Rossana Dinamarca (V):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservation 1 och avslag på propositionen. Jag vill också ge en liten statistiksammanställning innan jag går in på själva ärendet. Precis som Marie Granlund noterar även jag att utbildningsminister Jan Björklund valt att inte delta i den här debatten.
Det innebär att utbildningsministern under detta riksmöte inte varit närvarande en enda gång. Sedan regeringsskiftet 2006 har ministern bara deltagit vid tio ärendedebatter. Det är ganska illa att en minister så lite bryr sig om vad vi i riksdagen, Sveriges högsta beslutande organ, tycker. Låt mig så övergå till dagens ärende.
Sverige har de mest generösa reglerna i världen för offentliga bidrag till fristående skolor samtidigt som dessa kan använda bidragen nästan som de vill. Redan när det nuvarande systemet infördes höjdes kritiska röster som varnade för ökade kostnader, ökad segregering och minskad likvärdighet. Nu i efterhand visar statistik och forskning att farhågorna har besannats.
Trots att det är uppenbart för de flesta att experiment med marknadslösningar inom skolans värld för länge sedan gått över styr vill regeringen nu införa ännu generösare regler för fristående skolor. Villkoren är inte lika för kommunala och fristående skolor. En kommun har skyldighet att erbjuda alla skolpliktiga elever utbildning och kan inte neka att ta emot en elev.
De privata huvudmännen kan i stor utsträckning välja vilka och hur många elever som ska få gå i deras skolor. Av den anledningen gör många kommuner avdrag för det som brukar kallas för skolpliktskostnader när de lämnar bidrag till fristående skolor. Detta vill regeringen förbjuda eftersom man menar att kommunernas beredskap för att kunna ta emot elever när som helst inte har ett omedelbart samband med kostnaderna för utbildningsverksamheten.
Det är ett ologiskt resonemang om inte liknande regler ska gälla även för privata huvudmän. De stora överskotten inom privatskolebranschen är en följd av att skolorna är väldigt påhittiga när det gäller att minska sina kostnader. Ett vanligt sätt är att anställa obehöriga lärare som får lägre lön än behöriga.
I de privata gymnasieskolorna är till exempel bara varannan lärare behörig. Ytterst få privata skolor har egna skolbibliotek. Kostnaderna för elevvård är 40 procent lägre i de fristående skolorna jämfört med kommunala. Det har också framkommit att fristående skolor tar ut så kallade "frivilliga" bidrag av föräldrar.
Förra året skrev Svenska Dagbladet om Carlssons skola på Östermalm som rekommenderade föräldrarna att betala 3 500 kronor per elev och termin. Mycket är i strid mot intentionerna i skolans styrdokument, men eftersom regelverket ofta är otydligt formulerat finns det inga möjligheter att ingripa ens mot de mest uppenbara övertramp.
För Vänsterpartiet är allas rätt till kunskap det viktigaste målet med utbildningspolitiken. Barns och ungas rätt till kunskap ska gå före alla former av vinstintressen. För att skapa rättvisare villkor mellan kommunala och fristående skolor måste reglerna för de fristående skolorna skärpas.
När Skolverket bedömt att en fristående skola uppfyller de uppställda kraven blir kommunen tvingad att betala bidrag till skolan för varje elev som väljer den fristående skolan. Utvecklingen med en hejdlös etablering innebär betydande svårigheter för kommunerna att planera sin skolverksamhet.
De negativa konsekvenserna i storstadsregionerna är kända sedan länge, men även de mindre kommunerna drabbas. Kommunerna är de som i dag har ansvaret för skolans organisation och ekonomi. I ett sådant system är det orimligt att en fristående skola ska kunna bedrivas i en kommun mot kommunens egen vilja.
För oss är det självklart att kommunen borde ha direkt inflytande över etableringen av en fristående skola. Därför vill vi ändra skollagen så att Skolverket bara kan godkänna en ny fristående skola som bidragsberättigad om kommunen i fråga tillstyrkt ett sådant beslut. Om kommunen säger nej till etableringen av en fristående skola måste Skolverket fatta ett beslut om att skolan inte har rätt till bidrag.
När Skolverket inspekterat en fristående skola upptäcks ibland så allvarliga brister att skolans tillstånd dras in. Om skolan överklagar Skolverkets beslut kan den fortsätta verksamheten med dessa allvarliga brister under hela rättsprocessen. Detta är ett tydligt exempel på att lagstiftningen inte tar hänsyn till elevernas rätt till kunskap och en bra utbildning utan tar skolhuvudmannens parti.
Vi vill där ändra skollagen så att Skolverket omedelbart kan stänga en skola med allvarliga brister. Skolan ska naturligtvis kunna överklaga Skolverkets beslut som nu, men den ska förbli stängd och inte ha rätt till bidrag under tiden. Fru talman! De grundläggande demokratiska principer som finns för offentlig verksamhet bör också omfatta dem som är anställda vid de privata skolor som är skattefinansierade.
När en offentlig verksamhet tas över av ett privat företag ersätts personalens meddelarfrihet och skyddet mot efterforskning och repressalier med en långtgående tystnadsplikt. Privatanställda har lojalitetsplikt gentemot sin arbetsgivare, och brott mot denna kan utgöra saklig grund för uppsägning.
Vi menar att samma meddelarfrihet ska gälla för kommunalt anställda som privat anställda när det gäller fristående skolor. I dag har mer än hälften av de fristående skolorna ett aktiebolag som huvudman. Trenden är att detta blir allt vanligare. Andelen företag som är huvudman för flera skolor ökar också.
Från privatskolelobbyns håll brukar man hävda att aktiebolag är den bästa driftsformen eftersom det är en välprövad företagsform med klara regler. Att det dessutom är den lämpligaste driftsformen för att maximera vinsten, begränsa inflytandet för elever och anställda samt begränsa allmänhetens insyn i verksamheten pratar man inte lika högt om.
Möjligheten för privata skolor att vara vinstdrivande tillsammans med ett av de mest generösa bidragssystemen i världen har gjort det svenska skolväsendet till en lukrativ bransch.
De färskaste uppgifterna om privatskoleföretagens vinster är från 2007 då de sammanlagda vinsterna uppgick till över en halv miljard kronor, vilket motsvarar flera tusen lärare. I de nordiska grannländerna är lagstiftningen betydligt mindre generös mot de kapitalistiska intressena.
I Norge är visserligen alla bolagsformer tillåtna för de privata skolorna, men det finns ett krav att alla offentliga medel ska komma eleverna till godo. I Finland drivs skolorna av allmännyttiga samfund och får inte drivas för ekonomisk vinning. I Danmark är det förbjudet att driva skolor i form av aktiebolag just med tanke på möjligheten till vinstutdelning, och det är bara icke-vinstdrivande stiftelser som får vara huvudman.
Dessutom får en enskild huvudman inte driva fler än en skola. Fristående skolor utan annat märkbart syfte än det ekonomiska vinstintresset hör, enligt vår mening, inte hemma inom det svenska utbildningsväsendet. För Vänsterpartiet kommer rätten till kunskap alltid vara överordnad rätten till vinst. Vinst är ett olämpligt styrmedel i en verksamhet som ska vara behovsstyrd.
I de fall en skola får ett överskott ska detta återinvesteras i verksamheten och på det sättet komma eleverna till godo. Därför är det också direkt olämpligt att tillåta driftsformer som är anpassade till affärsverksamhet på en kommersiell marknad, vars främsta syfte är att generera vinster till ägarna.
Mot bakgrund av detta föreslår vi att det tillsätts en utredning som ska lämna förslag på hur de offentliga bidragen till fristående skolor ska komma eleverna till godo och inte till exempel utbetalas som vinst till skolans ägare. Bland annat bör det utredas vilka icke-vinstdrivande driftsformer som är lämpliga för fristående skolor, och det behövs begränsningar av antalet skolor som en huvudman kan driva.