Amanda Lind (MP):
Jag börjar med tillgängligheten. Det är klart att det är beklagligt att det blev en tillfällig begränsning av öppettiderna i forskarsalarna. Man införde den begränsningen med anledning av den ekonomiska situation som har uppstått i år på grund av de omständigheter som jag nämnde i mitt förra anförande. Jag har tagit emot skrivelser från olika aktörer, forskare, och jag tar självklart den här situationen på allvar.
Jag vet att Riksarkivet målmedvetet arbetar med att öka tillgängligheten. I den här situationen där man har en begränsad öppettid i salarna vill jag säga att vi har kompetent och duktig personal på Riksarkivet som gör sitt yttersta för att det inte ska innebära sämre service i den här ekonomiskt ansträngda situationen. Sedan kan jag också återkomma till utredningen.
Som jag sa i mitt första svar vill jag inte föregripa den, men jag kan konstatera, precis som Aron Emilsson säger, att utredningen lämnar flera förslag om att främja tillgängligheten till arkivmaterial, till exempel att det ska framgå i lagen att arkivmyndigheterna och de enskilda arkiv som får statsbidrag ska tillgängliggöra arkiven och främja användningen av dem. Den typen av signaler blir väldigt viktiga för helhetsarbetet.
Man lyfter också fram i utredningen att Riksarkivet ska få i uppdrag att ansvara för ett nationellt arkivinformationssystem. Den satsningen har man budgetsatt. Utredningen lyfter fram värdet av massdigitalisering och föreslår också uppdrag till detta. När vi tar Arkivutredningen vidare och allt det här summeras är tillgängligheten såklart en av de bärande delarna.
Syftet med att vi har våra arkiv är ju inte att de ska ligga otillgängliga någonstans och inte användas utan att de ska finnas tillgängliga av alla de skäl som har lyfts fram här i debatten. Jag vill också säga någonting om de enskilda arkiven så att det inte framstår som att jag inte ser den frågan. Tvärtom var också ett av de uppdrag som skickades till Arkivutredningen redan i kommittédirektivet att titta på de enskilda arkivens förutsättningar.
Det byggde såklart på dåvarande regerings övertygelse, vilken jag delar till 100 procent, och engagemang när det gäller att de enskilda arkiven är helt centrala. Det är allt från föreningsarkiv till företagens arkiv - olika enskilda arkivinstitutioner som är viktiga just för att vi ska få en allsidig historiebeskrivning. Riksdagsledamoten nämnde att det handlar om arkiv från hela landet, och det är klart att det perspektivet är viktigt. De här enskilda arkiven behöver rimliga förutsättningar för sin verksamhet.
Jag nämnde att Riksarkivet redan i dag ger vägledning, men här föreslår utredningen ett antal främjandeinsatser och föreslår att de enskilda arkivens betydelse för kulturarvet förtydligas: att arkiven, även de enskilda arkiven, är en del av kulturarvet. Det föreslås lagskrivningar kring det. Jag vet att det var ett starkt önskemål från de enskilda arkiven.
Jag vill poängtera igen att jag ser de enskilda arkiven som en självklar del av vårt kulturarv. De får redan i dag stöd via till exempel kultursamverkansmodellen. Men det finns såklart stora poänger med att tydliggöra detta i arkivlagen. Men det ska som sagt beredas nu. Man föreslår också ett antal särskilda stöd och satsningar för att stimulera tillkomsten av nya arkivcentrum.
Det gäller även lösningar för hur Riksarkivets uppdrag att ge råd, stöd och vägledning ska förtydligas. Dess roll som expertmyndighet betonas därmed i ännu högre grad. Jag ska säga att Arkivutredningens betänkande redan har skickats ut på remiss, så att det inte råder någon förvirring kring det. Sista datum för att svara är den 1 juni 2020. Jag ser fram emot att arbeta vidare med den beredningen.