Nyamko Sabuni (L):
Jag börjar där Ulf slutade. Det är självklart att jag kommer att föra samtal med arbetsmarknadens parter kring många fler frågor än bara lönefrågan. Det är helt naturligt. Man kan väl inte vara verksam som statsråd utan att kunna föra samtal med de viktigaste parterna på arbetsmarknaden. Det är klart att det kommer att inträffa. Mitt ansvar som jämställdhetsminister är faktiskt att samordna mina kolleger i regeringsdepartementet, att göra rätt saker.
Om man inte förstår det förstår jag att man har väldigt svårt att få ihop allt det som jag nämnde att vi gör just för att kunna underlätta för kvinnor på arbetsmarknaden och för att kunna se till att löneutvecklingen blir rätt. Det handlar nämligen om att kvinnor också måste ges en chans att bli företagare i större utsträckning, en chans att ha flera arbetsgivare att välja på, en chans att avlastas från det obetalda hushållsarbetet och en chans att kunna dela ansvaret med sina män när det gäller barnen. Det är viktigt. Det är viktiga jämställdhetsåtgärder.
Det är viktiga åtgärder för att eventuellt kunna minska löneskillnaderna. Det så kallade skarpa förslaget i skrivelsen är rätten till heltid. Rätten till heltid - vem säger att det automatiskt skulle minska löneskillnaderna? Det skulle leda till en bra löneutveckling för kvinnor - absolut. Det håller jag med om. Men vem säger att det skulle minska löneskillnaderna? Det behövs mer än så för att minska löneskillnaderna. Vi gör vad vi kan, men det är inte säkert att det är politiker som kan lösa det problemet.
Det kanske är andra som måste göra det. Det är kanske de som förhandlar åt sina medlemmar om lönerna som måste se till att ta ett större ansvar för de löner som kvinnorna i dag har. Det handlar om värderingar av arbete som JämO bland annat gör och som vissa kommuner runtom i Sverige faktiskt gör för att se: Hur värderar vi arbeten? Varför värderas kvinnors arbete lägre än männens? Det är den typ av verksamheter som behövs, och det pågår runtom i landet.
När det gäller diskriminering känner ni mycket väl till att det pågår ett omfattande arbete för att få ihop en diskrimineringslag som är mer effektiv, mer tydlig. Och i detta arbete kommer vi också att se över om inte sanktionerna ska bli skarpare. Jag menar nämligen att det är oacceptabelt att arbetsgivare faktiskt kan göra beräkningar och tänka: Om vi förlorar kostar det så här mycket - det har vi råd med. Det ska inte gå att göra den typen av beräkningar.
Jag menar att ett viktigt steg i den framtida lagen och i den framtida politiken är att sanktionerna blir skarpare. Sedan tror jag inte att jag med ett ord har nämnt att jag avvisar alla förslag i den skrivelse som jag drog tillbaka. Men det viktigaste förslaget, det som ni ansåg vara viktigast, är ju just det som handlar om att tvinga kommuner och landsting att anställa dem som jobbar deltid där på heltid. Det var ju det som var det viktigaste förslaget, och det är det som jag drar tillbaka, för det är det som jag inte delar uppfattning om.
Jag menar att kommuner och landsting kommer att anställa människor utifrån den förmåga som de har. Det handlar om att se till att driva en sund arbetsmarknadspolitik och en sund näringslivspolitik och ekonomisk politik. Det är det som ger dem förutsättningar att kunna se till att deras anställda får jobba i den utsträckning som de önskar eller att kunna anställa fler. Jag har ingenting emot att faktiskt använda mig av en del av de förslag som fanns i den där skrivelsen. Det kan gälla utbildning eller information eller annat.
Jag menar, skarpare än så var det inte. Jag har inte sagt att jag har dragit tillbaka det. Vi återkommer. Vi vidtar hela tiden åtgärder för att förbättra kvinnors situation och möjligheter på arbetsmarknaden. Det är en prioriteringsfråga för denna regering. Det är en prioriteringsfråga för mig som statsråd med ansvar för jämställdhetsfrågor.