KBLab/rixvox huggingface dataset:
Karin Rågsjö (V):
Denna debatt kan till slut handla om allt inom hälso- och sjukvården - då svävar vi ut. Jag ska försöka att fokusera på försäkringarna. Det handlar om att göra den modesta förändringen, så att inte någon som har mindre behov än någon annan ska tränga sig före i kön. Det handlar om att följa behovs- och solidaritetsprincipen. Resurserna bör fördelas efter behov. Men sedan måste jag gå tillbaka till det du sa.
Visst skulle det vara väldigt bra om det fanns en arbetsmarknad där man kunde göra ungefär som vi kan göra i riksdagen. Vi har fortfarande en läkare som vi kan träffa här. Det är väldigt prioriterat. Jag har i och för sig aldrig varit där; jag går till vårdcentralen. Men så ser det inte ut i resten av Sverige. Jag tycker att Alliansen slog sönder det systemet under de åtta år man satt i regering. Det hade behövts mer fokusering på det.
Vi pratar om olika vårdcentraler, vilka som är bra och inte bra. Den absolut bästa vårdcentralen i hela Sverige anser jag är Gustavsbergs vårdcentral. Den är tillräckligt stor för att ha kapacitet att ta emot alla som exempelvis har psykisk ohälsa av diverse slag. Man har rehab. Man tar emot barn och ungdomar. Det är en jättebra vårdcentral.
Man är ute på lite på farlig mark när man alltid säger att de bästa vårdcentralerna är de privata. Men i ett land finns det ett begränsat utbud av sjukvårdsresurser, vårdcentraler, sjukhus, läkare, sjuksköterskor med mera.
En läkare som behandlar en person som har en försäkring skulle kanske också ha kunnat behandla en person som inte har den försäkringen. Det finns alltså en risk för undanträngning. Den kan man se i andra länder, men den forskningen bortser ni ifrån. Jag tänker på det som finns exempelvis inom OECD.
Karin Rågsjö (V):
Har man en försäkring är man som sagt garanterad en behandling inom 14 dagar - och då pratar vi om behandling . I vanliga vårdkön är det 90 dagars väntetid. Tror inte du att det blir någon typ av undanträngningsmöjligheter för de personer som har försäkring? Det är endast privata vårdgivare som tar emot försäkringspatienter. De flesta privata vårdgivare tar även emot offentligt finansierade landstingspatienter.
Resultatet blir ett slags gräddfil för dem som har försäkring. Det hade varit fantastiskt om vi hade fått igenom denna mycket modesta proposition. Vi vill försöka få landstingen att analysera vad som händer med hälsovårdsförsäkringarna. Det hade varit väldigt bra. Det har ni ställt er emot. Ni säger: Det är ingen fara. Man kan inte jämföra Sverige med andra länder.
Vi är inne på en väldigt farlig resa i Sverige, tycker jag, med det ökade inflytandet från försäkringsbolag och från de stora vårdbolagen. Det är en farlig resa. Man kan säga: Herregud, det är så lite problem här. Det kommer aldrig att bli som i USA. Det kommer aldrig att bli som i andra länder, där det är en otrolig klasskillnad när det gäller hälso- och sjukvård. Men vi är inne på den stigen, och det är det denna debatt handlar om. Den handlar om jämlik hälsa.
Hur ska vi öka möjligheterna till jämlik hälsa, så att den som har de största behoven får hjälp först och inte direktör Svensson, som kan betala för sig själv, så att säga? Det är den resan som man måste börja göra någon gång. Jag tänker på USA, dit utskottet gjorde en resa. Vid varje besök vi gjorde berättade man om sin situation och lyfte fram Sverige som ett jämlikt land. Jag tror inte att någon av oss hade hjärta att säga hur det egentligen var.
Då hade de börjat smågråta, tror jag, eftersom de också väntade på presidentvalet. Men vi är inne på den resan.
Karin Rågsjö (V):
Tack för frågan, Anders! Du har väldiga fördomar om mig. Jag är urstockholmare, vilket verkligen hörs, men jag har rest runt ganska mycket sedan jag hamnade i riksdagen. Jag tycker att det ingår, faktiskt - det vore ju trist om jag bara satt på Kungsholmen och kollade på Karlbergskanalen. Det vore tråkigt, tycker jag. Jag tänker inte svara på detaljfrågorna, men jag åker gärna till Dalarna och kollar läget på diverse orter med dig, Anders.
Vad jag är bekymrad över är dock att det har blivit 356 nya apotek i städer, vilket är en ökning med 39 procent, medan antalet apoteksombud i glesbygd har minskat. Det tycker jag är ett problem. Som man säger: Hur ska vi lösa det tillsammans? Centerpartiet säger sig väl ändå vara glesbygdens företrädare, vad jag förstår. Då borde ju detta oroa ganska mycket, inte sant?
Men jag ser inte det någonstans. När det gäller de stora apoteken är det klart att jag precis som Centerpartiet - detta var ju lite grann er bebis tillsammans med KD - tycker att det hade varit jättebra om vi hade fått småapotek. Men nu har det ju inte blivit så, utan det är de stora apoteken som äter upp de små - som alltid på en marknad. Så funkar marknaden. Vi har det statliga Apoteket AB och exempelvis Apotek Hjärtat, som dominerar marknaden.
Det blev inte de små apoteken som ni drömde om, utan det blev de stora jättarna i stället. Jag tycker att man kan fundera på hur det blev så. Min talartid är snart slut, men jag önskar att man såg till att glesbygden har ombud på en rimlig nivå. Det är det vi har lämnat reservationer om på olika sätt.
Självklart ska människor ha tillgång till apotek oavsett var man bor, nära och effektivt. Bor de i glesbygd har de det genom ombuden.
Karin Rågsjö (V):
Jag ska vara helt ärlig: Jag har ingen koll på vad som händer i Lima. Jag vet inte om du skulle kunna svara på frågor från mig som rör orter runt om i Sverige, där du inte har varit eller där du inte har kontakter, Anders. Jag lovar dock att jag omedelbart ska ta kontakt med mina landstingskompisar angående det här och undersöka hur de tänkte. Det är självklart. Jag tycker att det är väldigt signifikant att det har tillkommit 356 nya apotek.
Det har skett en ökning av antalet apotek i större städer - specifikt i storstadsregionerna, där det har skett en ökning med 39 procent. Detta kanske är jättebra - vi kanske behöver massor med apotek här. Och det är väl jättebra att tillgängligheten är god och att apoteken är öppna på kvällar och helger - det är vansinnigt bra. Om man hade gett statliga Apoteket AB i uppdrag att fixa detta hade de säkert också gjort det.
Det var dock inte er mission, utan ni ville få ut det här på marknaden, för sådan är hela er grundfilosofi. Ni tycker att marknaden fixar den här typen av frågor - hälso- och sjukvård - bättre än det offentliga. Jag måste säga att det är märkligt, Anders: Ett misslyckande för er borde vara att de stora jättarna har tagit över de små. Det måste väl ändå vara ett misslyckande - ni pratade ju om att det skulle finnas små apoteksverksamheter runt om.
Så blev det inte, utan det blev i stället ett antal jätteaktörer som tog över - som vanligt, för så funkar marknaden. Det är inte deras fel, utan det beror på den politiska styrningen, där man inte har gör någon konsekvensanalys av de reformer man genomför. Jag tror att väldigt många kunde räkna ut att det skulle bli så här, eftersom marknaden ser en möjlighet att tjäna så mycket pengar så möjligt.
De är säkert superbra, men det blev inga små apotek, utan det blev stora apotek.
Karin Rågsjö (V):
Jag går till den sista frågan: Tror du på fullt allvar att det finns ett stort intresse hos exempelvis Apotek Hjärtat att driva apoteksombud när man inte kan tjäna pengar på det? En marknad funkar ju lite så. Statskontoret säger också i sina utredningar att de inte tror att det kommer att bli någon kö av privata aktörer som vill ge sig in på denna marknad.
Det är lättare att ge sig in på marknaden i storstadsregionerna. Jag håller med dig - det finns en fantastisk tillgång till apotek. Jag bor, som sagt, mitt i stan, på Kungsholmen. Jag tror att jag har fem apotek inom 200 meters radie. Snacka om tillgänglighet! Dessutom har alla samma öppettider. Däremot har jag varit med om att springa runt och försöka att få tag i en ögonsalva på tre av de här apoteken, vilket tog precis 24 timmar.
Tillgänglighet behöver alltså inte betyda att servicen är på topp, av olika anledningar. Din andra fråga, Emma Henriksson, handlade om ombuden. Antalet ombud har gått ned. Jag tycker att det är ett problem när antalet apoteksombud minskar med 23 procent.
Då måste man kunna göra analyser - vilket Anders W Jonsson från Centerpartiet var inne på - om vad det här handlar om. Sitter 89-årige Olle och kollar på paddan och försöker att beställa, eller hur förhåller det sig? Vi kan inte riktigt se de svaren i dag. Många pratar om landsbygden i dag, som en paroll. Om man ska tala om en service för hela landet ska man göra någonting på riktigt.
Därför tycker vi att man ska försöka att göra en analys av de olika apoteksombuden, hur man ska utvidga detta och hur det ser ut i glesbygden. Man bör göra en ordentlig utredning.
Karin Rågsjö (V):
Det är intressant att diskutera den här reformen. När man diskuterar tillgången till apotek låter det som om man diskuterar brödköer någon gång runt 1915 och hur det då såg ut på stan. Det är alltså en mytbildning att folk fick stå i dagar för att få ut sin Kåvepenin. Riktigt så är det inte.
Hade ni haft lite koll på läget - ni hade ändå Socialdepartementet - kanske ni hade testat att först ge Apoteket AB större befogenheter att hitta andra vägar, som längre öppettider. Ni kunde ha gjort en lista över vad de skulle göra. Nu gjorde ni inte det utan sålde ut det, och det kommer förstås aldrig tillbaka igen - det fattar ju vem som helst. Det är för dyrt, för det här handlar om marknadsandelar.
Samtidigt tycker jag att det ibland finns en oärlighet från den före detta Alliansen när man säger att det är en fantastisk tillgänglighet i hela Sverige. Riktigt så är det inte. Det finns otroligt många delundersökningar som visar att man får vänta på mediciner något längre. Det är typ 4 procent som får vänta längre i dag med 24-timmarsregeln än tidigare.
Nej, det blev inte de små familjedrivna myspysapoteken, utan det blev de stora drakarna som tog över apoteken, precis som vi sa i debatten inför den så kallade reformen. Detta bemöter ni inte.
Ni tycker att det är helt okej att det är en oligopolmarknad i Sverige nu med apoteken. I stället borde ni säga att det här inte blev bra. Tänk om vi kunde ha en sådan politisk debatt i stället för att säga att allting är nästan fantastiskt, till och med längst ute i glesbygden.
Karin Rågsjö (V):
Jag tackar Gabriel Wikström för svaret. Jag vet att det pågår en utredning. Vi är väldigt glada för det. Men vi tycker ändå att det är bra att ta upp den här typen av frågor i en interpellationsdebatt, för de är ganska aktuella. Apoteket har en väldigt central roll, tycker vi, när det gäller hälso- och sjukvård. Det är inte vilken shop som helst, så att säga. Tiden går, men problemen med avregleringen består. Därför går vi vidare.
Det statliga apoteket är utsålt och kommer inte tillbaka. Nu gäller det att få tillgänglighet och professionalism vid alla apotek. Apoteken har blivit en väldig marknad. Man försöker hitta fiffiga lösningar, men kanske snarare för att öka marknaden än för att tillfredsställa kunderna. Ett exempel är Hjärtat, som ingår i Icagruppen. Där kan kunderna få poäng för sina apoteksinköp, men inte för recept.
På det sättet ska man så att säga öka sina marknadsandelar. Centern och övriga allianspartier hade en bild av att det skulle vara små familjeägda apotek och så vidare. Man kan se att de apoteken inte har överlevt i så hög utsträckning. Det är de stora drakarna som har vunnit matchen. Förändringen var kanske mer ideologiskt motiverad.
Den byggde på den felaktiga utgångspunkten att apoteket är som vilken detaljhandel som helst och inte hör ihop med hälso- och sjukvården. Men apoteket är en del av hälso- och sjukvården. Som ministern lyfte fram är det viktigt att man som kund får rådgivning av en kompetent farmaceut.
Det är inte nagellack man behöver råd om, utan det kan faktiskt vara cancermedicin. Många kunder har upplevt att det blivit svårare att få tag på receptbelagd medicin. Många apoteksanställda menar att de ibland inte har de här medicinerna på lager. Det är självklart att kunden gärna vill ha medicinen direkt.
Ofta handlar det om mediciner för svåra sjukdomar och speciella sjukdomar. Det är väldigt svårt för kunder att gå ut i apoteksdjungeln. Ibland är det också äldre personer som får ströva runt bland apoteken. Av dem som har besvarat Vårdanalys befolkningsundersökning har fler än hälften av dem som besökt apotek 2014 upplevt att det förskrivna läkemedlet inte funnits i lager.
Det tycker vi är ett stort problem. Statskontoret har också tittat på det här. De säger att det finns en del praktiska förutsättningar som har förändrats sedan omregleringen. Dels finns det väldigt många apotek, och en del är ganska små. Man har svårt att hålla lager. Dels är det så att man inte har information om varandras varor. Det här är konkurrerande apotek, och de vill att informationen ska vara skyddad.
Då har på något sätt marknaden tagit över. De här problemen går igen år efter år. Nu är det en utredning på gång, men vad tror du utöver det? Kan du säga något lite spontant? Vad tror du att man skulle behöva göra för att nationellt få en bättre tillgång till läkemedel via apoteken?
Karin Rågsjö (V):
Jag är ganska nöjd med vad ministern säger, men jag tänker prata vidare om det här. Problemen har på något sätt rullat vidare. Jag tycker inte att den förra regeringen tog detta på allvar. Man såg ganska snabbt vart det ledde. När man är sjuk vill man gärna ha ut sin medicin pronto, så att säga, inte dagen därpå, vilket blir väldigt märkligt.
De olika utredningarna, exempelvis Statskontorets, har tagit upp de faktorer som nu gör att man ibland inte får medicinen direkt. Som jag tog upp tidigare har man mindre lagerlokaler. Det kostar att ha butiker, speciellt i innerstaden i Stockholm, Göteborg och Malmö.
Det innebär en ekonomisk risk att lagerhålla dyra och ovanliga mediciner, det är begränsade returrätter och så vidare. Detta har Statskontoret spej på, så att säga. Man har tittat på antalet kunder som upplever att det är svårt att få ut sin medicin direkt. Vi är ju vana vid att man inte ska behöva vänta 24 timmar. Där har nöjdheten minskat med 5 procent.
Det är inte en jätteminskning, men dock en minskning. Många människor får inte ut sin medicin. Apoteksanställda upplever också att deras förutsättningar att tillhandahålla utskriven medicin inom 24 timmar har försämrats. 64 procent upplever att förutsättningarna att förse sina kunder med medicin har försämrats. Det är en mycket kraftig signal, så jag är väldigt glad över att utredningen ska titta på det här.
Det blir en väldigt intressant debatt. Jag ser specifikt fram emot att höra de borgerliga partiernas syn på detta. De ser apoteken mer som detaljhandel än som en del av hälso- och sjukvården. Vi har lagt fram ett förslag när det gäller problemen med 24-timmarsleveransen. Det borde vara till hemmet, tycker vi. Men det kan vi ju återkomma till i en annan debatt. Bor du i en större stad är förstås sannolikheten stor att du har nära till ett apotek.
Du kan springa mellan apoteken om du är tillräckligt frisk. Det är helt uppenbart. Men bor du på landsbygden eller i glesbygden är det betydligt svårare. Nu vet jag att ni har gått in med ett ganska redigt belopp för att det ska underlättas på olika sätt, men det finns fortfarande problem. Vi tycker att misslyckas man med att hålla 24 timmar ska det levereras till dörren för kunden. Det vore ganska bra.
Människor är också ofta sjuka när de ska ha sin medicin. De kanske inte vill gå ut för många gånger. Precis som du säger i ditt svar har de flesta en väldig tillgänglighet till apoteken. Men situationen när det gäller låg och mycket låg tillgänglighet har inte blivit mycket högre, om man får uttrycka sig så. De människorna är ganska hårt drabbade. Det ska vara en likvärdighet över landet.
Nu har jag en fråga som ministern kommer att ha svårt att svara på, men jag testar ändå min fråga. Det gör man i interpellationsdebatter. Vad tror ministern det behövs för att säkerställa att 24-timmarsregeln kan hållas intakt och fungera?
Karin Rågsjö (V):
Vi ser verkligen fram emot läkemedelslistan. Den borde ha varit på plats typ i går, kan man tycka. När man avslutningsvis tittar på apoteken är det precis som ministern säger. Apoteken borde hänga ihop med hela hälso- och sjukvården. Det är ingen detaljaffär vilken som helst. Man måste på något sätt fundera på hur man ska få dem till att mycket tydligare bli en del av hälso- och sjukvården.
De mindre apoteken har i dag väldigt svårt att överleva. Det var de apoteken som borgarna och Alliansen lyfte fram och som skulle vara små familjeägda apotek. De försvinner väldigt snabbt och köps upp av de stora drakarna. Det handlar om de likvärdiga förutsättningarna. Jag ska få ut min medicin. Oavsett om jag bor på Kungsholmen eller i Kalix ska det gå bra.
Det är viktiga förutsättningar för en jämlik hälsa och en likvärdig hälso- och sjukvård i hela Sverige. Det vill jag avsluta apoteksdebatten med.
Karin Rågsjö (V):
Tack, ministern, för svar på en del frågor! Anledningen till att jag tar upp en regional fråga här är att den har bäring inte bara på Stockholms läns landsting utan också på Sverige. Precis som ministern säger är Nya Karolinska sjukhuset också ett universitetssjukhus som även har länkar in till Karolinska Institutet. Detta handlar om många olika delar. Det handlar om finansieringsmodellen OPS. Det låter poppigt, men det är det inte.
Det betyder offentligt och privat i samverkan. Det handlar också om det som händer i Stockholms läns landsting just nu, där pengarna rullar till konsulter. 500 vårdplatser har stängts ned på grund av personalbrist. Detta har fått väldiga konsekvenser, och det ena hänger på något sätt ihop med det andra. Det finns ett statligt intresse i att ett sjukhus som ska bedriva den här typen av specialistvård är funktionellt för patientsäkerheten.
Högerpartierna har länge tigit om den kostnadsutveckling som kommer att slå mot hela länet. Det är jättebra att man ska göra denna utredning, men det här slår redan nu. NKS riskerar att bli ett av världens dyraste sjukhus på grund av denna ekonomiska lösning. Det gäller inte enbart bygget, utan också driften är väldigt dyr.
Vi behövde verkligen detta högspecialiserade sjukhus till regionen, men inte till det här priset. Jag tror att det blir svårt att svära sig fri från konsekvenserna. Frågan om NKS berör som sagt många.
Jag tycker att fokus har flyttats från patienter till dels den modell som man använder, det vill säga marknadslösningarna, dels den värdebaserade vårdmodell man har tagit till. Det låter ju jättefint med värdebaserad vård, men det handlar om vad enskilda patienter kostar. Det är new public management ända in i kaklet.
Det är många i läkarprofessionen som tycker att detta är helt vansinnigt. Det mest häpnadsväckande, och det som med rätta har rönt jättestort intresse medialt också på riksnivå, är den finansiering som har möjliggjorts med modellen OPS, offentlig-privat samverkan. Jag är inte ekonom, men jag förstår att det är någonting som är knas i en affärsmodell som går ut på att man använder sig av en räntesnurra.
Det är alltså en aggressiv form av skatteplanering där vinster flyttas från ett högskatteland till ett land med lägre skatt. Det sker med hjälp av lån med hög ränta. En räntesnurra kan innebära att ett svenskt bolag lånar pengar till hög ränta av ett bolag i ett lågskatteland och att detta bolag i sin tur lånar pengar av det svenska bolaget eller närstående bolag till låg ränta. Det låter ovanligt, kan man säga. Man flyttar alltså vinsterna.
Jag tycker att detta är något slags gråzon, och jag kommer in på det i mitt andra inlägg. Problemet är att sjukhuset blir 9 miljarder dyrare än vad man räknade med. Man hade en enda anbudslämnare, och det var Skanska. Det är ganska ovanligt, måste jag säga.
Ministern har tagit upp detta lite grann, och det vore intressant att höra vad du tror behövs för att sätta stopp på vägen och för att undvika den här typen av finansieringsmodell i fler län. Till syvende och sist riskerar detta att drabba patienterna.
Karin Rågsjö (V):
Precis som ministern säger påverkar detta också förtroendet för vården i den här regionen, och inte bara här. Detta har blivit som en elak kalender. Varje dag kan man öppna en ny lucka i Nya Karolinska kalendern, och det är inte så kul bilder man får se. Det är inte på något sätt julafton som är på väg. Det har blivit ett vårdkaos i det här länet.
Jag vill använda det ordet, för det handlar om en extremt dålig planering. Saken är den att högerpolitiker har använt Stockholms läns landsting som skyltfönster: Här bedrivs borgerlig politik - titta så bra det blir! Nu talar man inte så mycket om det längre, och det kan jag verkligen förstå. Låt mig ta några exempel. Nya Karolinska sjukhuset kommer att kunna ta emot 22 000 akutbesök. Förut kunde man ta emot 88 000.
Det finns ingen ordentlig planering för detta, och de andra sjukhusen går på knäna. Jag kan tycka att det är skämmigt att det är 500 vårdplatser i länet som är nedstängda på grund av att det fattas personal. Pengarna kunde kanske ha gått till att se till att personalen hade rimliga arbetsvillkor och sjysta löner i stället för till konsulter och annat hoppsan hejsan. NKS skulle bli ett sjukhus för framtiden, och jag hoppas att det blir det.
Men just nu är konsekvenserna för patienter, läkare, sjuksköterskor och undersköterskor någonting vi måste ta på allvar. Detta får förstås patienterna betala. Hela det OPS-avtal som alla politiker som har råddat fram det här inom borgerligheten i Stockholms läns landsting nu svär sig fria ifrån är ett avtal som passar entreprenörerna alldeles utomordentligt. Det är som att ta ett sms-lån.
Man vet aldrig vad man får för nota i slutändan. Bättre än så kan vi jobba inom svensk sjukvård. Jag var i USA med mitt utskott. Där prisade de den svenska sjukvården över huvud taget för att den är skattefinansierad och så vidare. Då vill man inte solka ned den berättelsen, så att säga, med den här typen av historia från Sveriges största region.
När man ser att Nya Karolinska blir 50 procent dyrare än jämförbara sjukhusbyggen i Europa och USA har någonting gått väldigt snett. Som vi diskuterade tidigare tittade Skatteverket på detta, eftersom det handlar om en typ av skatteplanering. Också huvudentreprenören säger att Stockholms läns landsting var väldigt förtrogen med att det skulle vara någon typ av skatteplanering. Då är man verkligen ute och hoppar eller simmar i gråzonen.
Jag kan sammanfattningsvis tycka att hela finansieringen av NKS har varit i något slags gråzon. Det är något slags försöksballong. Det är ett experiment när det gäller finansiering av den här typen av väldigt dyra och stora byggen. Det kommer att kosta invånarna i länet väldigt mycket.
Jag hoppas, Gabriel Wikström, att det inte är fler universitetssjukhus som nu tänker: Nu ska vi bygga till, och det var en väldigt fin modell som Stockholms län hade. Vad tror du om det?
Karin Rågsjö (V):
Om detta är vi helt överens. Jag är helt övertygad om att högerpolitiker och borgerliga politiker kommer att trava vidare och försöka sälja fler sjukhus och återigen sätta sig i marknadens knä utan att styra själva. Det är det man har gjort i Stockholm. Man har tappat kollen helt. För mig är det så här: Är man politiker får man ta ansvar för det som händer. Då kan man inte frånsäga sig det ansvaret och peka på andra politiker som var tidigare. Det tror jag är direkt kontraproduktivt.
Det skapar också ett politikerförakt. Precis som ministern säger har detta varit högerns skyltfönster. Det tycker jag att man kan prata om i olika debatter. Det skyltfönstret har nu på något sätt fått stora skynken framför sig, för det är inte längre transparent. Man vill inte visa upp vad man har i affären, så att säga. Och den modell man har använt sig av är fullständigt kontraproduktiv när det gäller att se till att hälso- och sjukvården får behålla de resurser som behövs.
Jag som bor i den här regionen måste säga att jag är väldigt orolig för att 500 vårdplatser inte kan användas på grund av personalbrist och för att de ledande politikerna inte har försökt styra medel till att förbättra personalens situation inom de olika akutsjukhusen, exempelvis. Jag hoppas att Nya Karolinska sjukhuset blir ett väldigt bra sjukhus.
Det kommer det att bli tack vare personalen - undersköterskor, sjuksköterskor, läkare och alla andra. Men det kommer inte att bli det på grund av de borgerliga politikerna i Stockholm.