KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Björklund (L):
Rossana Dinamarca har frågat mig om jag avser att dra tillbaka Lundsbergs skolas ställning som riksinternatskola.
Dinamarca undrar även vilka åtgärder jag avser att vidta dels för att regeringen inte ska besluta om ställning som riksinternatskola gällande skolor där kränkande behandling av elever förekommer, dels för att inga elever i svensk skola ska utsättas för kränkningar.
Inledningsvis vill jag betona att utbildningen vid alla skolor i Sverige ska förmedla och förankra respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande värderingar som det svenska samhället vilar på. Inget annat än nolltolerans ska råda mot kränkningar i skolan.
Regeringen har genomfört en rad insatser på övergripande nivå för att stärka värdegrundsarbetet inom skolan och för att höja effektiviteten i arbetet mot bland annat mobbning och annan kränkande behandling i skolan. Statens skolinspektion är ansvarig tillsynsmyndighet och ska bland annat se till att huvudmän genomför åtgärder för att förebygga och förhindra att elever utsätts för kränkande behandling.
Skolinspektionen förfogar över olika möjligheter att ingripa och kan exempelvis utfärda föreläggande med vite. Bedöms missförhållandena som mycket allvarliga har inspektionen även möjlighet att besluta om att återkalla godkännandet för enskilda huvudmän och att stänga skolor tillfälligt.
Jag kan inte kommentera ett enskilt fall, men när det gäller riksinternaten kan jag säga att jag har tillsatt en arbetsgrupp som bland annat ska se över regelverket. Arbetsgruppen ska redovisa sitt uppdrag senast den 31 maj nästa år. Som jag även nämnt i tidigare frågesvar till riksdagen avvaktar jag arbetsgruppens redovisning innan jag tar ställning till vilka åtgärder som kan bli aktuella att vidta.
Jan Björklund (L):
Regeringen har väldigt mycket makt att utöva mot enskilda människor. Och det är i varje fall min utgångspunkt att vi, när vi utövar den makten mot enskilda människor eller mot institutioner som drivs av människor, måste göra det med rättssamhällets principer som grund. Denna riksdag har bestämt att det är Statens skolinspektion som tar emot anmälningar, värderar anmälningar, granskar anmälningar, utreder anmälningar och kommer till slutsatser.
Om Statens skolinspektion vänder sig till regeringen - detta har jag gjort klart både i debatten och för Skolinspektionens ledning - och säger att man bör vidta en åtgärd kommer jag inte att tveka att göra det eller att föreslå regeringen att vi ska göra det. Men jag är inte skolinspektör. Utbildningsdepartementet har inga egna skolinspektörer som åker och granskar skolor. Det är Statens skolinspektion som gör detta.
Jag tänker inte fatta beslut på basis av medieuppgifter eller på basis av påståenden i anmälningar förrän de är granskade. Jag har ingen anledning att tro att påståendena inte är korrekta, men ska man fatta regeringsbeslut måste de värderas och utredas av våra myndigheter. Det är så ett rättssamhälle fungerar. Jag kommer inte att tveka att vidta de strängaste åtgärder som jag har befogenhet att vidta om det finns skäl att göra det enligt den lagstiftning och de rutiner och processer som vi har byggt upp. Men jag tänker inte göra det förrän underlaget är färdigt.
Det får naturligtvis, som interpellanten förstår, mycket långtgående effekter om vi vidtar dessa stränga åtgärder. Ska vi göra det måste det finnas ett riktigt underlag för detta, och det inväntar jag nu. Det är Skolinspektionen som hanterar detta. Skolinspektionen har än så länge vidtagit den strängaste åtgärd som man hittills har vidtagit sedan den nya skollagen infördes när det gäller just denna skola. Det pågår en fortsatt granskningsprocess. Vi får vi se var det landar.
Jan Björklund (L):
Monica Green har frågat mig vad jag avser att göra för att alla elever i Sverige ska få chansen att ta del av it i undervisningen samt för att Statens skolinspektions granskning av it i undervisningen ska tas på allvar. Det är mycket viktigt att eleverna i de svenska skolorna har moderna och bra lärverktyg och kan använda dem på ett sätt som stöder lärandet.
Det är därför som det i skollagen framgår att alla elever ska ha gratis tillgång till de lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning. I de nya läroplanerna och i ämnes- och kursplaner har dessutom it skrivits fram på ett tydligare sätt, och det framgår nu att eleverna ska kunna använda modern teknik som ett verktyg för kunskapssökande, kommunikation, skapande och lärande.
Jag vill dock betona att det är upp till lärarna att bestämma hur undervisningen ska läggas upp, det vill säga vilka metoder och material som ska användas så att de nationella målen och kunskapskraven uppnås. Skolinspektionens granskning visar att skolledningens roll är viktig när det gäller om och hur it används i undervisningen. Det krävs ett gott pedagogiskt ledarskap och en strategi för hur it och andra lärverktyg bör användas i undervisningen.
Sedan måste även lärarna ha kunskap i hur it kan användas. Rektor och huvudmannen svarar för lärarnas kompetensutveckling. Beträffande Skolinspektionens kvalitetsgranskningar är dessa nedslag i skolverksamheten där man tittar på olika identifierade frågeområden. Myndigheten sprider resultatet av sina granskningar brett och på olika sätt, bland annat via sin webbplats, nyhetsbrev och seminarier, så att granskningsresultat når huvudmän och rektorer.
I det fall Skolinspektionen i sina granskningar upptäcker att skolförfattningarna inte följs kan Skolinspektionen inleda ett tillsynsärende som i sin tur kan leda till att huvudmannen föreläggs att åtgärda bristerna. När det gäller it-användningen i undervisningen har dessutom Statens skolverk regeringens uppdrag att kontinuerligt följa upp barns, elevers och lärares it-användning och it-kompetens i förskola, skola och vuxenutbildning.
Regeringen följer utvecklingen på området genom detta uppdrag som Skolverket redovisar regelbundet till Regeringskansliet I övrigt konstaterar jag att detta är en fråga för huvudmännen.
Jan Björklund (L):
Att Sverige blev ledande som it-nation berodde på att Sverige var bland de första att avreglera telekomsektorn i början av 90-talet. Den reformen var Socialdemokraterna starkt emot. Det var den avgörande orsaken till it-bubblan i Sverige tio år senare. Den sprack tyvärr sedan, men den gjorde att vi under lång tid var ledande och gör att vi fortfarande är ledande. Vi är en tekniknation i grunden och en välutvecklad nation. Men avregleringen av telekomsektorn var det som verkligen satte fart på detta.
Jag tror inte att Monica Green ska gå omkring och tro att det var något särskilt utvecklingsprojekt som var beslutat av regeringen som gjorde att Sverige blev en it-nation, även om det inte motverkade syftet. Men det var absolut inte det som var avgörande. Jag var själv ansvarig för skolväsendet i Sveriges största kommun under de här åren. Vi satsade mycket på tekniken. Det görs fortfarande, och det görs i de flesta kommuner.
Man ska dock akta sig för att tro att vi först har en skola som har ett undervisningsuppdrag, sedan ska it vara någonting vid sidan av. Jag tror att det vore väldigt olyckligt. Att man har en läroplan för skolans uppdrag och sedan ska ha särskilda it-dokument vid sidan av tror jag är fel tänkt. Det finns ingen prestige i det, om det är så att det finns ett starkt önskemål kan jag skriva ytterligare strategier för skolan. Jag lovar det. Det är inte det.
Om Monica Green pratar med några lärare i sitt eget parti och de säger att det är mer strategier de vill ha, berätta gärna för mig när hon har mött de lärarna. Jag har aldrig mött dem. Jag har aldrig mött de där lärarna som efterlyser ytterligare statliga strategier. De vill bli lämnade i lugn och ro för att i fred arbeta med läroplanerna, där it är ett mycket viktigt verktyg för att nå framåt. Jag håller med om att det finns många saker som inte är likvärdiga i svensk skola och att en av orsakerna, precis som interpellanten säger, är kommunaliseringen.
Låt oss åtgärda det då, Monica Green.
Jan Björklund (L):
Riksdagen beslutade så sent som strax före jul att utöka civilingenjörsutbildningen, bland annat i Skåne. Jag vill betona att det är varje lärosäte som självt bestämmer hur man fördelar sina platser mellan olika utbildningar. Lunds universitet är Sveriges största lärosäte. Inget annat universitet är större än Lunds universitet med fler än 30 000 heltidsplatser; sedan är det ännu fler individer, för alla läser inte heltid.
Lunds universitet gör nu en omorganisation, har jag förstått, och den går bland annat ut över Lunds tekniska högskola, som ju är en del av Lunds universitet. Det är ingenting som regeringen och staten styr över, utan det är en prioritering som ledningen för Lunds universitet gör. Man kan göra andra prioriteringar vid lärosätet, men man gör just den prioriteringen. Vi har från regeringens sida tillfört resurser för ytterligare civilingenjörsplatser.
Det är inte så att man måste använda dem till det, utan pengarna går till lärosätena och kan naturligtvis även användas till annat, men avsikten är ytterligare civilingenjörsplatser. Universitetet i Lund har numera fler studenter än någonsin tidigare och väsentligt fler än det någonsin var under den tid som Marie Granlunds parti styrde. Det har alltså skett en tillväxt.
Inom 30 000 platser kan man naturligtvis omfördela på olika sätt. Det är en del i det som vi är överens om i riksdagen, nämligen att det är lärosätena själva som gör prioriteringarna mellan olika utbildningsinriktningar, till exempel om de ska prioritera tekniska, naturvetenskapliga, humanistiska eller samhällsvetenskapliga utbildningar. Det är prioriteringar som lärosätena själva gör.
Lunds universitet är det lärosäte som har absolut flest platser i Sverige. Det har betydligt fler platser än under den tidigare socialdemokratiska regeringen. Sedan finns det inte en enda rektor i Sverige som inte ständigt, oavsett regering, önskar ännu fler platser av regeringen. Det finns utrymme. Just nu talar vi om de tekniska utbildningarna i Lund, och det finns absolut möjligheter för lärosätet att ge ökad prioritet åt dessa. Det är dock ett beslut som lärosätet självt fattar. Det fattas inte av regeringen och inte av riksdagen.
Jan Björklund (L):
Jag tycker att det är viktigt att man står för sin politik och inte försöker låtsas någonting annat. Det är riktigt att Marie Granlunds parti vill ha 7 000-8 000 fler platser än regeringen. Men då ska vi ha klart för oss att platserna i år minskar med 10 000. Det är alltså fortfarande en minskning av platserna ni står för. Den är bara inte riktigt lika stor som den som nu genomförs.
Då säger Marie Granlund att minskningen borde ske någon annanstans, inte i Lund. Det är bara det att alla socialdemokratiska representanter som stått i den talarstol Marie Granlund nu står i har sagt att just deras högskola borde prioriteras. Det går inte ihop. Ni är inte beredda att anslå de pengar som det kostar. Det är det som är sanningen. Ni står också för neddragningar. De neddragningar som sker motiveras av att vi gjorde en enorm tillfällig utbyggnad under den värsta lågkonjunkturen.
Det är därför examensfrekvensen kommer att gå upp nu, inte ned, som Marie Granlund säger. Vi har haft fler studenter än någonsin under några år. Stå för den politik ni har! Stå inte och låtsas som att ni står för utbyggnad! Det gör ni inte alls. Er neddragning är bara något mindre än regeringens.
Jag säger det nu, och jag har sagt det hela tiden: Regeringen kommer alltid att följa konjunkturutvecklingen och studentsöktrycket och fundera på om det behövs justeringar. Det går inte att utesluta justeringar i framtiden. Min uppfattning som utbildningsminister är att vi borde bygga ut de lärosäten där det finns ett högt söktryck. Där söktrycket är lågt borde vi gå ned i antal platser.
Mitt problem är att det inte finns stöd för den politiken i denna riksdag, allra minst i Marie Granlunds parti. Där är det ständigt de högskolor som har det lägsta söktrycket som ska prioriteras. Om det vore Marie Granlunds egen prioritering som gällde skulle jag vara glad, för då vore vi överens. Men det är inte så. Det är ständigt vid de stora gamla universiteten som det ska dras ned när man hör på Socialdemokraterna, vilket är bekymmersamt.
Det är den synen som har skapat problem för universitetet i Lund.
Jan Björklund (L):
Maria Stenberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att försäkra mig om att lärande- och vistelsemiljön på landets fritidshem är tillfredsställande för barn och personal. Jag delar Maria Stenbergs uppfattning att fritidshemmet är en viktig del i många barns dag.
Fritidshemmet är ett viktigt komplement till skolan när det gäller att stimulera elevernas utveckling och lärande och att erbjuda en innehållsrik fritid och rekreation. Som jag tidigare har svarat Maria Stenberg på den skriftliga fråga som ställdes till mig för ett par månader sedan är det skolhuvudmännen som ansvarar för verksamheten i fritidshemmen. Den styrning staten utövar handlar om mål för verksamheten.
Enligt skollagen ska elevgrupperna ha en lämplig sammansättning och storlek. I och med den nya skollagen ändrades dessutom en rad bestämmelser i syfte att stärka kvaliteten i fritidshemmet. Bland annat infördes det en tydligare reglering om att huvudmannen ska se till att eleverna även i övrigt erbjuds en god miljö. Det infördes också en bestämmelse som reglerar tillgängligheten av lokaler och utrustning så att syftet med verksamheten ska kunna uppfyllas.
Vidare ska kommunerna enligt läroplanen fördela resurser med hänsyn till elevernas behov och förutsättningar. Bestämmelserna syftar till att skapa en god vistelsemiljö för eleverna i fritidshemmet. Det är därför viktigt att skolhuvudmännen ser till att de krav som finns uppställda i skollagen efterlevs så att verksamheten i fritidshemmet uppnår en god kvalitet.
Avslutningsvis vill jag säga att Statens skolinspektion och kommunerna, som tillsynsmyndigheter, har i uppgift att kontrollera om verksamheten i fritidshemmen uppfyller dessa krav.
Jan Björklund (L):
Nej, jag pekar inte finger, men jag tar ansvar för de förslag jag lägger fram. Det gör inte ni, för ni lägger inte fram förslag om direktriktade statsbidrag. Ni står här och kräver det i debatt med mig, men när ni ska rösta röstar ni inte på det. Jag tar ansvar för den politik jag för. Ni gör inte det. Det landar naturligtvis till sist i statsbidragen till kommunerna, som är ett av de instrument vi förfogar över, förutom lagstiftning och inspektion.
Man kan ha specialutformade statsbidrag för vissa väldigt specifika saker. Vi kan säga: Skicka ned tusen lärare på fortbildning och lärarlyft, så får ni betalt för det! Då betalar vi för en prestation. Men när pengarna bara går rakt in i ett svart hål och kan omfördelas är det mycket svårare; vi vet aldrig vad de går till. Vi har mycket erfarenhet av det. Men då är det ändå så att de generella statsbidragen är viktigare, och den här regeringen har höjt dem.
Kommunerna i Sverige får nu högre generella statsbidrag än någonsin tidigare under någon regering. Dessutom lägger vi fram ett förslag till riksdagen om en ytterligare skatteutjämningsreform, som kommer att gynna till exempel interpellantens hemlän, det vill säga mer glest befolkade delar av Sverige. Sedan handlar det också om prioriteringar.
Det är inte små barn som går på fritidshem, som i förskolan, utan relativt stora barn. Vi talar om lågstadieåldern: sju, åtta, nio år. Jag vet inte om jag tycker att 20 barn i en skolklass på lågstadiet är jättestort. Där kan man ha olika uppfattningar. Det är ganska vanligt i Sverige. Det är inte förrän det kommer upp i 30 som det är jättestort. Jag har inte bilden att 20 barn skulle vara katastrofalt i en lågstadieklass. Det är samma barn som sedan är kvar på fritis på eftermiddagen.
Jag tycker inte att det låter mycket. Däremot är personaltätheten det centrala och hur man sedan delar upp det i olika grupper och gör olika aktiviteter. Det är där det någonstans avgörs. Fru talman! Jag delar sammanfattningsvis uppfattningen att fritidshemmen är viktiga. Vi behöver göra mer, och där är vi överens. Tack för debatten.
Jan Björklund (L):
Hannah Bergstedt har frågat mig vilka åtgärder jag och regeringen har vidtagit utifrån Skolinspektionens granskning för att garantera att eleverna i hela landet får en likvärdig digitalkompetens och om det tagits något särskilt initiativ i frågan som tar fasta på den särskilda utsatthet som små glesbygdskommuner har.
Låt mig börja med att säga att jag delar uppfattningen att det är viktigt att eleverna har en god digital kompetens. Svenska elever ska ha moderna och bra lärverktyg. Det är därför som skollagen ställer krav på skolhuvudmännen, kommunerna, att säkerställa att eleverna har tillgång till de lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning.
Som Hannah Bergstedt själv påpekar framgår det också av läroplanen för grundskolan att eleverna ska kunna använda modern teknik som ett verktyg för kunskapssökande, kommunikation, skapande och lärande. Digital kompetens lyfts även fram i flera av grundskolans kursplaner.
Skolinspektionens granskning från 2012 av användningen av it-verktyg i undervisningen pekade på skolledningens betydelse när det gäller om och hur it används. Det är dock viktigt att understryka att det är lärarna som mer i detalj planerar undervisningen, det vill säga vilka metoder och lärverktyg som ska användas så att de nationella målen och kunskapskraven nås.
Det är rektor och skolhuvudmannen som ansvarar för att lärarna får den kompetensutveckling som behövs för detta. Regeringen har gett Statens skolverk i uppdrag att fortlöpande arbeta med att främja utvecklingen och användningen av it i skolan. Myndigheten genomför därför bland annat fortbildningar i praktisk it-kompetens för pedagoger och skolledare .
Skolverket har också anpassat PIM för att göra det enklare för mindre kommuner och fristående skolor att delta. Skolverket har även i uppdrag att kontinuerligt följa upp och ge en nationell bild av barns, elevers och lärares it-användning och it-kompetens.
Uppdraget ska redovisas till Regeringskansliet vart tredje år, nästa gång nu i april 2013. Jag kan dock sammanfattningsvis konstatera att huvudmännen ansvarar för att läroplanens ambitioner uppfylls.
Jan Björklund (L):
Jag tror att det finns en övertro på att ytterligare statliga plandokument skulle räta upp allting i svensk skola. Jag tror faktiskt inte det. Jag tror inte det. Jag tror att vi måste ställa krav på huvudmännen, kommunerna, att sköta det åtagande de är ålagda. Jag har sagt, också tidigare i debatten, att jag i grunden inte tror på kommunalisering. Det blir för olika, och det är det interpellanten säger också. Så länge skolan är kommunal måste vi dock ställa krav på kommunerna att ta ansvar.
Klarar de inte av ansvaret bör de naturligtvis återlämna ansvaret till staten. Att man sedan lär av varandra är väl utmärkt. Jag har själv varit skolkommunalråd i många år, och det är väl klart att kommunerna lär av varandra hela tiden. Det behövs inte att jag utfärdar några särskilda regler för det, utan det gör de ändå. Jag vill ändå betona detta.
Jag förstod nämligen på interpellantens sista inlägg att det till sist inte var en it-strategi man ville ha, utan det var mer pengar från staten. Det var resurser som krävdes - det var inte en strategi, utan det var pengar. Statsbidragen till kommunerna har aldrig varit högre. De var aldrig högre under den gamla regeringen; de är högre nu än de någonsin har varit. Dessutom lägger vi ytterligare ett förslag på riksdagens bord under detta riksmöte där vi gör ytterligare förändringar i skatteutjämningssystemet till förmån för landsbygds- och glesbygdskommuner.
Sedan är det naturligtvis alltid en fråga om ekonomiska prioriteringar i kommunerna. Jag tycker att det är bra om man satsar 13 miljoner i en kommun. I alla kommuner - stora som små, i glesbygd och i storstad - ska det vägas mot lärarlöner, böcker och så vidare. Det är där de ansvariga huvudmännen kommer in. It är en viktig del i skolan, men det är inte den enda.
Jag tycker att det är bra att interpellanten tar upp frågan om it i skolan, för jag delar uppfattningen att det är väldigt viktigt. Samtidigt menar jag att alla beslut ute i klassrummen inte kan lösas här i riksdagen, utan vi måste också lita på lärare och rektorer.
Jan Björklund (L):
Hillevi Larsson har frågat mig vad jag gör för att garantera att barnen i skolan även i framtiden ska få musikutbildning med hög kvalitet.
Hillevi Larsson har också frågat mig om jag kan tänka mig att göra ämneslärarutbildningen i musik med inriktning mot grundskolan mer attraktiv genom att öka ämnesstudierna i ämne 1, ta bort kravet att läsa tre ämnen och låta studenterna fritt välja ett andra ämne förutom musik - eller musik - att undervisa i samt om jag kan tänka mig att inleda en dialog med berörda musiklärarutbildningar för att hitta en framkomlig väg att lösa den allvarliga kris som uppstått.
Låt mig först säga att avsikten med den nya lärarutbildningen är att skapa en utbildning med hög kvalitet som svarar mot skolans och förskolans behov och som ger goda förutsättningar för att undervisningen bedrivs av behöriga lärare. Jag har uppmärksammat problemet med det låga antalet sökande till ämneslärarutbildningen med inriktning mot arbete i grundskolans årskurs 7-9 i ämnet musik.
Detta får konsekvenser för undervisningen i årskurs 7-9 men även för andra årskurser. Musikundervisningen i årskurs 1-3 bedrivs i dag av grundlärare med inriktning mot fritidshem eller årskurs 4-6, eller av ämneslärare med inriktning mot årskurs 7-9.
Ämneslärare i musik med inriktning mot arbete i gymnasieskolan har i dag inte motsvarande breda behörighet, och dessa är endast behöriga att undervisa i gymnasieskolan och i årskurs 7-9. För att öka antalet musiklärare tillgängliga för att undervisa i grundskolan avser regeringen att ge lärare med behörighet i musik i gymnasieskolan behörighet att undervisa även i grundskolans årskurs 1-6.
Detsamma kommer att gälla ämnena bild samt idrott och hälsa. Dessutom avser regeringen att ta bort kravet på att kombinera tre ämnen i 7-9-utbildningen när musik ingår i utbildningen. Det kommer i stället att finnas möjlighet att kombinera två ämnen, varav ett är musik, för att få en ämneslärarexamen med inriktning mot arbete i grundskolans årskurs 7-9.
Min bedömning är att dessa åtgärder kommer att innebära betydligt bättre förutsättningar att tillgodose behovet av musiklärare på både kort och lång sikt.
Jan Björklund (L):
Behörighetsförordningen, som styr detta, kommer att ändras nu före sommaren. Det gäller dessa förändringar och några till. Jag tycker naturligtvis att det är bra att Hillevi Larsson har uppmärksammat detta problem, precis som vi har gjort. Vi följer noga hur de olika lärarutbildningarna fungerar. Det finns en bakgrund till att en enig riksdag fastställde att man skulle läsa tre ämnen. Det är en annan problematik som uppstår och som vi nu återskapar.
Ungdomarna vill läsa utbildningar som är upplagda på ett visst sätt, medan arbetsmarknaden vill ha personer som är utbildade på ett annat sätt. Matchning, kallar vi det populärt. Problemet är att om man bara kan undervisa i två ämnen på högstadiet får man ofta inte ihop till en heltidstjänst på en skola. Läraren får då resa runt till olika skolor under arbetsdagen och arbetsveckan för att få ihop till en tjänst.
Det är bakgrunden till kravet, som vi i alla partier var överens om, på att man bör ha tre ämnen när man ska undervisa på högstadiet. Tvåämneslärare har svårt att få heltidstjänster, och när man väl får en trefjärdedelstjänst blir man som lärare väldigt missnöjd efter ett tag. Nu märker vi att den här utbildningen inte har blivit attraktiv av det skälet att många vill fördjupa sig mer i just musik. Därför gör vi om den. Då får man sannolikt tillbaka det andra problemet, men det får vi hantera då.
Vi måste i grunden ha sökande till lärarutbildningar, och det är väl klokt att ungdomar som vill bli musiklärare också får möjlighet att fördjupa sig ordentligt i musik. Jag delar den uppgiften. Vi har alltså observerat samma problem, och jag uppfattar på interpellanten att vi är inne på ungefär samma lösning också. Det är väl bra att vi kan göra detta i enighet.