KBLab/rixvox huggingface dataset:
Daniel Riazat (V):
En minut och 15 sekunder gick åt till att inte svara på min fråga som handlade om vad Sverigedemokraterna har för politik inom det här området och varför man ständigt skyller samtliga problem inom samtliga områden inklusive vuxenutbildningen på personer med utländsk bakgrund. Jag fick som sagt inget svar på det, vilket återigen visar att Stefan Jakobsson och Sverigedemokraterna inte har en komplett politik när det gäller vuxenutbildningen, precis som i många andra delar inom utbildningsområdet.
Först och främst vill jag säga att ingen människa är illegal. Det är en mycket viktig princip för mig. Även om Sverigedemokraterna vill att stora delar av det här samhället ska betecknas som illegala är det en mycket viktig princip för mig att följa, och jag accepterar inte att någon människa i den här salen eller utanför den kallar barn, ungdomar och unga vuxna för illegala. Men det är en separat diskussion eftersom de inte berörs av vuxenutbildningssystemet.
Det vi talar om här i dag är att Sverigedemokraterna står uppe i talarstolen och för en debatt om vuxenutbildning utan att tala om vuxenutbildningen i sig. Man talar om någonting helt annat. Det är inte seriöst och det är inte värdigt.
Jag vet att Stefan Jakobsson tidigare har nämnt att lärare ska prövas för att se om de är lämpliga för sitt yrke, och jag har också nämnt tidigare att det kanske vore bra att testa om vissa ledamöter och partier är lämpliga för det vi gör i den här kammaren. Det vi gör i den här kammaren är att som seriösa lagstiftare diskutera utifrån den politik vi har på ett seriöst och allvarligt sätt för att det berör människors liv. Det gör inte Sverigedemokraterna.
Det enda som Sverigedemokraterna gör för att föra bort fokus från det faktum att de har stöttat högern i flera år och de skatteminskningar som har skett för de rikaste på bekostnad av välfärden är att prata skit om invandrare. Det är det som Stefan Jakobsson upprepar här: floskler.
Daniel Riazat (V):
En av de viktigaste förutsättningarna för att göra kunskap och utbildning tillgänglig för fler människor är ett studiestödssystem som ger social och ekonomisk trygghet för studerande på alltifrån vuxenutbildning till högskola. Studiemedlen är en viktig orsak till att snedrekryteringen till högskolan har minskat.
För att studiemedlen ska fortsätta att ha denna rekryterande effekt måste de svara upp mot de studerandes levnadsomkostnader. Studiemedlen måste också värdesäkras på ett bättre sätt än att knyta dem till prisbasbeloppet. Det ska även vara möjligt att få studiemedel under hela studietiden. Även den som byter inriktning måste kunna fullfölja hela utbildningen och ta examen.
Det vi ser just nu är att många studerande uppfattar det som en stor risk att ta studielån. För att skuldbördan inte ska bli mer betungande borde bidragsdelen öka. Det ska dessutom finnas möjlighet att få förhöjt bidrag under vissa villkor. Allt detta är delar av Vänsterpartiets politik angående studiemedel.
Vi har också kommit överens med Socialdemokraterna och Miljöpartiet om att bland annat ge studielån för körkort, vilket vi är väldigt stolta över. I dag är körkort ett villkor på många arbetsplatser. Därför är detta beslut extra viktigt. Vi är glada över att andra partier tydligt uttrycker att de står bakom förslaget.
Studiemedel som går att leva på är en nödvändig förutsättning för att man ska kunna studera på heltid. Därigenom kan utbildningar med hög kvalitet skapas. Att bara höja lånedelen är därför ingen bra åtgärd. Vänsterpartiet medverkade till att ett tilläggsbidrag för studerande med barn infördes 2006.
Vår principiella inställning då som nu är att studiemedlet är ett utbildningspolitiskt motiverat stöd för de studerandes personliga försörjning. Familjepolitiskt stöd till studerande med barn bör fördelas via de ordinarie trygghetssystemen genom bättre tillgång till och förbättringar av bland annat barnbidrag, föräldraförsäkring, bostadsbidrag etcetera.
För att studiestödssystemet ska bli så rättvist som möjligt och därigenom kunna motverka social snedrekrytering på ett bättre sätt behöver det förändras i grunden. Vänsterpartiets vision är att i slutändan införa studielön i stället för dagens system. Vi tror att en investering i studielön och i dem som studerar är det som på sikt är mest ekonomiskt och socialt gynnsamt.
Jag blir bekymrad när jag hör allianspartierna tala om studiestödssystemet. De säger ofta att ungdomar eller vuxna som studerar också ska kunna arbeta - tydligen hur mycket som helst.
Både jag och Vänsterpartiet anser att fokus bör ligga på att få studiero under utbildningen. I dag ser vi tyvärr det motsatta. Många ungdomar måste ta ett eller flera jobb för att kunna försörja sig under studiegången. Annars behöver de ha rika föräldrar som sponsrar deras studier.
Detta motverkar såklart syftet med systemet, det vill säga att stoppa social snedrekrytering. Det är bra att vi är överens med regeringen om dessa frågor i budgeten, men samtidigt tror jag att det krävs ett helhetsgrepp om detta inom en snar framtid. Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Daniel Riazat (V):
Som jag nämnde i mitt anförande håller vi med regeringen om det mesta i detta betänkande, men det finns en reservation från Vänsterpartiet om modersmålsundervisningen. Det finns sedan tidigare flera rapporter som visar på bristerna i modersmålsundervisningen. Lärarna är såklart sällan en del av arbetslagen.
De arbetar alltså inte på samma sätt som alla andra lärare gör tillsammans. Det här ser olika ut över hela landet, men jag vågar säga att av kanske 250 skolor som jag har besökt de senaste åren har bara ett fåtal haft ett inkluderande arbetssätt i modersmålsundervisningen.
Det man kan se som anledningen till detta är bland annat att det här inte ingår i timplanen, vilket gör att rektorerna får utrymme att bestämma på vilket sätt det ska arrangeras. Ja, rektorerna ska självklart ha vissa möjligheter att vara flexibla och anpassa detta utifrån de möjligheter som finns.
Men det ser väldigt kritiskt ut i dag; många elever går inte på modersmålsundervisning fast de har rätt till det, och av dem som gör det har en stor majoritet undervisningen utanför timplansbunden tid. Vad vill regeringen göra för att det här ska förändras? Som sagt finns det väldigt många bra förslag i betänkandet, men man tar inte tag i denna fråga, vilket sänder en felaktig signal.
Daniel Riazat (V):
Jag vill påpeka att det är modersmålsundervisning och inte modersmålsstöd vi pratar om i den här debatten. Det är två olika saker. Det finns som sagt flera problem med att man inte tar in detta i timplanen. Ett av dem handlar om undervisningstiden. Den text som jag läste upp om det här med 60 procent av eleverna är tagen från själva betänkandet.
Det är inte någonting som kommer från Vänsterpartiet, utan det är taget från den text som majoriteten själv har lagt in i betänkandet, vilket borde sända signaler till regeringen om att någonting inte står rätt till i modersmålsundervisningen.
Dessutom är det här en fråga där forskningen är väldigt tydlig: Ju bättre och mer högkvalitativ modersmålsundervisning vi har och ju bättre tillgänglighet den har för alla elever som har rätt till den, desto bättre kommer det att gå för de eleverna i andra ämnen. Detta har stor betydelse för flerspråkiga nyanlända elever.
Ett tredje problem är att dagens lagstiftning i sig skulle kunna hindra till exempel ensamkommande nyanlända från att ens kunna få modersmålsundervisning. En rektor kan i dag neka dem det på grund av det som står i lagen, nämligen att det är rektorn som beslutar och att det ska vara språket man talar hemma, vilket skapar problem för nyanlända elever.
Det finns vissa undantag även i den lagstiftningen, men de undantagen täcker inte in hela problematiken. Jag menar att regeringen borde ta tag i detta och ta in det i timplanen. Man kanske kan justera timplanen på något sätt, så att rektorn har lite flexibilitet. Men det ska inte vara en fråga om huruvida en person är nyanländ, ensamkommande eller något annat, utan det gäller att se till att alla barn som har ett visst modersmål har rätt till undervisning enligt samma kriterier.
Daniel Riazat (V):
Jag tänkte börja mitt anförande med att kommentera det kunskapslösa uttalandet från Stefan Jakobsson, som inte ens känner till vilka detta berör. Det skulle också vara bra om Stefan kunde komplettera sitt uttalande med en källa. Jag har dock själv hittat denna källa efter att ha googlat under de senaste minuterna.
Det är den högerextrema tidningen Fria Tider som har bestämt att 80 procent av de nyanlända ungdomarna i Norge har ljugit om sin ålder. Fria Tider anses av Statens medieråd vara en radikal högerpopulistisk tidning med rasistiskt och islamofobiskt innehåll. Om det är vad en riksdagsledamot ska använda sig av som källa är det nog bäst att avsäga sig uppdraget. Herr talman!
Vänsterpartiet har under lång tid kritiserat snedfördelningen i de fristående skolorna. Gång på gång har siffror presenterats som tydligt visar att de kommunala skolorna har tagit ett större ansvar och att de fristående skolorna har tagit ett väldigt litet ansvar när det gäller de nyanlända.
Vi är samtidigt glada över att fler och fler fristående skolor har ställt sig positiva till att förändra lagstiftningen för att möjliggöra en bättre fördelning av de nyanlända eleverna. Även om vi är positiva vill jag dock rikta lite kritik mot friskolorna. Det är inte enbart köreglerna som har varit anledningen till att man inte har tagit emot nyanlända.
För mig som vänsterpartist hänger det också ihop med att man inte har kunnat göra jättestora vinster på de nyanlända eleverna. Med detta vill jag också säga att den kritiken enbart rör de vinstdrivande friskolorna, inte de friskolor som drivs som stiftelser, kooperativ eller i andra icke vinstdrivande former.
Vi anser inte att detta kommer att lösa alla problem - tyvärr kommer det att vara frivilligt - men det är ett steg i rätt riktning. Flyktingarna har inte slutat att fly. Att Sverige och EU har skrivit på ett vidrigt avtal med staten Turkiet betyder inte att vi inte kommer att stå inför fler utmaningar.
Fler människor kommer att söka sig till Sverige för att få en fristad. Thomas Strand sa det väldigt bra: Det är inte bra att alla nyanlända elever hamnar i samma skolor. Jag håller med om det, men man skulle kunna vända på det - som ett tillägg - och säga att det inte heller är bra att alla blonda barn från en viss samhällsklass går i samma skolor. Herr talman!
Detta betyder ju att det har funnits en möjlighet för vissa skolor att ta emot elever, till exempel när det gäller geografisk närhet. Vänsterpartiet ser fram emot att se hur detta betänkande faller ut i praktiken. Vi vill också passa på att säga att det är intressant att se en stor majoritet av riksdagens partier ifrågasätta det fria skolvalet, vilket detta innebär.
Det kanske betyder att det fria skolvalet inte har fungerat fullt ut, eftersom vi har fått en sådan snedfördelning. Det kanske betyder att det kösystem som finns för friskolor - eller kösystemen över huvud taget, som de ser ut - delar upp elever på fel sätt. Det kanske också betyder att vinster inte är det bästa incitamentet för att bedriva skolverksamhet.
Med det sagt vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet.
Daniel Riazat (V):
Kollegor! Åhörare! Det kan inte ha undgått någon att Vänsterpartiet är ett parti som är EU-kritiskt. Vi ifrågasätter hur EU är uppbyggt och hur EU drivs i dag. Det gäller alltifrån det ekonomiska systemet till hur man ibland går över vissa gränser när det handlar om nationella angelägenheter.
När det gäller kompetensagendan för Europa är det fler av oss som har uppmärksammat att man på något sätt har försökt att gå över en viss gräns. Men jag är glad över att samtliga ledamöter i utbildningsutskottet har ställt sig bakom en skarp linje som tydligt markerar vad som är en nationell angelägenhet och vad som ingår i EU:s uppdrag.
Jag vill ta upp tre punkter som rör kompetensagendan som vi måste följa upp där vi kan lära av andra länder och där vi själva kan bli bättre. En ena punkten handlar om valideringssystemet. Sverige skulle möjligtvis kunna lära sig av andra länder. Ska vi vara helt ärliga har vi haft ett valideringssystem som har varit icke-fungerande.
Det ser man när man åker taxi på olika jobbresor och när man äter på olika pizzerior runt om landet. Över huvud taget kan man se det i samhällsdebatten när man pratar med olika människor som har en annan bakgrund.
Det är en fråga som det är väldigt viktigt att samarbeta med andra länder om, men återigen: det är det nationella ansvaret att utveckla detta arbete tillsammans med andra länder. Den andra punkten som vi måste följa upp handlar om att höja yrkesutbildningarnas status.
Jag kan hålla med Ulrika Carlsson om att den enda lösningen inte handlar om behörighet för vidareutbildning. Samtidigt är det ett av de viktigaste verktygen som vi kan använda oss av. Men generellt behöver det göras mycket mer för att stärka yrkesutbildningarna och för att dessa elever senare i arbetslivet ska ha en höjd status i sitt arbete.
Vi måste få bort det klassförakt som kan finnas gentemot vanliga arbetare som kanske har genomgått en yrkesutbildning. Den tredje punkten handlar om privatiseringar. Jag instämmer i det mesta som utskottet har skrivit i dokumentet.
Men jag kan inte riktigt hålla med om att de tre riktlinjerna överensstämmer med EU:s övriga politiska inriktning.
Samtidigt som vi pratar om att stärka utbildningssystemet, stärka valideringen och skapa ett mer enhetligt system driver EU en linje som leder till privatiseringar och ett marknadstänk inom utbildningsväsendet, vilket - enligt mig och Vänsterpartiet - inte gynnar den agenda som vi alla har ställt oss bakom.
Jag vill yrka bifall till förslaget att ärendet läggs till handlingarna samtidigt som jag vill framföra min kritik. Ny kompetensagenda för Europa
Daniel Riazat (V):
Tack, utbildningsministern, för svaret! Den här interpellationsdebatten är inte ämnad för att vi ska debattera mot varandra på grund av att vi inte skulle vara överens. Här handlar det mer om att sätta fokus på en fråga som både berörde mig när jag gick i skolan och berör många ungdomar som går i skolan i dag.
Enligt Skolverket hade 24 procent av eleverna i grundskolan läsåret 2014/15 rätt till modersmålsundervisning, men endast hälften gick på denna modersmålsundervisning. Låt mig stanna till och göra en personlig reflektion. För min egen del handlade det om att passa in.
Jag ville vara som alla andra och bara prata svenska. Jag fick också ofta höra i skolan att jag skulle prata svenska, inte persiska. Det var först efter ett par år, när jag blev lite äldre, som jag insåg hur viktigt det är att jag också kan mitt modersmål.
Lärare stöttade mig och tryckte på att det är bra om jag utvecklar mitt modersmål samtidigt som jag läser svenska och alla andra ämnen. Den signal vi sänder är viktig. Låt oss jämföra med ämnet svenska.
Jag tror att man hade behövt vidta snabbare och större åtgärder för ämnet modersmålet. Det är inte för att man inte tycker att modersmålet är viktigt utan för att ämnet inte finns i den ordinarie timplanen och därmed inte är en del av den ordinarie undervisningen. Jag hade mina lektioner på håltimmar, efter skolan, på kvällar eller under tidiga morgnar.
Det var svårt för oss elever och för modersmålslärarna. Det kändes inte heller som att modersmålslärarna var en del av arbetslaget, det vill säga lärarkollegiet. Kommuner gör olika. I Rissne i Sundbyberg har jag sett att man arbetar på ett fantastiskt sätt för att inkludera alla.
Sedan finns andra betydligt sämre exempel. Därför tror jag att en nationell samordning i frågan vore bra. Hur ser utbildningsministern på legitimationskravet? Jag är av uppfattningen att det har varit klokt att göra undantag. Vi vet själva hur situationen ser ut med modersmålslärare, och det är otydligt vilken utbildning en modersmålslärare ska ha.
Jag skulle vilja höra mer om vad utbildningsministern anser om legitimationskravet och timplanen.
Daniel Riazat (V):
Återigen tack till utbildningsministern för svaret! Jag instämmer helt och hållet i den beskrivning som utbildningsministern ger. Jag tycker också att det är positivt att man har satt igång ett arbete med att belysa den här frågan och försöka hitta en sorts lösning. Jag skulle ändå vilja ta ett exempel. I det här fallet handlar det om gymnasieskolan.
Under de senaste åren har vi ju sett att antalet elever som söker sig till yrkesprogram minskar, bland annat på grund av att behörighetskraven för vidare studier har ändrats men också av en del andra orsaker. Då gör vi någonting åt det. Då tillsätts en utredning. Vi ska få fler elever att komma in på gymnasiet etcetera.
Inte heller här kan man tala om huvudmannaskapet eller att gymnasieskolan är en frivillig skolform. I det här fallet förstår jag varför det inte är inom timplanen även om jag tror att det skulle vara en nödvändig reform för att helt enkelt pusha eleverna att gå och läsa sitt modersmål.
Men frågan är om det inte är på ett liknande sätt vi måste tänka här. Jag tycker att det är väldigt bra med de utredningar och de utredare som jobbar med den här frågan och att Skolverket har fått ett uppdrag. Men samtidigt känns det som att regeringen måste uttrycka ambitionen att alla elever bör läsa sitt modersmål etcetera. Jag säger inte att utbildningsministern inte tycker så, utan jag menar att det kan sända en viktig signal.
En annan fråga i det här handlar som utbildningsministern säger om huvudmannaskapet och hur man går till väga rent praktiskt för att lösa det. Det är ju kommunerna eller privata aktörer som är skolhuvudmän i dag.
Då är frågan, med facit i hand efter den flyktingsituation som vi har haft med väldigt många unga som har kommit till Sverige och kommit in i utbildningssystemet, om det inte hade varit betydligt enklare om vi hade haft ett utbildningssystem där huvudmannaskapet och ansvaret för skolan hade legat på staten.
Hade det inte varit mycket enklare att, i stället för att åka från kommun till kommun och skriva på kontrakt med dem och i många kommuner uppfinna hjulet på nytt innan staten tog tag i det här, helt enkelt ha ett likvärdigt system över hela landet som också är behovsanpassat utifrån den lokala situationen? Jag tror personligen att det vore en bättre lösning.
Jag har också märkt att regeringen mer och mer använder sig av begreppet att staten ska ta ett större ansvar för skolan, vilket är positivt. Samtidigt måste man fundera på om inte det här bör tas till nästa steg, som är att staten ska ha huvudansvaret för den svenska skolan. Frågan är alltså förknippad med min interpellation och handlar om just det. Anser inte utbildningsministern att det hade varit betydligt enklare?
En sista fråga som också berör det som utbildningsministern sa om modersmålslärarna och deras utbildning och om man ska ha legitimationskrav eller inte: Är det inte också en idé att tala om högskoleutbildning för just modersmålslärare - en sorts lärarutbildning, helt enkelt? Många som kommer hit är ju lärarutbildade i hemlandet och kan behöva mycket kortare tid för att komma in. Vissa är inte det.
Finns det sådana funderingar hos regeringen?
Daniel Riazat (V):
Tack, utbildningsministern! Jag kommer att fatta mig ganska kort. Jag tycker som sagt att det är positivt att regeringen har tillsatt denna utredning. Jag tycker också att det är positivt att man har de här snabbspåren som vi har diskuterat, just för att det är så himla viktigt att få tag i lärare inom olika ämnen men också modersmålslärare och studiehandledare som talar modersmålet.
Samtidigt riktar sig snabbspåren som jag har förstått det mot dem som ska bli lärare i olika ämnen etcetera, men modersmålet är inte ett fokus i sig. Det jag menade var mest det som kommer i utredningen - att se över detta med modersmålslärare och studiehandledning på modersmål och vad man kan göra för att ha någon sorts snabbspår eller utbildning för det.
När det gäller det andra, statens ansvar, menar jag absolut inte att kommunerna inte skulle ha varit involverade, som de var i detta fall - de tog ett fantastiskt ansvar, speciellt vissa kommuner. Samtidigt menar jag att det hade underlättat om staten hade haft ett helhetsansvar. Då hade man inte behövt uppfinna hjulet på nytt innan staten kom ut och skrev på kontrakt och så vidare.
Det tog ändå ganska lång tid innan det skedde. Jag hoppas att vi också har lärt oss inför framtiden hur sådana här situationer ska samordnas. Detta var inte den sista vågen av flyktingar, även om vi har gjort Erdogan till vår gränsvakt.
Daniel Riazat (V):
Tack, utbildningsminister Gustav Fridolin, för svaret på min interpellation! Jag tror att jag och Gustav Fridolin och många i den här kammaren är överens om att skolan ska vara avgiftsfri. Vi är överens om vilka normer som ska gälla när det handlar om avgiftsfrihet.
Samtidigt vet vi - antingen har man själv minnen från när man för inte så länge sedan gick i skolan, eller så har man barn i skolan eller vänner vars barn går i skolan - att detta inte riktigt följs.
Även om lagstiftningen innebär att Skolinspektionen kan kontrollera hur avgifterna tas ut, och även om grundprincipen är avgiftsfrihet inom skolan, vet vi att det finns barn som exkluderas från exempelvis skolresor på grund av att de inte har råd att vara med och betala för dem.
När jag gick i skolan hade jag klasskamrater som nästan aldrig hade med sig matsäck när man förväntades ha med sådan till skolan. Så ser det fortfarande ut i dag. Vilka är då de elever som främst påverkas av en sådan lagstiftning, och vilka är föräldrarna? Jo, självklart handlar det främst om ensamstående föräldrar som inte har tillsvidareanställning eller trygga villkor. Det handlar om arbetarklassbarn.
Det handlar om barn som nyligen har kommit till Sverige och som helt enkelt inte har möjlighet att ta med sig det som förväntas eller bidra ekonomiskt till skolresor och annat. Ja, Skolinspektionen har ett ansvar här. Men hur många skolor är det som har fått kritik för att de har gjort på detta sätt? Man kan jämföra med hur många skolor som vi vet använder de här metoderna.
Om skolans princip och norm ska vara avgiftsfrihet, så ska det vara total avgiftsfrihet. Det är det enda sättet att ha en likvärdig skola för alla barn. Om vi börjar säga att avgifter får förekomma i enstaka fall, att det är frivilligt och att det samtidigt ska vara öppet för alla barn är det någonting som inte går ihop. Att man över huvud taget har avgifter innebär att man exkluderar vissa barn.
Jag vet att skolorna hanterar det här på olika sätt. På vissa skolor tar man stor hänsyn till detta, och man tolkar lagstiftningen som utbildningsministern gör. Vi vet också att det finns skolor som inte gör på det sättet. De låter vissa elever resa till Trysil för att åka skidor samtidigt som andra pimplar på hemorten. Då är det någonting som måste förändras, menar jag. Därför behöver lagstiftningen skärpas.
Avser utbildningsministern att göra några ändringar för att det ska bli tydligare att vi har avgiftsfrihet i den svenska skolan?