Niklas Wykman (M):
Jag vill först instämma i Ulf Kristerssons tidigare framförda yrkande här. I dag på morgonen var det många pappor och mammor som lite extra tungt drog barnvagnen till förskolan, inte bara för att det är novemberkallt och ruskigt runt om i Sverige utan också därför att det finns en växande oro för att det politiska systemet inte fungerar som det ska.
Vardagen känns inte längre lika trygg som den tidigare har gjort. Många pensionärer satt på bussen till det förkylda barnbarnet och funderade över vart Sverige är på väg och hur det egentligen kommer att fungera här framöver. Studenter på cyklar var på väg till universitet och högskolor, och de undrade ifall den här arbetsmarknaden för framtiden verkligen finns till för dem. Människor i bilen på väg till jobbet funderade över hur det skulle bli framöver. Det är nu ett annat tonläge i Sverige.
Det är en annan oro i Sverige. Människor funderar kring ifall tillvaron verkligen vilar på så stabila grunder som man har vant sig vid under de senaste åren. Även om människor kanske inte sätter fingret på precis vad det handlar om har de inom sig en stark förståelse för att om framtiden ska vara bra bygger det på att den ekonomiska politiken sköts väl och att den makt som har getts oss inne i den här kammaren utövas på ett sunt, hållbart och stabilt sätt.
Detta tvivlar nu allt fler på. De gör det inte därför att Sverige kommer från en dålig position, tvärtom. Sverige kommer från en position där vi från 2006 till 2014 haft en högre ekonomisk tillväxt än snart sagt alla jämförbara länder och högre ekonomisk tillväxt än länder som ofta lyfts fram som föredömen, till exempel Tyskland och Österrike. De gör det inte därför att Sverige kommer från en position av svag ekonomi, tvärtom.
Sverige hade 2014 EU:s starkaste offentliga finanser när man väger samman nettot i de offentliga finanserna och statsskulden. De gör det inte därför att vi kommer från en lång period av att ha tappat arbetstillfällen, tvärtom. Här blev jobben 350 000 fler, trots den ekonomiska krisen. De gör det inte därför att sysselsättningen i stort i Sverige har varit på väg åt fel håll, tvärtom.
Under Alliansens år vid makten minskade utanförskapet från 20 procent till 14 procent som, vilket Ulf Kristersson tidigare i debatten har påtalat, inte bara var en väsentligt lägre nivå utan den lägsta nivån sedan detta började mätas. Vi hade tagit tag i de stora underliggande problemen i den svenska ekonomin. Var tionde person i arbetsför ålder i Sverige var förtidspensionerad 2006. Det bröts.
Trots den omfattande ekonomiska kris som bröt ut i världen 2008 med ett stort fall i ekonomisk efterfrågan, och där Sverige var väldigt drabbat eftersom nästan hälften av vår ekonomi består av förmågan att exportera, klarade Sverige krisen väl.
Till och med den nu sittande regeringen som ofta i ord uttrycker sig väldigt negativt om de reformer som Alliansen gjorde skriver i sin egen budget att de åtgärder vi genomförde på skattesidan och på bidragssidan för att fler människor skulle komma i arbete hade en effekt på arbetslösheten på ungefär 1-2 procentenheter. Den sittande regeringen, herr talman, skriver alltså i sin egen budget att den politik som Alliansen bedrev för fler jobb var effektiv.
Den stora skillnaden mellan den kris som nu har varit och den kris vi en gång hade i början på 90-talet är att när det var kris på 90-talet blev en halv miljon människor, 500 000 personer, arbetslösa, medan när krisen bröt ut 2008 kunde Sverige, tack vare en ansvarsfull ekonomisk politik från alliansregeringen, i stället öka antalet sysselsatta med 350 000.
Det är alltså snart sagt en skillnad på 1 miljon jobb mellan en regering som sköter offentliga finanser, som tar ansvar för reformer för fler jobb, som har skyddsvallar i politiken och som arbetar med aktiva reformer för att fler ska vilja delta på arbetsmarknaden och en regering som inte tar hänsyn till ekonomiska skyddsvallar, som inte vill att Sverige ska stå starkt vid nästa ekonomiska kris och som inte föreslår reformer för fler jobb. Herr talman!
Det är också däri skillnaden mellan de två budgetalternativ som i dag i huvudsak diskuteras ligger. I de förslag som kommer från allianspartierna värnar vi skyddsvallar i svensk ekonomi. Vi tänker stå rustade när krisen kommer tillbaka i nästa våg. Vi ser därför till att föreslå reformer så att fler människor kommer att delta på arbetsmarknaden. Vi gör det mer lönsamt att arbeta, mer lönsamt att träda in på arbetsmarknaden och mer lönsamt att stanna kvar på arbetsmarknaden. Vi gör det enklare och billigare att anställa.
Detta definierar den konflikt som finns i politiken mellan oss som vill ta ansvar för offentliga finanser och vill ha reformer för fler i arbete och dem som säger att ekonomin får skötas vid ett annat tillfälle och inte här och nu eftersom det inte går och som säger att reformer för att fler ska arbeta inte behövs. I stället kan man höja bidrag, öka transfereringar och vara allmänt slapphänt med den ekonomiska hanteringen. Herr talman!
På ena sidan i denna konflikt står regeringens vidlyftiga bidragssystem och vidlyftiga ökningar av försäkringskostnader. Att man lånar 11 miljarder kronor under innevarande år kan vi ha stor förståelse för i en akut situation. Däremot kan vi inte ha förståelse för att regeringen lånar 11 miljarder kronor till ett kostnadstryck som verkar bestå under åren framöver utan att lämna någon förklaring till hur det ska finansieras under åren framöver.
Det är en ansvarslös ekonomisk politik. Herr talman! När det kommer till arbetsutbudet är det också ansvarslöst att strypa jobbskatteavdraget, trots att man i sin egen budget säger att det är effektivt. Man stryper RUT-avdraget trots att det är precis dessa arbetstillfällen som kommer dem som har det svårast på arbetsmarknaden till del. Herr talman!
I det mycket kärva läge vi befinner oss i är det inte en ansvarsfull politik av regeringen att höja skatter med 40 miljarder kronor som till 90 procent slår mot jobb och tillväxt. Herr talman! Det är tydligt för alla att Sverige befinner sig i ett mycket krävande läge. Vi har en flyktingkatastrof där solidaritet och eftertänksamhet behövs i kombination. Vi har ett besvärande säkerhetsläge som, om inte annat, kostar pengar i statsbudgeten. Sverige har också egna långsiktiga utmaningar.
Vi har en försörjningskvot som stiger snabbt under åren framöver. Under årtionden har vi vant oss vid att 100 människor som arbetar försörjer 70 som inte arbetar. Nu är vi i början av en brant stegring där 100 som arbetar snart ska försörja närmare 90. Det kräver reformer av vår ekonomi.
Vi har ett tilltagande internationellt konkurrenstryck där svenska företag såsom Ericson, H & M, SKF, svenska banker med flera ska konkurrera med allt skickligare konkurrenter runt om i världen. Det ställer krav på politiken. Det ställer krav på ordning och reda. Det ställer krav på reformer för arbetsutbudet. Herr talman! Det är beklämmande att regeringen inte tar itu med någon av dessa två huvudutmaningar. Man åsidosätter i stället ordning och reda i offentliga finanser.
Man gör inte heller något för att öka arbetsutbudet. Tvärtom räknar regeringen själv med att arbetsutbudet kommer att sjunka under åren framöver. Där vi sänker trösklarna till arbetsmarknaden väljer regeringen att höja och hota när det kommer till möjligheter att anställa och att komma in på arbetsmarknaden. Regeringen höjer trösklar, hotar arbetstillfällen och hafsar med offentliga finanser.
Herr talman! Socialdemokraterna och finansministern har i dagens debatt talat mycket om samverkan. Vi välkomnar denna typ av samverkan. Det öppnar för Socialdemokraterna att stödja en alliansregering och därmed ta ett rejält feministiskt initiativ genom att få Sveriges första kvinnliga statsminister på plats.