KBLab/rixvox huggingface dataset:
Maryam Yazdanfar (S):
Jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret och berätta om bakgrunden till att jag skrev interpellationen. Jag kontaktades nämligen av en person som hade fått sin identitet stulen. Jag hade inte särskilt bra koll på den typen av kriminalitet förrän hon gjorde mig uppmärksam på den.
Jag började rota i vad det handlar om och insåg att för den som drabbas av en identitetsstöld slås hela livet i spillror. Det som hände den person som kontaktade mig var att hon upplevde att post som hon trodde att hon skulle få inte kom fram.
Efter mycket om och men insåg hon att de personer som stulit hennes och hennes mans identiteter hade kontaktat folkbokföringen, fått fram deras personnummer och gjort en adressändring.
Hon och hennes man var alltså adressändrade enligt folkbokföringen, och personerna som gjort ändringen hade därefter börjat handla, ingå avtal och en mängd andra juridiska förbindelser med deras identiteter. Deras förslag var att vi borde skydda personnumren, att vi borde ha ett bättre skydd för våra personnummer.
Jag som i grunden är journalist och värnar om offentlighetsprincipen och tycker att vårt öppna samhälle är oerhört viktigt att bevara och en grundbult för demokratin är mycket tveksam till det.
Det som justitieministern säger görs från departementets sida och från myndighetshåll är väldigt bra, men jag undrar om justitieministern skulle kunna tänka sig att ta initiativ till något slags samverkan mellan myndigheterna, att myndigheterna skulle ta ett större ansvar för att införa fler kontrollstationer och på så sätt vidimera att rätt personer adressändrar och ändrar i folkbokföringen.
Då skulle det bli lite svårare att genomföra adressändringar och liknande för dem som inte ska genomföra dem. Jag undrar också om bank- och kreditbolagen skulle kunna ha högre krav på sig när det gäller sådant som har med säkerheten att göra.
Vidare undrar jag om man skulle kunna tillsätta en utredning eller dylikt för att undersöka hur stor den här brottsligheten egentligen är. I och med att det är mångfasetterat och handlar om många olika typer av brott är det svårt att få ett helhetsgrepp. För dem som drabbas rör det sig om en enda typ av brott som ödelägger deras liv och kränker deras integritet.
Ett av de största problemen för de människor jag talat med som drabbats av den här typen av brottslighet är, som de säger, att hela livet blir en byråkratisk process. Så fort den som sysslar med bedrägerierna gör någonting måste den som drabbas ta kontakt med en mängd olika myndigheter och företag.
Hela livet handlar till slut bara om företags- och myndighetskontakter. Det är några följdfrågor mot bakgrund av justitieministerns svar.
Maryam Yazdanfar (S):
Jag ser fram emot att följa Rikspolisstyrelsens arbete som justitieministern beskriver. Jag vill kommentera avvägningen vad gäller personlig administration gentemot myndigheter och om den ska vara enkel och smidig eller innehålla mer kontroll.
Det kan ibland te sig lite märkligt när det gäller åtgärder som man kanske bara gör ett par gånger i livet, till exempel en flytt eller en vigsel. Man kan faktiskt bli vigd utan legitimationskontroll.
Det går att gifta bort andra människor utan att den personen får reda på det förrän nästa år när det står i deklarationen vem man är sambeskattad med.
Det finns en hel del sådana märkliga saker som gör att man undrar om myndigheter och Myndighetssverige inte har hängt med i hur brottslingar använder administrativa luckor för att göra olika typer av bedrägerier.
Det vore bra och väldigt nyttigt för våra myndigheter om Justitiedepartementet ville ta initiativ till en mer långtgående, sammantagen utredning om vilka de luckorna är och hur man kan täppa till dem.
Jag tror att människor tycker att man för händelser som sker några enstaka gånger gärna kan gå igenom lite krångel bara det blir rätt så att inte brottslingar kan utnyttja det för att begå olika typer av bedrägerier. Att anmäla vård av sjukt barn innehåller många fler kontrollinstanser än när man till exempel ska gifta sig eller flytta.
Jag kan ta mig själv som exempel. Jag anmäler oftare vård av sjukt barn än jag gifter mig. Jag tycker att det är ganska självklart att det ska vara en annan prioritering av det. Jag har en avslutande fråga: Ser justitieministern mot bakgrund av detta att det behövs några lagskärpningar för att stoppa den här typen av brottslighet?
Maryam Yazdanfar (S):
Jag som verkligen uppskattar finansminister Anders Borgs debattförmåga skulle faktiskt sätta värde på om han ville sluta använda copy-paste-funktionen på datorn så mycket i interpellationssvaren. Det börjar gå inflation i "Sverige är bäst", "jag är världens bästa finansminister" och "svensk ekonomi står stabil".
Vi känner alla till fakta att i förhållande till konkursfärdiga länder, till exempel Grekland, är Sveriges ekonomi stabil. Att i det sammanhanget bli utnämnd till Europas främsta finansminister är som att, som en tyckare skrev, bli utnämnd till Afrikas bästa skidåkare. Det är kanske inte så mycket att hänga i julgranen.
Min interpellation skrev jag mot bakgrund av den inkomstspridning som sker i Sverige och i Europa efter den lilla dippen under finanskrisen 2008. Oavsett vilken copy-paste-funktion man använder på sin dator, Anders Borg, ökar klyftorna. Vidare ökar barnfattigdomen och ungdomsarbetslösheten.
Siffertricksande kommer inte att lösa problemen utan det sker endast med hjälp av politiska åtgärder. Det här kommer att ge sociala, ekonomiska och demokratiska problem, inte bara i Sverige utan också i Europa. Det kommer att bli förlorade generationer som kommer att ha svårt att lita på de system som finns, som inte kommer att vara inkluderade i de sociala, ekonomiska eller demokratiska delarna av samhällslivet.
Från svensk sida är det bra att finansministern menar att han har försökt trycka på sina europeiska kolleger när det gäller att ha en jämn fördelning av bördorna för att, som Anders Borg skriver, få legitimitet i konsolideringspolitiken. Men det skriver inte finansministern i interpellationssvaret.
Därför undrar jag: Är finansministern nöjd med den inkomstspridning som finns i dag i Sverige? I dag går det ungefär 17 industriarbetarlöner på en lön i makteliten. Man kan ställa upp 17 personer här i kammaren samt en stor börsbolags-vd. De tjänar lika mycket. Tycker finansministern att det är en bra inkomstspridning i ett land?
Är det denna modell som finansministern försöker ge sina europeiska kolleger inspiration till? Eller var går finansministerns gräns för när inkomstspridningarna är tillräckligt stora? Går den vid 20 eller vid 25 industriarbetarlöner? Eftersom skillnaderna ökar igen tycker jag att det är en relevant fråga.
Svaret berättar vad det är för solidarisk fördelning som finansministern eftersträvar i EU.
Maryam Yazdanfar (S):
Finansministern berättade inte vad som var den optimala inkomstspridningen i hans tycke. Det är tråkigt, men jag går in och försöker kommentera de tre faktorer som finansministern nämnde som stabiliserande för ekonomi och social välfärd. Det är stabiliteten i ekonomin.
Jag tror faktiskt att vår ekonomisk-politiska talesperson Magdalena Andersson, när hon senast deltog i en större medial diskussion, gav legitimitet till den stabilitetspolitik som Anders Borg har fört. Det är ingenting vi är oense om. Vi har ett ramverk som vi båda är överens om, som vi var med och drog fram. Jag tror någonstans att finansministern själv kommer att behöva tröttna på att försvara någonting som han egentligen inte blir kritiserad för - förr eller senare.
Det andra är den sociala rörligheten. Det som händer, som all forskning är tydlig med, är att den sociala rörligheten sjunker när inkomstskillnaderna ökar. Det bästa sättet att hålla människor på plats och inte låta dem utvecklas är att låta de rika få det bättre och de fattiga få det sämre. Det är precis det som har hänt med det reformutrymme som Anders Borg har gett.
Den rikaste procenten i samhället har fått 5 procent av dina reformer, hittills. Vi får se var det slutar. Sedan är det utbildningssystemet, som var det första som Anders Borg nämnde. Anders Borg ingår i en regering som har sett till att fler unga människor i dag går ut med ofullständiga betyg och är sämre rustade för att möta utmaningarna i livet.
Det är i dag färre unga människor som får en bra start i livet än det var före 2006. Och det är någonting som regeringen är ansvarig för. Jag måste också kommentera det som Anders Borg sade om att ett samhälle är framgångsrikt när inkomstskillnaderna inte är för stora.
Det håller jag med om, även om jag oftast tror att det mest är läpparnas bekännelse. Anders Borg sade att det här betyder att de som har det sämst ska ha det någorlunda bra. Jag tror faktiskt att mycket av våra politiska skiljelinjer ligger där. Anders Borg! Jag undrar om du vill ha det någorlunda bra. Vill du att dina barn ska ha det någorlunda bra?
Vilka barn är det som ska ha det någorlunda bra? För mig duger inte det. Jag nöjer mig inte förrän alla barn som växer upp i Sverige får komma ut och uppfylla sina drömmar och nå sin högsta kapacitet. Någorlunda bra duger inte. Det är bara bäst för varenda unge som duger. Där går också den politiska skiljelinjen, som jag är jätteglad för att finansministern klargjorde.
Maryam Yazdanfar (S):
Anders Borg förklarade ganska tydligt i det föregående inlägget hur ni ser på inkomstfördelning i ett samhälle, men jag tror inte att finansministern själv var medveten om det. Finansministern förklarade att man vill ha ett samhälle där den fattige har det någorlunda bra. Det är också det som är den stora politiska skiljelinjen.
Anders Borg och regeringen tror att den som har mest bara behöver trygghet i form av skattesänkningar och mer pengar på kontot för att nå framgång, medan den som är fattig bara behöver mer drivkrafter och att bli ännu lite fattigare så att han eller hon måste kämpa lite hårdare. Som socialdemokrat delar jag inte den människosynen.
Jag menar att alla människor faktiskt har en potential och att man tillsammans med resurser som man får av samhället ska göra sitt yttersta för att nå sin främsta potential. Observera att det inte är jag, interpellanten som utmålas som kommande från bidragspartiet, som talar om bidrag här, utan det är Anders Borg som talar om bidrag.
Han står nämligen för något slags allmosepolitik där man gör de stora skattesänkningarna och de stora ekonomiska lättnaderna för dem som har mest pengar, medan de fattiga får några hundralappar vid sidan om. Jag tror att vi ska byta ut denna allmosepolitik mot en framgångspolitik för alla, där alla människor får chansen att nå sin högsta potential.
Det finns nämligen inte en konstant mängd framgång i samhället som man måste dela på, utan jag tror att man kan nå hur mycket framgång som helst, bara tillräckligt många får chansen.
Owe Hellberg (V):
Vi har nog lite olika utgångspunkt i frågorna om energipolitiken. Vi säger ju klart och tydligt att vi ska satsa, stödja och uppmuntra vindkraftsutbyggnaden. Vi vill definitivt inte bygga någon ny kärnkraft. Vi vill helst så fort som möjligt avveckla den kärnkraft som finns. Jag tycker ändå att ni lägger ned stor energi här.
Visst: Det ska finnas säkerheter för att de här anläggningarna ska kunna monteras bort om någon går i konkurs och om det händer andra saker. Men hur är det med kärnkraften? Vi har ju inte ens fixat så att vi har lagringsmetoder och säkra metoder för att se till att det avfallet kan bevaras under trygga omständigheter.
För mig handlar det faktiskt om en energipolitik där man uppmuntrar det som är ekologiskt hållbart och verkar säkert, något vi kan leva vidare med, och där man tar mindre hänsyn till och naturligtvis gör det svårare för andra energiformer.
Owe Hellberg (V):
Ja, visst delar jag uppfattningen att den som sätter i gång en verksamhet också ska ta rätt på det avfall som uppstår. Man har ju pekat på olika lösningar i betänkandet, och jag tror inte att det är en stor fråga. Där vindkraftverket står skapar det ju så att säga inte miljöproblem av den art som många andra energikällor gör. Jag tror att det här är ett ganska enkelt problem att åtgärda.
Så det ordnar sig nog, Lars! Jag tycker ni skulle ha samma diskussionssätt när det gäller mobilmaster och andra anläggningar. Där ser vi att attityden är helt annorlunda. De ska tydligen få stå var som helst. Jag hör inte alls samma diskussion i de frågorna. Det finns andra företeelser också som man skulle kunna nämna i det här sammanhanget.
Jag tycker inte att ni är riktigt så kongruenta som du påstår här.
Owe Hellberg (V):
Det var synd att vi inte kunde bli överens om att vi i dag skulle befria laxen och se till att vi får en naturlig reproduktion av lax. Det finns många exempel på att de faktiskt står och slår sig blodiga mot dammluckor. Det finns en otrolig kraft i just fiskarnas årliga reproduktion.
Den som har sett detta förstår det. Jag har själv stått i en bäck och tittat på hur de obändigt tar sig fram. Jag skulle gärna vilja fråga Socialdemokraterna vad de vill i denna fråga. I en reservation pekar ni på en massa olika saker. Fiskeriverket ska titta på hur det går med utplaceringen av laxyngel. Och jag antar att man har gjort det förut.
Och jag vet inte vad det är för nytt som ska komma fram då. Och inte påverkar det reproduktionen av naturlig lax. Sedan skriver ni in någon liten synpunkt om att man kanske kan lägga en avgift på vattenkraftföretagen. Ja, det är väl något att hålla sig i - möjligtvis. Å andra sidan säger ni att vi inte ska hålla på och krångla med vattendomarna, att det är en bra princip.
Det visar sig dock att det inte fungerar riktigt bra eftersom länsstyrelserna inte har de resurser som de behöver för att titta på detta ordentligt, och när man äntligen kommer fram och ska försöka verkställa en vattendom visar det sig att vattenkraftföretaget tar ett väldigt litet ekonomiskt ansvar för det hela. Det stora ansvaret får det offentliga ta, alltså staten.
Det är bland annat detta som vi vill ändra på. Företagen måste ta ett större ansvar. Frågan blir därför: Vad vill ni egentligen?
Owe Hellberg (V):
Den rätten har vi känt till länge. Redan när jag kom in i utskottet 1994 fick jag lära mig att den rätten fanns. Problemet är att det är svårt att jobba med den och att den ekonomiska ersättningen ska komma från staten och inte, som jag tycker, från dem som utövar verksamheten. De borde få ta ett mycket större ekonomiskt ansvar för detta.
Därför måste den ingången finnas när det gäller den här frågan, annars kommer vi ingenstans. Trots allt visar miljöbalken tydligt att om man tror på den lagstiftningen och tycker att den är bra så måste man också snabbt kunna komma fram till att vi kan ställa de kraven.
Men när det gäller omprövningarna, vattendomarna, har man annat att ta hänsyn till, bland annat ersättningsregler. Något måste göras, och det måste göras nu. Vi kan skicka yrkandet, beskedet, till regeringen att låta snabbutreda frågan.
Owe Hellberg (V):
Det var en väldigt lång drapa, och väldigt innehållslös. Jag behöver väl inte förtydliga för kammaren att Vänsterpartiet är ett parti med egna åsikter, och vi kompromissar och kommer överens i majoriteten om de beslut vi ska fatta. I det här betänkandet har vi två reservationer.
Jag kan konstatera att ni när det gäller jordförvärvslagen driver en helt annan linje än vad Moderaterna och Folkpartiet gör. Varsågod, Ragnwi Marcelind, att ta replik på era alliansbröder och diskutera de här frågorna öppet och offentligt vad ni egentligen vill göra!
När det gäller mobilmaster och antenner har vi i Vänsterpartiet tagit till oss det som forskningen säger, men vi tar också till oss vad människor tycker om de här sakerna. Det finns en oro ute i samhället. Det finns många som bevisligen har problem när det gäller elektronisk strålning.
Jag har suttit i PBL-kommittén och jobbat med de här frågorna, och det är mycket klart att kommunerna inte har möjlighet att tala om eller fatta beslut om var dessa master ska placeras. I 2 fall av 400 har kommunen fått rätt när man har överklagat, och det är när masterna har hamnat i ett naturskyddsområde eller på något annat ställe.
Det har ingen koppling till strålning eller så, om man nu har åsikter om hur de ska placeras utifrån ett sådant tänkande. Där har vi sagt att vi väl får fundera över strålningsrisken också fortsättningsvis, men vi ska ta till vara människors oro. Därför tycker vi att kommunerna ska ha ett större inflytande över var master ska placeras. Det har vi inte lyckats åstadkomma i Plan- och bygglagsutredningen heller.
Därför driver vi naturligtvis de här frågorna även fortsättningsvis. Så det är nog bra om Ragnwi Marcelind håller sig lite till fakta när hon kommer med sina påståenden.
Owe Hellberg (V):
Projekt kan ju inte enbart bygga på ekonomiska resurser. Det måste bygga på en lagstiftning som gör det här möjligt. Det kommunerna kan påverka när det gäller master och antenner, och det som det talas om som en risk i plan- och bygglagstiftningen, är om det kan falla istappar från en mobilmast eller annat. När det gäller strålningen finns det i princip inga som helst restriktioner.
Den kan stå 15 meter från husväggen på ett flerbostadshus eller 25 meter från en förskola. Kommunen har inte en möjlighet att påverka det här i dag. Kommunen kan inte sätta avståndsmarkering eller avståndsgränser för var en mast ska vara placerad. Ta reda på fakta om hur det här fungerar, Ragnwi Marcelind! Det är därför kommunerna ska ha ett mycket större inflytande över masters och antenners placering, och då måste man ändra lagstiftningen.
Då räcker det inte att få audiens hos Mona Sahlin och prata om olika projekt där man vill göra saker och ting. Det är lagstiftningen det handlar om. Elektroniska fastighetsmarkeringar över gränser tycker vi är en fråga som man ska jobba vidare med. Men vi kan inte bygga lagförslag i Sveriges riksdag på halvfärdiga doktoranduppsatser.
Något mer måste vi nog ha, faktiskt, som underlag för våra beslut. Även om man är ivrig, som Ragnwi Marcelind är i den här frågan, och har vissa kopplingar till lantmäteriet på olika sätt och får en viss information som kanske inte alla andra får, tycker jag att vi ska vara lite mer seriösa i den här kammaren när vi fattar beslut. Det räcker nog tyvärr inte med en doktoranduppsats som underlag för att fatta beslut i den här frågan.
Det är en massa juridiska ställningstaganden också.
Owe Hellberg (V):
Avskaffande av presumtionsregler, antydningar om att man vid markförsäljning ska ha viss del av avkastningen av kommande verksamhet och en rad andra förslag innebär naturligtvis att markpriserna trissas upp. Självklart är det så. Du får en annan bedömning av markvärdet.
Jag, och vi, menar ju att vi ska vara försiktiga med att trissa upp markpriset. Vi ser ju vad det leder till, inte minst i storstadsregionerna, där boendekostnaderna skenar iväg. Man ser inte minst ute i Europa, i våra storstäder, att det här också tvingar människor att lämna sina hem. De kan inte bo kvar.
De som jobbar i offentlig service och har låga löner tvingas ut från storstädernas kärnor till ytterområdena. Det kan vara svårt att få tag i arbetskraft. Vi menar att vi naturligtvis ska undvika alla förslag som gör det lättare att spekulera i mark och markpriser.
Owe Hellberg (V):
Jordförvärslagen är vi naturligtvis för. Vi tycker att möjligheterna till ett aktivt jordbruk och skogsbruk är väldigt viktiga. Där tycker jag faktiskt att borgerligheten får tala om hur de ska ha det. Där är det helt på tvärs. Centern och Kristdemokraterna ska tydligen vara de regionala förespråkarna medan Folkpartiet och Moderaterna ska köpa väljarna i storstäderna.
Det kanske är en mix som på något sätt ska locka folk, men det blir inte trovärdigt att hålla på på det sättet. Sedan gäller det boplikten. Nej, vi ska inte ha någon boplikt på det sätt som du beskriver i våra kustsamhällen och så vidare, och det är ju av den enkla anledningen, det behöver vi inte diskutera så mycket, att EU-lagstiftningen gör det omöjligt. Och vi vill inte heller ha det.
Vi kan ju inte hindra EU-medborgare från att köpa fastigheter vid den svenska kusten och i skärgården. Det är ganska onödigt att vi håller på och diskuterar det här om man inte vill göra förändringar i EU-lagstiftningen, och det tror jag inte att Lars Tysklind vill göra heller i den här frågan. Där tyckte jag ändå att vi var rätt tydliga i PBL-kommittén.
Vi sade att det här inte var en fråga som har med PBL att göra, utan man får titta på andra saker om man vill ha levande kustsamhällen och levande skärgårdar.
Owe Hellberg (V):
Om Rigmor Stenmark inte var med på beslutet om ledningsrättslagen borde Rigmor Stenmark ha ställt sig bakom reservationen från Miljöpartiet och Vänsterpartiet i den här frågan.
Där vill vi utreda konsekvenserna av att mobiloperatörerna har ännu större möjligheter att göra intrång på enskilt ägd mark men även har ännu större förutsättningar att få sin vilja igenom när det gäller kommunal mark. Det skulle vara intressant att höra varför du inte ställer upp på det.
När det gäller expropriation och ägande vill jag naturligtvis framhäva att det är väldigt viktigt med ett kollektivt ägande, att stat och kommun också hävdar sin rätt och sitt ägande. Det ser lite olika ut.
När man tittar på till exempel skogsmark och skogsinnehav är i USA, privatismens högborg, det statliga ägandet av skogsmarken betydligt större än vad det är i Sverige. Jag undrar lite grann när det gäller expropriationslagstiftningen vad Centerpartiet egentligen vill.
Ni pratar om att man ska ändra regelsystemet och göra det mindre lätt att expropriera privat mark. Samtidigt läser jag i er reservation att det ni egentligen är mest intresserade av är att man ska få mera betalt när man säljer sin mark.
Då är min fråga till Rigmor Stenmark: Är det inte risk för att det blir mer markspekulation, mer av höjda markpriser som i sin tur påverkar allt som har med verksamhet att göra, vare sig det är bostäder eller annan typ av verksamhet, att den blir dyrare att bedriva? Priset på mark är ändå ett fiktivt pris. Det är väldigt svårt att prissätta det.
Owe Hellberg (V):
Jag har inte påstått något annat. Jag säger också att det är viktigt att det finns både statlig och kommunal mark. Det bör vara en balans i den här frågan. Det påverkar mycket av vårt sätt att leva och synen på en massa saker och frågor i samhället, inte minst allemansrätten.
Jag skulle gärna vilja ha exempel på vad i expropriationslagstiftningen som är fel och om Rigmor Stenmark har goda exempel på fall där man inte ska göra en expropriering. Jag skulle gärna vilja höra exempel på det, men vi får aldrig några exempel. Det handlar till syvende och sist om vad man får i ersättning om man säljer marken.
Det är det som det handlar om, alltså vad ersättningen blir när jag säljer. Det är tydligt att ersättningsvillkoren är viktigare än det privata ägandet. Det skulle vara intressant att få höra lite synpunkter på det. När det gäller jordförvärvslagen är det bra att Lars Tysklind kommer upp i talarstolen och diskuterar frågan. Det är ju en jättekonflikt i den borgerliga alliansen.
Det är bara att konstatera. Moderaterna och Folkpartiet lägger fram ett förslag om att avskaffa jordförvärvslagen. Vad säger då Centerpartiet och Kristdemokraterna? Det verkar vara ärligt och allvarligt menat att man tycker att det är viktigt för glesbygden, att man får levande jordbruk och skogsbruk och att man använder sig av den här lagstiftningen.
Ni kan skratta hur mycket ni vill, men det här är en jättekonflikt. Det finns på andra områden. Sådant vill naturligtvis väljarna ha besked om. Vi i majoriteten har faktiskt förändrat lagstiftningen för att stärka det här. Det finns saker och ting som ni diskuterar och vill ändra också.
Det var jag intresserad av att reda ut, men det svar man fick än en gång var att EU-lagstiftningen utgör hinder.