Eskil Erlandsson (C):
Angående den första frågan om Marockoavtalet är det en självklarhet för mig att alla EU-avtal, inklusive fiskeavtalen, ska vara förenliga med folkrätten. Det gäller givetvis även EU:s fiskeavtal med Marocko.
Jag har därför, redan för ett år sedan, tillskrivit fiskekommissionären Damanaki och begärt en utvärdering av de miljömässiga, ekonomiska och sociala effekterna av avtalet samt hur avtalet uppfyller de krav som ställs av folkrätten. Jag har också tagit upp frågan vid ett flertal möten med kommissionären.
Utan en utvärdering som kan visa att fiskeavtalet med Marocko är i överensstämmelse med folkrätten och att fördelarna med avtalet kommer befolkningen i Västsahara till del ser jag det som mycket svårt att godkänna en fortsättning av fisket.
Angående den andra frågan om översynen av övriga avtal är det regeringens uppfattning att fiske av EU-fartyg utanför unionen i princip ska ske på samma villkor som i EU:s egna vatten. I det specifika fallet med São Tomé och Príncipe omförhandlades ett nytt protokoll under 2010, baserat på det mandat som rådet hade givit till kommissionen.
Rådet och parlamentet kan nu antingen godkänna eller avvisa förslaget. Det finns ingenting som tyder på att det nya protokollet inte skulle följa rådsslutsatserna från 2004 om fiskepartnerskapsavtal, men vi har reserverat oss mot ett beslut tills vi sett den slutgiltiga utvärderingen.
När det gäller det specifika fallet med Madagaskar har kommissionen kommit med ett förslag på förhandlingsmandat som följer rådsslutsatserna från 2004. Mandatet har dessutom en klausul om konsekvenser vid fall av kränkningar av mänskliga rättigheter och demokratiska principer. Klausulen följer kommissionens nya linje för partnerskapsavtalen, en linje jag och regeringen stöder fullt ut.
Jag kommer att följa arbetet noga under processen fram till dess att ett protokoll föreligger. Angående den tredje frågan är det en grundläggande svensk inställning att Sveriges politik för global utveckling ska genomsyra och inarbetas i arbetet inom andra sektorer varhelst det är relevant.
När det gäller fiskepartnerskapsavtalen innebär det att de svenska synpunkterna utgår från principen att samma villkor ska gälla för fiske utanför EU-vatten som inom. Fisket ska vara hållbart. Det ska ske på ett överskott av bestånden som inte nyttjas nationellt och baseras på bästa tillgängliga vetenskapliga information.
EU:s sektorsstöd ska användas i enlighet med de ingångna avtalen och följas upp. Dessutom menar jag att avtalens fiskerättigheter ska bekostas av fartygsägarna själva och inte av EU.
Angående den fjärde frågan om utvärderingar vill jag erinra om att det enligt rådsslutsatserna från 2004 ska göras en utvärdering av de ekologiska, ekonomiska och sociala effekterna av avtalen vid förhandlingar och omförhandlingar. Rådsslutsatserna innebär en förstärkning på bred front av avtalen.
Sverige har i EU-sammanhang följt upp hur dessa slutsatser tillämpats och också lämnat förslag på hur kvaliteten i utvärderingarna kan öka. Jag har lagt extra tyngd vid att fortsätta denna uppföljning i det pågående reformarbetet av den gemensamma fiskeripolitiken. Det är inte första gången frågor ställs till mig om partnerskapsavtalen.
De är alltid lika välkomna, för det visar det intresse som finns för u-länderna och deras fiske och den breda samsyn som råder i Sverige avseende behovet av att agera kraftfullt i Bryssel för att förbättra avtalens svaga punkter.
Min egen erfarenhet från Brysselarbetet är att ett konstruktivt agerande med väl underbyggda konkreta förslag även på detta område kan ge utdelning i form av tydliga förbättringar i EU:s ståndpunkter och agerande.