Anna-Karin Hatt (C):
Energimyndigheten har uppdraget, det är deras kärnverksamhet, att varje dag, varenda vecka, varenda månad följa utvecklingen på energimarknaden, komma med förslag till regeringen om vad vi skulle kunna göra annorlunda men också göra bedömningar hur svensk energimarknad utvecklas. Det gör den på basis av de beslut som fattats i denna kammare.
Den historiska energiöverenskommelse som slöts 2009 och som har bekräftats i denna kammare innebar att Sverige för första gången har fått en riktigt bred och riktigt långsiktigt hållbar energipolitik.
När Lise Nordin säger att regeringen inte har någon energipolitik bortser hon ifrån att vi ska minska koldioxidutsläppen med 40 procent till 2020, vi ska öka energieffektiviteten med 20 procent till 2020, vi ska få in 10 procent mer förnybart i transportsektorn till 2020 och vi ska ha minst hälften förnybar energi i vårt energisystem till 2020.
Vi har infört tydliga gröna elcertifikat som innebär att produktionen av en förnybar el byggs ut i snabb takt. Lise Nordin beskriver att utvecklingstakten det här året kommer att bli lite lägre än förra året. Det beror på att utbyggnadstakten har varit mycket, mycket högre än vad någon hade förutspått, det vill säga att de styrmedel och de mål som vi infört har fungerat ännu bättre än vad vi trodde att de skulle göra.
Det funkar på varenda marknad så att i början, när du har en liten utbyggnad, en liten andel, går de lägst hängande frukterna alltid snabbast att plocka. När du kommer högre upp behöver du anstränga dig lite mer. Vi ska inte glömma att 56 procent att all producerad el i Sverige är förnybar. Nästan häften av all energi i Sverige är förnybar. Lise Nordin återkommer till att vi måste ha en plan.
Där kan man se att vi förefaller att ha helt olika uppfattning om politikens roll. Vi såg i Alliansen att det hade blockerat utvecklingen på svensk energimarknad fram till 2009 när vi försökte ägna oss åt att med politiska beslut bestämma när olika reaktorer skulle tas i bruk eller när de skulle fasas ut. Det lade en våt filt över utvecklingen på svensk energimarknad.
Det ledde inte till någon utbyggnad av den förnybara energin i den omfattning som vi behövde. Vi bestämde oss för att pröva en annan modell: Låt oss sätta upp tydliga mål och säga att det förnybara ska byggas ut. Det ska byggas ut kraftigt till 2020. Det ska gradvis fortsätta att byggas ut efter 2020.
Låt oss ge tydliga ekonomiska styrmedel för detta där vi säger att det förnybara får ett tydligt stöd från det offentliga, skattemedlen, medan kärnkraften, om den ska vara aktuell i framtiden i Sverige, får stå på egna ben. När vi ger de beskeden ser vi vad som händer på svensk energimarknad. Nu är det upp till de energiaktörer som finns på marknaden att ge sina besked.
Skulle det vara så att de kommer fram till att de inte är intresserade av att investera i ny kärnkraft i Sverige får vi förstås förhålla oss till det och ställa oss frågan: Behöver vi justera några styrmedel för att kompensera för den elen? Det svaret har ännu inte kommit.
Det är just därför som Energimyndigheten enligt den nya ordningen, där vi inte ägnar oss åt planekonomiska program som leder oss in i en återvändsgränd och nya skyttegravskrig i energipolitiken, får följa olika scenarier. Vad händer om industrin väljer att bygga nya kärnkraftverk i Sverige? Vad händer om den inte gör det?
Det är precis så det ska vara, och det är precis det Erik Brandsma och Energimyndigheten enligt uppdraget av regeringen har att löpande följa.