KBLab/rixvox huggingface dataset:
Margot Wallström (S):
Först ska jag säga att intresset av att få klarhet i vad som hände Raoul Wallenberg och att tillgängliggöra det material som finns är något som Mikael Oscarsson och jag delar. För mig är Raoul Wallenberg en stor hjälte.
Det mod han visade, hans uppfinningsrikedom och det sätt han arbetade på hoppas jag ska inspirera alla diplomater framöver. Han är en mycket viktig person. För oss på det svenska Utrikesdepartementet har Raoul Wallenbergs öde varit vårt största och långvarigaste ärende. Arbetet med det här ärendet pågår fortfarande.
När vi gjorde en samlad bedömning av de handlingar som tillkommit mellan åren 1971 och 2000 gjordes ungefär 95 procent av dem offentliga. De uppgifter som fortsatt skulle anses hemliga rörde dels förhållandet till andra stater, dels skydd av svenska intressen.
Just nu pågår en prövning i Regeringskansliet om utlämnande av alla handlingar om Raoul Wallenberg tillkomna efter 1971. Som alltid när det gäller frågor om utlämning av handlingar måste man titta på sekretessaspekten. Det arbetet pågår just nu. Mikael Oscarsson frågar också vilka konsultationer som Sverige har haft med Ryssland.
Som jag nämnde har regeringen genom åren i en dialog med det som först var Sovjetunionen och sedan blev Ryssland försökt skapa största möjliga klarhet. Det fanns en svensk-rysk arbetsgrupp. Den redovisade sitt arbete 2001.
Kontakterna under de senaste årtiondena har framför allt gällt att få fler besked om de frågor som hittills inte har fått något svar och att få till stånd största möjliga öppenhet från rysk sida. Det handlar ju inte om att vi inte vill utan om att det finns ett annat land här som inte har velat dela med sig av informationen, inte heller gentemot forskare som har fortsatt ansträngningarna att få klarhet i Raoul Wallenbergs öde.
Vi kommer att fortsätta sträva efter att uppnå detta genom våra kontakter. Oberoende forskning är en väldigt viktig del i detta. På UD har vi dessutom en Raoul Wallenberg-databas med en omfattande mängd handlingar som det är fritt för forskare och allmänhet att ta del av. Vi försöker göra allt material tillgängligt.
Men den ryska sidans benägenhet att skapa klarhet i det här fallet verkar vara mindre nu än den var i slutet av 90-talet och i början av 2000-talet, tyvärr. Det finns ett motstånd från den sidan när det gäller att lämna ut sådant som vi menar är viktiga uppgifter. Det är svårt att från Ryssland få svar på frågor som ställs. Men vi driver detta långsiktigt.
Vi har dessutom Raoul Wallenberg-dagen och Raoul Wallenberg-föreläsningar på UD. Att allmänheten också visar uppmärksamhet för fallet är otroligt viktigt. Vi arbetar också för att svara på de 80 frågor som har skickats till oss av Raoul Wallenbergs familj.
Margot Wallström (S):
Ärade ledamöter! Jag försöker förstå vad det är Mikael Oscarsson vill med sin interpellation. Handlar det om att utröna om det finns en vilja hos svenska regeringen att verkligen ta sig an den här frågan? Då kan jag svara: Ja, det gör det. Som jag försökte beskriva håller vi just nu på med ett arbete i syfte att göra materialet tillgängligt, också det som finns från och med 1971.
Största delen har ju gjorts tillgänglig, men vi går alltså igenom materialet igen för att se om inte alltihop skulle kunna offentliggöras. Hittills har man gjort sedvanlig sekretessbedömning av materialet, men vi går nu igenom det igen för att se om allt kan lämnas ut.
Det handlar också om att det finns en bristande vilja hos den viktigaste parten, alltså Ryssland, som har visat en ovilja att hjälpa oss att få klarhet i alla dessa frågor. Om Mikael Oscarsson däremot vill ha svar på en rad detaljer är det omöjligt för mig att svara här. Jag kan inte här och nu säga vad som har hänt på ett särskilt datum eller med ett särskilt dokument.
Något av det som har skett på sistone är till exempel att vår ambassad i Moskva har följt den domstolsprocess som på senare tid har pågått i Moskva om den ryska säkerhetstjänsten FSB:s arkivdokument om Raoul Wallenbergs öde. Om och när dessa dokument offentliggörs kommer det definitivt att bidra till ökad klarhet i ärendet.
Ambassaden bistod också när Raoul Wallenbergs familj besökte Moskva hösten 2016. Där ordnades också ett möte med personer på säkerhetstjänsten som var ansvariga för relevanta arkiv, något som gav tillfälle för familjen och också för oberoende forskare att framföra frågor till den ryska sidan.
Det arbete som bedrivs av oberoende forskare är även det någonting som jag vill peka på när det gäller att söka svar på alla de enskilda frågorna, ett arbete som fortfarande pågår. Det är omöjligt för mig att ge Mikael Oscarsson besked om ett särskilt datum eller ett särskilt dokument, utan jag tänker mig att det Mikael Oscarsson vill veta är vad som händer och hur vi ser på det här.
Vi har inget annat intresse än att verkligen se till att besvara de utestående frågorna och att också använda detta som ett tillfälle att minnas Wallenbergs gärning. Med väldigt stora doser mod, list, engagemang och lugn lyckades han utfärda dessa skyddspass som räddade tiotusentals judars liv under Förintelsen.
Det är väldigt viktigt att inte glömma bort sådant civilkurage utan låta det inspirera oss fullt ut i dag. Regeringens arbete med detta viktiga ärende fortsätter, och det är min absoluta förhoppning att vi en dag ska få veta allt om vad som hände Raoul Wallenberg.
Margot Wallström (S):
Tack än en gång, Mikael Oscarsson, för den här frågan, som är ett tillfälle för mig och regeringen att säga att vi arbetar oförtrutet med detta, som är vårt längsta och kanske ett av de allra svåraste ärenden som vi har haft att hantera på Utrikesdepartementet. Det här är ett pågående arbete. Jag har nämnt hur vi använder ambassaden i Moskva och hur kontakter sker med familjen och forskarna. Vi ger allt stöd.
Arbetet pågår med att se om det vore möjligt att göra allting tillgängligt också efter 1971. Vi söker svar på alla dessa frågor, och det sker fortlöpande. Dessutom tycker jag att både Mikael Oscarsson och jag kan rekommendera folk, särskilt unga människor - jag ser att vi har sådana på läktaren - att faktiskt läsa ett antal böcker om Raoul Wallenberg och se vilken förebild han var.
Det finns utmärkt litteratur om hans öde. Jag tycker som Mikael Oscarsson att vi alltid måste lära av historien och även av de historiska misstag som har begåtts, och jag tror att det här arbetet innebär en sådan möjlighet att dra lärdom.
Mikael Oscarsson kan vara alldeles säker på att vi har en full vilja att se till att ingenting hemlighålls utan att vi faktiskt kan göra materialet tillgängligt och fortsätta söka svar på alla de utestående frågorna om vår hjälte Raoul Wallenberg.
Margot Wallström (S):
Det råder ingen tvekan om att situationen för mänskliga rättigheter i Iran är mycket allvarlig. För att kort beskriva hur det ser ut kan jag nämna verkställandet av ett stort antal dödsstraff, som vi har sett på sistone, och bristande respekt för rättsstatens principer. Irans rättsväsen är ju inte politiskt oberoende.
Rättegångarna kan vara korta - ibland bara några minuter - och utan möjlighet för de åtalade att försvara sig. Straffen är oftast väldigt stränga, och svepande brottsrubriceringar är ett problem. Det är svårt att överklaga domar, då den dömde har begränsad tillgång till försvarsadvokat och inte alltid informeras om sina rättigheter.
Denna bristande rättssäkerhet tar vi återkommande upp i alla våra kontakter med iranska myndigheter. Att säkerställa en rättvis rättsprocess är ju en central del också när vi gör gemensamma EU-démarcher.
När vi går till det iranska utrikesdepartementet och rättsväsendet, vilket är sådant som vår ambassad i Teheran regelbundet deltar i, sker det ofta med anledning av specifika fall. Vi kommer att fortsätta ta upp och försöka påverka situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, även beträffande rättsväsendet och användningen av dödsstraff.
Vi kommer också att fortsätta ta upp och nära följa individuella fall. Vi har en kontinuerlig dialog med iranska företrädare om Djalalis situation, och vi kommer förstås att fortsätta att först och främst kräva att dödsstraffet inte verkställs.
När det gäller Panahis fall har Sverige agerat via EU, som genom ordförandeskapslandet Bulgarien nu har uppvaktat de iranska myndigheterna i Teheran. Under denna démarche framfördes oro över den rättsliga processen och tillämpningen av dödsstraffet. Här har verkställandet av dödsstraffet skjutits upp medan de iranska myndigheterna granskar den rättsliga processen.
Vi kommer att fortsätta att följa detta mycket noga, och det är viktigt att Iran också förstår att vi gör det. Utan en dialog med iranska företrädare begränsas våra möjligheter att påverka situationen för MR i Iran och att ta upp enskilda fall. Därför är USA:s beslut att lämna den kärntekniska överenskommelsen djupt olyckligt.
För Sverige och EU innebar överenskommelsen att vi har kunnat fördjupa dialogen med Iran, inklusive dialogen om mänskliga rättigheter. Den har öppnat denna kanal, så att säga. Överenskommelsen stärkte de reformvänliga krafterna i Iran. De verkar för ökad öppenhet gentemot andra länder, och de arbetar relativt sett i större utsträckning för att stärka respekten för de mänskliga rättigheterna.
Sverige och EU har varit mycket tydliga med att överenskommelsen måste följas av förbättringar i Irans mycket allvarliga MR-situation. Den isoleringspolitik gentemot Iran som USA förespråkar riskerar att i stället stärka de konservativa krafterna i Iran, och Trumps beslut riskerar att få negativa konsekvenser även för MR-situationen i landet.
Detta är anledningarna till att Sverige och EU även fortsättningsvis kommer att verka för att bevara överenskommelsen.
Margot Wallström (S):
Det är lätt att hålla med om väldigt mycket av det som Amineh Kakabaveh säger. Etniska och religiösa minoriteter, oppositionella och fackliga företrädare är hårt utsatta i Iran i dag. Det kan finnas skäl att lyfta fram just kvinnornas situation, och regeringen har varit mycket tydlig i dessa frågor. I vår dialog med Iran påtalar vi tydligt de brister vi ser.
Det vi kan göra för att få styrka är att verka via FN och EU och använda sanktionsverktyget men också att genom våra uttalanden och bilaterala kontakter påtala detta på alla möjliga sätt. Situationen när det gäller fackliga rättigheter och möjligheten till facklig organisering är väldigt dålig i Iran. Oberoende fackföreningar är inte tillåtna.
Många fackliga och arbetsrättsliga aktivister sitter fängslade. Just den situationen togs upp när statsministern var på besök i Iran i februari, och där var faktiskt en representant för IF Metall med i delegationen. Det blev en viktig diskussion.
Det är många svenska företag som är framträdande i fråga om hållbarhet, corporate social responsibility och goda relationer mellan ledning och anställda. En ökad närvaro av Sverige och svenska företag ger ju möjlighet att sprida våra svenska värderingar i dessa frågor och också när det gäller arbetares rättigheter och möjlighet till organisering.
Det är därför som det är så olyckligt med beslutet från USA:s sida att lämna kärnavtalet. Det hade annars funnits möjlighet att få tillträde till Iran. Vi lyfter fram de här frågorna i alla våra kontakter med iranska företrädare på olika nivåer.
I april träffade jag Irans vicepresident med ansvar för kvinnofrågor. Vi hade en mycket bra dialog om bland annat vikten av att öka kvinnors närvaro på arbetsmarknaden. Jag tror att vi kan ha en tydlig roll i att stärka det kvinnliga deltagandet i Iran både på arbetsmarknaden och i samhällslivet.
Det gäller då vårt bilaterala samförståndsavtal om samarbete för ökat kvinnligt deltagande som undertecknades 2017. Det går alltså att uppnå resultat genom att uttrycka våra principiella ståndpunkter i dialog och att sedan följa upp detta.
Vi ska fortsätta att använda alla våra diplomatiska och politiska verktyg för att påverka och göra det utifrån vår syn på mänskliga rättigheter, respekten för mänskliga rättigheter. Vi kommer också att fortsätta insistera på att MR-representanten får fortsätta sitt arbete. De resolutioner som antas i MR-rådet i Genève är viktiga ur den synvinkeln.
Jag vill tacka Amineh Kakabaveh för våra diskussioner. Vi ska fortsätta att påtala de här bristerna och också ta upp de enskilda fallen, som är väldigt viktiga för oss konsulärt och politiskt.
Margot Wallström (S):
Tack, Amineh Kakabaveh, för den här diskussionen! Jag har verkligen inte påstått att vi kan se en särskilt positiv utveckling i Iran. Tvärtom har vi i ökande grad varit bekymrade över utvecklingen när det gäller mänskliga rättigheter. Vi har sett hur antalet dödsstraff som har utfärdats och verkställts har ökat och att mänskliga rättigheter inte respekteras.
Vi har varit väldigt oroliga över detta. Det är därför som vi har återkommande diskussioner i EU-kretsen om sanktionsbestämmelserna och beslutat oss för att förlänga sanktionerna. Vi har även gjort démarcher åtskilliga gånger. Det har också rört de enskilda fallen, där vi får solidaritet från andra EU-länder. Det gör oss mycket starkare. Och i våra bilaterala kontakter påpekar vi detta ständigt.
Problemet är förstås att Trump meddelat att man vill lämna kärnavtalet. De krafter som då får stöd är de mest konservativa krafterna. Det kommer inte att hjälpa oss i vår kamp för att vrida utvecklingen mot en situation med större respekt för mänskliga rättigheter.
När det gäller enskilda fall beror vårt tillvägagångssätt på vad vi bedömer bäst gynnar frågan och den enskilda personen. Då måste vi ibland välja att offentliggöra kritik, men ibland måste vi vara mer diskreta. Men vi vill göra skillnad för den enskilde.
Vi kommer att fortsätta hävda att dödsstraff inte ska tillämpas, och vi kommer att fortsätta vår dialog för att försäkra oss om att det blir en respekt för mänskliga rättigheter i Iran.
Margot Wallström (S):
Carl-Oskar Bohlin har, med anledning av en tidningsintervju med ambassadör Håkan Juholt, frågat mig om jag delar Juholts mycket allvarliga bild av den svenska demokratins utveckling och vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att bilden av Sverige utomlands inte påverkas negativt. Bohlin har vidare frågat mig om jag fortfarande har förtroende för Sveriges ambassadör på Island, givet mitt uttalande att han inte behärskar sitt uppdrag fullt ut.
De personer som utnämns till ambassadörer väljs ut efter en sedvanlig beredningsprocess i Regeringskansliet och har de kvalifikationer som krävs. Regeringen bedriver ständigt ett aktivt och brett arbete med att främja Sverige och föra fram en korrekt Sverigebild utomlands.
Margot Wallström (S):
Det är klart att jag inte kommer att stå här och diskutera vad som har sagts i samtal som vi för med våra ambassadörer eller reda ut vad som har sagts i en viss artikel och hur tankarna går i fråga om det. Ett sådant samtal får vi i så fall ha utifrån rollen som arbetsgivare och chef för Utrikesdepartementet. Vi kommer att ha och har redan haft sådana samtal. Det är också så att ingen kan allt när man är ny på jobbet, vilket jag nog tror att även Lars Beckman och Carl-Oskar Bohlin har upptäckt.
Ni kunde inte allt när ni kom hit - jag hoppas att ni var väl förberedda. Samma sak gäller vilka chefer vi än utser: De kommer att lära sig efter hand. De kommer till exempel att lära sig hur en viss tidningsartikel tolkas eller används av någon i riksdagen i ett försök att komma åt en person som denna någon eventuellt inte tycker så mycket om. Kriterierna som vi sätter upp för att vara chef är också mål att sträva efter. Ingen chef kan allting.
Man kan ständigt bli bättre, vilket är precis vad jag har sagt. Man lär sig snabbt vad det är som skrivs upp, övertolkas eller misstolkas - detta är ett bra exempel på en sådan sak. Bilden av Sverige i våra nordiska grannländer är god och sedan länge väl befäst. Det kan inte ett enskilt uttalande av en ny ambassadör ändra på.
Tvärtom har jag vid kontakter med mina nordiska kollegor fått väldigt positiv återkoppling. Man har sett att detta är en entusiastisk ambassadör som har ett stort intresse för uppgiften. Han är dessutom kunnig, inte minst när det gäller kultur, som är viktigt för Island. Hans kommentarer, till exempel efter valet, har också visat att han fullföljer denna roll och sitt arbete på ett alldeles utmärkt sätt. Vi jobbar förstås ständigt med Sverigebilden.
På det området finns andra exempel som kanske är ännu allvarligare, till exempel när USA:s president uttalar sig om vad som händer i Sverige.
Detta är utklarat, och alla jobbar på med sina uppgifter som de ska.
Margot Wallström (S):
Nej, den här utnämningen har inte skadat Sverige, Sveriges intressen eller Sverigebilden. Det är rent nonsens att påstå något sådant. Jag tror att de flesta som lyssnar på den här debatten förstår vad det här egentligen handlar om. Och jag tänker inte stå här och acceptera vare sig att ni försöker smutskasta Håkan Juholt som ambassadör eller att ni påstår att det här på något sätt skulle skada Sveriges intressen.
Som en god arbetsgivare tar man sådana här diskussioner direkt med personen och frågar: Hur gick intervjun till? Vad menas? Är det något här som vi borde känna till? Det fanns saker som vi behövde ta upp och prata med honom om, och det gjorde vi direkt. Men det tänker jag inte stå här och diskutera med er. Jag är helt övertygad om att det inte heller var det här som diskuterades i Wien.
När jag träffar mina nordiska kollegor, särskilt på Island, är de alldeles utmärkt glada över den här utnämningen och har redan märkt att det är en mycket entusiastisk och faktiskt kunnig ambassadör som de har fått. Det finns ingen anledning att ändra våra rutiner; de är alldeles utmärkta. Men som jag sa är det ingen nytillträdd som kan allting. Det kunde inte ni heller när ni kom till riksdagen, utan man lär sig efter hand.
Jag menar att allt detta har förmedlats och att den diskussionen har tagits, och det är så vi ska jobba. Framför allt har vi tydliga krav på att delta i de årliga chefsmötena, där man lär sig ännu mer för att bli en duktig chef.
Jag accepterar inte den här utgångspunkten och tänker inte stå här och delta i en diskussion som handlar om att svartmåla en viss person, som dessutom inte kan vara här. Något förbud mot att tänka eller uttrycka sina åsikter finns inte i Utrikesdepartementet, utan man har faktiskt rätt att tycka och tro vad man vill.
Sedan handlar det om att man ska agera på ett professionellt sätt och i enlighet med vad arbetet föreskriver, och det menar jag att Håkan Juholt kommer att göra på Island.
Margot Wallström (S):
Det här visar hur farligt det är att välja att bara återge första delen av en mening eller att diskutera en tidningsartikel när vi inte vet allt som har sagts och hur det framställts i förhållande till hur svaren löd. Den här diskussionen har vi som goda arbetsgivare tagit direkt med ambassadören på Island. Vi har sett till att han känner till alla regler och att alla uppgifter är helt klarlagda.
Han har förberetts på sedvanligt sätt. Och som sagt lär vi oss alla. Vi kan inte förväntas kunna allt när vi påbörjar ett uppdrag. Jag är övertygad om att man i Norden, på Island och här i Sverige kommer att se att han kommer att sköta sitt uppdrag på ett utmärkt sätt.
Margot Wallström (S):
Det är bra att det i Sveriges riksdag och inom EU finns en bred enighet i bedömningen av den mycket allvarliga utvecklingen i dagens Turkiet. För att verka för en förändring i landet behöver Sverige och EU arbeta på bred front och med de olika verktyg som står till buds.
Nu stundar ett parlaments- och presidentval den 24 juni, och givetvis riktas mångas ögon mot Turkiet nu. Många av oss minns också Odihrs tydliga synpunkter på genomförandet av folkomröstningen i landet för drygt ett år sedan, och flera av de förutsättningar som rådde då kvarstår. Det är svårt att se hur fria och rättvisa val ska kunna genomföras när undantagstillståndet fortfarande är i kraft.
Spelplanen är mycket ojämn mellan regeringssidan och oppositionen, och det är svårt för väljarna att få opartisk information om vilka alternativ som finns via det mer och mer likriktade och kontrollerade medieutbudet. Sverige har varit drivande i att få till stånd tydliga EU-uttalanden inom bland annat OSSE den senaste tiden.
Det gäller inte minst mediefrihet och frihetsberövande av journalister i Turkiet. Yttrandefrihet, mediefrihet och fri press är fundamentala förutsättningar för ett demokratiskt samhälle. En annan förutsättning, precis som Amineh tar upp, är att partier och kandidater kan bedriva sitt politiska arbete och delta i valen på lika villkor.
Regeringen framförde tydligt sin kritik när de två partiledarna för det turkiska oppositionspartiet HDP, alltså Yüksekdag och Demirtas, greps tillsammans med en rad andra partimedlemmar i november 2016. Regeringen konstaterade då att detta inte kunde ses som isolerade fall utan som en fortsättning på en längre tid av åtgärder mot HDP-företrädare.
Därför har det varit viktigt att visa solidaritet med de gripna HDP-ledarna genom att personal från ambassaden och generalkonsulatet bevakar deras rättegångar. Vi har både till den turkiska ambassadören i Stockholm och till turkiska regeringsföreträdare i Ankara framfört kritik angående denna breda tillämpning av antiterrorismlagstiftningen i Turkiet.
Genom det bilaterala reformstödet bidrar vi också till ett livskraftigt civilsamhälle i Turkiet. De organisationer som får svenskt bistånd är aktiva inom bland annat områden som yttrandefrihet, demokratifrämjande och jämställdhet. Sverige verkar alltså för att EU ska ha en gemensam och tydlig Turkietpolitik.
Europeiska kommissionens framstegsrapport, som presenterades i april, var tydlig i sin analys av den negativa utvecklingen i landet. Att den utvecklingen har haft konsekvenser för relationen till EU är mycket påtagligt. Samtidigt är det viktigt för befolkningen i Turkiet, inte minst oppositionen, att man ser att det europeiska perspektivet finns kvar, inte minst den dag som Turkiet är villigt att närma sig EU igen.
Självklart menar vi att de oppositionsledare som har fängslats måste släppas fria och att det måste få bli en ordentlig politisk debatt också i Turkiet och att kandidaterna ska kunna presentera sin politik. Det fortsätter vi att hävda i både bilaterala kontakter och via EU.