KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hillevi Larsson (S):
Det är illa nog att många arbetstillfällen slås ut och att det sker en underbudskonkurrens där människor kör omkring med låga löner och dåliga villkor. Det som gör det ännu värre är att detta sker på svenska vägar i Sverige. Det innebär dessutom faror, inte minst när det gäller trafiksäkerheten.
Mycket av detta handlar om att spara pengar. Man sparar in på säkerheten, som arbetsmiljövillkoren för chaufförerna när det gäller dygnsvila. Man driver de stackars chaufförerna till det yttersta, vilket riskerar att leda till att de blir totalt utmattade och inte sover ordentligt. Det handlar även om till exempel spännanordningarna man fraktar tungt lass med.
Det riskerar att leda till att vi får allvarliga olyckor när man inte följer säkerhetskraven. Att frågan har så många dimensioner tycker jag gör den ännu mer angelägen. Det finns även indikationer på att en del av den oseriösa verksamheten har kopplingar till organiserad brottslighet.
Det har till och med förekommit fall där fackligt aktiva blivit hotade för att de slår larm om de fruktansvärda förhållanden som många chaufförer arbetar under. När det gäller lastbilstrafiken är detta ett jättestort problem. Men även för de lite kortare transporterna, till exempel inom taxinäringen, finns det stora problem. Det är laglösheten som råder på många håll.
Man trodde kanske på en del håll att det skulle bli bättre, att konkurrensen skulle leda till att det blev lägre priser för passagerarna, exempelvis inom taxinäringen, och att det skulle bli bättre även när det gäller längre transporter med till exempel lastbilar. Men vi kan se att det har blivit precis tvärtom. De som nu bönar och ber om regleringar och kontroller är den seriösa näringen.
Det är näringen själv och de som arbetar där, inte bara de enskilda chaufförerna utan också större företag, som vädjar om en reglering. De seriösa företagen håller nämligen på att bli totalt utkonkurrerade av de oseriösa. Det är egentligen det allra värsta.
De seriösa känner sig pressade att själva bli oseriösa för att över huvud taget klara konkurrensen. Valet står mellan att bli oseriös och att slås ut i konkurrensen. Det är ett fruktansvärt val som ingen någonsin ska behöva ställas inför.
Men detta slår inte bara mot dem som jobbar med detta och riskerar att förlora jobbet och chaufförer som utnyttjas till det yttersta för att få lov att behålla jobbet. Till exempel har det blivit allt vanligare att utländska konferensdeltagare och turister blir lurade när de ska åka taxi.
Det står en uppsjö av taxibilar vid stationerna i städerna, och de oseriösa kan direkt ringa in en passagerare som inte kan språket ordentligt och som inte kan geografin och vet hur mycket det kostar. Det finns fall där människor har fått betala många hundra kronor eller till och med tusentals kronor för en mycket kort resa.
Inom lastbilsnäringen vet vi alla problem som finns med utnyttjande och säkerhetsproblem och att man inte betalar avgifter och inte följer gällande miljökrav. Det krävs därför en rejäl upprensning inom hela denna bransch.
Hillevi Larsson (S):
Det finns många problem i detta. Ett av problemen är fusket med F-skattsedlar där man på papperet är egen företagare - som egen företagare sätter man själv sin lön - men i praktiken är anställd av en oseriös firma som använder F-skattsedel för att hålla kostnaderna nere, inte minst lönerna.
Detta är ett område som behöver kontrolleras noggrannare, alltså utfärdandet av F-skattsedlar och kontrollen av att man verkligen är egenföretagare och inte anställd. Jag skulle gärna vilja koppla in även Arbetsmiljöverket eftersom detta handlar mycket om arbetsmiljövillkor och säkerhet.
Tyvärr har nedskärningarna inom Arbetsmiljöverket lett till att de inte hinner med så många kontroller. Det räcker inte med katastrofutryckningar när det har skett en allvarlig olycka, utan vi måste också arbeta förebyggande och göra stickprovskontroller. Problemet är så utbrett att man redan med stickprovskontroller kan ringa in väldigt många av de oseriösa.
Precis som Peter Persson säger: Ta tag i de här problemen så snabbt som möjligt med tanke på att det med tiden bara blir värre och värre! Vi ska inte gå in och kontrollera exakt vilka priser som sätts på taxiresor. Men bakom extremt låga priser ligger, tyvärr, låga löner och utebliven skatt. Detta blir ett problem också för de seriösa. Hur ska de kunna konkurrera?
Genom att kontrollera att skatt betalas och att det är rimliga avtal och löner som gäller kommer man runt problemet. Avslutningsvis önskar jag talmannen, ministern, ledamöterna och alla övriga en glad sommar. Vi ses igen i augusti när interpellationsdebatterna fortsätter.
Hillevi Larsson (S):
Att lösa arbetslösheten är ingen lätt uppgift för någon regering. Men när man ser att man har misslyckats med den förda politiken måste man kunna tänka om. Det är det jag hoppas att regeringen ska göra. Utvecklingen går åt helt fel håll. De grupper som redan tidigare stod längst från arbetsmarknaden har vuxit.
Ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten har ökat. Precis som nämnts i interpellationen kan vi också se att personer med invandrarbakgrund och kvinnor har extra svårigheter och naturligtvis även extra problem med sin ekonomi. Det är också många som har utförsäkrats.
Vi kan se att förändringarna i a-kassan och sjukförsäkringen inte har lett till att dessa människor har fått jobb, utan väldigt många av dem har bara blivit fattiga. När vi diskuterar arbetslösheten vill jag inte göra någon uppdelning i närande och tärande sektor. Det är tyvärr en del som gör det ibland.
Jag ser tvärtom att vi ska ha ett näringsliv som fungerar bra och också en offentlig sektor som fungerar bra. Om vi inte har bra sjukvård, bra skola och bra förskola har vi heller ingen bra grund för att skapa jobb i det privata näringslivet. Dessutom är det värdefulla jobb som finns där, låt mig ta vården som exempel. Där handlar det om liv eller död - att rädda människoliv.
Viktigare jobb än så kan man knappt tänka sig. Det är likadant med förskolan och skolan. Det handlar om att ge förutsättningar för en ung människa att gå vidare i livet. Därför är det extra tråkigt att man har dragit bort resurser från välfärden. Det förstör tryggheten, och det skapar också sämre förutsättningar för jobb.
Vi kan se att många av dem som har gått från a-kassa och sjukförsäkring har gått till socialbidrag i kommunerna. Då är det kommunerna som får bära den bördan. Det leder i sin tur till att välfärden naggas i kanten. Man har anställningsstopp i många verksamheter där det verkligen skulle behövas personal. Det finns till och risk att bli arbetslös inom de sektorerna, trots att de jobben är så viktiga.
Mot bakgrund av jobbskatteavdraget borde man analysera detta tillsammans med sjukförsäkringen och a-kassan, för detta hänger ihop.
Jag skulle önska att regeringen hade ett större helhetsperspektiv över konsekvenserna av den förda politiken. Något av det allra viktigaste för att få jobb och att bekämpa arbetslösheten är att människors liv börjar på ett bra sätt. Det gör det inte för väldigt många barn och ungdomar. Allt färre lyckas ta sig igenom utbildningssystemet, och har man inte gymnasieexamen vet vi att det är väldigt svårt att få jobb.
Många unga är inte bara arbetslösa och saknar fullgod examen, de saknar också bostad, vilket i sig är ett problem när de ska gå vidare med sitt liv. De saknar pengar, är fattiga och skuldsätter sig. Detta är verkligen ingen bra början på arbetslivet. Vi riskerar att få en helt förlorad generation om ingenting görs.
Hillevi Larsson (S):
Vi har nu sett resultatet av de satsningar som regeringen har gjort. Man kan konstatera att jobbskatteavdraget framför allt har lett till att de som redan hade det bra har fått det bättre medan de som hade det dåligt har fått det sämre i form av försämrad sjukförsäkring och a-kassa. Man kan säga att det inte ledde till några nya jobb.
Om man tittar på de andra satsningarna kan man se att det har varit massor av kravlösa bidrag till företagen. Vi har till exempel den halverade krogmomsen, utan några som helst krav på att det ska leda till nya jobb eller ens till lägre priser för konsumenterna. Det är helt kravlöst. Vi har halveringen av arbetsgivaravgiften för yngre anställda.
Inte heller där finns något krav på att man ska anställa fler unga. Det finns också många företag som inte har gjort det utan som, utan att lyfta ett finger för att göra någonting, har kasserat in miljoninkomster till följd av detta. Men det leder inte till att några nya unga blir anställda. Fas 3 är nu Sveriges största arbetsgivare, och det har bara inneburit gratis arbetskraft.
Det har inte lett till några riktiga nya jobb, utan det har bara lett till att folk får jobba för 65 procent av sin tidigare a-kasse- eller socialbidragsnivå. Det har bara lett till fattigdom, och vi kan se att det är väldigt få i fas 3 som går vidare till riktiga jobb eller ens till utbildning. Det här är alltså ett stort misslyckande. Det är klart att de företag som får in gratis arbetskraft på det här sättet och till och med får 5 000 kronor i månaden per person är glada.
Men det leder inte till fler jobb, och därför vill jag säga att det här är felsatsningar. Alla de här miljarderna skulle vi i stället kunna använda till framtidssatsningar. Det är mitt budskap här i dag: Tänk om!
Hillevi Larsson (S):
Jag håller med om mycket av vad Otto von Arnold sade, men jag reagerade över att vår reservation skulle vara totalt onödig. Innehållet i vår reservation är en av de springande punkterna i frågan, det vill säga hur kreditsystemet fungerar. Såsom det fungerar hålls skulderna vid liv och därmed skapas evighetsgäldenärer.
Därför är det viktigt att ta med det problemet när frågan om överskuldsättning ska lösas i sin helhet. Dessutom har riksdagen tillkännagivit till regeringen om att ta fram en ny skuldsaneringslag, just på grund av att så få överskuldsatta beviljas skuldsanering. Denna fråga dras i långbänk, trots riksdagens tillkännagivande.
Därför är både reservationen och det särskilda yttrandet väsentliga. För den utredning som ska se över och kartlägga överskuldsättningen, hur barn och unga drabbas, och lägga fram förslag på förebyggande insatser, finns inget speciellt uppdrag att se över kreditsystemet och göra det mer ekonomiskt och socialt hållbart. Det är nödvändigt för att komma åt problemet.
Det är en viktig del av det hela. Det är därför reservationen är viktig. Någonstans måste denna fråga tas upp. Den har hamnat mellan stolarna. Även om denna fråga inte i första hand handlar om att förebygga överskuldsättning är den viktig för att hjälpa dem som ändå hamnar i överskuldsättning. Precis som har nämnts är det många gånger människor som utan egen förskyllan hamnar i skuldfällan.
Då är det extra viktigt att vi hjälper människor ur denna skuldfälla. Det finns i dag inget svar på detta.
Hillevi Larsson (S):
Ja, det första steget är att reglera systemet när det gäller dem som hamnar i skuldfällan, att se till att det görs en bättre kartläggning av redan skuldsatta och vilka möjligheter man har att betala. Det finns exempelvis företag som ger sms-lån till människor som inte har möjlighet att betala och som kanske redan är överskuldsatta.
Det första steget är att reglera så att detta inte blir möjligt. Sedan handlar det om ockerräntorna. Det kallas avgifter, men det är ockerräntor. Jag har hört talas om ockerränta på 800 procent. Det är helt horribelt att detta kan vara tillåtet.
Eftersom det är bara ett fåtal fall som leder någonstans måste tillsynen över den här oseriösa verksamheten förbättras så att man stoppar dem som har orimliga villkor. Det är den första delen. Den andra delen gäller dem som redan har hamnat i överskuldsättning. Det är ett märkligt system vi har när skulder kan återupplivas gång på gång efter att de har blivit preskriberade.
Jag tycker att det vore intressant att titta på det finländska exemplet, där de har infört en absolut preskription som har lett till att de har kunnat minska antalet evighetsgäldenärer. Det är någonting som jag tycker att vi seriöst skulle bedöma.
Visst är det komplicerat, men det är inte desto mindre viktigt att ta tag i. Det gäller även avarten att inkassobolag kan köpa upp en mängd skulder, försöka driva in dem, sedan sälja dem vidare och dra av mellanskillnaden så att det till och med blir en ekonomisk vinning.
En annan fråga att titta närmare på är de räntor och avgifter som är orimligt höga redan från början och som tickar på trots att den enskilde betalar allt han har i överskott varje månad. Där borde vi se till att det blir en rimlig nivå så att man kan bli av med skulden någon gång och den inte fortsätter i all evighet.
Hillevi Larsson (S):
I den allmänna debatten låter det som att 24-timmarsregeln är det krav apoteken har på sig. De ska leverera inom 24 timmar, och först därefter är det ett problem. Vi ska dock komma ihåg att 24-timmarsregeln kom till som en undantagsregel för de fall då de inte hade medicinen på apoteket, eftersom man kom fram till att inte kräva lagerhållning på apoteken.
Det förutsätts dock att de flesta mediciner som folk efterfrågar ska finnas på apoteken, för annars kan man lägga ned apoteken helt och bara ha något slags nätbeställning. Om apoteken ändå inte har medicinerna inne kan folk sitta hemma och beställa via nätet. Huvudregeln är att medicinen ska finnas på plats.
Personalen ska också kunna ge råd om medicinen och reagera om de ser att det är en för stor dos som har skrivits ut eller om de ser att medicinen kan vara farlig i kombination med andra mediciner. Det uppdraget finns fortfarande. Då måste självklart huvudregeln vara att medicinen ska finnas inne. Det borde obönhörligen vara så att överskrider man 24-timmarsregeln borde man få ett saftigt vite.
Sätter man i system att överskrida den bör man självklart förlora apotekstillståndet. Man borde också se över de apotek som ständigt hänvisar till 24-timmarsregeln i stället för att ha mediciner hemma. Det är inte heller okej. Huvudregeln är att man ska ha det hemma. I undantagsfall kan man tillämpa 24-timmarsregeln.
En utvärdering visar att det tidigare var 2 av 100 patienter som gick hem utan att ha fått sin medicin. Nu är det 5 av 100. Det är mer än en fördubbling. Tillgängligheten som skulle bli så mycket bättre är alltså inget som patienterna, de som behöver receptbelagda mediciner och som är huvuduppdraget för apoteken, upplever.
Hillevi Larsson (S):
Självklart är detta i första hand en regional landstingsfråga. Men när det går så långt att människors liv riskeras blir det faktiskt en riksfråga. Precis som har nämnts tidigare finns vid Skånes universitetssjukhus uppdrag som gäller för hela landet. Därigenom blir det hela en riksfråga.
Vi kämpar även på regional nivå, men vi måste också kämpa på riksnivå när människors liv inte bara är i fara utan offras. Det finns flera fall, fem det senaste året, som direkt kan kopplas till platsbrist på akuten. Det är de fall som har klarlagts, men det finns säkert också ett mörkertal.
Det här är en ohållbar situation för patienterna och för personalen. Personalen är helt förtvivlad och ber förgäves om hjälp. De har inte möjlighet att vara lediga, utan sparade semesterdagar staplas på varandra. Människor som jobbar inom vården är utmattade. Det är också i längden ett hot mot patientsäkerheten att människor är så trötta och överarbetade så att fler misstag begås.
Det är mycket allvarligt att chefer som har protesterat mot situationen har fått reprimander. Det är ett brott mot meddelarfriheten, så det är en mycket allvarlig situation. Man kan ta avdelning för avdelning, men på barnakuten i Malmö till exempel finns det en enda barnläkare som ska ta hand om barnen.
När det kommer in nya barn akut som kan vara väldigt illa däran tvingas personalen lämna de andra barnen, som kan kräva mycket tillsyn. Cheferna säger rent ut: Det här riskerar säkerheten. Människor riskerar att dö på grund av situationen. Därmed blir det ett riksintresse, och jag hoppas verkligen att socialministern gör vad han kan för att rädda liv som nu är i fara.
Hillevi Larsson (S):
I dag uppmanar Skolverket landets skolor att bjuda in de politiska partierna utifrån skolans demokratiuppdrag. Det är dock upp till skolorna själva - upp till rektorerna - att välja om de vill följa uppmaningen eller inte. Jag tycker att det är väldigt märkligt att Skolverket förgäves vädjar till en hel del skolor som vägrar ta emot politiska partier.
Då frågar man sig om eleverna på de skolorna har sämre förutsättningar inför kommande val. Jag kan ta ett exempel - mig själv. När jag gick på gymnasiet, på musiklinjen, var jag totalt politiskt ointresserad. Jag trodde i alla fall det; jag hade åsikter om allt möjligt, men jag förstod inte att det var politik. Jag tyckte att politik var tråkigt.
Jag förstod inte vad de sa, och det var gubbar som debatterade över huvudet på mig, upplevde jag. Man såg dem bara på tv, man hade aldrig träffat dem i verkliga livet. Då råkade SSU, Sveriges Socialdemokratiska Ungdomsförbund, komma på besök till min skola och dela ut flygblad på temat "Vill du påverka din skolmiljö? ", och det var precis det jag ville just då. Vi hade nämligen ingen ventilation i salarna, och det var väldigt varmt.
Jag försökte förgäves driva denna fråga och upplevde inte att jag kunde nå fram. Nu råkade det vara SSU som kom; det kunde lika gärna har varit något annat ungdomsförbund. Jag tror i och för sig att jag ändå hade landat i SSU utifrån vad jag har för åsikter. Detta är ett exempel. Tänk om jag inte hade träffat SSU! Då hade jag troligtvis inte blivit politiskt engagerad.
Jag fick en helt annan bild av politik, det vill säga att politik är något även jag kan påverka. Det handlar inte bara om att vara passiv som medborgare. Därför tycker jag att alla elever ska ha rätt att träffa de politiska partierna och själva göra sitt val. Jag tycker att lagen borde ändras så att alla skolor ska ta emot politiska partier.
Hillevi Larsson (S):
Varje år föds ungefär 100 000 barn i Sverige. Hittills har de officiella siffrorna när det gäller andelen mödrar som drabbas av svåra förlossningsskador varit 4 procent. Det har nu visat sig att det finns mycket som tyder på att andelen är högre, och redan 4 procent är en hög siffra. Det är nästan var femte mamma som vid förlossningen blir allvarligt skadad.
I en brittisk ultraljudsundersökning där man har undersökt kvinnor efter förlossningar har det visat sig att i ungefär bara hälften av fallen har kvinnan fått en diagnos för sin allvarliga förlossningsskada. Det är alltså mycket svåra bristningar i underlivet som det handlar om.
Det här har bekräftats av en svensk studie där man har undersökt 245 kvinnor efter förlossningen. Det kan vara länge efter förlossningen, så det behöver inte vara alldeles färskt.
Vid undersökningen har man funnit precis samma sak, det vill säga ett stort mörkertal, det är bara hälften av dem som har allvarliga skador som har fått en diagnos efter förlossningen och som har fått genomgå operation, som ju är helt nödvändigt för att skadan ska läka ut. Det som är intressant i den svenska studien med 245 kvinnor är att man med ett mycket enkelt handgrepp har kunnat ställa diagnosen på de här kvinnorna.
Det är alltså ett mycket enkelt handgrepp som en barnmorska kan göra. Det tar några sekunder, och då har man svart på vitt. Den mest allvarliga skadan kallas sfinkterruptur. Det som är tragedin är att många av de här kvinnorna har fått sina liv förstörda. Det är illa nog att få en sfinkterruptur då alla vävnader i underlivet spricker och en operation efteråt.
Det kan ta lång tid att läka och är mycket plågsamt, vissa blir aldrig helt återställda. Men det som är helt horribelt är att det finns de som inte ens får diagnos och operation efter förlossningen. Först blir de misstrodda. De flesta har väldigt ont, men de blir inte tagna på allvar av vården. De skickas hem utan att ha blivit undersökta av en läkare.
Det är inte säkert att de blivit ordentligt undersökta av en barnmorska. Vissa skickas hem helt utan åtgärd, andra blir sydda lite grann av en barnmorska. Det är långt ifrån tillräckligt. Det som krävs är en operation av en läkare, och denna ska ske inom ett par timmar efter att skadan har uppstått. Om man får denna operation i tid finns det ultimata förutsättningar för att skadan läker.
Tyvärr har det framkommit att uppemot var tionde kvinna som föder barn i Sverige, alltså 10 000 kvinnor varje år, drabbas av denna skada. Det är mycket allvarligt, som jag ser det. Det som är viktigt är att titta på varför det har blivit så här och vad vi kan göra för att rätta till det.
Ett problem är att det ses som ett misslyckande för vårdpersonalen, inte minst barnmorskorna, när den här skadan uppstår. Därför misstänker man att det finns en underdiagnostisering, och det finns även de som inte upptäcker skadan. Det händer att det är ett medvetet mörkande men även att man inte upptäcker det.
Här finns många skrämmande uttalanden, bland annat att man säger att det skulle vara ett övergrepp att undersöka kvinnan efter förlossningen. Det är viktigt att vi får bort det här tabubeläggandet. Det är första steget.
Hillevi Larsson (S):
Jag tror, som jag sagt, att vi måste införa de här enkla handgreppen både för att förebygga sfinkterruptur och för att ställa diagnos. Kunskapen finns när det gäller operation. I de fall där kvinnorna får rätt diagnos snabbt efter förlossningen kan operationer utföras, i de flesta fall mycket framgångsrika operationer som utförs av läkare. Men det viktiga är att det sker så snabbt som möjligt.
Barnmorskeutbildningen skulle nog också behöva utvecklas, för det har visat sig att rätt många nyutexaminerade barnmorskor aldrig har sett en sfinkterruptur, det vill säga de vet inte hur den ser ut. Det är ändå ett första steg att man vet vad det är för något för att kunna ställa diagnos.
I många fall kan man till och med se utanpå om någon har drabbats av en sfinkterruptur. Det är ganska enkelt att se att det är rätt stor skillnad mellan bilder av dem som inte har drabbats och dem som har drabbats. Men även i de fall där det kan vara svårt att se finns då detta handgrepp att använda som gör att det är helt omöjligt att missa en sfinkterruptur.
Jag tror att barnmorskeutbildningen behöver utvecklas så att alla kommer i kontakt med det här fenomenet, för det är uppenbarligen inget ovanligt fenomen. Det drabbar var tionde kvinna som föder, och det vill jag säga är en hög andel. Med tanke på de allvarliga konsekvenserna för kvinnorna, för deras familjer och också för samhället är det otroligt viktigt att upptäcka detta. Därför hoppas jag alltså att man utvecklar barnmorskeutbildningen.
Jag tror också att nedskärningar inom förlossningsvården är livsfarligt. Det måste vara tillräckligt mycket personal så att de som är oerfarna kan kalla in en expert som känner igen en sfinkterruptur och på det sättet upptäcka den.