Jonas Jacobsson Gjörtler (M):
Jag tackar statsrådet för svaret. När det gäller det nya skriftliga inspel som statsrådet nämner, både muntligen här och i det skriftliga svaret, och som ska ha getts i fredags vore det intressant att veta lite mer om det för att verkligen få klarhet i hur det ser ut och se att det följer den ståndpunkt som riksdagen har gett. Det förutsätter jag i och för sig att det gör.
Jag tror att det är viktigt att ändå ha med sig vad det är som står på spel och att vi är klara över att kommissionens förslag skulle medföra att Sverige inte kan utnyttja en hållbar avverkningsnivå utan att det rapporteras som utsläpp. Det är det som skulle vara kontentan av kommissionens förslag: Om virkesbehovet ökar men ändå ligger inom ramen för vad Skogsstyrelsen i sin analys bedömer vara en hållbar avverkning skulle det ändå betraktas som utsläpp.
Detta skulle i nästa steg kunna innebära att vi i Sverige blir tvungna att importera skogsprodukter för att klara våra klimatåtaganden, i stället för att använda vår egen råvara. Det är därför det är så otroligt viktigt att Sverige agerar tydligt här. Det finns inte utrymme för att vara otydlig och leverera olika alternativ, utan man måste vara väldigt tydlig med vad det är som gäller. Det är anmärkningsvärt att regeringen inte agerar tydligare mot detta, tycker jag.
Det jag också tycker är synnerligen anmärkningsvärt är att statsrådet i sitt interpellationssvar i kritiska ordalag beskriver det som att mandatet handlar om Moderaternas positioner. Detta understryks också när statsrådet säger att Moderaterna skulle ha underminerat den svenska ståndpunkten. För det första kom det förslag till förändring av mandaten som presenterades för utskottet från de fyra allianspartierna. Det kom inte från ett enskilt parti utan från fyra partier.
För det andra valde regeringspartierna, när det blev tydligt att det fanns en majoritet för Alliansens linje, att sluta upp bakom den. Om den förändrade ståndpunkten nu var så dålig som statsrådet här försöker ge sken av borde ju ledamöterna från regeringspartierna ha anmält en avvikande mening. Det gjordes dock inte.
Det finns ingen avvikande mening från regeringssidan i den här frågan, och det betyder ju att man faktiskt står bakom den ståndpunkt som statsrådet nu kritiserar. Herr talman! Jag tror att detta egentligen handlar om någonting annat. Det handlar om det jag beskrev i mitt första inlägg, nämligen att regeringen, med klimatministern och Miljöpartiet i spetsen, i de här frågorna gärna vill hitta vägar att undanta mer skog från produktion.
Det är därför regeringen inte agerar för att få ordning på artskyddsförordningen, och det är därför regeringen inte försöker reda ut den besvärande gråzonen avseende nyckelbiotoperna. Det är också därför regeringen skriver i budgeten att man vill utöka talerätten så att fler ska kunna invända mot avverkningen.
Det är därför regeringen har valt att först vara passiv och därefter föreslå en otydlig ståndpunkt när EU föreslår regelverk som i praktiken skulle begränsa möjligheterna till avverkning i den svenska skogen. Det är svårt, herr talman, att frigöra sig från misstanken att regeringen bakvägen har försökt smyga in begränsningar för hur den svenska skogen kan och får brukas, för att på så sätt åstadkomma att mer svensk skog undantas från produktion. Varför har regeringen annars valt passivitet i stället för aktivitet?
Varför har regeringen annars valt att föreslå en annan ståndpunkt, som skulle öppna för möjligheten att referensnivåerna för svensk avverkning skulle fastställas utifrån historiska och inaktuella data - en metod som betraktar skogen mer som ett museum och inte tar hänsyn till vår skogliga tillväxt? Skogen i Sverige har fördubblats på 90 år. Detta skiljer sig från väldigt många andra länder. Varför har regeringen annars valt att inte kroka arm med tio andra länder med mycket skog som aktivt har valt att agera i frågan?