Hans Wallmark (M):
Sven-Olof Sällström ställer i sin interpellation en fråga som rätt mycket sysselsatte mig och en del kolleger under förra mandatperioden. Jag har, fru talman, gått igenom mitt eget dataarkiv och noterade då att jag har ungefär två dussin dokument - artiklar, inlägg och annat - om just den här Stasifrågan. Förra mandatperioden drev jag frågan tillsammans med kollegerna Carl B Hamilton, Mats Johansson och Rolf K Nilsson. Jag tycker mig till och med i Sällströms inlägg här känna igen någon formulering som jag haft i någon artikel som jag skrivit.
Jag tycker alltså att det som här tas upp är en viktig fråga. Frågan är viktig på flera sätt, framför allt naturligtvis därför att det handlar om sanningen. Det handlar om vår relation till ett antal länder där man efter kommunismens fall nu faktiskt börjat öppna sina arkiv. För ungefär ett halvår sedan besökte jag arkivet i Prag. Tjeckien är kanske ett av de länder som gått längst i öppenhet. I praktiken kan där alla medborgare över 18 år, från vilket land som helst i världen, begära ut egentligen vilket dokument som helst.
Man håller också på att lägga ut dem på Internet och på annat sätt underlätta sökningen. Det är viktigt. Det här är också väsentligt därför att det kan finnas lögnaktiga uppgifter i en del av arkiven. Då kan det vara bra att människor i tid, medan de fortfarande lever, kan freda sitt eget samvete och sitt eget namn genom att kunna tillbakavisa, förklara och förankra.
I en del andra länder där namn har tillkännagivits - i vissa fall har man gått ut med namnen själva, till exempel Finland - har det lett till en process som har gjort det möjligt att försöka borra i det som har varit. Samtidigt har jag den fullaste förståelse för justitieminister Beatrice Asks värnande om integriteten. Jag vill verkligen understryka, fru talman, och vi har en justitieminister som har gjort sig till en tydlig talesperson för att värna integriteten.
Därför gäller det att ställa dessa olika samhällsintressen mot varandra. Ett gott steg framåt var att Birgitta Almgren gavs möjligheten att själv få undersöka en del av arkiven. Det var i och för sig, precis som Sven-Olof Sällström säger, med löfte om att inte avslöja enskilda namn. I hennes fall kan hon studera strukturer och undersöka hur Stasi arbetade.
Så gjorde hon med sin för drygt ett år sedan utkomna och mycket uppmärksammade bok Inte bara Stasi , som handlade om Stasis kontakter från Östtyskland in i Sverige. Det finns en stor öppning som Sällström borde ha hört i slutet av justitieministerns svar, nämligen att det inte är aktuellt just nu.
Men om det kommer fram fler fakta och det blir möjligt att studera strukturerna, precis som Birgitta Almgrens förväntade rapport ska göra, kan det vara en öppning. I andra länder i vårt närområde, till exempel Danmark, som nu i praktiken har helt öppna arkiv, har det visat sig att de som fanns med som Stasirapportörer och -medlöpare i själva verket inte var de vi trodde. Det var inte högt uppsatta personer kända från radio, tv och tidningar. Det var i rätt stor utsträckning vanliga människor.
Problemet i många av dessa diktaturer är ondskans banalitet. Det är inte fråga om det stora som vi känner igen från agentromaner och thrillervärlden, utan det är oftast fråga om rätt vanliga människor som i dag har vanliga jobb eller har pensionerat sig från vanliga jobb. Därför är Almgrens ansats oerhört viktig, nämligen att det handlar om att studera strukturer och hur man har arbetat.
Det ska sedan i sin tur inte förhindra att det kan bli en diskussion om enskilda namn. Jag ser fram emot att få se Almgrens rapport, och jag tycker att den i sin tur ska vägas mot de mycket rimliga krav som justitieministern framför, nämligen att värna de enskildas integritet. Fru talman! Är det här viktiga frågor? Ja, i allra högsta grad.