Lena Hallengren (S):
Jag tror faktiskt att inte bara Karin Rågsjö och jag själv utan väldigt många blev ganska upprörda när Hedda Care slog upp dörrarna och Camilla Läckberg mycket stolt berättade vad man nu skulle kunna erbjuda kvinnor som inte tyckte att de fick en tillräckligt god vård. Det är ändå positivt att det fanns en ilska och en upprördhet, så att detta inte bara slinker förbi i vårt system som någonting som är naturligt och som hör hemma där - utan tvärtom.
Denna upprördhet tycker jag säger rätt mycket om att uppställningen för vårt välfärdssystem och för vår sjukvård är väldigt grundmurad i Sverige. Jag ska inte ta för mycket tid för att beskriva det förslag som lades fram i riksdagen förra mandatperioden. Men Karin Rågsjö känner väl till att vi lade fram ett förslag som just innebar att man inte skulle kunna sammanblanda offentligt och privat finansierad sjukvård. Detta förslag gick inte igenom i riksdagen, vilket jag verkligen beklagar.
När det däremot handlar om hela debatten om privata sjukförsäkringar lade jag till i mitt svar att jag verkligen tackar Karin Rågsjö för att hon lyfter fram frågan. Jag tror nämligen att det är mycket viktigt att vi diskuterar och mycket tydligt visar att hälso- och sjukvården är någonting som är själva grunden för hela förtroendet för välfärden.
Om inte hälso- och sjukvården fungerar när man verkligen behöver den, hur ska man då kunna lita på att välfärden generellt fungerar? Därav mitt svar när jag försökte beskriva vilka olika insatser vi gör för att människor ska uppleva att de kan lita på den offentligt finansierade sjukvården. Jag vill lite kort kommentera januariavtalets inriktning.
Karin Rågsjö uttryckte en oro för att det skulle kunna gå i en riktning mot mer privat försäkrad sjukvård. Jag ser det inte så och kommer inte att släppa igenom sådana förslag. Det är inget som vi på något sätt är överens om. Övriga partier som står bakom januariavtalet får tala för sig. Men som socialdemokratisk socialminister är jag definitivt inte beredd att medverka till förslag som innebär att vi får mer av privata sjukförsäkringar.
Vilka möjligheter vi har att gå i en annan riktning avgörs inte minst av kammarens sammansättning. Även om inga moderater deltar i denna debatt vill jag ändå säga att det bekymrar mig väldigt mycket att ett stort parti, och så här långt det ledande oppositionspartiet i Sverige, till viss del - i olika arbetsgrupper - öppnar upp för mer försäkringsbaserade lösningar för den svenska sjukvården.
Det må vara att det mest handlar om ungdomsförbundets ordförande, men jag har inte hört särskilt många andra vuxna företrädare tala emot detta. Dessutom har Irene Svenonius i Region Stockholm öppnat upp för detta. Hon menar att försäkringslösningar kan vara en idé som skulle kunna förbättra kvaliteten i den svenska hälso- och sjukvården. Jag delar absolut inte denna uppfattningen.
Jag tycker att vi ska vårda och fortsätta att utveckla den modell som vi så framgångsrikt har byggt upp. Detta ger människor trygghet. Det ska vara en jämlik hälso- och sjukvård. De paragrafer och delar av hälso- och sjukvårdslagen som Karin Rågsjö inledningsvis citerade är otroligt centrala, och jag ska göra allt jag kan för att stå upp för dem.