KBLab/rixvox huggingface dataset:
Rasmus Ling (MP):
Vissa frågor som tas upp till diskussion här i kammaren är mer komplexa och komplicerade än andra, inte minst när det gäller svåra etiska dilemman kring liv och död. För en kort tid sedan togs en annan sådan fråga upp här som gällde rätten till en värdig död, så kallad dödshjälp.
Denna fråga handlar om livets tillkomst, om barn som kan komma till genom surrogatmoderskap. Till att börja med vill jag tacka Sofia Fölster för att hon har tagit upp frågan i riksdagen. Att en fråga är svår betyder ju inte på något sätt att det inte finns behov av att diskutera den, snarare tvärtom. Det finns olika perspektiv på detta.
Dels handlar det naturligtvis om den som är bärare av barnet under graviditeten, dels om dem som längtar efter att bli föräldrar, dels självklart också om barnet självt i det fall som det blir fött. Detta är en fråga som har diskuterats de senaste åren. Den var föremål för en utredning och har varit uppe på många partiers stämmor och kongresser, så också i mitt parti, Miljöpartiet.
Vi hade den uppe för diskussion på vår kongress 2015. Partistyrelsen hänvisade då till den utredning som bland många andra frågor berörde surrogatmoderskap. Utredningen Olika vägar till föräldraskap presenterades för ganska precis två år sedan, i februari 2016.
Dessvärre lämnade utredningen inte några förslag om reglering utan fastslog bara att det inte ska vara tillåtet i Sverige. Fru talman! Det är ingen rättighet att ha barn. Men min personliga åsikt är att vuxna barnlängtande människor som inte är olämpliga ska kunna få stöd för att kunna bli föräldrar. Ett sådant stöd kan se ut på fler olika sätt.
Insemination och donation fungerar för en del, adoption är bättre för andra. Men för ytterligare andra skulle metoden med surrogatmoderskap kunna vara den bästa vägen. Det handlar naturligtvis inte enbart om dem som vill bli föräldrar eller om den som bär barnet.
En viktig aspekt är även de barn som faktiskt blir till på det här sättet, alldeles oavsett om detta regleras eller inte. Även när detta inte är reglerat finns det barn som kommer till världen på det här sättet.
Risken, som jag ser det, är att en alltför negativ hållning från samhället till surrogatmoderskap leder till en stigmatisering av barn som kommer till på det här sättet och som sedan ska växa upp. Fru talman! Det är naturligtvis av yttersta vikt att ingen kvinna någonsin blir pressad att bära ett barn som hon inte vill bära.
Beslutet måste naturligtvis till hundra procent vara hennes eget. Det är ingen enkel sak att bära ett barn; det är inte ofarligt eller riskfritt på något sätt. Däremot är det säkrare i Sverige än i många andra länder här på jorden. Att någonting inte är riskfritt eller att det är svårt innebär ju inte att lösningen är att förbjuda det.
Jag hade önskat en lite mer definitiv hållning från regeringen i den här frågan.
Rasmus Ling (MP):
Statsrådet Heléne Fritzon ställer bra motfrågor till Sofia Fölster. Vad händer om någon som bär ett barn ångrar sig? Vad händer om barnet visar sig ha svåra sjukdomar? I vilken utsträckning ska man se efter hur barnet mår under graviditeten? Vad händer om det är tvillingar? Det är många och svåra frågor.
Men som jag ser det är inte lösningen på svåra frågor att inte ta itu med dem eller att inte ha regelverk för detta. Redan nu finns det barn som kommer till på detta sätt, och då är det för mig en bättre lösning att ha ett regelverk som svarar på just de svåra frågor som statsrådet adresserar än att inte ha det.
Det finns också anledning att mer noga titta på hur detta fungerar i andra länder. Vi behöver ju inte gå längre än till Danmark, 15-20 minuter från Sverige, för att se hur det ser ut där och vad vi kan lära av dem. Fru talman! Jag tackar för att diskussionen har väckts.
Det kommer att finnas anledning att återkomma till denna fråga många gånger, för det är en fråga som inte kommer att försvinna utan vara aktuell för många människor framöver.
Rasmus Ling (MP):
För Centerpartiet är det en viktig fråga att det ska bli möjligt med så kallad gårdsförsäljning av alkohol. Att man tycker så är givetvis bakgrunden till att man har ställt interpellationen, även om dess fråga rör att Systembolagets vd har skickat ett brev till oss riksdagsledamöter.
Tydligen har det också varit annonser, vilket jag själv inte har sett. Men när det gäller brev till riksdagsledamöter tycker jag att det är någonting som vi bör klara av att få. Det är någonting som vi också får i stor utsträckning - både snigelpost och mejl. Men Centerpartiet är inte konsekvent i denna fråga och därför inte trovärdigt när det gäller lobbning.
När vi ser på andra frågor, som flygskatten, vet vi att Swedavia, ett statligt bolag, både har bedrivit och har deltagit i kampanjer mot regeringens föreslagna flygskatt. Jag har inte hört Staffan Danielsson eller någon annan borgerlig företrädare ifrågasätta det. Möjligen är anledningen att man i denna fråga har varit överens med Swedavia, vilket man inte är med Systembolaget i det här fallet.
Därmed handlar detta inte heller om sakfrågan i interpellationen, statliga bolags lobbning, utan om vad man tycker i frågan om gårdsförsäljning. Herr talman! Varför är gårdsförsäljning ingen bra idé?
Man kan väl tycka att det är jättetrevligt att kunna köpa en flaska skånskt vin som odlas på Österlen, och det skulle väl inte innebära någon skada för folkhälsan? Absolut - det skulle kunna vara jättetrevligt. Och gissningsvis skulle inte denna flaska vara det som skulle öka skadorna speciellt mycket. Men om vi skulle öppna för gårdsförsäljning skulle vi också riskera Systembolagets alkoholmonopol, och då skulle vi kunna se betydligt större konsekvenser.
Jag vet att det är många på den borgerliga sidan som har som mål att slopa Systembolagets alkoholmonopol, men då tycker jag att man måste vara uppriktig och ärlig och diskutera sakfrågan och inte gömma den bakom någon annan fråga. Säg i så fall att ni inte vill ha kvar Systembolaget! Jag och Miljöpartiet tycker att Systembolaget ska vara kvar.
Vad jag förstår var det också vad Centerpartiet beslutade om på sin stämma. Jag tycker att det är viktigt att föra en diskussion om alkoholpolitiken, om skatter, öppettider och åldersgränser. Man kan också diskutera hur Systembolaget skulle kunna göra beställningssortimentet från små bryggerier mer tillgängligt och smidigare.
Därför, herr talman, vill jag fråga: Varför är Centerpartiet berett att utmana Systembolagets alkoholmonopol med de stora konsekvenser som det skulle kunna få?
Rasmus Ling (MP):
Jag är glad över att höra den här tydligheten från Staffan Danielsson nu. Det kan säkert bli fler tillfällen när vårt bolag som har hand om våra flygplatser gör på samma sätt, och i så fall kan vi hjälpas åt då.
Någonting som är viktigt i diskussionen om Systembolaget och gårdsförsäljning, särskilt när det är Centerpartiet som lyfter frågan, tycker jag är Systembolagets uppdrag rörande tillgänglighet i hela landet och hur det i dag fungerar och hur det skulle riskeras om man skulle öppna för gårdsförsäljning på det sätt som Centerpartiet vill.
Statsrådet Strandhäll talade om att ifall man gör detta skulle det öppna för europeiska bolag att kunna öppna butiker var som helst. Vi kan nog förutsätta att dessa konkurrenter från europeiska bolag inte skulle starta butiker i Strömsund eller Årjäng.
De skulle göra det på Drottninggatan i Stockholm, i Malmö där jag bor och möjligen också i Göteborg och i andra större städer, men de skulle inte göra det på den svenska landsbygden. Om Systembolaget inte längre skulle finnas, eller om det skulle finnas en marknad för andra aktörer, skulle följaktligen utbudet för folk som bor i Strömsund, Årjäng och på andra ställen bli betydligt mindre än vad det är i dag. Det tycker jag vore synd.
Det vore inte bra för landsbygden, och jag är lite förvånad över att Centerpartiet intar den här ställningen i en sådan viktig fråga.
Rasmus Ling (MP):
I början av månaden presenterade polisen en trygghetsundersökning för Malmö. Glädjande nog visade den att brottsligheten sjunker, men dessvärre är den upplevda tryggheten sämre. En av de stora orsakerna till otryggheten handlar om biltrafiken, om alltför höga hastigheter och obesiktade bilar.
Att det är olagliga bilar, oskattade och icke besiktade, är ett jättestort problem. Även om det har vidtagits åtgärder för att komma till rätta med så kallade bilmålvakter finns det fortfarande problem. Jag skulle därför vilja fråga statsrådet med ansvar för infrastruktur vilka åtgärder regeringen avser att vidta för att vi ska komma till rätta med otrygghetsproblematiken med höga hastigheter och olagliga bilar på våra vägar.
Rasmus Ling (MP):
Tack så jättemycket för svaret! Det krävs ett strategiskt och fokuserat arbete för att vi ska fortsätta komma framåt i de här viktiga frågorna. Jag är glad att höra Tomas Eneroth säga att regeringen planerar vidare insatser.
Är man också beredd att ge Transportstyrelsen ett tydligare uppdrag att ta itu med problemet kring bilmålvakter?
Rasmus Ling (MP):
Barnfattigdomen är fortfarande ett alldeles för utbrett problem i Sverige. Den innebär att barn som växer upp har olika förutsättningar att ta vara på sin potential. Den har också andra negativa konsekvenser.
Det kan handla om att inte kunna ägna sig åt ett intresse som kostar pengar, om stigmatisering i största allmänhet och om trångboddhet, som kan göra det svårare att göra läxor och annat. Som värst riskerar en utsatt ekonomisk situation i familjen att leda till vräkning.
Lyckligtvis har antalet vräkningar där barn är inblandade minskat under de senaste åren, men jag skulle ändå vilja fråga statsrådet med ansvar för barn, Åsa Regnér: Hur arbetar regeringen för att man ska nå den nollvision som finns när det gäller vräkningar av barn?
Rasmus Ling (MP):
Tack, statsrådet, för svaret! Jag är glad att regeringen tar det här problemet på allvar. Det finns en nollvision när det gäller vräkningar av barn, och det är väldigt viktigt. Det är också positivt att trenden har brutits. Som statsrådet anför finns det många åtgärder som är behövliga. Ett problem är att den strukturella hemlösheten, som inte beror på något annat än att det fattas bostäder och pengar, har ökat.
Kan statsrådet utveckla hur man avser att arbeta vidare med detta?
Rasmus Ling (MP):
Tiden går fort när man har roligt. Äntligen har valrörelsen kommit igång ordentligt! Det är en höjdpunkt för oss som är politiskt aktiva. Vi får chansen att diskutera ännu mer politik och framtidsvisioner med folk än vad vi gör annars. Men det finns också en del orosmoln. Vi har i andra länder sett risken för digitala påverkansoperationer, cyberattacker och liknande.
Jag vill därför ställa en fråga till försvarsministern. Vilken beredskap har regeringen inför valrörelsen när det gäller förmågan att stå emot cyberattacker, fake news och påverkansoperationer? Hur starkt är det psykologiska försvaret i Sverige?
Rasmus Ling (MP):
För att vi ska klara klimatmålen måste utsläppen minska inom alla sektorer, inte minst transportsektorn. Ett effektivt sätt att göra det på är att ersätta bilresor med cykelresor. Utöver det som gäller klimatet får det andra positiva effekter, inte minst på närmiljön med partiklar och liknande. Regeringen har infört flera saker för att underlätta cykling, till exempel billigare elcyklar. Det har gjort att det har blivit en enorm utveckling på området.
Regeringen har nu också tillsatt en utredning om markåtkomst för att bygga cykelvägar. Jag vill fråga infrastrukturministern om han anser att detta är tillräckliga åtgärder för att öka cyklingen i hela landet.
Rasmus Ling (MP):
Tack så mycket för svaret från statsrådet! Jag är glad att höra att uttrycket stolt men inte nöjd kan användas även i detta sammanhang. Det finns onekligen många ytterligare saker, varav ministern nämnde några. Det finns också regelförenklingar och liknande som har diskuterats. Jag har en följdfråga: Vilken potential ser ministern att cyklingen har långsiktigt?
Rasmus Ling (MP):
I december månad följde vi väl alla i landet regeringsbildningsprocessen och de olika turerna. Även om vi kanske inte såg alla 97 presskonferenser tror jag att vi följde detta ganska noga, särskilt vi som sitter i denna kammare. I december var både Annie Lööf och Jan Björklund ute och ställde publika krav för att diskutera med Socialdemokraterna och Miljöpartiet.
Det gällde förändringar på arbetsmarknaden såväl som på bostadsmarknaden. Det var väldigt tydligt, och även om inte diskussionerna i december gick i mål så gjorde de det i januari då vi fick januariavtalet. Alla de 73 punkterna som ingick var fullständigt publika, och Liberalerna hade ju tv-sändning av när de tog ställning. Även Vänsterpartiet kunde följa detta.
Jonas Sjöstedt gjorde det uppenbarligen, för efter att det avtalet godkänts utlyste han sin presskonferens och pratade om ett papper som ingen skulle få se. Där sa han att om den här regeringen genomför det som den faktiskt har sagt att den ska genomföra så kommer man att avsätta regeringen. Man släpper alltså fram en regering, men om regeringen gör det som den har sagt att den ska göra så ska man tydligen rösta bort den.
Jag tycker inte riktigt att det går ihop, men Vänsterpartiet kan gärna få svara på hur de har tänkt när det gäller detta. Jag kan också passa på att ställa en motfråga: Vad är det som är rättvist med att man för en lägenhet som ligger centralt inne i Malmö betalar samma hyra som för en likadan lägenhet i Rosengård eller Kroksbäck?
Varför ska inte läget på lägenheten få större betydelse än vad det har i dag?
Rasmus Ling (MP):
Jag tror att det är en ganska tydlig ideologisk skillnad mellan det socialistiska å ena sidan och det gröna, som jag står för. Vänsterpartiet kan inte förstå värdet av blandade områden och att man ombildar i områden där hyresrätten är totalt dominerande. Jag tycker att det är bra att man möjliggör för blandade upplåtelseformer. Det är ingenting som vi har sagt att vi inte skulle göra, och jag tycker att det jag pratade om i mitt anförande är en sund utveckling.
Men jag förstår att ni ser på det här på ett helt annat sätt. Ni vill att hyresrätter ska vara för sig i sina områden och villor och bostadsrätter i andra, det vill säga en uppdelad stad vilket är någonting som jag och Miljöpartiet inte vill ha. Vi vill ha ett blandat samhälle.
När det gäller marknadshyror är det inte någonting som vi har motsatt oss eller pratat om i valrörelsen på samma sätt som Socialdemokraterna och Vänsterpartiet. Men det har heller inte stått först på åtgärdslistan. Det är inte vi som har drivit fram de här förslagen. Men vi står bakom det, och det är definitivt inte det sämsta förslaget.
Det finns andra delar som jag tycker är svårare, men det är inte heller det förslag som jag skulle säga ger de allra största förbättringarna. Skillnaderna jämfört med dagens system är väldigt små och gäller främst Stockholm med dess väldigt annorlunda bostadsmarknad jämfört med resten av landet. Skillnaden mot dagens presumtionshyressystem kommer att vara väldigt marginell i största delen av landet.
Jag tycker inte att det här är någonting som är svårt att försvara, framför allt inte när det gäller att möjliggöra för blandade upplåtelseformer i olika delar. Det är någonting som vi borde se mer av.
Rasmus Ling (MP):
Det var många frågor på samma gång från Kristdemokraterna, men i ett ämne som engagerar är det väl naturligt. Marknadshyror ingår i avtalet. För vår del anser vi - och det hoppas jag att också ett parti som Kristdemokraterna gör - att man måste kombinera en sådan här förändring med sociala åtgärder.
Även om det inte på kort sikt blir stora förändringar vill vi inte heller framöver se att människor inte har råd att bo, och vi behöver stödja grupper som inte har det av olika skäl. Det kan bero på att man är äldre, har blivit sjuk eller annat. Det måste finnas ett socialt ansvar, och när vi gör den här typen av förändringar blir det ännu viktigare.
Miljöpartiet har haft bostadsministerposten i snart fem år, och vi kan ju se att det har varit väldigt många reformer. Byggtakten har varit betydligt högre än vad den var tidigare. Men som jag också har sagt: Vi är inte på något sätt klara, utan nivån behöver fortsätta att vara hög. Vi löser heller inte bostadsbristen enbart genom att bygga nytt.
Det behövs en större rörlighet på bostadsmarknaden, och vi behöver nyttja hela det bestånd som faktiskt finns. I det sammanhanget är den förändring som gjordes av fastighetsskatten intressant.
Det har ju rapporterats om att man i en stor del av landets kommuner nu betalar högre fastighetsskatt än vad man gjorde tidigare, medan den i storstadsregionerna där det är väldigt trångt har sjunkit drastiskt. Detta innebär en sämre fördelning mellan olika delar av landet som är väldigt olycklig. Vi kommer alltså att behöva se över rörligheten i många delar, inte minst skattemässigt.
Rasmus Ling (MP):
Det har byggts 50 000-70 000 bostäder om året jämfört med mindre än 30 000, som var fallet under alliansregeringen. Det är en viss skillnad. Vi har ökat byggandet markant, även om det naturligtvis fortfarande är långt kvar.
Under den förra mandatperioden fördes det diskussioner mellan åtminstone sex av riksdagspartierna om en uppgörelse vad gäller bostadspolitiken. Dessvärre hoppade allianspartierna av. Regeringen gick ändå vidare med 22 punkter. Men min förhoppning nu är att vi ska få till fler reformer.
Vi har stadgat ett antal av dem mellan S, MP, C och L i januariavtalet.
Förhoppningsvis skulle vi också kunna få ännu bredare uppgörelser om viktiga frågor som rörlighet på bostadsmarknaden, där våra partier är överens - eller har åtminstone varit det - om att ränteavdraget måste trappas ned och växlas mot exempelvis sänkta flyttskatter eller andra saker för att öka rörligheten.
De förändringar som har gjorts gällande exempelvis amorteringskrav har gjorts för att hindra den skenande prisökning som tidigare har varit på bostäder och som slår mot grupper som har svårast att få en lägenhet. Det finns baksidor med att vidta sådana åtgärder också; det är vi fullt medvetna om.
Men att bara passivt se på medan det slås rekord på rekord är ingen hållbar lösning. Men förhoppningsvis kan vi nu få reformer på plats för att bostadsbyggandet ska fortsätta att öka, men också för att öka rörligheten.
Rasmus Ling (MP):
För ett par timmar sedan röstade Jonny Cato Hansson och hans centerpartistiska kollegor i kammaren nej till Stefan Löfven som statsminister. För ett par veckor sedan röstade Jonny Cato Hansson nej till Ulf Kristersson som statsminister.
Samtidigt släppte Centerpartiet i onsdags igenom budgeten från Moderaterna och Kristdemokraterna. Fru talman! Jag har en väldigt enkel fråga: Kommer Jonny Cato Hansson nu att släppa igenom det som Annie Lööf har kallat en liten, konservativ högerregering och släppa igenom Ulf Kristersson när han kommer upp för prövning i kammaren nästa gång?
Rasmus Ling (MP):
Inför den statsministeromröstning som vi hade för två timmar sedan var Liberalernas partiledare Jan Björklund tydlig: Hans förstaval var ett mittensamarbete, inte att släppa fram en liten konservativ högerregering eller att gå mot ett extraval. Jag är medveten om att det har förts samtal.
Det är också bra att detta har gjorts, även om det naturligtvis var synd att det hela inte kom någonstans. Men det som jag nu framför allt är oroad över, fru talman, är att Jonny Cato Hansson svarar så vagt på min väldigt enkla fråga. Vi återkommer till det, säger han. Den tidigare tydligheten med att man aldrig kommer att släppa fram en liten konservativ och nationalistisk regering verkar inte gälla längre.
Rätta mig gärna om jag har fel i ditt avslutande anförande, Jonny Cato Hansson.
Rasmus Ling (MP):
Vi har här under debatten hört lite olika ingångar i betänkandet om processrättsliga frågor. Det finns några intressanta spår. Jag tänker, i likhet med flera av de tidigare debattörerna, främst uppehålla mig vid de delar som rör kronvittnen och anonyma vittnen.
Den grova brottsligheten är ett utbrett samhällsproblem. Den förstör dels för unga pojkar som sugs in i kriminella gäng i stället för att gå i skolan, dels för människor som bara vill leva sina liv i fred med jobb, familj och vänner.
Den förstör också för näringsidkare och i alltför stor utsträckning framtidstron. Den måste därför motarbetas på alla plan med förebyggande och sociala insatser men också med större kapacitet för polis och rättsväsendet. Att folk ska våga och vilja vittna är avgörande för att brottslingar ska kunna bli fällda.
Anonyma vittnen och kronvittnen är något som kan framstå som angeläget, som flera har lyft fram, för tanken är ju att fler ska våga vittna. Men, fru talman, det är ett förslag som det finns väldigt stora risker med. Det är i det här sammanhanget angeläget att också lyfta fram möjliga negativa konsekvenser.
Kronvittne innebär att någon som också är brottsling kan få straffrabatt om man samarbetar med polisen och får andra fällda. Det kan från rättsväsendets sida kännas att det tar emot att på det här sättet inleda förhandlingar med brottslingar, och det finns stora risker med det. Hur tillförlitliga blir egentligen vittnesmålen?
Kommer brottslingens förhandlingsförmåga att få betydelse för vilket straff man sedan får, och vad innebär det i förlängningen för förtroendet för rättsväsendet? I regeringsförklaringen ingick att ett system med kronvittnen ska utredas i en förutsättningslös utredning.
Lika väl som möjliga fördelar ska ses över måste man tydligt se över vilka risker detta kan medföra. Fru talman! Av tidigare debattörer framstår det som att de som står bakom tillkännagivandena ändå menar lite olika saker.
Förvisso betonade Kristdemokraternas representant i slutet av anförandet att det var fråga om en utredning, men i början av anförandet menade han att vi i dag har chansen att genomföra detta. Moderaterna var också inne på att det här är något som ska genomföras. Snarlik fråga som den om kronvittnena är frågan om anonyma vittnesmål.
Det är fullt naturligt att människor som blir vittne till något kan känna stor olust inför att vittna; det är väldigt lätt att förstå det.
Men rättssäkerheten kräver att om någon blir vittne till någonting ska man ha möjlighet att fråga ut den för att få fram vilka omständigheter som ligger bakom och om det finns incitament för den som vittnar som man inte vet. Fru talman!
Det har vidtagits åtgärder för att stärka bland annat vittnenas utsatta position, och fler åtgärder behöver vidtas. Man kan fundera över straffen för övergrepp i rättssak men också möjligheten att vittna via videolänk och annat. Slutligen, fru talman, måste vi ha till protokollet att Hermodsdal och Rosengård inte ligger utanför Malmö. Det är områden som ligger i Malmö.
Rasmus Ling (MP):
Jo, det handlar faktiskt om okynne när man lägger fram tillkännagivanden om saker som uppenbarligen redan pågår och är på väg. Då kan man faktiskt inte kalla det för något annat. Jag och mitt parti tycker generellt att det är bra att vi samarbetar i Europa, till skillnad från Adam Marttinens parti, som inte vill att Sverige ska vara med i EU över huvud taget. Även på kriminalvårdsområdet är det naturligtvis bra.
När det gäller människor som har blivit dömda till fängelsestraff och efter avtjänat straff ska bo och verka i ett annat land, där de har sitt medborgarskap, är det jättebra om det kan lösas så att de kan avtjäna straffet i det landet. Där har vi nog inte någon skiljaktighet.
Vad det handlar om här är dock att man upprepade gånger - det är inte bara i det här ärendet, utan detta är ett mönster vi ser - riktar tillkännagivanden trots att man vet att saker kommer att hända och att arbetet pågår på Regeringskansliet. Jag kan tycka att det är beklagligt att man hanterar riksdagen på det sättet.
Rasmus Ling (MP):
Jag är glad över det nyväckta intresset för överbeläggningarna inom Kriminalvården från Sverigedemokraternas sida. Överbeläggningarna beror inte bara på att straffen har skärpts på en lång rad områden utan också på att vi inte har byggt nya anstalter.
På de ställen där Kriminalvården faktiskt har velat bygga ny kapacitet - i södra Sverige, i Svedala i Skåne - har Sverigedemokraterna motsatt sig detta allt man har kunnat. Man har hotat med att överklaga, bildat protestgrupper och så vidare.
Var någonstans, Adam Marttinen, har Sverigedemokraterna jobbat för att man ska etablera något fängelse för att bygga upp den kapacitet som behövs?