KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Norman (M):
Låt mig börja med att säga att jag naturligtvis delar såväl Teres Lindbergs som Veronica Palms uppfattning att kommuner och landsting inte har rätt att sälja kommunal egendom till underpris. För att försäljning av egendom ska fungera och ha legitimitet måste den givetvis överföras till marknadspris.
Där vi kanske inte är överens är beträffande andra typer av slösaktighet med kommunala pengar, till exempel bygget av simhallar, gym, kaféer och så vidare. Jag är lika upprörd i de fallen. I det ena fallet ger Veronica Palm exempel på borgerligt styrda kommuner, i det andra fallet tror jag att övervikten snarare ligger på socialdemokratiskt styrda kommuner.
Jag är lika upprörd i bägge fallen, vid alla typer av kommunal misshushållning med pengar. Som jag nämnde inledningsvis har regeringen 2008 gett Statskontoret i uppdrag att analysera de principer som ska ligga till grund för prissättningen då verksamheter i en kommun eller ett landsting överlåts till personalen. Statskontorets slutsats var att kommunerna och landstingen är skyldiga att agera så att bästa pris, eller i princip högsta pris, uppnås. Detta har också slagits fast i ett antal domar från 2009 och 2010.
Dock har det uppmärksammats att det inte finns något hinder mot att en kommun verkställer beslut som har överklagats, även om den rättsliga prövningen inte är klar. I mars 2011 tillkännagav riksdagen att det behövs en ordning som så långt som möjligt förhindrar att ett beslut verkställs innan det vunnit laga kraft i det fall det finns risk för en återgång av beslut som för med sig civilrättslig bundenhet.
För att få veta hur det ser ut i kommuner och landsting gav regeringen i augusti 2011 Statskontoret i uppdrag att undersöka verkställighet av icke lagakraftvunna beslut. Undersökningen omfattar perioden 2006-2011. Enligt Statskontorets rapport finns det skäl för lagstiftaren att tydliggöra att en bedömning i de enskilda fallen måste göras i de fall kommunala beslut verkställs innan de vunnit laga kraft.
Regeringen har konstaterat att nuvarande regelverk innehåller en del otydligheter och att laglighetsprövningens ändamålsenlighet i vissa avseenden kan ifrågasättas. Därför har regeringen gett en utredare ett ytterligare uppdrag att se över bestämmelserna om laglighetsprövningen. Utredaren ska utreda om bestämmelserna är ändamålsenligt utformade eller om de behöver justeras ytterligare eller ändras i något avseende.
Att regeringen inte gör någonting är inte sant. Jag håller inte med om att regeringen inte varit aktiv när det gäller att sprida budskapet att vara ansvarsfull med skattepengar.
Peter Norman (M):
Jag är helt överens med Veronica Palm om att skattepengarna, vilken nivå man än har dem på, ska användas på bästa sätt. Naturligtvis ska alla typer av kommunal avknoppning eller kommunal försäljning, hur den än ser ut, ske till absolut högsta pris. Jag kan hålla med om att vi har ett ansvar på nationell nivå att se till att det blir en kultur i kommunerna som gör att detta inte uppkommer.
På samma sätt har vi ett ansvar att se till att man inte bygger simhallar, kaféer och gym i olika kommuner för att även den vägen slösa bort kommuninvånarnas pengar. Vi måste se en helhet. Veronica Palm verkar ha intresse av att bara se ena halvan av problemet. Det är viktigt att agera mot allt slöseri av kommunala medel.
Utgångspunkten ska vara att alla pengar ska användas för invånarnas bästa. Det ger också ramen för vilka ekonomiska beslut som kommunerna kan fatta. Vi har dock ett långtgående kommunalt självstyre i Sverige, vilket vi antagligen är överens om att vi ska värna. Det innebär att varje kommun ska ansvara för sin ekonomi och för att resurserna utnyttjas effektivt.
Det betyder att kommunerna genom utfall i allmänna val själva ska prioritera ambitionsnivåer, vilka försäljningar som ska göras och vilken skattenivå man ska ha. Om en försäljning sker under marknadspris strider det mot kommunallagens förbud mot att lämna stöd till enskilda. I vissa fall kan försäljning till underpris även strida mot EU:s statsstödsregler.
Frågan om en försäljning har skett i enlighet med gällande lagar eller praxis blir därför en fråga som avgörs ytterst av de nationella domstolarna och av EU-domstolen.
Peter Norman (M):
Nu är inte riktigt Nuon ämnet för dagen. Med tanke på att Veronica Palm tar upp den frågan vill jag ändå poängtera att man ska vara varsam med fakta och sanning. Stefan Löfven sade att 97 miljarder var borta. Nu säger Veronica Palm att hälften var borta. Det korrekta svaret enligt bolagets redovisning är att 15 miljarder är borta. Det är stor skillnad mellan siffrorna. Det räcker med 15 miljarder, som är en stor skillnad i värdet.
Man behöver inte plussa på mer som man inte har täckning för. Såvitt jag vet finns det i dag inte indikationer på att kommuner överlåter egendom utan marknadsmässig värdering. Jag kan därför konstatera att de riktlinjer som bland annat har kommit fram genom både rättspraxis och Statskontorets rapport som var initierad av regeringen vad gäller försäljning till marknadspris följs av kommuner och landsting. Regelmässigt genomförs det en bredare värdering av verksamheter som kommunerna tidigare kritiserats för att de inte har gjort.
Detta sker delvis på grund av de initiativ som regeringen har tagit. Det kan också konstateras att dagens regelverk innehåller verktyg för att hantera avknoppningar som har gått fel. Genom detta uppdrag att se över kommunallagen arbetar regeringen dessutom redan med att skapa förutsättningar för att förbättra dessa verktyg.
Peter Norman (M):
Marie Nordén har frågat finansministern om han med anledning av de reviderade prognoserna för Sveriges ekonomiska utveckling avser att se över statsbidragen till kommunerna. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen tar ett stort ansvar för den kommunala sektorns ekonomi. Kommunsektorn har under de senaste åren uppvisat stabila finanser och klarade sig förhållandevis väl under finanskrisen, bland annat till följd av kraftigt ökade statsbidrag.
Regeringen har även bedrivit ett utrednings- och analysarbete i syfte att förbättra beredskapen i händelse av en försämrad konjunktur. En konkret åtgärd till följd av detta arbete är att det nu är möjligt för kommuner och landsting att via resultatutjämningsreserver utjämna intäkter över tid. Regeringen följer noga utvecklingen i den svenska ekonomin och i kommunsektorn. Det finns alltid risker som kan påverka den ekonomiska utvecklingen i negativ riktning.
Regeringen värnar därför uthålliga offentliga finanser med trygga säkerhetsmarginaler. Därigenom skapas utrymme för åtgärder om så skulle behövas. Prognoserna för den ekonomiska utvecklingen uppdateras regelbundet. Regeringen kommer att återkomma med nya bedömningar i den ekonomiska vårpropositionen och i budgetpropositionen, där den ekonomiska situationen i kommunsektorn utgör en viktig del i den samlade bedömningen.
Det som har störst betydelse för möjligheterna att skattefinansiera kommunala verksamheter är ett ökat antal arbetade timmar i icke skattefinansierade verksamheter. Regeringens sysselsättningspolitik har bidragit till att sysselsättningen har ökat och att utanförskapet har minskat. De positiva effekterna av regeringens sysselsättningspolitik har även kommit kommunerna och landstingen till del genom ökade skatteintäkter till följd av att fler arbetar.
Genom jobbskatteavdraget, som bekostas av staten, har inkomstskatten sänkts även för låg- och medelinkomsttagare. Vi får inte heller glömma bort att Sverige, som är ett litet exportberoende land, i hög grad påverkas av den internationella konjunkturutvecklingen. Jag ställer mig därför frågande till påståendet att regeringens politik skulle tvinga fram skattehöjningar i kommunerna. Det finns ingen grund för detta.
Peter Norman (M):
Marie Nordén nämner att den genomsnittliga sammanlagda kommunalskatten har ökat i år och att detta beror på en allt sämre ekonomi i landets kommuner. Detta måste dock nyanseras och modifieras en aning. Att den genomsnittliga kommunalskatten har höjts 2013 beror på att flera landsting har höjt skatten.
Om man bortser från de skatteväxlingar mellan kommunerna och landstinget som har gjorts i vissa län inför 2013 till följd av huvudmannaskapsöverföringar är den genomsnittliga skattesatsen för kommunerna i år ungefär densamma som 2012. Kommunerna och landstingen har ju samma skatteunderlag, och skatteintäkterna utgör en ungefär lika stor andel av de totala intäkterna för både kommunerna och landstingen.
De påverkas därför i ungefär samma utsträckning av förändringar i sysselsättningen, och ändå är det den genomsnittliga landstingsskatten som har ökat och inte den skatt som kommunerna tar ut. Som vi var inne på i den förra debatten har vi ett stort och långtgående kommunalt självstyre i Sverige. Alla kommuner och landsting ska ansvara för sin ekonomi och för att resurserna används effektivt, vilket innefattar beslut om prioriteringar, ambitionsnivåer och skattesats.
Om jag ska säga någonting om arbetslösheten tror jag att vi är ganska överens om att det är fler arbetade timmar som måste till för att man ska få god ekonomi såväl i staten som i kommunerna. Här har vi olika sätt att se på hur detta går till.
Vi har jobbskatteavdraget som vårt största verktyg för att företagen ska uppleva att arbetskraften blir billigare än tidigare och därigenom anställa fler människor. Socialdemokraterna har strategin att göra arbetskraften dyrare än tidigare, att göra det dyrare för företagen att anställa arbetskraft.
Det är en politik som vi brukar använda för varor som har miljöskadliga effekter, där man lägger på extra skatter för att få mindre produktion, mindre efterfrågan och mindre utbud av de varorna. Det är inte så att vi vill ha mindre folk in i arbetskraften. Vi vill ha mer folk i arbetskraften. Att då göra det betydligt dyrare för företagen tror jag är en felaktig väg.
Peter Norman (M):
Låt mig konstatera att jag fick fyra frågor av Marie Nordén som jag svarade på alla fyra. Jag ställde en fråga till Marie Nordén som jag inte fick svar på. Frågan var: Varför ska företagen anställa ungdomar om det är dubbelt så dyrt som det är i dag när de inte anställer i dag? Jag fick inget svar på den frågan. Jag har stor sympati för att Marie Nordén inte svarar på frågan. Jag förstår att det är väldigt svårt.
Enligt Finansdepartementets beräkningar förväntas jobbskatteavdragets fyra steg på lång sikt öka antalet sysselsatta med 105 000 personer och antalet arbetade timmar med motsvarande 120 000 årsarbetskrafter. Övriga bedömares uppskattning av de långsiktiga effekterna ligger inom intervallet 70 000-110 000 årsarbetskrafter.
Arbetskraftsdeltagandet i Sverige, både i ett historiskt perspektiv och jämfört med andra länder, har ökat starkt under de senaste åren. Antalet personer i arbetskraften har sedan 2007 ökat med drygt 100 000 fler än vad som kan förklaras av den demografiska och den konjunkturella utvecklingen. Uppgången i arbetskraftsdeltagandet har varit bred och berört många olika grupper. Även sysselsättningen har ökat starkt i Sverige jämfört med andra länder under perioden 2007-2011.
Ökningen är större än vad som kan antas förklaras av förändringar i demografiska och konjunkturella faktorer. Sammantaget indikerar detta att det redan nu finns tydliga tecken på att jobbskatteavdraget har bidragit till ökad sysselsättning och till ökad arbetstid för dem som arbetar. En ytterligare indikator som stöder att det har inträffat en strukturell förändring i svensk ekonomi är att tidigare samband mellan bnp och arbetslöshet har förändrats.
Arbetslösheten är betydligt lägre än vad som skulle kunna förväntas utifrån tidigare samband mellan bnp och arbetslöshet. Sammanfattningsvis kan jag därför konstatera att regeringens politik har bidragit till en högre sysselsättning och därmed till högre skatteintäkter för kommunerna och för landstingen.
Peter Norman (M):
Kent Persson har frågat mig när jag avser att vidta åtgärder som gör att Vattenfall lever upp till uppdraget att bedriva affärsmässigt och miljömässigt hållbar energiproduktion som det gavs av regeringen 2009.
Enligt den bolagsordning för Vattenfall som regeringen efter riksdagens godkännande antog våren 2009 har bolaget som verksamhetsändamål bland annat att generera en marknadsmässig avkastning genom att affärsmässigt bedriva energiverksamhet så att bolaget är ett av de bolag som leder utvecklingen mot en mer miljömässigt hållbar energiproduktion.
I enlighet med vad regeringen anfört i den nämnda propositionen är avsikten inte att Vattenfall på kort sikt ska omvandlas till ett bolag som enbart ska äga förnybar eller koldioxidfri produktion. EU 2020-målen utgör en naturlig referenspunkt för Vattenfalls rapportering vad avser utvecklingen mot en hållbar energiproduktion. Vattenfall har mot bakgrund av det nämnda uppdraget formulerat tydliga mål för att det ska vara möjligt att mäta och följa upp att verksamheten utvecklas i enlighet med uppdraget.
Den redan beslutade målsättningen att reducera koldioxidutsläppen till 65 miljoner ton per år till 2020 ligger fast. Vidare beslutade bolaget i samband med den extra bolagsstämman den 28 november 2012 om ett ambitiöst tillväxtmål inom förnybar produktion, nämligen att växa mer än den genomsnittliga tillväxten på de marknader man verkar på.
Sammanfattningsvis gör jag bedömningen att de vidtagna åtgärderna medför goda förutsättningar för Vattenfall att uppfylla de mål som uppställts i bolagsordningen.
Peter Norman (M):
Jag vill återigen tacka Kent Persson och Jens Holm för interpellationsdebatten. Den är viktig. Det här är ett av de största företagen i bolagsportföljen. Om man skulle dividera värdet på hela bolagsportföljen med nio miljoner svenskar får man ett värde på ungefär 60 000-70 000 kronor per person, vilket, om jag inte är felunderrättad, är mer än en normalsvensk nettoförmögenhet.
Det är alltså mycket stora värden vi pratar om. Här är Vattenfall tillsammans med LKAB de absolut största bolagen. Det är viktiga saker. Jag tror att vi är överens om mycket. Det är möjligt att vi har olika uppfattningar om hur snabbt man ska avveckla koltillgångarna i Tyskland och Holland.
Jag tycker ändå att bolaget nu, efter att ha diskuterat det här med oss under ett år ungefär, tillsammans med oss har tagit fram ett strategipapper som jag är glad över. Man är nu mycket mer tydlig än man någonsin har varit tidigare. Jag är också nöjd med det arbete som sker i styrelsen. Det är uppenbart att styrelsen under Lars G. Nordströms ledning har tummen i ögat på ledningen för Vattenfall, vilket jag tror har saknats tidigare.
Jag ser med tillförsikt fram emot att jobba med Vattenfall och att ha ytterligare interpellationsdebatter i riksdagen, gärna med Kent och Jens.
Peter Norman (M):
Ulla Andersson har frågat mig när jag avser att ta initiativ till en utvärdering av bolånetaket. Bolånetaket infördes för cirka två år sedan som en rekommendation av Finansinspektionen. En första utvärdering presenterades av FI i mars 2012. En andra utvärdering väntas i mars i år då FI publicerar den så kallade Bolånerapporten. Behovet av ytterligare utvärdering prövas löpande.
Vidare har Ulla Andersson frågat mig om jag anser att den höga privata skuldsättningen är ett fortsatt problem och vilka åtgärder som i så fall ska föreslås. Hushållens skuldsättning har ökat under lång tid. Ökningstakten har dock mattats av de senaste åren. FI ser också tecken på att belåningsgraderna vid bostadsköp minskar för första gången på tio år. Det finns fortfarande anledning att vara bekymrad och vi följer noga utvecklingen.
Regeringen har skärpt kraven på bankerna avseende kapitaltäckning. Därtill har FI infört ett bolånetak och föreslagit en skärpning av riskvikterna för bolån. Behovet av ytterligare åtgärder prövas löpande. Slutligen har Ulla Andersson frågat mig om jag avser att ta initiativ till införande av amorteringskrav på nya lån. Lagstadgade amorteringskrav tycker jag inte är rätt väg att gå utan riskerar att försvåra återhämtningen i svensk ekonomi.
Att lagstifta om amorteringskrav är dessutom förenat med betydande svårigheter. För det första är det svårt att utforma kravet på ett sätt som inte är enkelt att kringgå. För det andra kan det finnas situationer i livet där det är högst rimligt att avvakta med att amortera på bolån, exempelvis vid ett tillfälligt arbetsuppehåll på grund av studier eller sjukdom.
Peter Norman (M):
Låt mig använda detta anförande till att prata lite om amorteringar och hushållens skuldsättning. Jag tycker att nivån på hushållens skuldsättning är en svår fråga att analysera och att tycka till om. Den ökar mer än bnp har gjort under ganska många år och är nu uppe i 170 procent av den disponibla inkomsten.
Å andra sidan har hushållen tillgångar som är betydligt större, åtminstone två till tre gånger så stora. Då är frågan: Hur ska man se på det här med en uppblåst balansräkning för hushållen?
De stora organisationer som bedömer svensk ekonomi - då tänker jag på IMF, OECD och EU - sätter en röd varningsflagg för hushållens skuldsättning. Tydligen tycker folk utanför vårt land, som tittar på Sverige, att det här är en anmärkningsvärt hög siffra. Det tycker jag att man får ta till sig. Sedan finns det inslag i amorteringsdebatten som jag inte riktigt tycker om.
Det finns ibland ett moralistiskt inslag som jag inte tycker hör hemma där. Däremot är min uppfattning att vi hade en sundare kultur vad gäller amorteringar för en generation sedan - det gäller våra föräldrars generation - än vad vi har i dag. Man skjuter upp mycket av de bördor som man någon gång ändå måste betala.
Men säg att ett hus kostar 5 miljoner eller något sådant. När man blir pensionär är det inte heller rimligt, tycker jag, att hela förmögenheten ska vara uppbunden i en fastighet. Det rimliga är väl ändå att man lever upp sina pengar eller skänker bort dem till barn eller så och inte binder fast dem i ett boende. Av alla de här skälen tycker jag att amortering är svårt.
Man har nyligen infört en amorteringslag i Holland. Där har man valt att ha en rak amortering på 30 år. Jag har räknat lite på det. Om man har ett lån på 3 miljoner kronor, vilket inte är ovanligt i Stockholmstrakten i alla fall, ska man betala 8 300 i månaden i amortering. Det är en våldsamt stor siffra för de allra flesta hushåll.
Och om man har 6 miljoner i lån - det här är linjärt - är det 16 600 i amortering varje månad. Det här inser alla är ett problem för enskilda hushåll, men det är också ett problem för makroekonomin. Man skulle dra undan väldigt mycket pengar från konsumtion som skulle påverka bnp på ett dramatiskt sätt. Av de här skälen tror inte jag på något slags lagstiftning om amortering. Dessutom, som jag sade tidigare, finns det ibland starka skäl att inte amortera.
Det kan till exempel vara när man går en utbildning eller när man är sjuk. Man kanske separerar från sin sambo, make eller maka. Jag ser gärna en liten beteendeknuff i rätt riktning för att få folk att amortera mer, men jag tror inte på en lagstiftning om rak amortering.
Peter Norman (M):
Jag kan lugna Ulla Andersson med att säga att bankerna själva nu har en norm att man ska amortera om det är över 75 procent av marknadsvärdet på huset. Om man har ett lån som är över 75 procent är rekommendationen från bankerna att det ska amorteras. Det finns alltså redan. Hur uppfyllelsegraden är vet jag inte, men här finns en frivillig överenskommelse bland bankerna som är initierad av oss genom diskussioner med bankerna.
Det är några saker som jag inte är riktigt överens med Ulla Andersson om. När jag först fick frågan om en utvärdering tänkte jag: Inspektionen gör den här utvärderingen redan, och det kommer en ny i mars. Jag förstod inte riktigt vad frågan handlade om. Nu förstår jag mer vad Ulla Andersson är ute efter. Låt oss se på den utvärdering som kommer nu i mars.
Finns det skäl att göra en bredare utvärdering utesluter jag inte alls detta. Låt oss återkomma till den frågan när vi har utredningen i vår hand och se om det är några saker som vi kanske till och med kan komma överens om att utreda vidare. Jag tycker inte att man ska vara skuldfri när man blir gammal. Om jag ska vara krass tycker jag som sagt inte att de pengar man har tjänat ihop under ett liv bör bindas i en dyr fastighet när man dör.
Jag tycker att det är bättre att använda de pengar man har tjänat ihop under ett liv och göra roliga saker för dem än att ligga där på dödsbädden och se ett skuldfritt hus segla i väg. I frågan om man ska vara skuldfri eller inte kanske vi är oense, för jag tycker inte att man ska eftersträva en skuldfrihet när man blir gammal.
Vad gäller amorteringar är vi nog inte så oense, men jag tror inte på en regelmässig amortering i enlighet med de argument jag just anförde. Det finns ett stort antal lägen i livet där det inte är lämpligt. Om man har ett år kvar på sin högskoleutbildning och sedan räknar med att få ett ganska bra jobb och köper en bostadsrätt, då tycker jag till exempel inte att man ska amortera det första året. Det gäller också om man blir arbetslös, ensamstående, sjuk och så vidare.
Däremot tror jag att vi kan göra saker på amorteringssidan. Vi jobbar intensivt på departementet med andra typer av åtgärder som handlar just om att ändra beteendet så att man får lite av det som Ulla Andersson och jag egentligen är ute efter. Man ska få folk att amortera mer, men man ska få det genom en beteendeförändring.
Jag är orolig, som jag ofta är, för att kunderna är i underläge i bankögonblicket, och jag tror att det är så att ganska många personer tar lån och i stället för att amortera på lånet köper finansiella produkter. Det kan vara aktier, fonder eller vad det nu är.
För vissa kanske det är alldeles utmärkt, men för många är det ett bättre sparande att i stället för att köpa de här ofta dyra bankprodukterna amortera ned sina lån.
När det gäller detta finns det inte så många andra vägar än upplysning och utbildning, och här kommer vi tillbaka till våra program för att utöka till exempel kunskapen i privatekonomi redan i högstadiet och även i gymnasiet samt ge extra pengar till Finansinspektionen för projektet Gilla din ekonomi.
Peter Norman (M):
Ulla Andersson säger att bolånetaket eventuellt stänger ute ungdomar. Det var precis det som var meningen, vill jag påstå. Meningen med inspektionens bolånetak var att skydda konsumenter. Det var ett konsumentskyddsargument som fördes fram, och det var att man inte ville att folk med mycket låga inkomster och mycket låga tillgångar skulle skuldsätta sig för mycket.
Det var själva argumentet för bolånetaket, och tycker man att det argumentet är rimligt måste man också acceptera att vissa grupper inte kommer att kunna köpa bostäder som man kanske kunde tidigare. Det ligger i sakens natur. Vad gäller Riksbanken är det väl så att Ulla Andersson och andra i oppositionen har privilegiet att tycka till väldigt mycket om Riksbanken. Det har jag av naturliga skäl svårare att göra.
Jag lämnar penningpolitiken till Riksbanken. Jag vill bara upprepa att det inte är så att jag inte ser hushållens skuldsättning som något problem alls - tvärtom. Jag tycker att den är hög. Jag tar till mig de bedömningar som kommer från utländska observatörer som IMF, OECD och EU. Vi har planer på att agera för att få i gång mer amortering än man har i dag.