KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ida Karkiainen (S):
Tack, Per-Arne Håkansson, för en mycket angelägen fråga! Den kan tyckas vara lite nördig och intern, men den är ack så viktig. Det är mycket riktigt så att vi den 25 maj beslutade om en ny förordning som underlättar för myndigheter att indela sig i en liknande indelning.
Det är också knutet till det beslut som vi fattade i regeringen och som jag och Morgan Johansson presenterade den 19 maj kopplat till att vi nu har beslutat om sex civilområden för att kunna uppnå den största möjliga totalförsvarseffekten i respektive region. Den indelning av våra myndigheter som vi har i dag i Sverige ser ut som ett lapptäcke. Ingen myndighetsindelning liknar den andra.
Det här är därför en angelägen reform också när det gäller att stärka samverkan mellan myndigheterna och underlätta samarbete, inte minst i tider av kris. Det handlar om vikten av att ha en god beredskap.
Ida Karkiainen (S):
Vi brukar inte ta replik i det här utskottet så ofta, men när man får frågor som rör en specifik sak tycker jag att det finns skäl att trycka på replikknappen. Anslagsökningen på en halv miljard till Regeringskansliet motiveras av regeringen med det förändrade säkerhetspolitiska läget och Sveriges inträde i Nato. Man hävdar då att detta var beräkningar som den förra regeringen lämnade efter sig.
Fakta i frågan är att det över huvud taget inte fanns någon politisk ställning till de underlagen. Det är klart att ett regeringskansli, en administration, gärna ser framför sig att den här storleken av anslagsökningar är motiverad. Sedan måste det ju komma till en politisk bedömning om vad politiken tycker är motiverat, och någon sådan gjordes inte.
Att hävda att det är Socialdemokraternas beräkningsmodeller som ligger till grund för detta är alltså lite missvisande, måste jag säga. Därför kände jag att jag behövde svara på den frågan. Om vi tittar på Regeringskansliets utfall 2021 var det lite över 8 000 miljoner. Förslaget för 2023 är 9 584 miljoner.
Det är en väsentlig ökning av administrationen inom Regeringskansliet. Det är kanske inte så förvånande att man, beroende på vilken sida man befinner sig på, tycker att motiveringar är mer välavvägda eller inte. Under förra mandatperioden, måste vi påminna oss om, ville Moderaterna gärna öka anslagen till riksdagen men minska dem till Regeringskansliet. Här har vi en politisk balans att ta hänsyn till.
Ida Karkiainen (S):
Självklart hade vi påbörjat arbetet med budgeten en lång period innan budgeten skulle beslutas. Givet att det var val är det såklart också frågor som har satts igång under en tidig process.
Vi menar dock att en anslagsökning på en halv miljard till ett regeringskansli som under en ganska lång tid faktiskt redan har fått ganska stora anslagsökningar inte är småpengar.
Tittar man på utvecklingen av anslaget till Regeringskansliet kan man se att det finns goda möjligheter - tillsammans med det förslag som vi också lägger fram om att förstärka ytterligare givet läget - att prioritera inom Regeringskansliet. Det är vad vi menar. Vi tycker och hävdar fortfarande att en halv miljard är en alldeles för stor anslagsökning.
Björn Wiechel (S):
Om man då vill ha en verksamhet som håller isär kulturer, hur skulle vi någonsin ha kunnat förstå Pythagoras sats i Sverige?
Vad är det ni vill begränsa om ni inte vill begränsa alla dessa saker som är ett resultat av att människor har mötts, av att folk från olika delar av världen med olika erfarenheter har fått ta sig an en bildningsresa, förstått sina egna sammanhang, fördjupat dem och sedan träffat andra människor och - kolla här! Så kan man göra! Vad är det ni ska ta bort?
Jag tycker att slutklämmen, att hålla isär, visar på nyckeln. Om man säger vad man ska hålla isär, då drar man upp godtyckliga gränser.
Det betyder att när jag spelar samba, vilket jag gör ibland på söndagar, så ska jag inte få göra det - eller?
Björn Wiechel (S):
Hur ska vi kunna se till att vi inte håller isär minoriteter? Var det inte just det Aron Emilsson sa? Jo, genom att vi möts. Aron Emilsson sa tidigare att ni vill hålla isär folk. Det var precis vad du sa. Nu undrar du vad vi ska göra för att inte hålla isär folk. Jo, genom att vi möts. Det kommer många antydningar om saker Aron Emilsson inte gillar. Kan du ge mig ett konkret exempel?
Nu spelar jag på trummor - upplysningsvis! Människor från olika sammanhang som får genomgå en bildningsresa är det viktigaste för att alla medborgare i samhället ska mötas.
Det gör att vi får nya influenser, som jag talade om tidigare, men det innebär också att människor kan befria sig från förtryck - klassförtryck, könsförtryck, rasism och så vidare. Var och en måste förstå sin egen bakgrund, lära känna sig själv och andra - ta sig an världen. Det är att människor möts. Det är integration. Men det bygger på att vi inte håller isär utan att vi möts.
När vi möts uppstår nya saker. Vi tar till oss kultur. Vi bildas, och samhället utvecklas. Det är egentligen inte märkligt. Först vill man hålla isär för att sedan ställa sig frågan hur man ska göra för att inte hålla isär. Jag föreslår att vi ger mer pengar till bildningsförbunden så att människor som möts kan utveckla bildningen och kulturen i samhället. Det är mycket bra!
Björn Wiechel (S):
Min fråga riktar sig till statsrådet Ardalan Shekarabi. Som civilminister har statsrådet ansvar för e-förvaltningen i landet. Då är inte minst digitaliseringen av hela den offentliga sektorn ett viktigt arbete. Det finns bra saker med digitaliseringen, till exempel att pappershanteringen för medborgare och myndigheter kan minska. Det har miljövinster.
Men samtidigt bygger det på att det ska finnas utbyggt bredband i landet, så det finns många frågor här. Jag vill börja med att helt enkelt fråga: Vad ser statsrådet för möjligheter och eventuella svårigheter i arbetet med digitaliseringen av den offentliga förvaltningen?
Björn Wiechel (S):
Min fråga riktar sig till statsrådet Ardalan Shekarabi. Regeringen vill att hela landet ska leva - i detta arbete är förstås jobbpolitiken mycket viktig - och att bland annat statliga jobb ska återutlokaliseras i landet. Häromdagen läste jag tidningen hemma i Västerbotten. Där stod det att statsrådet hade sagt att Lycksele har påverkat svensk politik.
Det var munter läsning, och det hör samman med att Arbetsförmedlingen har beslutat att öppna ny verksamhet som innebär 100 nya statliga jobb i Lycksele. Det är förstås mycket glädjande. Min fråga handlar just om vad statsrådet menar med att Lycksele har påverkat svensk politik. Statsrådet får gärna utveckla detta resonemang.
Björn Wiechel (S):
Ärendet handlar som sagt om den finansiella stabiliteten. Egentligen finns ingen större konflikt i frågan. Propositionen har sin grund i att Riksbanken har inkommit med en skrivelse till regeringen. Riksbanken vill att den databas som kallas finansmarknadsdatabasen ska få utökade möjligheter att sambehandla uppgifter.
Databasen förs i dag hos SCB, och den rymmer uppgifter om Riksbankens övervakning av och Finansinspektionens tillsyn över finansmarknaderna. Riksbanken har gjort bedömningen att den skulle vilja kunna samla in fler slags uppgifter än vad som var tänkt från början. Motivet är att kunna göra bättre bedömningar av finansiella risker. Vidgningen beskrivs i propositionen.
Det handlar om uppgifter som rör Riksbankens eller Riksgäldskontorets ekonomiska förhållanden, uppgifter som är allmänt tillgängliga, exempelvis gällande räntor, växelkurser och branschtillhörighet, uppgifter från andra centralbanker, uppgifter om juridiska personers resultat- och balansräkningar med mera. Utifrån den skrivelsen har regeringen berett det här ärendet.
Ett förslag har skickats ut på remiss och fått smärre justeringar. Regeringen har också undersökt huruvida förslaget är förenligt med annan befintlig lagstiftning om exempelvis sekretess och med befogenheter att skapa statistik och funnit att så är fallet. Därpå har regeringen lagt fram en proposition och finansutskottet skrivit fram ett betänkande. Inga konstigheter!
SD:s reservation grundar sig på att en av remissinstanserna, Riksgälden, i sitt remissvar påpekat att de också gärna skulle vilja ta del av den vidgade databasen. Sverigedemokraterna vill att propositionen ska gå Riksgäldens önskan till mötes. Jag yrkar avslag på SD:s reservation.
Skälet till att regeringen inte tillmötesgår Riksgälden i den här propositionen är att sådant kräver ny hantering, ytterligare utredning och ytterligare beredning. Det här ärendet har helt enkelt inte berört den frågan. Det saknas därmed också underlag och beredning för att kunna ta ställning till den saken.
I det fall att Riksgälden fortsättningsvis önskar en förändring är de välkomna att precis som Riksbanken inkomma med en skrivelse till regeringen där de för fram sitt ärende, varpå ställning får tas till saken. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet.
Björn Wiechel (S):
Jag tror inte att det i grunden finns någon oenighet om behovet av finansiell stabilitet eller några konflikter i den här frågan, utan det är så att ärendet har grundat sig på den skrivelse som Riksbanken har skickat in till regeringen. Det är det underlag och den grund som regeringen sedan har tagit ställning till, berett och landat i en slutsats om.
För att göra ett annat ärende krävs en annan beredning. Det bästa vore om Riksgälden helt enkelt inkom med en skrivelse, precis som Riksbanken har gjort. Det finns ingenting som hindrar det, och det borde vara en ordning att förorda.
Björn Wiechel (S):
Det betänkande som nu behandlas handlar om Sveriges avgift till Europeiska unionen. Sverige är, och blir alltmer, nära samverkande med våra europeiska grannländer. Våra ekonomier är i hög grad sammanvävda, och vi påverkar och påverkas av varandras politik.
Sverige är en öppen ekonomi med stor export där frihandeln är en viktig del, och det är för svensk del betydelsefullt att den europeiska marknaden fungerar bra. För Sverige är det också bra om våra grannar har välfungerande ekonomi och välfärd, för då ger vi draghjälp åt varandra i utvecklingen.
Därför är det av intresse för oss att vi inom EU arbetar för en ekonomisk utveckling som präglas av inkluderande tillväxt och av välfärd. EU mår bra av starka välfärdsstater.
Det finns också goda skäl till att vi inom EU hjälps åt med att lösa och hantera de utmaningar och förändringar som våra länder står inför och som vi med fördel kan lösa gemensamt, snarare än var och en för sig. Vidare är det av intresse att EU för en återhållsam ekonomisk politik.
Dels bör koncentrationen ligga på att redan beslutade åtaganden ska genomföras, dels bör EU prioritera engagemang som handlar om gemensam trygghet, migration, konkurrenskraft, klimatomställning, utbildning och forskning. Fru talman!
I dag uppgår den svenska medlemsavgiften till en procent av Sveriges bruttonationalinkomst, bni, och det är den nivå vi vill behålla avgiften på. Om detta råder en bred enighet. Det är medlemsstaternas avgifter till EU som i huvudsak finansierar EU:s åtaganden och EU:s organisation.
Dessutom är en följd av att Storbritannien lämnar EU och deras medlemsavgift därmed uteblir att inkomsterna till EU kommer att minska. Följaktligen bör då också utgifter och åtaganden anpassas därefter. För svensk del är vi också angelägna om att EU riktar in arbetet på det som innebär ett mervärde för medborgarna.
Framför allt handlar det om att hantera de frågor som vi bättre löser gemensamt än på egen hand i medlemsstaterna. Fru talman! Det finns ett behov av ett EU som utvecklas positivt, där vi möts och kommer överens på fredlig och demokratisk väg. Med detta vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.
Björn Wiechel (S):
Min fråga går till statsrådet Anna Ekström. Regeringen har under mandatperioden satsat stort på Kunskapslyftet, dels för att människor ska kunna ta de jobb som finns, dels för att arbetsgivare ska få tag på den kompetens de behöver. I den senaste budgeten har det aviserats ytterligare satsningar på totalt över 80 000 platser. Av dem är det ungefär 5 000 som ska gå till folkhögskolorna.
Den fria och frivilliga folkbildningen och folkhögskolorna har en särprägel i samhället jämfört med exempelvis komvux. På vilket sätt anser statsrådet att folkhögskolan och folkbildningen med sin särprägel har en viktig roll att spela i just själva Kunskapslyftet?
Björn Wiechel (S):
Tack för svaret! Det var uttömmande; jag är mycket nöjd. En annan del av folkbildningen är den andra stora aktören, som är studieförbunden. De kan också sägas ha en nyckelroll, då de når ut till människor och ut i samhället bättre än många andra för att ge folk möjlighet att antingen inleda en bildningsresa eller ta utbildningsplatserna som finns i Kunskapslyftet.
Hur tänker sig regeringen att utveckla studieförbundens roll framöver utifrån just detta?
Björn Wiechel (S):
Tack för frågan! Till att börja med måste vi ta de risker som pekas ut med den höga skuldsättningen på allvar. Det är ett ansvar vi har, för detta är den enskilt största risken. Det var av det skälet som förslaget om förstärkt amorteringskrav lades fram. Finansinspektionen har givetvis uppdraget att både följa utvecklingen och ompröva sådant här framöver. Vi ska se över alla regleringar utifrån detta. Det finns en liten brist i Jakob Forssmeds argumentation.
Vi fick höra en lång berättelse om alla dessa unga som inte kommer in på bostadsmarknaden och anledningen till det. Nu tar han upp frågan om de äldre. Ungas problem att komma in på bostadsmarknaden beror för det första på att det är skyhöga priser och för det andra på att det byggs för få bostäder. Amorteringskravet har inneburit en dämpad prisökning, vilket gör att fler har tillgång till marknaden. Regeringen har dessutom byggt bostäder.
Jag läste Jakob Forssmeds artikel i Dagens industri om bostadsbyggande - intressant på många sätt. Vi har ett ansvar här att inte bara se på bostadsbyggande och det ni kallar bostadskarriär för vissa Stockholmsgrupper. Vi måste se till hela landet.
Jakob Forssmed kallar det ineffektivt, men det är många som har ringt till oss från hela landet och varit oroliga över den M-KD-SD-budget som tog bort stödet till bostadsbyggande runt om i landet. Många fick kaffet i vrångstrupen när de insåg vidden av er budgetpolitik. Det är viktigt för hela landet att vi ser till att sörja för en bostadsinfrastruktur som klarar arbetsmarknad och välfärd.
Björn Wiechel (S):
Det jag ser som ett problem är just den kraftigt ökade belåningen och att människor inte tar sig in på bostadsmarknaden. Vi hade några år då bostadspriserna steg med 30 procent under en kort period. Det är självklart att det finns många som inte klarar av att möta det.
Ett stort hinder i synnerhet för nya som ska etablera sig på bostadsmarknaden är egenfinansieringen. Det är väl egentligen den enskilt största delen. En sundare prisutveckling gör att färre slås ut och att fler har möjlighet att delta i förhållande till övrig ekonomisk tillväxt.
Det är viktigt att människor inte hålls borta från bostadsmarknaden av prisökningar och att vi inte har en belåning som är en systemrisk. Det här med ränteavdragen är väldigt intressant. Vi ska ju ha en skatteöversyn som en del av januariavtalet, vilket välkomnas, och där kommer förstås bostadsfrågan upp. Som vi har konstaterat hänger detta ihop.
Frågan är vad man vill lösa. Vill man lösa hushållens skuldsättning? Vill man lösa en skattepolitisk fråga? Vill man få igång bostadsbyggande? Är det allting? Ska det här kompenseras i en annan ände av någonting annat? Givetvis påverkar detta hushållens ekonomi, och ingen av oss vill drastiskt förändra förutsättningarna för hushållen. Det här måste därför bakas in i en större överenskommelse.
Jag tycker att det är viktigt att nämna de fördelningspolitiska effekterna av såväl bostadsbyggande som skuldsättning. Vi tycker att det är angeläget att se till hela landet och alla inkomstgrupper i det här.
Björn Wiechel (S):
Jag vill inleda med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. Varje år gör finansutskottet en utvärdering av penningpolitiken. Den här utvärderingen berör åren 2016-2018. Det är ett enigt utskott som ställer sig bakom betänkandet.
Som det står att läsa i betänkandetexten konstaterar utskottet att Riksbanken under 2018, för andra året i rad, nådde inflationsmålet på 2 procent och att den svenska ekonomin har utvecklats starkt under utvärderingsperioden. Vi har haft hög tillväxt, stark sysselsättningsuppgång och sjunkande arbetslöshet.
Samtidigt konstateras att inflations- och kostnadstrycket i den svenska ekonomin fortfarande är relativt svagt, eftersom den underliggande inflationen har legat en bra bit under inflationsmålet under 2018 och hela utvärderingsperioden.
Vidare har den svenska kronan försvagats under perioden, vilket i hög grad har bidragit till att inflationen och inflationsförväntningarna nu ligger på eller nära inflationsmålet. Utskottet noterar att Riksbanken har problem med bedömningarna av kronans utveckling och att debatten om kronförsvagningen och Riksbankens bedömningar stundtals har varit omfattande.
Utskottet utgår från att Riksbanken ser över sin analys, sina metoder och modeller och sin kommunikation när det gäller bedömningarna av växelkursutvecklingen. Herr talman! Till sist vill jag påpeka att penningpolitiken påverkar vardagen för medborgarna.
En bidragande faktor till att inflationen inte tar fart ordentligt är att löneökningarna har varit svaga, det vill säga att vanliga löntagare inte har fått så mycket i plånboken som man hade kunnat förvänta sig. En faktor som ändå har bidragit betydligt till den inflation som vi har i dag är att energipriserna är höga. När vi ska tanka bilen gör vi alltså det till höga importpriser.
Därtill är kronan svag, vilket gör importen dyrare. För tydlighetens skull ska jag säga att Sverige har en rörlig växelkurs; det är marknaden som sätter kronkursen, inte politiken. Man bör dock ha i åtanke att ett annat utvecklingsscenario, med högre ränta och starkare krona, troligen hade lett till lägre tillväxt och högre arbetslöshet. På det sättet hänger det ihop.
För oss socialdemokrater är det viktigt att hela tiden följa utvecklingen och ta ansvar för att helheten blir bra för medborgarna.
Björn Wiechel (S):
Jag vill ställa en fråga till statsrådet Bolund som rör penningtvätt, det vill säga att få pengar som härrör från illegal handel, från skatteflykt eller från korruption att framstå som lagliga pengar. Penningtvätt är både ett brott i sig och något som begås för att dölja de brott varur pengarna kommer. Det är brott som utnyttjar människor och som undergräver välfärden och tilliten.
Senast i går kom det en nyhet om penningtvätt, och på senare tid har flera exempel på penningtvätt nystats upp. Det här är givetvis mycket allvarligt. Att bekämpa penningtvätt kräver ständiga översyner av regelverk och befogenheter, och regeringen har gjort ett flertal skärpningar de senaste åren. Men även de kriminella utvecklar sina metoder.
Min fråga handlar om huruvida statsrådet Bolund bedömer att de skärpningar som har gjorts räcker eller om vi kan förvänta oss att regeringen kommer med ytterligare insatser för att bekämpa penningtvätt.
Björn Wiechel (S):
Det här betänkandet handlar om de avgifter som kunder betalar vid återköp och flytt av sparande i fond- och depåförsäkringar. De ändringar som nu görs i lagen går kortfattat ut på att avgifterna sänks. Skälen till detta är flera, och det finns en bakgrund.
Förr fungerade systemet så att ett sparande i en försäkring, exempelvis en pensionsförsäkring, var en överenskommelse mellan kunden och försäkringsbolaget där bolaget gjorde en beräkning på kostnader och avkastning och garanterade kunderna en viss återbäring. Kundens pengar var i sin tur inlåsta hos försäkringsbolaget.
Med tiden förändrades detta, och kunderna avtalade fram att nytecknade försäkringar skulle kunna flyttas. Från den l juli 2007 blev flytt en möjlighet i alla nytecknade försäkringar. I och med detta gavs konsumenten större möjlighet att påverka sitt eget sparande och placerande.
Detta följdes dock av en debatt om att bolagen tog ut alltför höga avgifter vid en flytt i syfte att motverka själva flyttandet, vilket man fann oskäligt. Förra riksdagsåret kom så en proposition med syftet att ytterligare stärka konsumenternas ställning. Man föreslog att begränsa vilka avgifter som ett bolag får ta ut i samband med en flytt.
Riksdagen beslöt då att avgift framöver endast får tas ut för bolagens administrativa kostnader och kvarstående anskaffningskostnader, vilket alltså innebar en sänkning av avgifterna. En viktig princip i detta är att stärkandet av konsumentens ställning ska gälla alla konsumenter.
De som vill flytta sitt sparande ska kunna göra det på ett rimligt sätt. Samtidigt värnar man om att de som inte är lika aktiva sparare inte heller drabbas ekonomiskt. Den principen är lika viktig nu som den var då. Herr talman! Med det förslag vi nu debatterar tar regeringen och riksdagen frågan ett steg till.
Det finns nämligen skäl att skilja på en traditionell försäkring och en fondförsäkring. Hos en fondförsäkring ligger hela ansvaret hos den försäkrade, hos kunden, med såväl möjligheter till högre avkastning som risk för nedgångar. Därför är det också rimligt att avgifterna som tas ut vid flytt och återköp av dessa fond- och depåförsäkringar begränsas ytterligare.
Detta görs nu. Med det här förslaget får avgift vid återköp och flytt av fond- och depåförsäkringar endast omfatta den administrativa hanteringen och maximalt uppgå till 0,0127 prisbasbelopp. Det innebär att avgifterna sänks och att konsumenten får ännu bättre möjligheter att påverka sitt eget sparande och placerande. Dessutom värnas alla konsumenter.
En fråga i detta sammanhang är om de sänkta avgifterna även ska omfatta försäkringar tecknade före den l juli 2007. Det är relevant och viktigt att titta på, och regeringen har därför valt att behandla denna fråga separat. Det kan finnas goda skäl för att de ska omfattas.
Samtidigt kan det vara angeläget att dyka djupare i vad det kan innebära att förändra villkor retroaktivt. Vi ser därför fram emot att regeringen återkommer till riksdagen i detta avseende. Med det vill jag yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen.
Björn Wiechel (S):
Tack, Dennis Dioukarev, för frågan! Som politiker har vi ansvar för att ta in många synpunkter. Vi ska bygga en helhet som är bra för medborgarna och för landet. När man skapar en helhet finns det många synpunkter, många intressen, många kunskaper och många viljor att ta in. Ledamoten Dioukarev talade tidigare om att man inte ska fatta beslut på känsloyttringar.
Då kan man undra om Sveriges parter på arbetsmarknaden - fack och arbetsgivare - agerar efter känsloyttringar eller om det är något mer än så och om man ska lyssna in det. Sedan finns det andra som menar att klimatförändringarna i sig är en risk som vi måste ha koll på.
Därför är det viktigt att vi skapar en balans och att vi hittar ett förslag som klarar av flera delar. Det är intressant att vi har Sverigedemokraterna i ena hörnet och Vänsterpartiet i andra hörnet här. Vi menar att förslaget är balanserat, tar in intressena och klarar av både hållbarhet och avkastning.