Jan Ericson (M):
Sven-Erik Buchts inledning på sin interpellation tycker jag var en fin gest. Men jag tycker också att det är osmakligt att använda tragiska dödsfall på arbetsmarknaden som ett slagträ i den politiska debatten. Jag tycker faktiskt att det är ganska osmakligt. Vi vet att det händer olyckor i vårt samhälle. Det händer olyckor i trafiken och på våra arbetsplatser.
Varje olycka är en för mycket, precis som arbetsmarknadsministern har framfört. Men jag tycker att man också ska ge en korrekt bild av hur verkligen ser ut. Katarina Brännström försökte göra det förut; jag ska förtydliga det ytterligare. Vi fick nämligen en utförlig dragning, som även Patrik Björck var med på, i Socialförsäkringsutredningen för två veckor sedan, där vi gick igenom just detta. Vi arbetar i den utredningen med hur vi ska utforma framtidens arbetsskadeförsäkring.
Som bakgrundsmaterial till det fick vi en föredragning av våra tjänstemän som beskrev hur utvecklingen har sett ut när det gäller arbetsolyckor, arbetssjukdomar och dödsfall på arbetsplatsen. Precis som flera har nämnt tidigare är det en dramatisk minskning vi ser. Jag vet inte om ni känner till att det på 50-talet dog mellan 400 och 500 personer om året i arbetsplatsolyckor.
I dag är vi nere på någonstans runt 40 eller kanske ännu lägre. Det är väl ändå en ganska positiv utveckling vi ser. Samma sak när det gäller arbetsolyckor och arbetssjukdomar - de minskar. Om vi jämför med hur det såg ut 2006 när Alliansen tog över har vi lägre tal, både på arbetsolyckor och på arbetssjukdomar i dag än vad vi hade 2006.
Om man helt dömer ut Alliansens arbetsmiljöarbete och säger att det är en katastrof på arbetsmarknaden, då undrar jag vad man ska säga om de resurser som satsades och det arbete som bedrevs fram tills Alliansen tog över. Då var det ju mycket värre siffror på alla de här områdena - både sjukdomar, olyckor och dödsfall.
Hillevi Larsson nämner att vi har en "all time low" i trafiken och har det som ett föredöme: Se så bra det går när man jobbar med nollvisionen. I trafiken dog det 296 personer 2012. 296 personer dog i trafiken trots nollvisionen. På arbetsplatserna var det 35-40 personer som dog. Det är trots allt lägre tal än i trafiken.
Jag tycker att det är lite väl magstarkt att ha trafiksituationen som ett föredöme när man diskuterar arbetsmiljöfrågor. Sedan kan vi dessutom konstatera en sak som jag fick veta på Socialförsäkringsutredningens föredragning: En hel del av de dödsfall som sker på jobbet sker i trafiken. Trafikdödsfall är alltså en ganska betydande del av dödsfallen på arbetsmarknaden.
Jag tycker att det är självklart att vi ska ha nolltolerans mot dödsfall på jobbet. Men som sagt, trots att vi har en nollvision i trafiken kommer vi inte ned till noll olyckor. Det är inte så enkelt som att använda dödsfallen som ett politiskt slagträ, utan jag tror att man måste tänka väldigt mycket mer. Det handlar inte bara om inspektioner och resurser utan också om det som jag själv har framfört vid flera tillfällen: individens ansvar.
Om man, som jag, själv har jobbat i industrin och vet hur det ser ut på en industriarbetsplats vet man att alla arbetstagare tyvärr inte följer de åtgärder som finns eller använder den utrustning som finns. Det tycker jag är ett stort bekymmer.
Om man säger att arbetsmiljöarbetet inte är Alliansens paradgren, då undrar jag hur man tänker med tanke på att alla tal har utvecklats åt rätt håll, som tur är, under våra år vid makten.