KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jens Holm (V):
Blir det lättare eller svårare att nå ett bra mål i Durban om EU skärper sitt utsläppsmål? Blir det fler eller färre jobb om vi skärper målet? Kommer utsläppen att bli större eller mindre om vi skärper målet? Både Lena Ek och jag vet svaren på de frågorna. Det blir bättre för klimatet om vi verkligen skärper EU:s utsläppsmål.
Hur når vi dit? Kommer vi närmare en bättre klimatpolitik på EU-nivå om man vågar ta strid eller om man passivt avvaktar? Jag tror att EU-politiken utvecklas bäst genom att enskilda länder faktiskt törs ta strid för det de verkligen tror på. Sverige har visat detta på andra områden, men jag tycker att man prioriterar synnerligen dåligt.
Sverige tar strid för att jägarna ska få jaga vargar i de svenska skogarna, trots att vargen i princip är utrotningshotad. Sverige tar strid för att vi ska kunna sälja snus i hela Europa. Vad är det för saker att prioritera? Vi måste prioritera klimatet. Det handlar om vår överlevnad. Det är precis som miljöministern säger, nämligen att det är ett synnerligen allvarligt läge.
Vi ser vad som framkommer i forskarrapport efter forskarrapport och vad människor från syd berättar för oss om klimatet. Det är längre gånget än vad vi tidigare befarat. Vi kan inte vänta. Klimatet kan inte vänta. Vi måste agera, Lena Ek! Du sade att du ville prata strategi i klimatförhandlingarna. Då har jag en fråga under rubriken "Strategi".
Vem är det som bromsar att Sverige ska skala upp klimatpolitiken på EU-nivå? Det är ingen i EU som hindrar oss. Då måste det vara någon här i Sverige som bromsar. Berätta det för oss, Lena.
Jens Holm (V):
Jag får tacka landsbygdsministern för svaret på min interpellation om skogen. Jag tror att vi alla kan hålla med om att skogen har en särställning för svenska folket. Titta bara på några av våra vanligaste efternamn; de härstammar från skogen. Det är Ek, Eklund, Björk, Björklund, Gran, Granström och så vidare.
Alla kan nog hålla med om att det är fantastiskt att vara ute och vandra i skogen, fiska, jogga, plocka bär och svamp och så vidare. Skogen är också en stor resurs. Från den får vi timmer. Vi producerar papper, vi kan producera biobränsle och så vidare.
Men det jag tycker glöms bort rätt ofta, inte minst från den här regeringen, är att skogen också är väldigt viktig för turismen - inte minst för ekoturismen. Vi vet i dag att turismen är en basnäring och omsätter mer än 200 miljarder kronor varje år, och naturturismen och ekoturismen, inte minst ute i glesbygden, är en helt avgörande del av den verksamheten.
För att de ska kunna fortsätta att bedriva en verksamhet måste vi ha en skog kvar att locka turister och andra människor till.
Det är bara ett exempel på hur vi ser att det i dagens skogspolitik finns en tydlig konflikt mellan å ena sidan ett ensidigt produktionsintresse och å andra sidan miljöhänsynen. Dessa två intressen ska ju väga lika tungt, enligt den lagstiftning som vi har i dag.
Jag tycker att det är ett systemfel i dagens skogspolitik, därför att man tittar ensidigt på produktionsintresset. Då talar jag inte om turismen och naturturismen som en del av den produktionen, utan om att man tittar ensidigt på hur vi ska producera mer timmer, mer papper, mer biobränsle och så vidare från skogen.
Det här har uppmärksammats i bland annat en artikelserie i Dagens Nyheter. Jag skulle vilja lyfta fram några exempel på systemfel som jag tycker att vi har inom skogspolitiken och där det är brådskande att vi politiker ser till att göra korrigeringar och förbättringar.
Dagens politik innebär att den som vill avverka en skog anmäler det till den ansvariga myndigheten, Skogsstyrelsen. Skogsstyrelsen har då sex veckor på sig att villkora avverkningen utifrån miljöhänsyn och sociala hänsyn. Ifall Skogsstyrelsen inte gör det är det i princip fritt fram för skogsägaren eller företaget att avverka. Miljöbalken gäller inte den här verksamheten.
Tillståndet kan efter de sex veckorna inte återkallas. Hur många gånger har då vår ansvariga myndighet ställt krav utifrån ett socialt perspektiv eller ett miljöperspektiv? I fjol kom det in 67 000 ansökningar. Endast i 8 av de 67 000 ansökningarna ställde Skogsstyrelsen krav utifrån miljöhänsyn och sociala hänsyn.
Det innebär att i mindre än 0,1 promille av fallen kräver man särskilda hänsyn vid avverkningar av skogen. Jag menar också att det finns ett stort problem för människor som bor i närheten av en skog. När det kommer ett beslut om avverkning finns det inga som helst krav på samråd med de människor som bor i närheten. Det skulle jag vilja höra ministerns syn på.
Borde vi inte ha krav på samråd med de människor som är berörda och inte bara lyssna på skogsägarna?
Jens Holm (V):
Eskil Erlandsson har rätt när han säger att det aldrig har funnits så mycket skog som i dag. Eller vi kanske ska precisera det: Det har aldrig funnits så många trädstammar som i dag men så lite skog. Det är detta frågan handlar om.
Eskil Erlandsson och regeringen har ensidigt främjat produktionsintressena och ökad virkesproduktion med mer kemikalier, gödsling och främmande arter och så vidare. Man åsidosätter alla som inte är skogsägare, alla som inte kan tjäna pengar på detta. De får inte tycka till i till exempel ett samråd. De kan inte överklaga besluten.
Efter sex veckor är det fritt fram för de stora skogsbolagen att i princip göra som de vill. Det är säkert inte bara jag som blir kontaktad av människor som är frustrerade och deprimerade och besvikna på oss politiker för att deras skog som de har levt med i decennier helt plötsligt ska huggas ned. Jag har fått ett mejl från en man som heter Mats Önnesjö.
Jag har fått tillstånd att läsa upp det. Han bor i ett område som heter Eklången utanför Eskilstuna. I vintras kom det plötsligt människor och började hugga ned skogen där han bor. Han har levt där i över 50 år, och han och grannarna blev bestörta. Det var skogen där de joggat, lekt med barnen, plockat bär och svamp och så vidare.
Han avslutar sitt brev med: "Som det nu var kom avverkningen i stort sett som en överraskning för människorna här i bygden. Mina påpekanden om att vi inte har fått någon information bemöttes kort och avvisande med 'markägaren har ingen skyldighet att informera'." Detta är ett av huvudproblemen i denna debatt.
Eskil Erlandsson och moderaten Johan Hultberg sätter ensidigt fokus på den privata äganderätten. Men med ägandet kommer också ett ansvar. Vi skulle aldrig, Johan Hultberg, tillåta detta förfarande i en stad. Där är det reglerat om man vill bygga ett nytt hus, göra en parkeringsplats, anlägga en ny väg och så vidare.
Man ska planera, ha samråd och fråga människor vad de tycker. En skog är väl i princip samma sak för de människor som lever där. Man har levt där i åratal och kan skogen och stigarna och vet var bästa svampstället finns. Sedan kommer plötsligt representanter från de stora skogsbolagen och ska hugga ned allt. Eskil Erlandsson!
Tycker inte du att det vore bra att ta ett initiativ till att åtminstone få till stånd ett samrådsförfarande vad gäller avverkning av skog? Skogsägarna ska vara förbundna att samråda med de berörda personerna och ha en dialog så att man kan göra avverkningen på bästa tänkbara sätt.
Vore det inte rimligt att människor och organisationer har möjlighet att överklaga ett avverkningsbeslut? Det ska väl inte vara en fråga bara för skogsägaren och den ansvariga myndigheten?
Jens Holm (V):
Det har varit en spännande debatt, men vi är fortfarande fast i huvudfrågan, nämligen hur vi ser på skogen. Efter att ha lyssnat på Eskil Erlandsson tycker jag fortfarande att det är produktionsintressena som ensidigt prioriteras, inte miljöhänsyn och social hänsyn.
Skogen ska vara en virkesåker, en yta där man kan producera billigt trä eller papper till exempel. Det kan ge kortsiktiga pengar, men hur blir det för alla andra som har intresse av att bruka skogen? Det kan inte vara så att den privata äganderätten ger en rätt att göra nästan vad som helst, men tyvärr är det så det fungerar i dag.
Jag vill att vi ska ha en levande skog för hela svenska folket, och inte bara för hela svenska folket utan också för alla besökare som kommer hit från andra länder. Jag nämnde turismen tidigare. Det är en av våra stora basindustrier. Den omsätter mer än 200 miljarder kronor varje år. Den är större än de flesta av våra största industriföretag tillsammans. Till Sverige kommer människor från hela världen.
Det kommer fågelskådare, orienterare, fjällvandrare, ekoturister, fotografer, alla möjliga som vill se Europas sista vildmark. Jag tror inte att de vill se ett öde kalhygge med stubbar, trästumpar, stora djupa hjulspår och dieselpölar. Det är inte vad man förväntar sig. Det är inte därför man spenderar miljardtals kronor i Sverige, utan för att man vill ha en levande skog.
Den aspekten tycker jag att Eskil Erlandsson och regeringen totalt negligerar. Jag tycker inte att jag fick något bra svar angående samrådet, och jag fick inget svar alls angående rätten att överklaga. Vilka ska kunna överklaga ett avverkningsbeslut? Du har en chans till att svara, Eskil Erlandsson.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka handelsministern för svaret på min interpellation. Det är inte så ofta vi debatterar handelspolitik i denna kammare, och det tycker jag är synd. Ett av skälen till min interpellation är just att få ett konkret tillfälle att diskutera handelspolitik med ansvarig minister.
I synnerhet vill jag diskutera frihandelsavtalet med Indien eftersom jag tycker att det är ett särskilt viktigt handelsavtal.
Ett grundläggande misstag EU gör i förhandlingarna om detta frihandelsavtal är att man ser EU och Indien som två jämbördiga parter och att man vill ställa krav på Indien att göra samma åtaganden som EU säger sig göra. Vi ska dock veta att detta inte är två jämbördiga parter. Indien är ett fattigt land.
Nästan 800 miljoner av Indiens invånare är fattiga, och Indiens bnp är bara 6 procent av EU:s bnp. Indiens per capita-inkomst är ungefär på nivå med Nicaraguas och Angolas. Det är alltså ett väldigt fattigt land med helt andra förutsättningar än dem EU har.
Vi ska också komma ihåg att det finns en asymmetri vad gäller relationen mellan EU och Indien. EU är Indiens absolut viktigaste handelspartner - mer än 20 procent av Indiens handel sker med EU. Å andra sidan är Indien i dagsläget inte en särskilt viktig handelspartner för EU - drygt en procent av handeln sker med Indien.
Vi kan alltså konstatera att det är väldigt viktigt för Indien att få till stånd ett handelsavtal, och ett fördelaktigt sådant, med EU. Jag tycker därför att det är viktigt att det kommer till stånd ett handelsavtal, men det måste självklart baseras på sunda och rättvisa grunder. En av de frågor jag tar upp i min interpellation är Indiens rätt att fortsätta att tillverka generiska läkemedel.
Indien är i dag världens största producent av läkemedel där patentet har gått ut. Man exporterar till mängder av olika länder i världen. Det rör mediciner mot hiv, malaria, cancer och så vidare.
EU trycker i dessa förhandlingar på för att Indien ska skärpa sin immaterialrätt, och EU backar upp de stora läkemedelsbolagens försök att få Indien att minska sin produktion av generiska läkemedel.
Om det nu verkligen stämmer att Sverige i förhandlingarna mellan EU och Indien driver på för att Indien ska ha kvar det undantag som har accepterats inom ramen för till exempel TRIPS-avtalet tycker jag att det är bra. Jag skulle dock vilja att handelsministern här var tydligare och preciserade för mig exakt hur detta undantag ska formuleras.
Är det verkligen så att vi har fått fullt gehör i EU på denna punkt? Jag tar också upp frågan om alkohol och tobak. Där har Indien drivit att alkohol och tobak inte ska omfattas av detta frihandelsavtal. Vore det inte bäst att man helt enkelt lyfte ut detta? Då skulle man slippa frågan.
Avslutningsvis skulle jag också vilja fråga ministern om ministern kan lova att avtalstexten så som den ser ut i dag kan offentliggöras för oss riksdagsledamöter. Vi har nämligen inte fått tillgång till avtalstexten trots att vi har haft diskussioner i till exempel EU-nämnden. Utkastet till avtalstext har ingen av oss fått se. Kan vi få se det?
Jens Holm (V):
Tack för svaret! Jag vill börja med frågan om medicinerna. Jag var i Indien i februari i år. Det var samtidigt som EU-kommissionens ordförande Barroso var där på det stora mötet mellan EU och Indien. Utanför EU:s intressekontor i New Delhi arrangerades en demonstration.
Demonstranterna hade 20 svarta gravkistor som skulle symbolisera de människor som riskerar att dö ifall Indien inte kan fortsätta producera billiga läkemedel.
Anledningen till att jag tar upp den här frågan är att jag är ersättare i EU-nämnden, och när det gäller frihandelsavtalet mellan EU och Indien står det ingenting alls i den svenska positionen om vad Sverige anser om rätten att kunna fortsätta producera mediciner som i dag. Då blir jag lite oroad, och det är därför som jag tycker att det är så viktigt att ta upp frågan.
Jag hoppas verkligen att det nu är som handelsministern säger, att Sverige driver på kommissionen. Jag skulle återigen vilja fråga handelsministern exakt hur hon vill att Indiens garanti för att kunna fortsätta producera billiga generiska läkemedel ska formuleras och säkerställas i avtalet.
Jag skulle också vilja veta, även om det är en hypotetisk fråga, vad handelsministern gör i det läge då det inte finns någon sådan garanti. Ifall EU skulle driva fram en sådan avtalstext, kan då handelsministern lova att Sverige säger nej till avtalet?
Jag vill återupprepa min förfrågan om att få tillgång till utkastet till avtalstext, för det har inte vi i riksdagen fått ta del av, vare sig utrikesutskottet, EU-nämnden eller någon annan instans. Kan vi få tillgång till avtalstexten? Jag tycker att det är väldigt viktigt. Till exempel säger handelsministern att man just nu diskuterar att ha ett särskilt kapitel om hållbar utveckling i avtalstexten.
Jättebra! Men då vill jag som är engagerad i miljöfrågor gärna se förslaget till avtalstext i kapitlet om hållbar utveckling.
På tal om hur handelsavtalet kan påverka miljön är ett av skälen till att jag tar upp det att i EU:s egen utvärdering av frihandelsavtalet mellan EU och Indien finns ett kapitel som bara handlar om miljön - det är det som jag håller i min hand - där man konstaterar att om det blir några effekter på miljön kan de bli negativa med avtalet.
Då tycker jag att det är viktigt att Sverige spelar in konkreta förslag på hur vi ska få ett avtal som inte påverkar miljön negativt. Jag har ytterligare en fråga till handelsministern. Jag vet att EU driver på för att man ska ta bort alla restriktioner och handelshinder för det som jag tror att man kallar för no new goods. No new goods är egentligen avfall och skräp.
Det kan vara gamla mobiltelefoner, datorer och liknande från Europa. Det vill EU att vi ska kunna exportera till Indien utan restriktioner. Jag ser en väldigt stor risk i att vi ska kunna göra det, eftersom Indien då kan sluta som en stor soptipp för vårt avfall. Jag undrar varför EU driver på för att det ska vara lättare att exportera avfall till Indien.
Jens Holm (V):
Jag börjar med själva förhandlingarna och bristen på transparens. Nu berättar Ewa Björling för mig att jag som riksdagsledamot inte kan få ta del av utkastet till förhandlingstext.
Det är djupt problematiskt eftersom det försvårar för oss i riksdagen att följa med i förhandlingarna, spela in konkreta förslag och tycka till om detta. Som folkvald känner jag mig helt sidsteppad och att vi inte har något inflytande alls över handelspolitiken, och handelspolitiken är ett otroligt viktigt politikområde.
Har du, Ewa Björling, tagit upp detta med kommissionen och frågat om du kan få offentliggöra utkastet till handelsavtal för de svenska riksdagsledamöterna?
När det gäller alkohol och tobak har den indiska positionen åtminstone tidigare varit en önskan att lyfta ut alkohol och tobak ur förhandlingen. Man har sagt att det inte är varor vilka som helst. Jag förstår inte varför det är så viktigt att underlätta för europeisk alkohol och tobak att säljas i Indien. Om Indien ber om att inte ha med det i avtalet borde man lyssna på det.
Det är bra att Sverige säger att man driver på för miljön. Det är dock djupt problematiskt att utvärderingsrapporten säger att detta kan försämra miljön. Det är därför viktigt att det blir ett avtal som inte försämrar miljön, för då är inte mycket vunnet. Det ska vara konkreta skrivningar som ser till att utsläppen minskar och att vattenkvaliteten, jordbruket och så vidare blir bättre.
Jag tackar för svaren och diskussionen och kommer att fortsätta följa denna fråga noggrant.
Jens Holm (V):
Jag vill tacka miljöministern för svaret. Jag tycker att frågan om miljöskadliga subventioner borde vara högt prioriterad, delvis för att det handlar om stora summor pengar som felriktas. Skattebetalarnas pengar går till saker som de inte skulle gå till.
Framför allt är det stora summor pengar som motverkar viktiga miljö- och klimatmål. Miljöskadliga subventioner försämrar den biologiska mångfalden, ökar utfiskningen av våra hav, kan förvärra övergödningen och kan öka våra utsläpp av klimatgaser.
Naturvårdsverket kom nyligen med en sammanställning av de potentiellt miljöskadliga subventionerna i Sverige. Om man tittar på den här gedigna sammanställningen ser man att det handlar om en mängd olika områden som får subventioner från staten och som kan förvärra miljöarbetet. Vi känner sedan tidigare till flygets och sjöfartens skattebefrielse.
Vi känner också till industrins stora nedsättningar av koldioxidskatten. Mindre känt är kanske att det går direkta köttsubventioner till privata företag och till organisationen Svensk köttinformation som har kunnat få marknadsföringspengar för att konsumtionen av kött ska gå upp när den har gått ned.
De subventionerna betalades ut för ett antal år sedan i alla fall. Det finns också stora subventioner till den svenska fiskeindustrin. Det är både EU-medel och nationella medel. Det handlar om befrielse från bränsleskatter, och det handlar om ett rent strukturstöd till fiskeflottor. Det är pengar till den här verksamheten som späder på utfiskningen av våra vatten.
Om man summerar Naturvårdsverkets sammanställning av de miljöskadliga subventionerna landar man på ungefär 50 miljarder svenska kronor. Det är väldigt stora summor. Jag tycker att det är bra att miljöministern säger att regeringen prioriterar frågan, men jag har några följdfrågor.
Miljöministern säger till exempel att frågan prioriteras på EU-nivå, och då skulle jag vilja veta om regeringen har gjort något mer än att man lyfte upp den under det svenska ordförandeskapet och att man gjorde det här inspelet till färdplanen. Det är viktiga åtgärder förstås, men har regeringen gjort något mer, utöver det, på EU-nivå och vad har resultatet av det då blivit?
Det absolut viktigaste, tycker jag, är att vi i Sverige städar upp framför egen dörr. Jag pratade om ungefär 50 miljarder kronor i miljöskadliga subventioner bara här i Sverige, och jag tycker att regeringen borde ta fram en handlingsplan för hur de här miljöskadliga subventionerna ska fasas ut.
I slutet av november svarade miljöministern mig på min skriftliga fråga, och då fick jag svaret att Regeringskansliet arbetar med en kartläggning av de potentiellt miljöskadliga subventionerna. Nu, sex månader senare, får jag samma svar. Man fortsätter att arbeta med en kartläggning. Det är viktigt att kartlägga, men jag tycker att Naturvårdsverket egentligen redan har gjort den här kartläggningen åt oss.
Min direkta fråga till miljöministern är: När får vi utfasningsplanen mot de miljöskadliga subventionerna?
Jens Holm (V):
Jag kan ta ett annat konkret exempel på en svensk miljöskadlig subvention. I fjol blev området Bratten i Västra Götaland ett havsreservat, vilket är jättebra. Men fortfarande pågår det bottentrålning där. Sedan Bratten blev ett marint reservat har man genomfört nästan 1 500 bottentrålningar i området.
Och inte nog med det - de företag som fiskar i området får stora subventioner, både EU-medel och svenska medel. Totalt får den svenska fiskeflottan ungefär 160 miljoner kronor, tror jag, i direkta subventioner. Det är ett konkret exempel.
Lena Ek borde verka för att denna subvention avskaffas både här i Sverige och självklart på EU-nivå. Jag tycker dessutom att det är extremt märkligt och oacceptabelt att man får bedriva bottentrålning i ett marint naturreservat. Vad gäller Naturvårdsverkets lista över miljöskadliga subventioner kan jag hålla med Lena Ek om att man inte kan avskaffa alla de subventionerna.
Jag har full respekt för att regeringen vill göra en noggrann genomgång. Jag tycker också att man måste ta med sociala aspekter av miljöpolitiken. Det är viktigt att hela Sverige ska kunna leva och att människor till exempel ska kunna göra reseavdrag.
Men nu vet vi att den största delen av reseavdragen görs av människor i storstadsområdena, så det är inte direkt så att det främst är de ute på landsbygden som utnyttjar dem. Där tror jag nog att Skatteverket skulle kunna bedriva ett mycket bättre jobb för att verkligen kontrollera om alla reseavdrag i Sverige är befogade. En av mina huvudfrågor kvarstår och går tillbaka till Lena Ek.
När får vi en handlingsplan från regeringen för att fasa ut de svenska miljöskadliga subventionerna? Jag kan acceptera att Lena Ek och regeringen vill återkomma till höstbudgeten, som man säger i svaret, med en egen inventering över de miljöskadliga subventionerna.
Men då förväntar jag mig att det i den inventeringen ska vara tydligt angivet vilka miljöskadliga subventioner som regeringen är beredd att avskaffa och vilka som man tycker är viktiga att ha kvar av till exempel sociala skäl, glesbygdsskäl och så vidare. Jag vill bolla tillbaka frågan. När får vi planen för utfasning av de miljöskadliga subventionerna, Lena Ek?
Jag vill också påminna om att ifall de internationella förhandlingarna går trögt är det ofta så att om ett land går före och visar att man sopar rent framför egen dörr och avskaffar sina miljöskadliga subventioner är det självklart lättare att få med sig de andra länderna.
Jens Holm (V):
Nu låter det nästan på Lena Ek som att hon tycker att närapå allt som finns i rapporten är subventioner som ska finnas kvar. I så fall vill jag understryka att vi inte är överens. En stor del av de subventioner som tas upp här är djupt problematiska. Jag nämnde tidigare till exempel flygets och sjöfartens skattebefrielse. Jag vet att det är svårt att fasa ut detta, men jag skulle vilja se ett mycket tydligare engagemang från regeringen.
Ett sätt man kan lösa detta på är att helt enkelt låta till exempel flyget betala en skatt på sina utsläpp, alltså att man inför en flygskatt. När det gäller industrins stora nedsättningar av koldioxidskatten vet jag inte hur många gånger mer i koldioxidskatt vanliga hushåll betalar; jag tror att det är över 20 gånger mer än vad industrin gör. Är det verkligen rimliga proportioner? Köttsubventionerna som jag nämnde är inte så stora nu.
Det handlar dock om att en stor del av köttet som produceras i EU nu konsumeras men att det så fort vi får ett överskott finns marknadsföringspengar redo för att få svenskarna och andra européer att konsumera mer kött. Vi vet att kött leder till stora klimatutsläpp. Ta fiskeindustrin! Det är minst 150 miljoner kronor varje år bara till den svenska fiskeflottan. Vi vet att våra hav håller på att fiskas ut helt och hållet.
Här skulle regeringen verkligen kunna göra någonting. Jag vill dock tacka miljöministern för denna debatt. Jag vill passa på att fråga, än en gång: Lena Ek, kan jag tolka ditt svar som att ni i höstbudgeten kommer att presentera en mycket konkretare kartläggning och även en prioritering? Jag undrar om ni kommer att säga: Dessa miljöskadliga subventioner är vi beredda att ta bort, och så här gör vi.
Andra subventioner får kanske finnas kvar eller ta lite längre tid att fasa ut. Det vill jag veta.