respekterade, att inte bli utsatta för våld, att inte fängslas därför att man har en uppfattning.
Carina Hägg (S):
Jag tackar, för jag tycker att jag fick en bättre bild av strukturen och hur man kommer att arbeta med och se på säkerhetsfrågorna framöver. Det är klart att detta är väldigt komplicerade frågor, men bakgrunden till min fråga är att jag ser att det hänger ihop - vad man gör på ena sidan påverkar den andra delen av säkerhetsstrukturen. Detta är en så komplicerad miljö att det finns anledning att utvärdera och fundera på om detta var bra och om det fungerade bäst eller om man kan göra på ett annat sätt.
Vi kommer nämligen också framdeles att befinna oss i komplicerade miljöer, och vi behöver dra dessa slutsatser. Sverige har gjort ansträngningar på flera områden, och nu ser vi att vi har nätverk, erfarenheter och kontaktnät. Vi kan bidra på ett aktivt sätt och känna att vi har ett ansvar att involvera dem vi vet är engagerade både i Somalia och här.
Jag tyckte att det var spännande att höra så pass många svenska röster i Mogadishu, på samma sätt som vi tidigare har mött svenska röster när vi har kommit till Chile eller till andra länder. Man vänder tillbaka och vill göra en insats, och man söker efter förutsättningar. Man kanske kommer själv som man och försöker att ta med sig familjen när det blir möjligt och när man så småningom hittar skolor. Jag hittade även några kvinnor som hade vänt tillbaka från Sverige och som talade svenska.
Det var någon från Göteborg som ville jobba med att utveckla kvinnorörelsen - skapa jobb och småföretagande för att kvinnor skulle ha en egen utkomst. Det är trots den stora utmaningen viktigt att förmedla också det positiva, och det tycker jag att vi gemensamt har gjort här i dag. Det handlar om att se resurserna och möjligheterna i somalierna själva och i det somaliska samhället, trots alla stora svårigheter.
Den fråga som kanske är den viktigaste nu är att verkligen ta vara på denna kompetens och dessa nätverk så att vi kan bidra till utvecklingen. Jag ser att andra länder är där - Kina är där, och Turkiet är där. De uppges ha lovat att investera i parlamentet. Flera andra länder är alltså där; vi är inte ensamma.
Jag tror dock att vi kan spela en väldigt avgörande roll, för vi har inga andra avsikter än att se till utvecklingen och säkerheten.
Carina Hägg (S):
Det är en allt besvärligare situation; därom är vi överens mellan oss socialdemokrater och utrikesministern. Vi ser också att de allra flesta flyktingar befinner sig inne i Syrien. De är över två och en halv miljon. Ingen vet riktigt säkert, men vi vet att många av dem lider nöd. Vi vet också att många fortfarande stöder regimen, även om Genèvedokumentet talar om transferering av makten.
Det gör man kanske därför att man är mer rädd för vad som ska komma än för den egna regimen - för man är rädd för den. Det finns många anledningar till att vi har en dialog på många olika plan.
Jag tror att man också måste ha en dialog med alla parter som finns i regionen för att hitta en gemensam överenskommelse så långt som möjligt eller för att kunna minimera motståndet mot de lösningar som bygger på demokratisk grund och respekt för mänskliga rättigheter, inte minst kvinnors rättigheter, som man kan komma fram till. Jag tror att Sverige kan vara aktivare. Utrikesministern kanske i ett annat sammanhang får redovisa tydligare vad som är regeringens ståndpunkt. Vilka konkreta förslag driver man?
Vilka konkreta förslag är man beredd att satsa på och driva och få mer grupper kring och konkret stöd för? Det vi har fått redovisat så här långt är vällovligt men okonkret. Samtidigt ser vi att problemen är stora. Men vi har möjlighet att nu lägga, eller bidra till att lägga, en grund för ett framtida mer demokratiskt Syrien. Då ska vi använda tiden när människor finns i exil.
Vi ska använda vår tid och våra resurser till att konstruktivt medverka till en förändring. Vi vet att regimen än så länge har ekonomiska resurser och vapenmakt. Den är inte uttröttad på det sättet. Det känns oroväckande om vi inte snart kan få slut på konflikten inne i Syrien.
Det är mycket blodigt och mycket grymt. Jag har själv haft möjlighet att lyssna på flyktingar som kommer över gränsen, och jag tror att situationen kan bli ännu värre för många fler. Dessutom destabiliseras grannländerna av konflikten, eller riskerar att göra det.
Gudrun Schyman (-):
Det var det mest torftiga inlägg jag har hört, måste jag säga. Jag talar inte om att det inte ska finnas med, utan jag talar om att det ska finnas med ännu mer. Det är klart att det är en fråga om attityder. Men vad är det som är grunden för attityder? Vad är det som gör att vi tycker som vi tycker i olika frågor? Ja, förhoppningsvis grundar vi vårt tyckande på kunskap. Mer och mer bör det vara så.
Det är också det som är verktyget när vi ska ändra på de attityder som har varit så väldigt starka så väldigt länge. Det handlar om den föreställning som finns om att kvinnor ska vara underordnade på olika sätt. Det handlar just om kunskapen om att detta grundar sig på en föreställning som har sin struktur på en maktordning.
Det handlar inte om någonting annat än just detta. Det är den kunskapen som måste till, och det är en kunskap i sig. Det är det som jag hävdar. Jag hävdar inte att den inte ska finnas med inom alla andra områden.
Men för att den ska finnas där på ett sådant sätt att man förstår att sätta in den i sitt sammanhang måste man ha hela kunskapen med sig, och den måste läras ut. De flesta unga människor är i dag medvetna om att vi har ett samhälle som består av olika grupper utifrån ekonomi, att vi har ett klassamhälle. Det är de flesta medvetna om, likaså att det finns olika intressen och att det finns en konflikt mellan de olika intressena.
Det måste också läras ut att det finns inom ramen för könsmaktsordningen, och den kunskapen borde vara en allmän kunskap i skolan. Vi ska naturligtvis börja i förskolan - absolut. Men som det är i dag - och det borde utbildningsministern veta - är just unga människor hänvisade till att ta till sig den här kunskapen på fritiden. Man får bilda en egen feministgrupp eller tjejgrupp eller vad man vill.
Man får ta egna initiativ. På något annat sätt går det inte. Rektorn tar inte initiativen. Många lärare tar inte initiativen. Det är det beklagliga i dag.
Gudrun Schyman (-):
Jag tycker att det är väldigt bra om vi kan hålla oss kvar vid diskussionen om de strukturer som, oavsett var vi befinner oss i samhället, diskriminerar och underordnar kvinnor, det vill säga könsmaktsordningens tunga och massiva struktur. Den finns naturligtvis i de politiska organisationerna också. Den finns i de fackliga organisationerna. Den finns hos parterna. Jag tycker att det är bra att jämställdhetsministern tar upp parternas ansvar.
Parterna är ju också staten. Staten är i allra högsta grad en part i detta mål och en part som har att ta ett mycket stort ansvar, tycker jag, för att göra det möjligt för parterna att på den nivå där man bedriver själva förhandlingen också ha någonting att förhandla om, det vill säga pengar. Det är ju en nyckelfråga i detta.
Och det ansvaret lyser fortfarande med sin frånvaro, vad jag kan se. Jag tycker absolut att vi ska ha en organisering som innebär att anställdas kompetens, möjligheter och allt det som Karin Pilsäter pratar om ska tas till vara. Självklart ska det vara så.
Men på samma gång kan vi se att inom varje område där kvinnor är i majoritet är det inte på det viset, oavsett vad det är för strukturer i ägandeförhållandena. Jag har en fråga till jämställdhetsministern. Jag brukar förvånas när jag får höra svaren. Det är tidsperspektiven när vi diskuterar löner. Väldigt ofta får man svar som handlar om att det kommer att ta flera generationer.
Också högt uppsatta, ansvarsmedvetna män och kvinnor inom politik och facklig verksamhet talar om flera generationer. Varför, undrar jag? Vilket annat politiskt område skulle vi prata om på det viset? Arbetslösheten? Ja, ja, det tar ett par generationer innan det kanske är klart. Jag skulle gärna vilja höra vilka tidsperspektiv jämställdhetsministern har.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Det fanns en tid när skogen bara ansågs vara skog och en outtömlig råvara som på mest effektivt sätt skulle få växa, avverkas och fraktas som råvara till industrin. Nu är situationen annorlunda. Förra året var ett rekordår för skogsbruket, och virkesbristen sägs ha blivit akut.
Men det har den inte blivit, som många vill påstå, genom reservats- eller skyddsavsättningar utan genom att vi har fått en ny skogsmarknad de senaste åren. Fler använder skogens produkter, och vi har stora brister i röjning, gallring och plantering - saker som påverkar tillgången på råvaran både i det korta och i det långa perspektivet.
Finns det inte skog så att den räcker till för alla intresserade parters användning är det ett bevis på att det är en överexploatering, och avverkningen får slå till reträtt. Det är inte behovet av avsättningar av skyddade områden som ska slå till reträtt för en överexploatering.
Vi har sett hur det har gått i den marina miljön, där näringen inte velat göra stopp för uttag av havets resurser utan har överexploaterat resursen. Man har heller inte velat acceptera skyddade områden för att öka tillväxten av resursen. Det har varit svårt att få acceptans för selektiva redskap, vilket i skogstermer är en form av gallring som man kan jämföra med.
Det finns flera andra likheter. Det behövs en klar och handfast politik på båda områdena som ser till att vi har naturresurser för olika ändamål. Det är många intressen som ska ha del av naturresurserna och dess värden. Det är en viktig politisk fråga att hantera. På båda politikområdena finns det också andra näringar samt rekreation och sociala intressen och värden som måste hanteras.
Det är inte bara råvaruproduktionen som ska gälla. Att hugga ned skyddsvärda statliga skogar innan hela inventeringen är klar är att spela bort ess innan man ens vet vilka kort man har fått. Har man som mål att spara de mest skyddsvärda skogarna är det nödvändigt att inventeringen är klar innan man ger sig på att avverka i de områdena. Normalt brukar inte ministrar spela bort korten.
Men när det gäller miljö och skog i kombination är frågan om inte ministrarna gjorde detta när de i mars under ett möte med de fyra ministrarna, skogsminister Ulrica Messing, miljöministern, finansminister Bosse Ringholm och näringsminister Leif Pagrotsky, tydligen beslutade att inte vidta några åtgärder för att stoppa eventuell fortsatt avverkning i de skyddsvärda statliga skogarna.
Det har i inventeringen identifierats ett flertal unika områden ovanför den fjällnära gränsen. Dessa områden bör enligt Naturvårdsverket undantas från skogsbruk permanent.
Trots att myndigheterna inte vill se någon avverkning i de utpekade områdena har de två största statliga skogsförvaltarna, Fastighetsverket och Sveaskog, som ska vara statliga föredömen, antytt att de inte kommer att respektera inventeringen. I stället kommer de att avverka där de själva anser det lämpligt.
Hur ser miljöministern på ett permanent undantag från skogsbruk för dessa känsliga områden?
Kjell-Erik Karlsson (V):
Jag väntar mig ett svar på varför man inte gick ut med rapporten på remiss. Det tycker jag hade varit mycket lämpligt att göra för att få ett bredare perspektiv. Miljöministern skriver i svaret på interpellationen att statens skogar ska förvaltas på ett föredömligt sätt för att trygga ett uthålligt skogsbruk på dessa marker.
Jag hoppas att vi ska kunna ha ett föredömligt och uthålligt skogsbruk på all skogsmark.
Ska nu statens skogar förvaltas på ett föredömligt sätt för att trygga ett uthålligt skogsbruk och vara ett föredöme när det gäller naturvårdshänsyn i skogen är det nödvändigt att avverkningarna inte heller sker innan en politisk process skett där man beslutat hur skyddet av skyddsvärda skogar ska ske och hur miljömålet Levande skogar ska utvecklas utifrån den nya kunskap som har kommit fram.
Regeringen har möjlighet att ge direktiv till de bolag de äger som är verksamma i skogen. Regeringen har även möjlighet att skapa utrymme för skogsmyndigheten, Skogsvårdsstyrelsen och länsstyrelserna att fullfölja den politik som majoriteten har när det gäller skogen. Frågan är bara: Vet regeringen vilken skogspolitik den vill ha?
Kan regeringen få ihop en sammanhängande och hållbar skogs- och miljöpolitik som skapar förutsättningar för att även andra aktörer som är beroende av skogens värden kommer till tals? Frågan bör ställas - och den är ställd.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Man har gjort olika typer av inventering av bevaransvärda skogsmarker. Där man har sett att det finns skyddsvärd skog har många privata skogsägare ofta börjat avverka innan man hinner skydda områdena.
Det är viktigt att staten satsar på att köpa in dessa marker för att vi ska ha långsiktigt skyddade skogsmarker.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Att börja jämföra statens inköp av skogsmark med det som skedde österut tycker jag i så fall också verkar som ett förlöjligande av svenska statens agerande.
Anser Moderaterna att svenska staten har ett agerande som är jämförbart med det som skedde österut? Så tycker jag inte att det är. Det är en stor skillnad.
Om Moderaterna har den synen på Vänsterpartiet, samarbetspartierna och regeringen tycker jag att det talar för sig självt.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Visst kan det låta bra att halvera momsen rätt över för alla drivmedel. Men det är ju ändå bensinen, den fossila delen, som är den stora delen. Den största delen av bilparken drivs fortfarande med den sortens bränsle.
Fortfarande blir alltså detta en typ av stimulans att fortsätta att köra på det fossila bränslet. Vad som egentligen behöver göras är att få fram energieffektiva motorer, alltså att minska energiåtgången i transportarbetet. Det är det som kan ge den stora potentialen. Men givetvis ska vi ha många ägg i vår drivmedelskorg; det kan jag hålla med om.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Sven Gunnar Persson talar vackert om sin satsning på att halvera momsen. Men då kommer man också in på de pengar som vi därmed går miste om, ungefär 5,4 miljarder. Dem vill man från Kristdemokraternas sida plocka in genom att i stället minska satsningen på kollektivtrafiken. Vem drabbar det, undrar man, om inte de lågavlönade du nyss talade så vackert om?
Jag tycker inte att ditt resonemang riktigt går ihop när man ser på vilka förslag ni har lagt fram.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Marie Wahlgren talar om fyra olika partier i alliansen, och det stämmer ju. Samtidigt försöker alliansen allt som oftast gå ut och tala om sin enighet: Vi står eniga, vi har kommit överens, vi är alternativet, vi har blivit tajtare. Sedan står hon också här och säger: Vi har inte förhandlat i de här frågorna.
Men det har ju mediemässigt varit många olika träffar och möten som man villigt har slagit upp. Men jag skulle anta att det är just på detta område, där man inte har kunnat komma överens, som man inte har förhandlat.
Kjell-Erik Karlsson (V):
När det gäller frågan om klimatinvesteringsprogram kan jag säga att både kommuner och företag kan söka anslag i Klimp. Klimp har faktiskt varit en framgång. Det ser man på vilka utsläppsminskningar som har skett. Kristdemokraterna presenterade från talarstolen sin syn på det, vilken jag kan hålla med om. Det har varit positivt. Däremot har vi från alliansens sida hört andra synpunkter på det anslaget.
Jag tycker att det är rimligt att man i kommunerna använder klimatinvesteringsprogram fullt ut. Jag tycker att de används alldeles för lite. När det sedan gäller frågan om taxichauffören skulle betala måste jag säga att jag har svårt att förstå den frågan. Du får nog förklara den bättre för mig.
Nu kan du tyvärr inte göra det, men du kan få förklara den för mig efter debatten. Jag har svårt att göra den koppling som du gör. Antingen är det jag som inte är klar i huvudet och kan förstå den. Men jag skulle gärna vilja ha den mer utvecklad.
Det får du göra efter debatten. Det finns 21 olika anslag i miljöbudgeten, både stora och små anslag. Fem anslag är man överens med majoriteten om, man stöder regeringens och vårt förslag. Men det finns bara ett förslag som man är överens om i alliansen.
Kjell-Erik Karlsson (V):
Först vill jag tacka miljöministern för det avgivna svaret på interpellationen. Jag måste ändå påpeka att hoten mot vårt klimat fortsätter att öka. En stor del av de klimatstörande gaserna kommer från förbränning av fossila energislag. I Sverige är fortfarande mer än 90 % av de förbrukade fordonsbränslemängderna av fossilt ursprung, alltså bensin eller diesel.
Här är vi överens om att det finns mycket att göra för att ändra på detta. Vi i de tre samarbetspartierna Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet har gemensamt drivit fram en rad åtgärder för att minska förbrukningen av drivmedel och då särskilt när det gäller de fossila drivmedlen.
Vi har till exempel skyldigheten att tillhandahålla förnybara fordonsbränslen vid tankställen, ökad beskattning på fossila drivmedel, förändrad beskattning av fordon samt investeringar i spårtrafik och kollektivtrafik. Detta plus de stigande världsmarknadspriserna på fossila drivmedel har gjort att vi under 2005 och 2006 fått uppleva ett par positiva trendbrott inom vägsektorn eller trafiksektorn.
Vi ser nu en förändring av bensinförbrukningen och att försäljningen av energisnåla fordon och miljöbilar ökar kraftigt. Regeringen säger sig vilja att oljeberoendet ska brytas till 2020, vilket är positivt. Men ännu vet vi inte på vilket sätt eller vad man menar med att bryta oljeberoendet.
Är det en minskning med 70-80 % man menar, eller är det 100 % som är målet? Därav min fråga om ministern avser att ta initiativ så att det blir möjligt för Sverige att bryta oljeberoendet till 2020 utan att befintliga bensin- och dieselbilar konverteras till mer miljövänliga bränslen.
Det är bra att ministern nu ger ett klart besked om att ministern ser efterkonvertering som en viktig åtgärd för att bryta oljeberoendet. Jag ser att vi i efterkonverteringen har en stor potential i minskade klimatstörande utsläpp. Medellivslängden på en personbil i Sverige ligger mellan 15 och 20 år.
Det finns till exempel mer än 290 000 Volvobilar äldre än 15 år ute på vägarna - bilar som drar förhållandevis mycket bränsle. Alla äldre bensindrivna bilar kan konverteras till etanoldrift för en förhållandevis billig penning. Nu behövs det en gedigen genomgång och konverteringstest av alla de vanligaste bilmodellerna som är i drift på landets vägar.
Det kan även behövas ett test av hur avgaserna eventuellt ändras vid en konvertering. Det borde vara av stort intresse för miljöministern och för staten att snarast möjligt testa de vanligaste bilmodellerna, som har många år kvar på vägen, i syfte att få fram rimliga konverteringsmöjligheter för dessa fossildrivna bilar.
Därför är jag inte nöjd med svaret på min fråga nummer två, där ministern svarar att hon inte avser att ta några initiativ utöver Vägverkets förslag med syfte att särskilt gynna konvertering till biodrivmedlet etanol.
Kjell-Erik Karlsson (V):
När det gällde min fråga nummer två där ministern i svaret hänvisar till vikten för regeringen att få en så teknikneutral reglering som möjligt så kan jag förstå den viljan. Men av vad jag har förstått är det just konverteringen till etanoldriften som är enklast att genomföra för de miljontals bilar som har några år bakom sig och som snabbt skulle ge positiv effekt på miljösidan. De kommer ju att finnas ett antal år.
Vi får dessutom inte bortse från den positiva miljöpåverkan när det gäller attityder som en sådan möjlighet skulle ha. Sverige är ett Volvo- och Saabland när det gäller den äldre delen av vårt fordonsbestånd. Av landets 4,3 miljoner personbilar är till exempel 25 % Volvobilar, alltså 1 miljon. Av dem är 520 000 de vanliga modellerna V70, 740 och 940.
Samtliga de bilarna går att köra på biodrivmedel. Även huvuddelen av de andra bilarna går att köra på biodrivmedlet etanol. Skulle ministern anse att det vore positivt att de äldre bilarna, som redan nu har lägre avgaskrav på sig och som inte har så många år kvar i tjänsten, skulle kunna få en enklare typ av konvertering som inte kostar så mycket?
När det gäller min fråga om klimatbonus eller möjlighet att klassa konverterade bilar som miljöbilar kan man där tolka ministerns svar som att bilar eller fordon som är konverterade till etanoldrift nu klassas som miljöbilar.
När jag läser och hör svaret på min fråga om samlade miljökonsekvensanalyser av konverterade fordon svarar ministern att Vägverket har tillsynsansvaret även för avgasemissioner från konverterade bilar. Javisst. Men anser inte ministern att det skulle vara intressant och av värde att få klarlagt vilken miljönytta samt samlad samhällsekonomisk nytta en konvertering i befintlig bilpark skulle ge?
Vad jag vet är det endast ett fåtal konverterade fordon som har testats och troligen inte under någon längre tidsperiod. När det gäller Centern och Danielssons inhopp här om de 200 000 jobben i offentlig sektor har jag inte tänkt gå in på det i denna debatt.