Isabella Lövin (MP):
Tack, Jens Holm, för att du har väckt denna viktiga debatt i en tid då vi verkligen behöver diskutera klimatfrågan! Såväl världssamfundet som EU och Sverige som enskilt land har ett ansvar att minska utsläppen, och det måste gå snabbt. Det måste gå ännu snabbare än vad vi har varit medvetna om hittills. Parisavtalet höjde ambitionerna för världssamfundet. Vi ska försöka stanna så nära en och en halv grad som möjligt.
Vi har ännu inte de vetenskapliga rapporterna eller det underlag som krävs för att veta hur snabbt vi i så fall måste minska utsläppen. Men vad vi vet är att med tvågradersmålet har vi en klimatbudget för ungefär 15 år framåt, om vi fortsätter med business as usual. Vi behöver alltså få ned utsläppen snabbt. Vi ser också konsekvenserna av extrema väderhändelser här och nu.
Nästan varje vecka och varje månad är det något nytt. Det är extremt viktigt att vi som har resurser och möjligheten och som har ett väldigt stort ansvar för situationen ska gå före. Jag är stolt över att Sverige gör det i och med klimatlagen och efter att ha fått högsta betyg av alla EU-länder när oberoende miljöorganisationer tittar på oss.
Hur driver vi då positionerna inom EU-kretsen? Det är viktigt att tala om att Sverige är en självständig aktör under klimatförhandlingarna, och vi står värd för exempelvis evenemang om klimatfinansiering och hur man ska mobilisera mer. Vi driver frågor och har partnerskap med de minst utvecklade länderna, till exempel de små önationerna. Vi verkar alltså inte bara inom EU.
Jag fick många olika frågor, till exempel handlade det om genderfrågan. Den är viktig, och Sverige har bland annat drivit på för jämställdhetsintegrering i EU:s position om transparens i rapporteringen. Vi vill att det ska finnas ett jämställt deltagande i beslutsprocesserna, att man lyfter fram kvinnors särskilt utsatta roll liksom kvinnors roll som förändringaktörer.
Det finns stora möjligheter i klimatomställningen för fattigdomsbekämpning, och då måste kvinnor ha en central roll i det hela. När det gäller nya och additionella medel lovade den rika delen av världen 100 miljarder dollar till 2020 och att det ska handla om nya och additionella medel - det är riktigt.
Samtidigt ska inte den här formuleringen på något sätt antyda att det är vad som räcker för omställningen. Detta är en droppe i havet för de enorma resurser som vi behöver för både omställning och anpassning, inte minst för de allra fattigaste länderna. Hela biståndet kommer att krävas men inte bara det.
Alla finansiella resurser som finns tillgängliga kommer att krävas för att kunna investera i ny teknik och för att stärka infrastruktur och vattentillgång och ställa om jordbruket. Det kommer att krävas en mängd åtgärder och reformer för att vi ska ha en hållbar värld. Det gäller inte minst för de fattiga länderna. Sverige har gett bidrag till Gröna klimatfonden i tillägg till biståndsbudgeten.
År 2015 var vi uppe i 1,4 procent av bni. Men vi gör också en tolkning av det additionella i biståndsbudgeten som gör att det additionella ligger på 0,7 procent, vilket är den internationellt vedertagna ståndpunkten. Jag tror heller inte att det är konstruktivt att se detta som en särskild liten pott.
Man måste naturligtvis klimatintegrera och klimatsäkra allt man gör, och det gäller både biståndsländerna, fattiga länder och den rika delen av världen. Det handlar alltså inte om två olika finansiella strömmar.