KBLab/rixvox huggingface dataset:
Bodil Ceballos (MP):
Jag var med i debatten den 26 mars när vi faktiskt gick in på sakområdet om domstolarna tolkade lagstiftningen på det sätt som det var tänkt eller inte. Jag har en lite friare roll än migrationsministern, och jag kan fortsätta på samma väg som jag gjorde då. Jag berättade om den skam många Gävlebor och gästrikar känner över det som händer i vårt län just nu där en ung kille ska skickas ut.
Den här debatten förs fortfarande. Ungdomarna som var här vittnar om hur de tappar tron på demokratin. När de som går på gymnasiet säger att de tappar tron på demokratin, det svenska samhället och staten är det väldigt allvarligt.
Självklart vill man kunna se något resultat så småningom av det engagemang som finns i olika frågor. Det är kanske vår uppgift här i kammaren, ledamöternas uppgift. Vi skulle ha varit fler från Gävleborg här i dag, men det går vinterkräksjuka. Vi är två i alla fall.
Det som var diskussionen den 26 mars var om vi ska ändra lagen nu eller vänta till översynen. Migrationsministern har pratat om att det kommer en översyn, men den tar väldigt lång tid fortfarande. För dem som nu väntar på utvisning tar det alldeles för lång tid.
Jag ser framför mig en stor mängd människor som kommer att känna sig tvingade att gömma sig. Återvändandestödet är inte ett alternativ för de personerna, för de vet att när de kommer tillbaka till Afghanistan är det som står dem till buds rekrytering till talibaner, krigsherrar eller något annat.
Den som har flytt talibanerna vill självklart inte hamna direkt i klorna på de personerna igen. Vi talade om lagstiftningen och hur den var tänkt att fungera. Vi pratade om skyddsbehovet på grund av väpnad konflikt och andra svåra omständigheter. Vi stod här samstämmigt i talarstolen, socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister, och sade att så här var det inte tänkt.
Socialdemokraterna var de som var huvudansvariga för propositionen som kom, men vi hade också ett finger med i spelet. Enligt förarbetena var det tänkt att man skulle beakta UNHCR. Det var också tänkt att praxis inte skulle bli mer restriktiv än tidigare regeringens praxis och Utlänningsnämndens praxis. Vi har sett att vi faktiskt har fått en striktare praxis på så sätt att vi skickar tillbaka människor till krig.
Då kan man säga att vi skickar tillbaka människor till länder i krig men att det finns internflyktalternativ. Men det praxisbeslut som det grundas på handlade om Serbien och Kosovo en gång i tiden. Det handlar inte om Afghanistan. Det som står till buds nu för oss är att försöka vänta in något nytt praxisbeslut från Migrationsöverdomstolen som vi hoppas tar utgångspunkt i Afghanistan i stället för i ett helt annat land.
Vi vet att Afghanistan är ett klansamhälle dit man inte kan skickas tillbaka vart som helst i landet. Man måste komma till en plats där man har sitt sociala nätverk. Klockan går. Jag tänker ställa min fråga till ministern. Om det visar sig att vi inte får någon ny praxis, kommer ministern då att ta initiativ till en förändring av lagstiftningen innan översynen i februari?
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga att den debatt som var häromdagen och även nu när vi säger att domstolarna inte tolkar lagen såsom den var tänkt inte innebär en kritik mot domstolarna vare sig i deras lagskipning eller i något enskilt fall. Det är snarare så att vi inte har varit tillräckligt tydliga i vår lagstiftning. Därför menade vi att den behöver ändras. Det finns bara två sätt att få en ändring till stånd.
Det är antingen att Migrationsöverdomstolen fattar ett nytt praxisbeslut som utgår ifrån Afghanistan och inte från Serbien och som utgår ifrån dagens situation och inte från gårdagens situation eller att vi ändrar lagstiftningen om vi upplever att det inte riktigt har blivit såsom vi hade tänkt oss. Hur som helst har vi här i kammaren inte legat på latsidan under den här veckan.
Vi har bjudit in UNHCR, Röda Korset, Migrationsverkets generaldirektör och Svenska Afghanistankommittén för att förhöra oss mer om hur situationen egentligen är och vad olika organisationer gör. UNHCR, Röda Korset och Svenska Afghanistankommittén är väldigt överens om hur situationen ser ut och att det inte går att skicka tillbaka människor vart som helst i Afghanistan.
Migrationsverket gör sitt jobb i avvaktan på ny praxis. Det har varit väldigt klart och tydligt på de möten som vi har haft. Ministern pratade om den här trepartsöverenskommelsen.
Vid ett besök här i riksdagen tillsammans med utrikesutskottets ledamöter och några andra talade den afghanska utrikesministern om att det här avtalet inte var giltigt eftersom alla departement inte hade skrivit under det. Jag vet att han inte berättade det för migrationsministern, så därför säger jag det här.
Jag upplever en viss positionsförändring från ministerns sida i förhållande till tidigare när han säger att han inte utesluter en ändring framöver.
Bodil Ceballos (MP):
Ministern har redan nämnt att Miljöpartiet är med i överenskommelsen om arbetskraftsinvandring. Vi tycker att det är ett bra steg för att skapa lagliga vägar till migration. Men ministern är säkerligen väl medveten om hur besviken jag personligen är över att vi inte lyckades få med fler av dem som redan fått avslag. Det är bland annat om en del av dem som även Eva talar om.
Jag hoppas naturligtvis att vi fortfarande har möjlighet att så småningom lösa den situationen.
Allmänheten förstår inte att vi har en lagstiftning som är så trubbig, som tillåter att så sker. Jag hoppas därför att vi fortfarande har möjlighet att komma till rätta med de problemen. Eller hur, Eva? Ministern säger att lagen kommer att gälla där det finns behov av arbetskraft.
Jag talade i dag med en flyktingadvokat i det område jag kommer ifrån som säger att 70-80 procent av dem som de senaste åren varit asylsökande har haft möjlighet att arbeta under väntetiden, ända tills Migrationsverket tagit arbetstillståndet ifrån dem.
Vi har alltså plats för många som vill arbeta i olika delar av landet. Att då skicka ut dem är ett stort resursslöseri. Vi har inte heller några stora problem med segregation på mindre orter, vilket man kanske har på de större orterna. Vi välkomnar att människor flyttar till de norra länen.
Vi gör till och med reklam för att de ska välja att flytta dit, där vi ju har en befolkningsminskning i stället för tvärtom. Människor i mitt hemlän ställer sig avvisande till att asylsökande tvingas lämna landet, för vi behöver alla dem som väljer att stanna kvar.
Jag upplever det som ett tydligt budskap från Gävleborg där nyhetsrapporteringen under de senaste veckorna verkligen varit späckad med diskussioner om varför vi avvisar exempelvis Enayatullah Adel. När vi häromdagen diskuterade denna fråga i kammaren lyfte jag fram Kristdemokraternas motion, alltså Eva Johnssons motion, om att stoppa avvisningarna av dem som redan har jobb.
Tyvärr var det endast Miljöpartiet som röstade för den motionen. Jag hade hoppats att åtminstone Kristdemokraterna skulle ha gjort det, men så blev det inte. I en annan debatt i kammaren deltog ministern; jag var inte med eftersom vi hade UNHCR, Röda Korset och Svenska Afghanistankommittén på besök. I sitt sista inlägg i den debatten sade ministern att alla som vill komma hit och arbeta är välkomna.
Därför undrar jag varför inte de som redan befinner sig här och jobbar är välkomna att stanna kvar. Det är min fråga till ministern. Jag menar att vi fortfarande har möjlighet att ta ett steg till. Min uppfattning är att även många alliansledamöter vill göra det.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att instämma i vad Eva alldeles nyss sade. Vi kommer inte heller att lägga några hinder i vägen ifall migrationsministern skulle vilja mjuka upp detta, så att även andra omfattas av de nya bestämmelserna. Jag delar inte Göte Wahlströms oro över spårbytet.
Snarare tycker jag att spårbytet är väldigt viktigt i den nya lagstiftningen, eftersom det innebär att vi i alla fall inte kommer att få fler som är tvingade att gömma sig därför att de inte är överens med ett beslut. Jag ser att Göte tittar uppåt mot stjärnorna. Visst, en del kommer naturligtvis att gömma sig även i fortsättningen, eftersom de kanske inte har arbete.
Men huvudpunkten är att man vid ett avslagsbeslut - för det kommer alltid att finnas människor som får avslagsbeslut, därför att de inte har skyddsskäl eller asylskäl - kommer att kunna stanna kvar ändå. Det är oerhört viktigt. Det som jag vill ta upp är den rättssäkra prövningen. Detta har jag tagit upp vid flera tillfällen tidigare också.
Många i den grupp som vi nu talar om kom när den tidigare lagstiftningen gällde, som vi vet inte var rättssäker. Vi var alla överens om att vi skulle ändra den för att den inte var rättssäker. De människorna är fortfarande kvar. Många av dem är afghaner, irakier och andra som nu ska utvisas. De har bott här redan i många år och har också arbetat i många år.
Vi kan inte hänvisa till en rättssäker prövning i deras fall, för de har inte fått den. Det medskick jag vill göra till ministern är att tänka över detta. Det kommer alltid att finnas skarvar, och det kommer att bli nya skarvar. Ändå kan vi göra någonting för många vars fall prövades enligt en gammal lagstiftning som inte var rättssäker.
Bodil Ceballos (MP):
Jag vill börja med att säga att jag inte tror att genmodifierade grödor kan lösa problemet. Det skapar i stället ett beroende och en större fattigdom på längre sikt. Inte ens i det korta perspektivet bör man använda sig av den metoden. Jag undrar lite över klagorätten. Utrikesministern säger att den är svårdefinierad. Jag förstår inte varför den skulle vara mer svårdefinierad än de politiska rättigheterna.
Utrikesministern utgår från rätten till liv och talar om dödsstraffet. Att hungra och svälta handlar också om liv. Har en regering rätt att låta människor hungra? Många länder är egentligen rika, men har ett dåligt system. De har dålig styrning och ledning i sitt land. Man låter inte människor i landet få de här rättigheterna.
Att ha en individuell klagorätt innebär att man sätter större press på dessa regeringar att uppfylla de rättigheterna. Vi kräver nu nästan bara att de ska uppfylla de medborgerliga och politiska rättigheterna, inte de andra. Det gör att man åtminstone på papperet försöker ha någon form av demokrati i vissa länder, men i realiteten kan vi ändå inte se så mycket demokratiskt.
Vi låter dem helt enkelt låta sin befolkning hungra. Det kan vi ju aldrig acceptera, tycker jag. Det är också en rätt till liv som är den mest grundläggande rättigheten. När det gäller att öka köpkraften håller jag med om att det måste ha sin grund i en produktion. Men för att få fart på produktionen kanske man måste hitta nya modeller.
Jag ska inte säga att jag är övertygad om att modellen att lämna pengar direkt är den rätta, men jag tycker att man ska överväga det. Man kanske kan ge det till mammor i form av det som kallas för globalt barnbidrag. Mammor brukar nämligen se till att deras barn får mat för dagen.
Bodil Ceballos (MP):
Vi var många som blev både förvånade och chockade när vi fick veta att det inte råder någon väpnad konflikt i vare sig Afghanistan eller Irak samtidigt som vi varje dag i tv-nyheterna, i radio och i tidningar matas med det våld som sker i både Afghanistan och Irak.
USA kallar det för krig - ett krig som de har utkämpat sedan ett antal år tillbaka. För de flesta vanliga människor är det naturligtvis krig i de här länderna, och krig är också en väpnad konflikt. Det blir märkligt när det allmänna språkbruket inte alls överensstämmer med språkbruket i juridiken.
För folk i gemen är det märkligt att man påstår att det inte är någon väpnad konflikt i Irak eller Afghanistan. När man läser och lyssnar på utrikesministerns svar förstår man att det heller inte är samstämmigt mellan olika lagområden. Du skriver att det inte är någon väpnad konflikt i utlänningslagens mening, men det skulle kunna vara det i någon annan lags mening.
Det är inte tillfredsställande att vi har olika tolkningar av samma begrepp i olika delar av vår lagstiftning. I det här fallet har domstolar utgått från förarbeten och från folkrätten. Folkrätten och FN-stadgan kom till efter andra världskriget, och "väpnad konflikt" var då en konflikt mellan två länder.
Det har sedan utvidgats i folkrätten till att också i vissa fall omfatta en intern konflikt i landet, ett inbördeskrig. Frågan är: Hur kan man säga att det inte är ett inbördeskrig i Afghanistan och i Irak när vi, till exempel när det gäller Afghanistan, skickar trupp på grund av konflikten i landet?
Det är väldigt märkligt för oss som arbetar med de här frågorna och allra mest för allmänheten att vi kan använda så olika begrepp för en och samma sak. I det ena fallet är det krig, och i det andra fallet är det fred. De förarbeten som domstolen utgick från tillkom 1995. Vi har grävt i den här frågan under flera månader nu.
Förra mandatperioden gjorde man om utlänningslagstiftningen. För att komma till rätta med de luckor som faktiskt blev följden av tolkningen av begreppet "väpnad konflikt" tillkom "andra försvårande omständigheter". Men för att det ska gälla har domstolarna bestämt att det krävs att man som enskild person är förföljd. Alltså är det inte tillämpbart i det här fallet.
Samtidigt står det att man ska lyssna på UNHCR:s rekommendationer och på andra organisationer, till exempel Svenska Afghanistankommittén, som ju har gott renommé i många länder och som också har talat om hur läget är. Det jag vill komma åt är att det inte är rimligt att vi tolkar begreppen i lagstiftningen på så skilda sätt.
Kalles fråga är därför väldigt väl motiverad: Kommer utrikesministern att ta några initiativ för att klara ut att det råder en väpnad konflikt i de här länderna?
Bodil Ceballos (MP):
Utrikesministern kommenterade aldrig det jag tog upp om rimligheten i det här språkbruket som skiljer sig så mycket beroende på vilken lagstiftning det handlar om och om det är allmänhet, jurister eller politiker som använder det. Jag menar att det är väldigt viktigt att vi har ett språkbruk som går att begripa även för gemene man. Regeringen har möjligheten att ändra lagen.
När den senaste utlänningslagen antogs var det inte lagstiftarens mening att vi skulle hamna i den här situationen. Det var därför man tillförde en annan grund, andra svåra omständigheter, och någonstans i förarbetena står det också att vi inte skulle få en striktare tillämpning än vad vi hade vid det tillfället. Men nu har vi alltså en striktare tillämpning.
Därför är det viktigt att vi diskuterar den här frågan inte bara med migrationsministern, som ansvarar just för utlänningslagen, utan med er andra ministrar också så att ni gemensamt kan ta initiativ att ändra på det som blev fel.
Det borde inte vara så väldigt svårt för er gemensamt att bestämma er för att se över lagen och begreppet och försöka få det att bli mer samstämmigt i olika lagstiftningar och på ett sätt så att människor begriper vad det handlar om. Utrikesministern nämnde också 46 000 återvändande till Irak.
Det kan så vara, att det är 46 000 som återvänder till Irak, men frågan är om det är frivilligt de återvänder eller om de är påtvingade detta återvändande. Just nu skickas många människor tillbaka, både till Irak och till Afghanistan, och det är inte på grund av att deras regeringar i huvudsak vill att de ska komma tillbaka. Man skriver någon form av avtal med UNHCR som hjälper till etcetera, men det är inte så att det är helt och hållet frivilligt.
Det lät nästan som om det var någon form av semesterresor fram och tillbaka i det svar som jag fick.
Bodil Ceballos (MP):
Gävleborg, där Norrsundet ligger, har en väldigt hög arbetslöshet. Det gäller inte bara Gävle kommun, där Norrsundet ligger, utan hela länet. Samtidigt finns det en väldig framtidstro och optimism. Men när sådana här saker händer slås den optimismen naturligtvis i spillror.
Strukturen i Gävleborg och Gävle är sådan att väldigt mycket centreras till staden Gävle. Det gäller inom kommunen - Norrsundet ligger lite utanför kommunen, ett par mil utanför. Men mycket centreras hela tiden till staden. För oss som bor på landsbygden - själv bor jag i området, inte i Norrsundet men i samma bygd - är det här en väldigt olycklig utveckling.
Det innebär att också samhällsservice, kollektivtrafik och annat blir försämrat på grund av att det blir minskad befolkning. Folktandvården flyttar, och det är mycket som händer. Vi får hela tiden ett sämre utbud och sämre möjligheter att leva kvar på landsbygden. Det Hans Backman tog upp nyss, att man långsiktigt ska kunna bo kvar, handlar inte bara om att man långsiktigt ska kunna bo kvar i Gävle kommun någonstans, utan man ska också långsiktigt kunna bo kvar på landsbygden.
Det är grunden för min uppfattning i den här frågan. Nedläggningen av Norrsundets bruk är ett väldigt hårt slag. En utlokalisering av en myndighet, som nämns i svaret, hjälper egentligen inte Norrsundetborna. Det är jättebra om vi får statliga jobb i Gävle därför att vi har en väldigt hög arbetslöshet i hela kommunen. Men de kommer knappast att förläggas till Norrsundet.
Vi måste alltså hitta en annan lösning. Då är den bästa lösningen att man får en överlåtelse, att man kan sälja det här företaget till något annat företag så att arbetstillfällena blir kvar i Norrsundet, att människor slipper flytta därifrån, att bussarna slipper lägga ned linjer etcetera för att det inte finns ett underlag.
Nedläggningen av de här 325 tjänsterna innebär att också många andra tjänster försvinner och att restaurangen till exempel inte har tillräckligt många kunder för att kunna drivas vidare, etcetera. Det är alltså väldigt mycket som är beroende av själva bruket. Ulla talade också om att det där är väldigt livaktiva föreningar etcetera.
Det pågår ett demokratiarbete sedan flera år i Hamrångebygden där man går ut och diskuterar med de boende hur man ska kunna förbättra för hela bygden. Kommunen ska alltså fråga de boende när de ska fatta beslut om olika saker. Det fungerar ibland, men inte alltid. Det kan Ulla intyga. Vi har jobbat med den frågan under många år.
En av de frågor som Hamrångeborna har fört fram är att man vill ha ett tågstopp i Bergby, som ligger väldigt nära Norrsundet. Det stöter på patrull på grund av att Banverket inte planerar in något sådant tågstopp. De vill inte lägga pengar på det och har inte prioriterat det. Där kan ändå regeringen hjälpa till.
Även om man nu inte kan tvinga någon att köpa fabriken finns det vissa saker som regeringen kan göra, bland annat att ordna så att det blir ett tågstopp i Bergby. Det är också en fråga som Miljöpartiet och alliansföreträdarna i Gävle kommun tillsammans motionerade om under förra mandatperioden. Och jag vet att dina partikamrater i Gävle kommun driver det.
Bodil Ceballos (MP):
Jag tror att det i huvudsak handlar om att man inte får förlora framtidstron. Risken är att man förlorar framtidstron om man nu helt och hållet lägger ned den verksamhet som är utan att ersätta den med något annat. Vi har också ett antal stora fabriksbyggnader som står där. Vilket ansvar har Stora Enso för dem? Vad kommer att ske där i framtiden?
Ska vi ha ett antal mer eller mindre förfallna fabriksbyggnader som vi har haft på många andra ställen? Det andas inte framtidstro. Det var en bra idé som vi fick av Raimo, tror jag, nämligen att näringsministern besöker Norrsundet. Det skulle kunna ge människor i Norrsundet framtidstro att visa att det finns ett aktivt engagemang också från näringsministern.
Stora Enso säger att de ska vara med i omställningen. Samtidigt säger de att de inte vill sälja fabriken och att de ska hjälpa till att hitta andra jobb i Norrsundet. Då är frågan vad som sker med lokalerna. Vad sker med fastigheten? Ska de nya jobben finnas i de befintliga lokalerna just för att slippa ett förfall av dem?
Jag uppmanar näringsministern att inte bara besöka Norrsundet utan att också kontakta sina partikamrater i Gävle som naturligtvis har en hel del kunskap om hur det ser ut i vår hemkommun och vad som kan behöva göras. Då får hon det från det egna partiet.
Jag menar att regeringen kan göra en hel del, bland annat det som jag tog upp tidigare om Banverket och möjligheten att göra tågstopp på fler ställen i hela vårt hemlän, bland annat i Bergby.
Bodil Ceballos (MP):
Jag har en fråga angående det jag tog upp i mitt anförande. Det handlar om den motsättning som finns i betänkandet i stycket om energi och klimat, där man först talar om tillgången till moderna energikällor och energi till rimliga priser och sedan, två sidor senare, börjar tala om kärnenergi och att man också ska hjälpa länder att utveckla kärnkraft i framtiden.
Jag får det inte att stämma överens. Som jag sade är det varken modernt eller billigt med kärnkraft.
Jag förstår den del där det står att EU genom instrumentet för kärnsäkerhetssamarbete ska samarbeta med och bistå tredjeländer i deras arbete med att förbättra sina kärnsäkerhetsrutiner etcetera och i säkerheten i de kärnkraftsanläggningar som är i drift. Det kan jag förstå, men lite längre ned i texten står det att tillväxtländer som har för avsikt att bygga kärnkraftsanläggningar kommer enligt det nämnda kommissionsförslaget att få hjälp av EU med att utveckla det.
Jag tycker inte att det går ihop dels för att det inte är modernt, dels för att det inte är billigt. Det är också oerhört farligt. På s. 31 står dessutom att Afrika-EU-strategin anger att Afrika och EU ska undersöka förutsättningarna för en dialog om fredlig användning av kärnkraft.
Vi vet att den franske presidenten Sarkozy åker runt till många länder och försöker sälja in den franska kärnkraften överallt, bland annat till Libyen. Ska vi verkligen hjälpa dessa länder, som inte kan anses vara särskilt stabila, att utveckla civil kärnkraft? Det kan leda till mycket stora problem i framtiden.
Bodil Ceballos (MP):
Då måste jag åter fråga om Christian Holm tror att kärnkraften kan lösa klimatkrisen med tanke på att det tar lång tid att bygga nya kärnkraftverk. Vi har redan ett antal kärnkraftverk i världen. En del av dem kommer att fasas ut. Det kommer att ta olika lång tid i olika länder. Några kärnkraftverk är också på väg att byggas.
De som nu byggs blir oftast mycket dyrare än beräknat, vilket innebär att kostnaden för den nya kärnkraften kommer att vara mycket hög. Det anser jag är att lura på länder en teknik som egentligen borde fasas ut och som efter 10-15 år kanske inte längre är aktuell.
Det vi i dag ska förse länder med, det jag avsåg när jag sade att vi ska återbetala vår klimatskuld, är att se till att de får ren energi, och de ska ha den från dag ett, inte om 15 år. Processen att bygga upp kärnkraften är kostsam, tar oerhört lång tid och ger inte de effekter som vi vill se inom en snar framtid.
Enligt många bedömare har vi kanske tio år på oss att vända dagens trend. Om vi ska se till att temperaturen inte höjs alltför mycket har vi endast kort tid på oss, och då är kärnkraften absolut inte ett alternativ. Jag vill därför veta om Christian Holm verkligen tror att kärnkraften kommer att lösa våra klimatproblem. Vi har också frågan om den civila användningen av kärnkraft och atomvapen.
För att kunna bygga atomvapen är civil kärnkraft basen. Den måste man alltså ha först. Vi har ett antal länder som säger sig vilja bygga civil kärnkraft, till exempel Iran, och det vet jag att alla är emot. Men vad säger vi om exempelvis Libyen?