Helena Bargholtz (FP):
Det märks redan nu att den kontroversiella fråga som vi behandlar i samband med detta betänkande är förslaget till förlängd frist för huvudförhandling i mål vid frihetsberövande vid tingsrätt. I dag gäller att när den tilltalade i ett brottmål är anhållen eller häktad ska som regel huvudförhandlingen hållas vid tingsrätten inom en vecka från den dag då åtalet väckts.
Denna ordning har gällt sedan rättegångsbalkens tillkomst. I januari 2000 föreslog en arbetsgrupp inom Domstolsverket i en promemoria till Justitiedepartementet att den här fristen skulle förlängas till två veckor. Huvudregeln skulle visserligen vara att förhandlingarna skulle hållas skyndsamt, men man skulle ha lite längre tid på sig.
Skälet var praktiskt: Det var väldigt pressade tidsscheman hos domstolarna. Arbetsbördan som låg på domstolarna gjorde att utsatta huvudförhandlingar ofta fick ställas in.
En annan nackdel med en veckas frist var enligt arbetsgruppen att det ofta är svårt för domstolen att på den väldigt korta tid som står till buds få kontakt med vittnen och målsäganden och få bekräftat att de fått del av kallelsen till förhandlingarna. Arbetsgruppen var inte enig, och det var inte heller remissutfallet när förslaget remissbehandlades, så det blev inget förslag från den dåvarande regeringen.
Men problemet kvarstår. I en skrivelse från 2007 från flera lagmän i Stockholmsregionen tar man upp önskan om att det åter ska ges möjligheter till en förlängning av tidsfristen till två veckor. Tidspressen för domstolarna är ännu hårdare nu. Samtidigt har antalet brottmål i tingsrätterna ökat med 33 procent.
Problemet med domstolarnas arbetsbelastning har accentuerats särskilt. Detta märker lagmännen från Stockholmsregionen, där situationen är särskilt pressad. Det är därför regeringen nu lägger fram förslaget om möjligheter till en tvåveckorsfrist. Den korta tidsfrist som man har för närvarande motiveras naturligtvis av den tilltalades intresse av att vara frihetsberövad så kort tid som möjligt.
Det är naturligtvis ett väldigt tungt argument. En rimlig utgångspunkt i en rättsstat är att den som har berövats friheten på grund av misstanke om brott ska få sin sak prövad av domstol så snart som möjligt. Mot detta talar risken för att den korta fristen försvårar en rimlig avvägning av de intressen som måste beaktas.
Det handlar om praktiska problem för målsäganden och vittnen. Ofta får de kallelsen någon eller några dagar före huvudförhandlingen, och då ska de till exempel ordna med resor, ta ledigt från jobbet, ordna barnpassning och en massa sådana komplicerade saker. Samtidigt måste tingsrätten hinna få tag i samtliga förhörspersoner och veta att de kan inställa sig. Advokater måste finnas tillgängliga.
Går detta inte att ordna riskerar huvudförhandlingen att ställas in och sättas ut vid ett senare tillfälle. Detta medför extra besvär och kostnader för alla berörda parter. Herr talman! I regeringens proposition redovisas väldigt klart och ingående alla de svårigheter som det nuvarande systemet med en veckas frist innebär.
Därför behövs en mer flexibel frist för samtliga deltagare, så att man kan planera sin verksamhet. Självklart måste den häktades rätt att få sin sak prövad så snabbt som möjligt vara en viktig ledstjärna. Men samtidigt är det väl så viktigt att han eller hon får en bra och rättssäker domstolsprövning.
För detta, herr talman, krävs möjligheter till en förlängd tidsfrist på två veckor vid huvudförhandlingen i tingsrätten, såsom regeringen och utskottet föreslår. Jag yrkar därför bifall till utskottets hemställan.