Markus Wiechel (SD):
Att bidra till utveckling och fattigdomsbekämpning och att verka för mänskliga rättigheter är djupt förankrat i Sverige. Det är något vi ska vara stolta över. Varje år satsas stora pengar på biståndsbudgeten, och i år ligger regeringens biståndsram på närmare 43 miljarder. Insatserna för de mest utsatta där de skulle göra som mest skillnad menar vi dock är alltför svaga.
Även om mediebevakningen inte är lika intensiv när det gäller flyktingkrisen som 2015 pågår det fortfarande flera kriser runt om i världen. Omfattande kränkningar och ökat våld i delstaten Rakhine i Burma har tvingat 620 000 rohingyer att fly till Bangladesh sedan augusti 2017. Där lever de under eländiga förhållanden, och ännu saknas tillräckliga medel.
I Jemen har 2 miljoner människor flytt från bombattacker och flyganfall. Detta är en av världens största, mest akuta kriser och kanske dess mest bortglömda kris. För inte så länge sedan gick jag själv igenom World Food Programmes olika insatser i landet. Samtidigt som fler än 17 miljoner människor är i behov av livsmedelsassistans kan World Food Programme endast ge hjälp till ungefär 7 miljoner människor.
I ett sådant scenario förstår jag varför människor är så fruktansvärt desperata att de flyr till krigets Somalia. I Syrien har över halva befolkningen, 12 miljoner människor, tvingats fly. En halv miljon människor har dödats, och hundratusentals människor har kidnappats, torterats, utnyttjats eller skadats som en följd av de problem som finns i landet.
Även om det har lugnat sig i flera delar av landet är det mesta lagt i ruiner, och människor är i stort behov av humanitärt stöd. Dessutom pågår en stor svältkatastrof och matkris i flera delar av Afrika. 20 miljoner människor i Nigeria, Sydsudan och Somalia är i akut behov av humanitär hjälp.
Sydsudan, som är ett av världens mest fattiga länder, tvingas nu genomlida Afrikas största flyktingkris. Fru talman! Det är på grund av de fruktansvärda fakta som jag just radat upp som Sverigedemokraterna, utöver det generella biståndet, önskar satsa ytterligare 10 miljarder kronor av biståndsbudgeten på flyktinghjälp i olika krisers närområde.
Detta skulle till exempel kunna räcka till ca 300 000 tält, 1,3 miljoner vinterpaket med bland annat en kamin inför vintern samt 2,7 miljoner nödpaket till familjer genom UNHCR.
Utöver detta önskar vi satsa 3,5 miljarder i långsiktig flyktinghjälp på bland annat infrastruktur och utbildning för vuxna. Under tusentals år har minoriteter i Irak bebott Nineveslätten i forntida assyriska riket. De senaste åren har antalet boende i området minskat drastiskt som en följd av det försämrade säkerhetsläget i Irak och Kurdistan.
När terrororganisationen Islamiska staten tog kontroll över området förvärrades situationen ytterligare. Islamiska staten fördrev och/eller mördade ett stort antal människor, tog över deras tillgångar och förstörde deras hus, kyrkor och infrastruktur. Tusentals år gamla och ovärderliga kulturskatter förstördes.
Många av invånarna i området har länge önskat mer självstyre, då historien tydligt har visat hur det kan gå när de inte har självbestämmande. Resultatet blev att den irakiska regeringen skapade en självstyrande assyrisk provins på Nineveslätten den 21 januari 2014.
Terrororganisationen Islamiska staten har nu äntligen fördrivits från området, men det mesta är lagt i ruiner. Trots detta vill många människor flytta tillbaka till sina hem och försöka bygga upp sina liv igen, vilket är fullt förståeligt. Men faktum kvarstår: Hus, sjukhus, skolor, vägar, elektricitet och det mesta av infrastrukturen behöver återuppbyggas.
Utöver detta kämpar de syrianer, assyrier, kaldéer med flera som bor i området för att försöka behålla sin identitet. De flesta talar fortfarande arameiska, det språk som man talade i det forna assyriska riket. Men i takt med att den kristna gruppen blir mindre finns också en risk för att dess språk, kultur och identitet hotas.
Regeringen bör stötta minoriteter som bor på Nineveslätten, när det gäller att de ska kunna behålla sin identitet, samt bidra till återuppbyggnaden efter islamisternas fruktansvärda härjningar. Vi föreslår därför att satsningar ska göras inom biståndet för att återuppbygga områden som förstörts i krig och dit människor börjar vilja flytta tillbaka. Nineveslätten är ett tydligt exempel på ett sådant område. Fru talman!
Regeringen prioriterar, inte helt oväntat, annorlunda i sin biståndsbudget. Man prioriterar bland annat en strategi fram till 2019 för Palestina. Det handlar om 1,5 miljarder kronor, där delar går till Palestinska myndigheten, som uppmuntrar och belönar terrorism och sprider antisemitism.
Genom Sida gör man likaså utbetalningar som åtminstone historiskt har gått till mycket tvivelaktiga grupper i Syrien och Gaza - för att nämna ett par exempel. Jag skäms över detta och kan inte förstå att regeringen inte gör mer för att säkerställa att viktigt stöd inte går till fel mottagare.
Regeringen gör dessutom avräkningar på 2,7 miljarder av biståndsbudgeten för flyktingmottagning i Sverige. Glädjande nog har avräkningarna i biståndsbudgeten nu minskat, vilket är en direkt följd av ett minskat asylmottagande i Sverige. Detta är någonting som Sverigedemokraterna sedan länge förespråkat.
Vi ser nu därför hur mer resurser kan användas till de mest utsatta i stället för till förhållandevis välmående migranter. Den enda kostnaden för flyktingmottagning som biståndet bör bekosta menar vi är vidarebosättning via UNHCR.
Med mindre avräkningar kan vi stärka den faktiska biståndsbudgeten med 250 miljoner mer än regeringen, utöver andra effektiva åtgärder.
Att regeringen beviljar amnesti för ensamkommande från Afghanistan - vissa kanske helt och hållet saknar asylskäl - samtidigt som insatserna för flyktingar internationellt är alltför svaga i förhållande till biståndsbudgetens storlek är en ytterst märklig prioritering. Detta är ett av skälen till att jag stolt kan yrka bifall till Sverigedemokraternas reservationer 9 och 14.
Med Sverigedemokraternas biståndsbudget kan vi faktiskt göra skillnad på riktigt.