Kalle Larsson (V):
Migrationsministern avslutar med att säga "härmed har jag besvarat Kalle Larssons frågor". Inte ens om han hade formulerat det "härmed har jag försökt besvara Kalle Larssons frågor" hade det stämt. Det jag tar upp är ett djupt samhällsproblem - ett internationellt, globalt samhällsproblem.
Kvinnor världen över utsätts för krigsövergrepp, för tortyr, för våldtäkter och för trafficking och människohandel för sexuella ändamål. Det är vi väl medvetna om. Det här är inga nyheter för någon av oss i den här kammaren. Det är saker som vi bekämpar utifrån våra olika politiska ideologier och åsikter.
Men det viktiga i det här avseendet är hur Sverige behandlar kvinnor som kommer hit och söker asyl - hur vi ger förutsättningar för kvinnor som utsätts för grova övergrepp att berätta om det så att vi kan ta del av berättelserna.
Vi ska inte göra det för att det är något slags allmänintresse, utan därför att det är av intresse för den som behöver veta om en person riskerar förföljelse eller inte att veta vad den personen har varit utsatt för och hur han eller hon upplever ett eventuellt återvändande. Av det skälet är det viktigt att hela sanningen och inget annat än sanningen kommer fram.
Om man ska lyckas med det när det gäller den här typen av ganska svåra övergrepp är det viktigt att veta att man inte bara kan fråga och räkna med att det svar man får är det sanna, riktiga och fullständiga. Det krävs utbildning i samtalspedagogik som varken migrationsministern - såvitt jag vet i alla fall - eller jag har genomgått. Det krävs utbildning i att ställa de rätta frågorna för att få fram de berättelser som man vill få fram.
Jag kan konstatera att det brister hos Migrationsverket i dag. Det är inte samma sak som att säga att allting är fel. Det är inte samma sak som att säga att alla handläggare på Migrationsverket inte gör sitt jobb. Det finns utmärkta handläggare som gör jättefina och bra insatser också i det här avseendet. Men många som arbetar på Migrationsverket har tyvärr inte rätt utbildning.
Många som arbetar där har faktiskt inte ens kunskap om den lagstiftning som man har att följa när det gäller detta. Det är inte jag som säger detta ensam, utan det sägs i en rapport som svenska Röda Korset presenterade i mitten av december. Den byggde på en studie som man hade gjort av hur svensk lagstiftning egentligen fungerar i dag. Man ställer några förslag när man presenterar detta från Röda Korsets sida.
Jag ska se om vi ändå kan komma någonstans i diskussionen. I svaret kan jag egentligen bara inläsa något allmänt om att man utreder frågan och att det i övrigt inte finns några problem. Jag ska ändå försöka leta och se om det finns några öppningar för en konstruktiv dialog om eventuella förbättringar.
Röda Korset drar i rapporten slutsatsen att personalen måste känna till och tillämpa Migrationsverkets riktlinjer för utredning och bedömning av kvinnors skyddsbehov och skyddsbehov på grund av sexuell läggning i processens alla skeden. Finns det några brister? Kan vi göra mer? Det är mina frågor. Migrationsverkets genuskompetens måste stärkas. Är den tillräcklig, eller kan vi göra mer, är min fråga. Migrationsverkets interna genusnätverk måste stärkas. Är ministern nöjd med hur det fungerar i dag?
Kan vi göra någonting för att de interna kommunikationsstrukturerna för dessa frågor får den roll och betydelse de förtjänar? Kvinnor måste få välja kön på den som intervjuar dem. Är ministern nöjd med hur ordningen är inrättad i dag? Man måste få separata utredningar för varje familjemedlem och inte bedöma familjer som helheter. Det kan finnas saker som en kvinna inte berättar i närvaro av sin man eller om mannen i efterhand kan läsa om det.
Det sista är att landinformationen måste förbättras. Är ministern nöjd med hur den ser ut i dag, eller finns det utrymme för att göra några små förbättringar i det här avseendet?