Mats Persson (L):
När man funderar över den ekonomiska politiken är det viktigt att sätta jobb, tillväxt och företagande i centrum. När vi funderar över hur vi ska få mer pengar till vår gemensamma välfärd och skapa fler jobb är det i enskilda företag som jobben skapas. Vår välfärdsmodell bygger på ett samhälle där människor betalar skatt, där det råder full sysselsättning och hög sysselsättningsgrad.
Det är basen för att få tillräckligt med skatteintäkter till vår gemensamma välfärd. Finansministern har under eftermiddagen ofta återkommit till vikten av att kunna investera i välfärden. Vi är helt överens om att det är viktigt att vi kan investera i vår gemensamma välfärd. Frågan är hur resan dit ser ut. Det är viktigt att se till att det blir fler arbetade timmar i ekonomin och att ekonomin växer med ökad sysselsättning.
Det är nog många, inte minst jag själv, som tycker att det är märkligt att regeringen går fram med ett förslag som innebär att 1,1 miljon löntagare får högre skatter än vad de har förväntat sig och att uppskattningsvis 70 000 människor kommer att gå från ett läge där de betalar ungefär 30 procent på sin senast intjänade hundralapp till att mer än hälften av den sista hundralappen försvinner i skatt.
Det är klart att den skattechocken får betydelse för antalet arbetade timmar i ekonomin. Det är också det som Konjunkturinstitutet pekar på i sin bedömning och i sitt remissvar på budgeten. Finansminister Magdalena Andersson säger att det inte är någon fara; om man räknar på kort sikt blir det inte så stora effekter. Det är nästan så att man tar sig för pannan över det uttalandet. Det är klart att en finansminister måste ta hänsyn till helheten.
Hon måste ta hänsyn till de långsiktiga ekonomiska effekterna. När Konjunkturinstitutet säger att höjd skatt leder till färre arbetade timmar, att sysselsättningen påverkas, innebär det också att välfärden påverkas. Vi får på sikt mindre pengar till vår gemensamma välfärd, den som vi solidariskt och gemensamt vill bygga upp. Det beror på att sysselsättningen minskar och jobben blir färre.
Det är helt rätt som Magdalena Andersson har sagt flera gånger i kammaren, nämligen att man måste vara försiktig och ha en plan för hur beskattningsinstrumentet används. I min värld bör man tillämpa en princip där man undviker att höja skatten på arbete och i stället, om statens intäkter behöver öka, göra som Alliansen gör i sin budget, och mycket riktigt regeringen gör i sin budget, höja skatten på det som är dåligt i ekonomin. Det är fråga om miljöskatter, alkohol och tobak. Men sedan var det frågan om att höja skatten på arbete.
Jag trodde att vi i vårt samhälle ville ha mer arbete. Då ska vi ha så låga skatter vi bara önskar på arbete. Därför föreslår vi i relation till regeringen lägre skatter, just för att vi ser att det är någonting som kan skapa mer resurser till vår gemensamma välfärd. Som finansminister har du, Magdalena Andersson, ansvar för att se till helheten och till de långsiktiga effekterna.
Min fråga till dig är då: När Konjunkturinstitutet så tydligt säger att det här inte är bra för sysselsättningen, och därmed indirekt inte är bra för välfärden, och att det minskar summan pengar vi kan ha i vår gemensamma välfärd, varför för du fram ett sådant förslag och varför tittar du så ensidigt bara på de kortsiktiga effekterna?