Leif Pagrotsky (S):
Också jag vill haka på detta med dramatiken. Lena Adelsohn Liljeroth anstränger sig mycket i den här diskussionen för att understryka att det inte är fråga om någon förändring när det gäller hennes syn och min syn. Men detta står redan i den proposition som jag signerade. Jag har redan skrivit om allt det som nu ska ske, så det är ingen dramatik i det här. Det har också varit en minister emellan som lagt sin hand på detta, men hon verkar vara borta nu.
Lena Adelsohn Liljeroth försvarar ordentligt och helhjärtat allt som har gjorts här. Jag måste anmäla en avvikande mening beträffande detta med att det inte råder någon dramatik mellan å ena sidan mitt väl förankrade förslag som i de här avseendena i juni fick stöd av inte mindre än 100 % av riksdagens ledamöter och å andra sidan det som nu sker. Det är stor skillnad.
Jag kallar det för en dramatisk skillnad. Lena Adelsohn Liljeroth säger att det är så mycket som har hänt i vår omvärld. Margareta Israelsson frågade vad det var men fick inget svar. Jag gör tolkningen att ingenting har hänt i vår omvärld från juni och fram till nu som motiverat detta. Om det hade varit så hade väl kulturministern beskrivit vilka dessa händelser var. Då hade de kanske påverkat oss också på samma sätt.
Också vi som så sent som i juni var överens om sexårsperioden hade då kanske tagit intryck. Tomheten i svaret på den viktiga frågan tolkar jag som en bekräftelse på att det inte har hänt någonting. Det är inte det som det handlar om, utan det är någonting annat som vi inte får veta vad det är. Varför säger jag då att det är dramatiskt? Några år hit eller dit spelar väl ingen roll.
För mig är det dramatiskt om man bryter en lång tradition i svensk politik och villkoren för medierna, precis som villkoren för Riksbanken, och andra viktiga frågor för demokratin eller stabiliteten i landet ska ha en annan förankring, en annan räckvidd, en annan långsiktighet och stabilitet än i andra frågor.
För mig är det dramatik när den syn, som alla var överens om i utredningen och där man sade att en förlängning från fyra år till sex år är ett sätt att skapa ökad självständighet och minska den politiska styrningen, plötsligt vänds tvärsom så att det blir mer politisk styrning, det som man själv kallar för politisk styrning. Det är dramatik. Nu blir det mandatperiodspingpong. Nu blir det valrörelse i de här frågorna. Jag kan tänka mig att i nästa valrörelse gå ut och kräva att Sveriges Television ska sända OS och VM.
Jag kan tänka mig att göra valfråga av denna typ av frågor. Jag tycker att det är tråkigt, för jag tycker att det här är frågor där vi skulle kunna vara bredare överens.
Jag vet att Lena Adelsohn Liljeroth har ytterligare tid på sig att beskriva vad som har hänt mellan riksdagsbeslutet i juni och i dag och som tvingar fram så här väldigt dramatiska saker som att riva upp enigheten kring public service och mediepolitiken och därmed enigheten om att minska den politiska styrningen av för vår demokrati så viktiga frågor som det här handlar om.
Jag tycker att det är dramatik, och jag kan inte förstå hur man kan försöka bagatellisera det och säga att ni bara fullföljer det som företrädaren sade. Jag kan stå här och berätta, ty jag var med. Jag har själv skrivit på min namnteckning i den propositionen. Det var inte det här vi menade.
Det är en väldigt stor skillnad jämfört med att låta Förvaltningsstiftelsen, som leds av en kristdemokratisk ordförande och som är sammansatt på ett sätt som håller en armlängds avstånd till politiken, värdera de analyser som kommer fram om skillnaden i effektivitet mellan UR och SVT - det är i första hand det det handlar om. Det är en oerhörd dramatik i den här frågan.
Jag hoppas att kulturministerns svar speglar allvaret i vad som står på spel.