KBLab/rixvox huggingface dataset:
Annika Strandhäll (S):
Tack för en bra och intressant debatt! Vi har som sagt dröjt specifikt vid frågan om strokevården här i dag, vilket är väl så viktigt. Precis som också påpekas i interpellationen är stroke en otroligt vanlig folksjukdom som ställer höga krav såväl på sjukvården som på rehabiliteringsinsatser.
Samtidigt sätter interpellationen ljuset på den nödvändiga omställning som behöver ske successivt i den svenska hälso- och sjukvården. Det gäller alltifrån hur vi använder nationella riktlinjer till hur vi utvecklar en mer jämlik tillgång till hjälpmedel.
Det handlar inte minst om hur vi ser till - vilket jag tycker att man säger inom många olika områden - att vi kopplar loss oss från våra stuprör i kommuner och landsting och klarar av samverkan på ett betydligt bättre sätt. Det gäller inom det här området, men det gäller också inom flera andra områden. Det handlar om hur vi tar snabba steg mot en mer personcentrerad vård.
Vi har inte hunnit tala om det så mycket här för tiden går så fort, men det handlar också om hur vi tar vara på välfärdstekniken på ett bättre sätt. Det handlar om hur vi nyttjar den och hur vi ser till att Sverige ska vara det land i världen som kommer att vara bäst på att ta till vara välfärdsteknologin och digitaliseringens möjligheter. Det tror jag otroligt mycket på. Som sagt: Jag kommer ytterligare att sätta mig in i frågan om klassificeringen.
Det finns säkert väldigt tydliga grunder för varför WHO har ändrat sin klassificering. Det viktiga för vår del är naturligtvis att ha koll på på vilket sätt vi har varit med i processen och vilka konsekvenser det får för den svenska hälso- och sjukvården. Jag ser fram emot att komma tillbaka om detta.
Annika Strandhäll (S):
Jenny Petersson har frågat mig: Vilka är skälen till att Sverige inte har någon nationell strategi mot hepatit C i enlighet med WHO:s rekommendationer, och varför har Sverige inte riktlinjer som öppnar upp för behandling av alla patienter? Anser ministern att det inte finns något behov av en nationell strategi för eliminering av hepatit C?
Vad avser ministern att göra för de stora grupper hepatit C-smittade som i dag inte uppfyller kraven för att få behandling mot hepatit C? På vilket sätt anser ministern att smittspridningen ska hanteras om inga nationella riktlinjer och konkreta målsättningar finns framtagna? Ansvarsfördelningen mellan staten och landstingen är tydlig vad gäller hälso- och sjukvård. De prioriteringar som ska göras utifrån hälso- och sjukvårdslagen är huvudmännens ansvar.
Detta är bakgrunden till att det finns få nationella strategier för att hantera enskilda sjukdomsdiagnoser. Regeringen har vidtagit åtgärder för att stödja landstingen i att minska förekomsten av hepatit C, bland annat genom att staten genom överenskommelsen om ersättning för läkemedelsförmåner bidrar med 882 miljoner kronor för hepatit C-läkemedel bara för 2016.
Detta motsvarar mer än 70 procent av den beräknade kostnaden för dessa läkemedel. Även de lagändringar som har gjorts för att underlätta införandet av sprututbytesprogram förväntas ha stor betydelse för att minska förekomsten av hepatit C. Hepatit C är en av de utmaningar som landstingen har att hantera inom sitt ansvarsområde. Tillgången till de aktuella läkemedlen innebär en ny möjlighet att bemöta sjukdomen.
Landstingen har tillskapat en modell för introduktion av nya läkemedel - ett så kallat nationellt ordnat införande. Syftet är att man ska åstadkomma en kostnadseffektiv och ändamålsenlig användning av nya läkemedel för alla patienter i hela landet.
Tack vare denna samordnade och innovativa process lyckades Sverige bli det land i Europa som var tidigast och mest omfattande i introduktionen av de nya läkemedlen. De nya medicinerna innebär att en tidigare kronisk sjukdom nu är möjlig att behandla så effektivt att man kan bli friskförklarad.
2 196 patienter har behandlats under 2015, och under 2016 har 2 442 patienter behandlats. Det har de senaste åren kommit nya läkemedel som innebär att det nu finns fler alternativ att behandla med. Även behandlingstiden har kunnat kortas i vissa fall.
Utvecklingen på läkemedelssidan bör leda till lägre kostnader för behandlingen, vilket kan medföra att det finns hälsoekonomiska vinster med att behandla fler grupper som är smittade av hepatit C. Landstingen har ett stort ansvar att ta till sig den kunskap som finns för att tillhandahålla en effektiv och jämlik vård. Hur landstingen ska agera kring smittsamma sjukdomar, till exempel hepatit C, styrs av smittskyddslagen och hälso- och sjukvårdslagen.
Även ansvariga myndigheter ger ut vägledning som har betydelse för hur vården ska minska förekomsten av hepatit C. Det gäller till exempel Läkemedelsverket, som har rekommendationer för läkemedelsbehandling, och Folkhälsomyndigheten, som ger ut information om hepatit C avseende förekomst och smittvägar.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jenny Petersson, för ditt mycket starka engagemang i en väldigt viktig fråga! Den är viktig inte minst för alla de som är drabbade. Ungefär 45 000 personer i Sverige lever i dag med hepatit C. Som jag sa inledningsvis i mitt svar har vi ett annat sätt att hantera de här frågorna i Sverige.
Samtidigt är det här inget vaccin, utan det är en behandling och innebär en risk för återsmitta om man inte samtidigt arbetar med prevention och att minska riskbeteenden.
Faktum är att vi från statligt håll via läkemedelssubventionen sedan 2014 har lagt 2,5 miljarder sammanlagt på att subventionera dessa läkemedel mot hepatit C. Att säga att regeringen inte gör stora satsningar för att mota den här utvecklingen är alltså faktiskt direkt felaktigt.
Dessutom måste man också lägga till att de beslut som nu är fattade om fler sprututbytesprogram också förväntas ha en stor betydelse, inte minst för att göra det som kanske är absolut viktigast, nämligen att motverka smittspridning bland personer med injektionsmissbruk.
Det som är fördelen med de här nya läkemedlen och behandlingsmetoderna är att de också verkar korta behandlingstiderna väsentligt, vilket gör att man på sikt också kan se en hälsoekonomisk möjlighet att faktiskt kunna inkludera fler. När det gäller det ordnade införandet av de här nya läkemedlen var det från början en tidsbegränsad förmån.
Du var lite försiktig med att använda dig av de orden, Jenny Petersson, men från början inkluderades bara F3- och F4-grupper. Nu beviljas man förmånen permanent, och sedan juli 2015 inkluderas också F2-grupper. Det är alltså fler i dag som omfattas av möjligheten att få tillgång till den här behandlingen.
Jag känner en oerhört stor respekt för landstingens självständiga ansvar i att göra de prioriteringar och bedömningar som de anser är lämpliga utifrån de förutsättningar som råder inom respektive landsting.
Men man ska inte ta detta som intäkt för att den svenska regeringen inte med full kraft är beredd att bidra till att fler ska omfattas av behandling med det här läkemedlet och till att vi ska bekämpa hepatit C på ett effektivt sätt.
Annika Strandhäll (S):
Det är alltid otroligt intressant att ta del av andra goda exempel på hur man kan göra saker och ting ännu bättre. Det är också viktigt att säga från min sida att man självklart alltid kan utveckla ett arbete och förbättra det.
När man sätter sig in i den här frågan, som jag har haft möjlighet att göra lite mer på djupet, är det oerhört glädjande att se den utveckling som har skett på läkemedelssidan. Det innebär att vi på sikt kommer att kunna se allt fler som till och med har ganska långt gången hepatit C som kommer att kunna behandlas och bli friskförklarade.
Dessutom är det intressant att följa hur behandlingstiderna eventuellt kan kortas ned och vad detta kan ge för hälsoekonomiska effekter som gör att vi kan bredda de här behandlingarna till att omfatta ännu fler personer på sikt.
Jag tänker också på det som du, Jenny Petersson, tog upp i ditt första inlägg, där du berörde det uppdrag som regeringen gav till Folkhälsomyndigheten och som presenterades den 1 mars 2017.
Det avsåg ju i första hand en uppdatering av den nationella strategin om hiv och aids men även att också andra blodsjukdomar ska uppmärksammas. Det är dock viktigt att påpeka att det var ett arbete med fokus främst på insatser mot hiv.
Uppdateringen är nu ute på remiss, och eventuella synpunkter ska ha inkommit senast den 30 juni. Vi får naturligtvis följa de synpunkter som där har kommit in och göra en utvärdering av vad som eventuellt ytterligare behöver göras.
Sedan handlar det om samverkan på olika sätt, vilket du också berörde i ditt inlägg, Jenny Petersson.
I den process som kallas nationellt ordnat införande av nya läkemedel samarbetar nu samtliga landsting, ett flertal myndigheter och läkemedelsföretagen i en gemensam process för att vi ska få ett på alla sätt adekvat, bra och välavvägt införande av de nya läkemedlen.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Jenny Petersson, för denna interpellationsdebatt! Det har varit intressant, och jag är inte främmande för att man hela tiden ska arbeta för förbättring och utveckling.
Samtidigt ser vi att det, inte minst på läkemedelssidan, sker en revolution just nu när det gäller hepatit C. Vi kan nu se till att på ett ansvarsfullt sätt införa dessa läkemedel på bred front i Sverige och ta detta steg för steg. Där har inte minst landstingen ett otroligt viktigt ansvar.
Vi har också lagt fram en proposition till riksdagen om ändrad lagstiftning och fler sprututbytesprogram. Vi får följa vad detta får för påverkan. Jag är också säker på att vi är helt överens om att det viktigaste är att förebygga uppkomsten på olika sätt - att jobba med prevention och minska smittspridningen, så att färre utsätts. Tack för en väldigt bra debatt!
Jag tar till mig de synpunkter som har förts fram här och gläds samtidigt åt att vi nu ser att det finns fler effektiva behandlingsmöjligheter för patienter med hepatit C.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Linus Bylund, för en fråga som rör en extremt angelägen grupp. Det stämmer naturligtvis inte att regeringen inte gör några satsningar som träffar den här gruppen i årets budget. Vi investerar i år ungefär 10 miljarder kronor i den svenska välfärden. Det är resurser som ska gå till vård, skola och inte minst omsorg för de äldre. Det träffar den här gruppen.
Dessutom var den enskilt största satsningen i regeringens budget förra hösten att vi lade 3 miljarder på att bland annat ta bort pensionärsskatten för dem som hade det sämst ställt. Det röstade Sverigedemokraterna emot. Jag noterar också oron för just den här gruppen, som till 80 procent består av kvinnor.
Skulle man implementera Sverigedemokraternas förslag om sambeskattning skulle vi kunna vara säkra på att vi i framtiden skulle ha betydligt fler kvinnliga garantipensionärer.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar för det och kan konstatera att jag inte hann säga allting på den minut jag hade. Utöver de 3 miljarder vi lade på att sänka pensionärsskatten stärkte regeringen dessutom bostadstillägget, som träffar just den grupp som Linus Bylund nu talar om. Regeringen har också analyserat grundskyddet under det senaste året och presenterade en stor antologi före sommaren.
Pensionsgruppen kommer under hösten ytterligare att arbeta vidare med att fundera kring hur vi kan stärka grundskyddet för de sämst ställa pensionärerna.
Annika Strandhäll (S):
Jag vill tacka för den angelägna frågan. Aktivitetsersättningen infördes 2003 och ersatte förtidspension för unga. Tanken var just att den, om man var under 29 år och beviljades det här, skulle omprövas vart tredje år. Sedan 2003 har vi sett en explosiv utveckling. Från början var det främst fysiska funktionshinder som ledde till att man fick det här. Nu har sju av åtta som får aktivitetsersättning ett psykiskt funktionshinder.
Det är mycket oroande. Regeringen lade därför, före sommaren, fram ett antal förslag för att åstadkomma det som Eva Lindh frågar om, nämligen möjligheten att med bibehållen aktivitetsersättning pröva att studera under sex månader. Det förslaget ligger nu på bordet. Det gäller även en större möjlighet att med vilande aktivitetsersättning pröva på att arbeta.
Förslaget är att det ska vara möjligt att göra det under 24 månader. Tanken är att det ska träda i kraft den 1 februari nästa år. Men mer behöver göras.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Barbro Westerholm, för en mycket angelägen fråga! Regeringen gör väldigt mycket för att framför allt skapa en bättre situation på arbetsmarknaden och i arbetsmiljön för kvinnor. Det är kvinnor som vi ser är överrepresenterade i den grupp som lämnar arbetsmarknaden i förtid. Vi vet att vi i dag har ganska stora brister inte minst inom arbetsmiljön i den offentliga sektorn och i de kvinnodominerade delarna.
Regeringen har lagt fram ett helt åtgärdspaket för friskare arbetsplatser och en lägre sjukfrånvaro. I den ingår åtgärder som handlar om att arbeta mer förebyggande och ha ett bättre stöd för en arbetsplatsnära rehabilitering. Det finns till exempel en föreskrift för organisatorisk och social arbetsmiljö då det många gånger är de delarna som är särskilt akuta inom de arbetsmiljöer som är mest utsatta.
Annika Strandhäll (S):
Jag kan inte annat än att hålla med. Detta är en angelägen fråga. I de avsiktsförklaringar som arbetsmarknadens parter har tecknat för att åstadkomma möjligheter till ett längre arbetsliv lyfter man särskilt upp frågan om arbetsmiljö, som jag nämnde tidigare. Där gör vi ett gediget arbete i dag. Det handlar också om vikten av att politiken tar hand om möjligheten att ställa om under arbetslivet.
Vi vet i dag att man byter yrke och karriär och att man slits ut av olika skäl på jobbet.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Roland Utbult! Det finns många saker som är angelägna att göra inom ramen för vår föräldraförsäkring. Den behöver moderniseras. Därför har regeringen tillsatt en utredning som just nu håller på att arbeta med att ta fram ett förslag på en ny och modern föräldraförsäkring. Jag kan glädja riksdagsledamoten med att en viktig fråga i utredningen bland annat är möjligheten för till exempel stjärnfamiljer att vara delaktiga i och ta del av föräldraförsäkringen.
Vart femte barn växer i dag upp i en annan familjekonstellation än en traditionell kärnfamilj. Då behöver vi också ha en föräldraförsäkring som kan svara upp mot detta behov. Jag ser fram emot att komma tillbaka med förslag i höst om hur detta skulle kunna se ut.
Annika Strandhäll (S):
Jag kommer inte att föregå utredningens möjliga förslag. Men tanken är som sagt att man ska kunna ta höjd för att fler människor än tidigare i dag är närvarande och delaktiga i ett barns liv. Det behöver också finnas förutsättningar i föräldraförsäkringen för detta. Ett grundläggande problem är att vi alltjämt delar så ojämställt på föräldraförsäkringen och att det de facto är just mammor som tar ut 75 procent av dagarna.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Kerstin, för en otroligt viktig fråga! Vi ser nu hur sjuktalen sedan 2010 har ökat väldigt mycket. Det senaste året har vi genom regeringens försorg faktiskt lyckats se till att denna ökning har avmattats. Men vi ser att det alltjämt brister när det gäller insatser tidigt i ett sjukfall och att människor kan gå sjukskrivna länge innan de får en plan för rehabilitering.
Det förslag som regeringen nu lägger fram och som har varit efterfrågat blir ett sätt att tydliggöra arbetsgivarens ansvar med koppling till arbetsmiljölagen för att en rehabiliteringsplan skyndsamt ska tas fram i början av ett sjukfall. I detta fall säger vi att det inom 30 dagar ska finnas en planering för den enskilde.
Annika Strandhäll (S):
Det är otroligt viktigt, och därför kommer vi också att utöka stödet till arbetsgivare. Det arbetsplatsnära stödet kommer att göra det möjligt att få 10 000 kronor per medarbetare och år för expertinsatser för att stötta så att rehabiliteringsplanerna kommer på plats och insatser görs. Varje enskild liten arbetsgivare ska inte behöva vara rehabiliteringsexpert.
Annika Strandhäll (S):
Tack för den viktiga frågan, Anna Vikström! Det är otroligt bekymmersamt att sådant sker, att uppgifter i Försäkringskassans självbetjäningssystem som inte ska visas där visas. Jag satte mig givetvis in i det här omedelbart. Försäkringskassan har informerat mig om att felet berodde på en felaktig konfiguration i it-systemen, som går att härleda till den mänskliga faktorn.
Enligt Försäkringskassans interna utredning, som har tittat på händelsen, visades fel uppgifter om färre än tio personer. Det är naturligtvis ändå helt oacceptabelt. Men det är positivt att myndigheten agerade snabbt, inom 30 minuter, och att man stängde ned självbetjäningstjänsterna. Det är också positivt att dessa rutiner fungerade som avsett. Det är däremot inte samma sak som de brister som Riksrevisionen har pekat på. Det arbetet fortgår.
Annika Strandhäll (S):
Ja, och precis som jag sa i mitt första svar till Saila Quicklund kommer regeringen självklart att möta riksdagens önskemål i de här delarna. Vi delar självklart också synen på den otroliga samhällsnytta som idrotten gör, inte minst när det gäller barn och unga. Vi aviserade för en ganska kort tid sedan att vi har för avsikt att stärka idrotten i skolan och se till att elever får möjlighet att röra på sig varje dag. Det har en oerhörd betydelse även för lärandet.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Linus Sköld! Det är självklart så att de som har varit med och byggt upp Sverige ska kunna känna sig trygga med att de också får en god pension. Sedan regeringen tillträdde har vi plockat bort pensionärsskatten, som Alliansen införde, för alla pensionärer som har under 10 000 kronor i månaden. Vi har höjt bostadstillägget, och vid årsskiftet kommer ytterligare pensionärer att slippa den förhatliga pensionärsskatten.
I Pensionsgruppen gör vi också brett och blocköverskridande en av de största översynerna av det svenska pensionssystemet som har gjorts sedan det kom på plats. Vi tittar på den ökande livslängden och ser över hela grundtryggheten i pensionssystemet för att de pensionärer som har det sämst ställt ska kunna känna sig trygga framöver.
Jag är övertygad om att med de reformer som vi är på väg att få på plats inom ramen för pensionssystemet kommer man definitivt att kunna känna sig trygg med att man kommer att kunna få en bra pension också i framtiden.
Annika Strandhäll (S):
Jag tackar Bengt Eliasson för denna fråga. Det är självfallet så att vi ska ha ett Sverige som inkluderar alla. Inte minst funktionshindrade ska naturligtvis ha rätt och möjlighet att utöva idrott. Precis som Bengt Eliasson påpekar i sin fråga är detta riksdagens önskan, men det är också regeringens önskan.
Naturligtvis kommer vi på grundval av det som Bengt Eliasson nu tar upp också att föra en dialog med Riksidrottsförbundet om detta beslut, vad det står för och hur vi ska hitta en väg framåt som säkerställer att även funktionshindrade barn och unga får tillgång till idrott.
Annika Strandhäll (S):
Tack för frågan, Kerstin Nilsson! Detta är en orättvisa vi egentligen har sett under väldigt lång tid: att de som arbetar oregelbundna och långa arbetspass har haft en osedvanligt stor karensnackdel genom att deras ekonomiska avdrag har blivit betydligt större jämfört med människor på arbetsmarknaden som har regelbundna arbetstider.
Ofta handlar det om kvinnor som arbetar inom vård och omsorg. Vi lägger nu fram ett förslag om att förändra detta och i stället göra om det till ett karensavdrag, som kommer att innebära en betydligt mer rättvis fördelning över arbetsmarknaden och en bättre situation för dem som i dag har ett orättvist avdrag. Tanken är också att arbetsmarknadens parter ska ha möjlighet att implementera detta regelverk i kollektivavtal.
Som det ser ut nu kommer det att träda i kraft den 1 januari 2019.
Annika Strandhäll (S):
Tack, Barbro Westerholm, för att du lyfter upp denna viktiga fråga! Ett viktigt steg för Sverige har varit att vi införde flexibel pensionsålder och gav fler möjligheten att stanna kvar längre, utifrån att man själv vill det. Jag tror att det behöver göras mycket på detta område. Vi har en omfattande åldersdiskriminering i Sverige i dag.
Jag såg en undersökning nyligen som beskrev hur man redan i 40-årsåldern blir mindre attraktiv på arbetsmarknaden, i ett land som samtidigt har ett stort behov av den kompetens och kunskap som många seniorer har.
Mitt svar, Barbro Westerholm, är att jag tror att vi, förhoppningsvis i närtid, kommer att få se ett arbete som syftar till att undanröja hinder för att fler äldre både ska ses på ett annat sätt på arbetsmarknaden och ges möjlighet att bidra med sin kompetens längre upp i åldrarna.
Detta är helt nödvändigt, och vi ser hur allt fler svenskar också önskar det och vill bidra med sin kompetens på arbetsmarknaden. Mitt svar är: Ja, jag tror att vi kommer att få se ett sådant arbete.
Annika Strandhäll (S):
Jag gläds åt att Barbro Westerholm redan är i verktygslådan och funderar på hur man på ett praktiskt sätt kan ta sig an denna fråga, som har många dimensioner. Det handlar om socialförsäkringssystemen, det handlar om attityder och det handlar i stort om att identifiera var vi ser att vi har de största problemen i dag och fundera på kloka åtgärder för att komma åt dem.
Jag tycker ärligt talat att det är lite nedslående när man ibland till och med sitter i diskussioner med företrädare för arbetsgivarorganisationer eller andra och man där beskriver att man inte ser värdet i den äldre arbetskraften. Så kan vi inte ha det i ett land som Sverige 2017, där vi vet att vi lägger många fler friska år till livet och där vi verkligen behöver ha våra seniorer både på arbetsmarknaden och aktiva i samhället i stort.
Vi vet i dag att många som vill stanna kvar och göra en insats efter 67 och kanske har ekonomiska behov av detta men som av olika skäl inte får vara kvar på sin arbetsplats väljer att starta eget företag. Vi ser denna ökning ganska markant vid den åldersgränsen. Det är klart att vi ska undanröja hinder och stimulera människor att vara aktiva både i samhället i stort och i arbetslivet.
Annika Strandhäll (S):
I den här frågan, Rossana Dinamarca, blir Vänsterpartiets hållning för mig helt obegriplig. Å ena sidan står du och talar om att kvinnor ska ges fler möjligheter att arbeta heltid och möjlighet till utbildning, att vi ska ha ett jämställt ansvarstagande för barn, hem och familj och att vi med olika medel behöver stimulera detta.
Pensionssystemet är ju, som det är konstruerat, just en drivande kraft för att bidra till att stimulera detta, nämligen att arbete ska löna sig för kvinnor precis som för män. Du pratar om att man ska ha rätt till heltid och att fler bör få rätt till heltid. Där är jag helt enig med dig.
Vi vet i dag att ojämställdheten både i privatlivet och på arbetsmarknaden är en mycket starkt bidragande orsak till kvinnors ekonomiska underläge i det svenska samhället. Men detta löser vi inte i ett pensionssystem genom att försöka hitta på lösningar för att kleta över denna ojämställdhet och låtsas som att den inte finns.
Det löser vi genom att tillsammans med kraft driva frågan om förbättrade villkor för kvinnor på arbetsmarknaden i de yrken där man blir utbränd, genom ett mer jämställt uttagande av föräldraförsäkringen och genom att skapa bättre förutsättningar för jämställdhet för kvinnor. Det är där och så vi löser detta. Sedan är det självklart att vi ska ha sjysta villkor för dem som har dåliga pensioner oavsett om de är män eller kvinnor.
Där behöver mer göras, och där har vi ett brett ansvarstagande gemensamt i Pensionsgruppen just för att åstadkomma detta. Men för att man ska kunna åstadkomma det måste man ha ett finansiellt stabilt system att luta sig mot och inte något som skjuter skulder på framtida barn och barnbarn. Argumentationen går inte ihop från Vänsterpartiets sida - tyvärr.