Malin Björk (C):
Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 13 under punkt 6. I dag debatterar vi här i kammaren betänkandet Offentlig förvaltning . Det är ett område som skulle kunna fylla programmet för ett heldagsseminarium - minst.
Det är ett angeläget område att genomlysa, för att se till att principer om rättssäkerhet och likhet inför lagen upprätthålls - området genomsyrar det offentliga maktutövandet - liksom för att se till att myndigheter arbetar effektivt med medborgarnas bästa för ögonen.
För småföretagaren med driv att utveckla sin affärsidé kan mötet med myndigheter ibland, tyvärr, göra att luften går ur, om än inte helt så i alla fall tillfälligt. Det engagemang som företagaren har och tiden som denne är beredd att lägga ned på att förverkliga sina idéer ska förstås, så långt det bara går, användas till att utveckla företaget - inte att krångla med myndigheter.
Självklart behöver vårt näringsliv regleras, men det är viktigt att onödigt regelkrångel undviks. Vi i Centerpartiet menar att det finns saker att förbättra som skulle underlätta för företagare att vara just företagare. I en utredning som vi i början av denna mandatperiod var drivande i att tillsätta finns flera positiva förslag som om de genomförs kan minska regelbördan för mindre företag.
Utredningen tar fasta på att det behövs en mer transparent och sammanhållen regelprocess, och vi delar den uppfattningen. Vi ser positivt på att regeringen i en skrivelse i höstas redovisat nya mål för förenklingspolitiken, däribland att regelverken ska utformas så att de bidrar till att främja svenska företags tillväxt- och innovationsförmåga, och vi kommer att noggrant följa det arbetet.
Men vi efterfrågar ännu tydligare mätmetoder för att bedöma att våra myndigheter levererar gentemot våra företagare. Här finns inspiration att hämta från både Sveriges Kommuner och Regioner och Svenskt Näringsliv för att hitta index och nyckeltal att mäta utifrån, så att det i praktiken går att utvärdera arbetet med regelförenklingar. Herr talman!
I dag arbetar närmare 1 1⁄2 miljon svenskar inom offentlig förvaltning. Det är alltifrån poliser i yttre tjänst, socialsekreterare i våra kommuner, lektorer som undervisar på universitet till tjänstepersoner inom Regeringskansliet. De som tjänar våra medborgare i en offentlig anställning är många, och det är vi i den här kammaren, precis som i kommunala och regionala församlingar, som ger förutsättningarna för deras jobb.
Och det är vi som ska utkrävas ansvar om förutsättningarna som ges inte är de rätta. En annan sida av myntet, som diskuterats en hel del under senare år, är vilket ansvar som ska kunna utkrävas av den som inom ramen för sin offentliga anställning begår felaktigheter. Med andra ord: Hur ska vi se till att alla de som verkar inom offentlig sektor verkligen följer de lagar och förordningar som gäller?
Det finns sedan länge flera typer av sanktioner mot den tjänsteperson som gör fel. Den som åsidosätter vad som gäller för anställningen kan till exempel varnas av arbetsgivaren, få ett löneavdrag, stängas av eller till och med bli av med jobbet. Den tjänsteperson som i sin myndighetsutövning gör något, eller låter bli att göra något, som går tvärt emot vad som är bestämt för uppgiften kan åtalas.
Det gäller även om det inte varit personens avsikt att handla i strid med gällande regelverk utan bara berott på slarv. I sådana fall kan personen åtalas och dömas för tjänstefel. Herr talman! Vi i Centerpartiet har, tillsammans med flera andra partier här i kammaren, sett ett behov av att se över det straffrättsliga tjänstemannaansvaret för att se om det nuvarande systemet är effektivt för att utkräva ansvar när det begås felaktigheter.
Efter ett gemensamt initiativ från flera av oss här har frågan utretts, och häromveckan presenterades resultatet. Efter att nogsamt ha tagit del av denna utredning anser vi i Centerpartiet att riskerna för negativa konsekvenser av ett utvidgat straffansvar är stora och väger över de möjliga fördelar som ett sådant skulle medföra.
Utredningen har också kommit fram till att gällande ansvarsbestämmelser fungerar väl i praktiken, och man har inte sett några tillämpningssvårigheter. Vi lever tyvärr i en tid där det blir allt vanligare med hot och trakasserier mot myndighetspersoner i försök att påverka dem i deras beslutsfattande. Det här gäller alls inte bara poliser i yttre tjänst som möter gängen på gatan utan även många andra myndighetspersoner.
Inte minst för socialsekreterare har det i flera undersökningar framkommit att dessa tjänstpersoner alltför ofta, på ett oacceptabelt sätt, utsätts för hat, hot och försök till påverkan. På senare tid har denna grupp hamnat i blickfånget när demonstranter samlats på flera håll i landet och påstått att socialtjänsten, utan laga grund, har tagit deras barn.
Dessa beskyllningar har bland annat härrört från fall där socialtjänsten beslutat att ta barn från kriminella miljöer. Rådande samhällsklimat gör det tufft nog för offentliga tjänstepersoner att fatta offensiva, men ofta nödvändiga, beslut. Om rädslan att göra fel blir större än viljan att göra rätt riskerar det att förlama beslutsfattandet.
Att då utvidga det straffrättsliga ansvaret för en mycket stor grupp, ofta hårt arbetande, offentliganställda är inte rätt väg att gå.