Annicka Engblom (M):
Konstitutionsutskottets betänkande nr 32 är även det ett motionsbetänkande, där ledamöter har väckt olika motioner under den allmänna motionstiden i höstas. I betänkandet behandlas 29 motioner. Det innehåller dessutom fyra reservationer samt ett tillkännagivande, som jag återkommer till.
Här tas frågor upp som rör arbete mot antisemitism och antiziganism, romsk inkludering, åtgärder i fråga om nationella minoriteter och minoritetsspråk, en sanningskommission och en officiell ursäkt till det samiska folket, utökat självstyre för det samiska folket, naturresurspolitik, en samlad samepolitik, älvdalskans ställning samt teckenspråk som minoritetsspråk.
Det är en blandad kompott. Jag tänker inte gå in på samtliga dessa utan kommer i huvudsak att ta upp tre ämnesområden. Fru talman! Jag tänker börja med att säga några ord om framför allt Vänsterpartiet, som har motionerat om samefrågan, bland annat vad gäller rätten till eget land och jakt- och fiskerättigheter.
Detta är en väldigt intressant fråga. Den är dessutom synnerligen aktuell, med tanke på den dom som föll i hovrätten i förra veckan angående samebyn Girjas och samernas - enligt dem själva - hävdvunna rätt till land.
Denna fråga är naturligtvis väldigt omstridd, eftersom det i detta område även lever människor som inte är av samiskt ursprung och som också nyttjar marken, som dessutom är statlig i grunden. Vi som jobbar med dessa frågor följer förstås detta med intresse.
Regeringen tillsatte en utredning, som dessutom fick förlängd utredningstid på initiativ av konstitutionsutskottet, för att se över minoritetsfrågorna - bland annat samefrågan. I denna utredning, som vi har anledning att återkomma till i konstitutionsutskottet, tas det upp frågor som rör språk och språkens betydelse.
Det gäller i synnerhet samiskan vad gäller att få tag i lärare för undervisning, för att kunna bära språket vidare. Frågorna gäller också Sametinget. Vänsterpartiet tar upp dess dubbla betydelse - det är både ett parlament och en myndighet. Detta är en knivig fråga, som vi definitivt har anledning att återkomma till.
Man behöver dessutom se över förvaltningskommunerna, det vill säga de kommuner som har åtagit sig att för våra fem minoriteter tillhandahålla bland annat myndighetsskrivelser på respektive språk. Vi återkommer, som sagt, i dessa frågor. Eftersom arbete pågår stöder vi inte just dessa motioner, men icke förty har vi självklart luppen på detta arbete.
Fru talman! Det andra som jag kommer att ta upp handlar om vår romska minoritet. Här finns det en alliansreservation - närmare bestämt reservation 1, om romsk inkludering och en nationell språk- och kulturinstitution - som jag yrkar bifall till.
Även här pågår arbete vad gäller delaktighet och konsultationsordning. Regeringen har föreslagit inrättandet av ett romskt centrum. Man kan undra varför vi från de borgerliga partierna insisterar på vår reservation, som tar upp några av dessa saker.
Vi gör detta av den enkla anledningen att det pågår ett uppror mot sättet som regeringen hanterar denna fråga på. Man upplever inte att man är representerad eller delaktig.
Romska företrädare upplever inte att man har tillräckliga resurser eller möjligheter att delta i de olika sammanträden som regeringen kallar till, ibland med bara några dagars varsel. Man ska då resa från norra Sverige hit till Stockholm för några timmars sammanträde.
Det visar på bristande respekt, och jag har full förståelse för proteststormen mot regeringens sätt att hantera frågan. Vi kan göra det på ett betydligt bättre sätt - den saken är klar.
Om vi nu från riksdagens och regeringens sida har åtagit oss att hantera våra minoriteter och att ge dem särskilda rättigheter måste detta göras på ett korrekt sätt. Jag yrkar, som sagt, bifall till reservation 1. Den tredje frågan som jag kommer att ta upp handlar om vår judiska minoritet.
Här riktar konstitutionsutskottet ett tillkännagivande till regeringen och har ställt sig bakom en motion från de borgerliga partierna om att mer behöver göras.
Det kan inte bli mycket tydligare - vi har en situation där man lägger ned församlingar på grund av bristande säkerhet och där man av säkerhetsskäl inte vågar bära kännetecken på att man tillhör den judiska tron. Det är fullkomligt oacceptabelt att detta sker när vi skriver 2018.
Det utförs arbete på detta område. Brottsförebyggande rådet har tilldelats uppgiften att göra en fördjupad studie om den judiska frågan, som ska redovisas den 1 juni 2019.
Den nuvarande regeringen ämnar anordna en internationell konferens om dessa frågor 2020. Men vi behöver göra saker här och nu. Det har redan gått alldeles för långt. Fru talman! Konstitutionsutskottet har gemensamt besökt och för en dialog med den judiska församlingen här i Stockholm. Vi allianspartier har varit i Göteborg och träffat församlingen där.
Vi är även flera som har besökt den judiska församlingen i Malmö. Vi förskräcks över att man för att besöka en synagoga eller liknande institutioner måste passera vakter bakom skottsäkert glas. Det finns kameraövervakning, och man får en väldigt otäck känsla när man stiger innanför dessa dörrar.
Vi har dessutom träffat företrädare som berättar att de till och med har fått ha beväpnade vakter utanför synagogan och utanför den judiska skolan här i Stockholm. Detta är fullkomligt oacceptabelt. Säkerhetsarbetet medför förstås kostnader, något som församlingarna själva har fått stå för.
Det är självklart jättebra att regeringen tillskjuter medel, men det är otillräckligt, vilket ett samlat konstitutionsutskott anser. Avslutningsvis vill jag bli lite personlig. Som många av er kanske vet har jag ungerskt påbrå. Min far kom från Ungern. Han är född och uppväxt i Budapest under andra världskriget. Han var ung då.
Han föddes 1929, så han var tonåring under hela andra världskriget och befann sig i Budapest under de strider som pågick där. Han befann sig också där när deportationerna av judar och romer ägde rum. Han var väldigt förtegen om den här tiden. Som nyfiket barn ställde jag förstås många frågor, eftersom han hade upplevt detta på plats.
Han hade väldigt svårt för att berätta om det här, synnerligen och mest gällde det deportationerna. Det handlade om maktlöshet. Många av dem som deporterades var ju hans grannar, som han lekte med när de var små. De bodde sida vid sida, och en dag försvann de bara.
Det var egentligen bara under vissa tillfällen, då han hade slappnat av och kanske hade ett par glas vin innanför västen, som han berättade om det här. Det gick inte mig förbi hur mycket han berördes av detta. I samma land sker i dag förföljelser, till och med med dödlig utgång, i romska läger.
Ligor drar genom romska läger, och det får dödlig utgång då familjer och barn dödas. Vi skriver 2000-talet. Det här skedde för bara några år sedan. Varför tar jag upp detta? Jo, för vi får aldrig glömma! Vi får inte sluta prata om detta.
Det här är ett växande problem, en växande svulst, i vårt samhälle. Vi borde för länge sedan ha lärt oss vilka följder det får om vi inte stoppar detta i tid. Jag tycker att det är viktigt, vilket samtliga i KU ställer sig bakom, att problematiken lyfts upp när det gäller säkerheten. Detta är ett oacceptabelt förhållande.
Därför är det oerhört viktigt att de resor som konfirmationsgrupper och skolklasser gör till tidigare förintelseläger i bland annat Polen får fortsätta och att de får tillräckliga medel. Den här och framtida generationer har ett sådant ansvar. Jag ber om ursäkt för att jag har dragit över min talartid, men det här måste sägas. Vi får aldrig glömma.
Jag är väldigt glad över att vi i konstitutionsutskottet, demokratins högra hand, är så eniga om detta.