KBLab/rixvox huggingface dataset:
Egon Frid (V):
Naturligtvis är detta en justitiepolitisk, juridisk och skattepolitisk diskussion och naturligtvis också en bostadspolitisk fråga. Vi är överens om att förvärvslagen är till för att skydda hyresgästerna från oseriösa uppköpare.
Vi från Vänsterpartiet menar att samhället, riksdag, regering och kommunerna också har ett ansvar för att slå vakt om den sociala bostadspolitiken.
Där är vi övertygade om att det gör man allra bäst i ett kommunalt ägt bostadsföretag och att utförsäljningspolitiken, ombildningspolitiken och försäljningen av kommunala och allmännyttiga bostäder är negativt för hyresgästerna.
Därför menar vi att all den lagstiftning som vi har skapat för att slå vakt om och ha en social bostadspolitik är till gagn för hyresgästerna. Därför är det relevant att hävda att respekten för förvärvslagen är en central fråga i den sociala bostadspolitiken.
Det är ändå relevant för justitieminister Beatrice Ask att bevaka hur kommunerna följer utslagen från hyresnämnderna, och i det här fallet även Svea hovrätt, med tanke på hur man ska använda förvärvslagen.
Det är helt klart att spekulation kring hyresfastigheter och bildande av dotter- och dotterdotterbolag leder till och är en del i undandragande av skattemedel. Här hänvisar ministern till att frågan om de skattemässiga konsekvenserna vid försäljning av hyresfastigheter till dotter- och dotterdotterbolag inte tillhör ministerns ansvarsområde utan finansministerns.
Här vill jag framhålla att det finns ett behov att ha ett bredare perspektiv vid besvarandet av interpellationer. Till exempel ställdes interpellationen till kommun-, bostads- och finansmarknadsminister Mats Odell.
Jag tycker att han borde ha ett intresse att diskutera konsekvenserna av bostadspolitiken för kommuner som ibland spekulerar i kortsiktiga intressen och som dessutom medvetet planerat deltar i undandragandet av kommunala skattemedel som ju ska vara grunden i vår välfärd och grunden i en social bostadspolitik.
En så omfattande skatteplanering har skett att det utgjorde skälet till att avskaffa kapitalvinstbeskattningen. Detta kan inte vara rimligt.
Ministern hänvisar i svaret till att kommunerna inte behöver förvärvstillstånd som kontroll för att minska utförsäljningen eller skydda hyresgästen. Man menar att det kommunala självstyret är en garant för att hyresgästernas intressen följs.
Men i den takt som utförsäljningen sker och ombildningen sker kan man inte säga att hyresgästernas intressen är tillräckligt tillgodosedda. Därför tycker vi att det är rimligt att kommunerna åtminstone följer den lagstiftning som vi har.
Egon Frid (V):
Jag vill bara nämna för Lars att jag inte har nämnt en enda kommun i interpellationen vid namn. Frågan tas upp rent principiellt. Det är i alla fall uppenbart att förvärvslagen har en viktig funktion. Förvärvslagen har till syfte att värna hyresgästernas intressen.
Enligt förvärvslagen och de prövningar av förvärvslagen som har skett i hyresnämnder och även i Svea hovrätt är det inte tillåtet att göra transportköp för att kringgå förvärvslagen.
Här menar vi från Vänsterpartiet att justitieministern måste ha ett ansvar att än tydligare markera mot kommunerna att de inte ska obstruera mot lagstiftningen för att sälja kommunala hyresfastigheter, kommunala hyresföretag. Sedan har vi naturligtvis inte en samsyn i bostadspolitiken.
Från Vänsterpartiet är vi oerhört måna om att värna allmännyttan. Den är av största vikt för en social bostadspolitik. En del av den viktiga roll som den nationella bostadspolitiken måste ha handlar naturligtvis om att värna och stärka och utveckla allmännyttans ställning.
Mot detta har vi sett en regeringspolitik som stöder ombildningar, utförsäljningar och privatisering av hyresbeståndet.
Vi menar att det här missgynnar hyresgästerna, främst eftersom vi inte kan ha en hyreslagstiftning som ger rimliga hyror enligt den självkostnadsprincip som vi behöver. Därför finns detta i ett sammanhang som vi måste värna om för att ha en bra social bostadspolitik.
Egon Frid (V):
Tack, statsrådet Odell, för svaret! Det har varit ett bostadspolitiskt tema här på förmiddagen, och jag har följt interpellationsdebatterna.
När jag redan i går läste Mats Odells svar på min interpellation tänkte jag att Mats Odell, likt ett annat trängt statsråd i en tidigare, s-märkt regering, svarar 28 gånger på samma sätt.
Han vill inte svara på frågorna och vi får samma tomma ickesvar på om Mats Odell avser att ta bostadspolitiken på allvar och också när det gäller den oro som hyresgästerna känner ute i landet.
Vi har tidigare i dag hört den seriösa nivå som tidigare interpellanter - Sylvia Lindgren, Matilda Ernkrans, Eva-Lena Jansson och säkert Carina Moberg sedan - har lagt bostadspolitiken på.
Det är den berättigade kritik mot borgarnas bostadspolitik och den berättigade förväntan på Mats Odell som bostadsminister som vi känner att vi måste få rätt att diskutera här i kammaren. Då kan inte ministern komma tillbaka med svar efter svar och hänvisa till tidigare debatter.
Det blir då svårt att föra en konstruktiv diskussion om bostadspolitik. Den viktiga fråga som bostadspolitiken utgör för en god välfärd och för ett väl fungerande samhälle kan inte nog betonas.
När det gäller utredningen om allmännyttan, som den här interpellationen handlar om, måste man naturligtvis respektera att det finns en problematik kring svensk bostadspolitik och EG-rätten, och den har vi ett gemensamt ansvar för att klara ut. Utredningen, som Mats Odell inte ville diskutera tidigare och inte heller vill diskutera i dag, har föreslagit två extrema varianter.
Det har mött kritik från Kommun-Sverige och från Mats Odells egna partikamrater i Sveriges kommuner liksom från Sveriges Kommuner och Landsting, från Sveriges allmännyttiga bostadsorganisation, Sabo, från Hyresgästföreningen och från många av oss här i kammaren.
Om bostadsministern vill vara seriös borde han ta den här kritiken på allvar.
Då måste man ändå ställa sig frågan: Varför vill inte Mats Odell pröva möjligheten för allmännyttan och åberopa EG-rättens undantagsregler om allmännyttiga tjänster för att tillgodose Sveriges kommuners möjligheter att bedriva allmännyttan och också bygga hyresrätter i Sveriges kommuner?
Egon Frid (V):
Mats Odell säger att vi fortsätter att ställa samma frågor och att även jag gör det. Vi är måna om att vi ska utveckla bostadspolitiken. Vi värnar allmännyttan och vi värnar hyresrätten. Den stora förändringen och det som gör oss oroliga är det markant minskade byggandet av hyresrätter.
I Stockholmsområdet har det minskat med 75 procent och i Sverige som helhet med 63 procent. Problemet för kommunsektorn är att upprätthålla sitt bostadsförsörjningsansvar. Detta har redan påverkat hyrorna mycket.
En bostadsminister kan göra mycket för att underlätta för kommunerna att upprätthålla sitt bostadsförsörjningsansvar och bygga hyresrätter - om han bara vill. Nu förskjuts hela möjligheten genom att Mats Odell hänvisar till utredningen och att utredningen ska ha sin gång.
Jag kan ge ministern rätt i att processen kring remisshanteringen av utredningen naturligtvis ska ha sin gång. Men det handlar också om vad Mats Odell slår vakt om.
Hur mycket är Mats Odell beredd att slåss för att försvara allmännyttan och hyresrättens möjligheter att finnas kvar på bostadsmarknaden? Det är viktigt att Mats Odell ger rätt signaler till kommunerna så att de har möjlighet att fortsätta sitt arbete.
Visst finns det i utredningen och i synpunkter på utredningen förslag som är alternativ till utredningens om en affärsmässighet utan vinstmaximering.
Affärsmässigheten bygger på att det är en neutralitet mellan aktörerna som vill bygga hyresrätter. Affärsmässigheten i sig är inte just vinstmaximeringen. Man är inte ute efter att skapa vinster utan neutrala regler för dem som bygger hyresrätter.
Allmännyttan ska ha ett fortsatt bostadsförsörjningsansvar. Allmännyttan ska med ekonomiska villkor kunna bygga hyresrätter i Sveriges kommuner. Här måste regeringen ta ett ansvar för att allmännyttans bostadsföretag i Sverige ska kunna fortsätta bygga hyresrätter.
Vi måste skapa förutsättningar för det regelmässigt, men vi måste också ha ekonomi för att göra det.
Jag hoppas att Mats Odell som bostadsminister vet att oavsett vem som bygger är det räntan som är den största posten i en byggkalkyl. Mats Odell hänvisade tidigare i dag till att byggföretagen gör så stora vinster.
Men vinstnivån i bostadsföretagen är inte relevant i debatten, utan det är den faktiska byggkalkylen. Hur får ett byggföretag ihop byggkalkylen? Räntan är den helt avgörande och dominerande posten. Ett system med ett räntebidrag som skulle subventionera och stödja byggandet av hyresrätter skulle vara en viktig signal till de kommunala bostadsföretagen.
Egon Frid (V):
Det är denna verklighetsbeskrivning som Mats Odell kanske skulle ta större del av. Vi hävdar att det är smärre justeringar som behövs för att allmännyttan ska fortsätta utgöra en stor och viktig del av bostadsförsörjningen i landet.
Fastighetsägarna är boven i dramat.
Man driver på bostadsminister Mats Odell att göra dessa stora förändringar med hänvisning till EG-rätten och Fastighetsägarnas anmälan till EG-domstolen om olagliga statsstöd.
Detta får en oproportionerligt stor påverkan på svensk bostadspolitik.
Det visar på grunden för allmännyttans viktiga betydelse.
Egon Frid (V):
Jag tackar Maria Larsson för svaret. Jag hoppas att hon inte tar det personligt att vi inte vill ställa några interpellationer till henne utan har riktat oss, några stycken på rad här, till andra statsråd.
Vid sidan om kan man notera att det hade varit särskilt intressant om Maria Larssons partiledare, socialminister Göran Hägglund, som dessutom är ansvarig - inom citattecken - för Mats Odell och bostadspolitiken hade kunnat ha ett samlat svar här kring problematiken barn som vräks.
Det är en komplex fråga, en fråga som hänger samman med socialpolitiken, socialtjänstpolitiken i kommunerna och naturligtvis också med situationen på bostadssidan med den sociala bostadspolitiken som är attackerad. Syftet med den här interpellationen är att få frågan ytterligare uppmärksammad.
Jag läste kommentarer i pressen när utredningen kom om att så många som 239 barn är berörda av verkställda avhysningar och att det inte förs någon debatt om detta. Då tyckte jag i alla fall att det är viktigt att få frågan ytterligare uppmärksammad.
Som Maria Larsson också skriver i sitt svar handlar det om att skapa och öka opinionstrycket. Det är en del i att få situationen bättre. Jag tackar än en gång för Maria Larssons utförliga svar.
Vi är i grunden överens om att inga barn ska vräkas och att det är oanständigt för ett land att barn vräks och blir utan bostad. Vi vet att det är tillräckligt komplicerat för barn att byta bostadsmiljö på ett organiserat sätt i de flyttningar som familjer gör planerat.
Det är traumatiskt för barn att bli vräkta och utdragna ur sin invanda miljö. Det är helt oförskyllt, och de kan inte påverka situationen själva.
Här måste samhället absolut agera för att barn inte vräks genom ett starkare stöd, en starkare lagstiftning och en tydligare nationell politik riktad mot kommunerna. I sitt svar tar ministern upp olika frågor som regeringen jobbar med.
Regeringen brukar hänvisa till att man har förbättrat vissa saker avsevärt, bland annat sysselsättningen. Då är det beklämmande att jag måste konstatera att antalet vräkningar har ökat under den här perioden samtidigt som många har fått en sysselsättning och en egen ekonomi. Vi kan konstatera att det tudelade samhället blir tydligare.
Alla får inte del av den förbättrade ekonomin i landet. Det finns grupper av människor och familjer som inte får ta del av detta och som samhället behöver ta ett större ansvar för. Det är kommunerna som har det yttersta ansvaret för barn och familjer, och de måste få starkare och tydligare signaler från regeringen att barn inte ska vräkas.
Det är det jag vill belysa så att ministern ytterligare ska agera för att barn inte ska vräkas.
Egon Frid (V):
Vi kanske inte kommer att bli överens om statistiken. Den rapport som kom innan vi skrev den här interpellationen bygger på att antalet vräkningar där barn förekommer har ökat. Det är dokumenterat i de uppgifterna.
Det här föranleds säkert av att bostadssituationen har blivit svårare i många kommuner, vilket också går ut över bostadsföretagens vilja att ta ett socialt ansvar.
Vi vet att allmännyttan har fått stryka på foten på många ställen, vilket också gör att det direkta, kommunala, sociala ansvaret för bostadsanskaffningen inte finns.
Det har varit svårare för socialtjänsten att hjälpa enskilda familjer med barn att skaffa nya lägenheter när antalet lägenheter ständigt minskar. Här finns, som ministern säger, ett viktigt samverkansansvar mellan kommunens socialtjänst, bostadsföretagen och Kronofogdemyndigheten.
Det är också viktigt för riksdag och regering, för respekten för lagstiftningen och för lagstiftarens ambitioner. Det intressanta här, vilket jag också kan konstatera, är att vi har en förstärkt socialtjänstlag. Vi har ett starkt lagstöd som jag tror Maria Larsson nämner i svaret. Jag kan i stort sett hålla med om det.
Lagstödet skulle naturligtvis kunna bli ännu starkare genom att vi skriver in allas rätt till bostad och att vi skriver in i socialtjänstlagen att inga familjer med barn ska vräkas. Men ambitionen i lagstiftningen är tydlig. Kommunen har det yttersta ansvaret för att alla ska ha en bostad. Barnperspektivet i socialtjänstlagen är jättetydligt.
Där det finns barn med ska man ta särskild hänsyn till att barnen och familjen ska ha någonstans att bo. Det innebär att socialtjänstlagen ger stöd för att inga barn ska vräkas.
Det här starka lagstödet måste få en verklig innebörd genom att respekten för lagstiftningen blir tydlig och att lagstiftarens, alltså riksdagens, ambitioner med lagstiftningen slår igenom nationellt och i Sveriges alla kommuner.
Regeringen måste ta ansvaret att säkerställa att lagstiftarens ambitioner verkligen blir genomförda. Det handlar om att inga familjer med barn ska vräkas.
Är det en uppsägning av en lägenhet på gång måste socialtjänsten verkligen samverka med andra myndigheter i kommunen för att säkerställa att familjen så långt det är möjligt ska kunna bo kvar eller åtminstone kunna anskaffa en lägenhet nära där man bodde tidigare för att inte barnens sociala situation ska förändras alltför mycket.
Jag tycker att Kristdemokraterna har haft en hög ambitionsnivå här, och då är det tråkigt att se att regeringens politik inte slår igenom fullt ut eftersom statistiken redovisar att antalet vräkningar där barn förekommer har ökat.
Egon Frid (V):
Jag önskar likaväl som Maria Larsson att den här vägledningen, nu när den kommer ut till kommunerna, verkligen kommer att bidra till att vi inte får någon vräkning av någon barnfamilj från och med i dag. Jag vill säga att Vänsterpartiets ambitionsnivå tillsammans med den förra regeringen handlade om en social bostadspolitik som slår fast att alla ska ha rätt till en bostad, och det är det Vänsterpartiet trycker mycket på.
Sedan vet jag och ger Maria Larsson rätt i att vi har kommuner där det finns en stor allmännytta som också har haft tillgängliga lägenheter där man ändå har haft en hög vräkningsstatistik.
Det sambandet finns alltså, men det finns också ett tydligt samband, som den sista rapporten har visat, att det ökade antalet barn som vräks beror på bostadsföretagens allt hårdare linje mot skuldsatta hushåll. Det skulle alltså vara huvudorsaken till att antalet vräkningar har ökat. Det är också en sak som är märklig när vi pratar om vräkningar.
Vi vet att kostnaden är hög för Kronofogdemyndigheten när man ska genomföra vräkningar. De hyresskulder som har funnits har i genomsnitt understigit 20 000 kronor, vilket är mindre än kostnaden för en vräkning faktiskt har varit. Det gör det ännu mer inhumant att använda samhällets resurser så missriktat.
Tänk vad goda insatser man hade kunnat göra för dessa barnfamiljer och de barn som riskerar att vräkas i stället för att använda Kronofogdemyndighetens resurser till att vräka dem! Jag vill tacka Maria Larsson för svar och debatt och hoppas att vi med gemensamma krafter ska få kommunerna att agera så att inga barn ska vräkas.
Men jag vill ändå poängtera att det är regeringen som har ansvaret för att kommunerna faktiskt tar ansvar för lagstiftarens ambitioner på det området.
Egon Frid (V):
Det är för det mesta intressant att lyssna till Anti Avsans argumentation.
Det är ju verkligen att lägga ut dimridåer i den redan svåra frågan om det går att jämställa sjöfylleri med rattfylleri och om det går att jämställa att framföra fordon till sjöss och på land.
Det är verkligen intressant att fråga Anti Avsan om särskilt ni moderater tycker att det finns speciella friheter som ska försvaras när det gäller att föra fram fordon till sjöss som gör att man inte kan komma till skott i den här frågan.
Ska man ha en likabehandling när det gäller att föra fram fordon till sjöss och på land? Jag tycker att det är bra att det har skett en del förbättringar genom att Kustbevakningen kan vara mer aktiv.
Vi måste också se till att sjöpolisen har samma möjligheter som trafikpolisen att följa problemet. Vi vet ju att fritidsbåtstrafiken ökar.
Egon Frid (V):
Jag förenklar inte någon debatt. Jag ser inte heller att frågor är svarta eller vita. Men vi ser att frågorna och problemen finns, kanske till skillnad från Anti Avsan som när problemen blir för stora inte vill se dem. Då låter man bli att göra någonting åt dem i stället. Jag har respekt för att det kan finnas en särskild lagstiftning som är extra viktig för yrkesmässig trafik till sjöss.
Anti Avsan tar upp exempel där andra än föraren naturligtvis har ett jättestort ansvar och kan utsätta andra människor för stor fara till sjöss, vilket inte kan jämföras med trafiken på land.
Men det gäller all syn på alkohol och förekomsten av alkohol i arbetslivet, vilket också är en fråga som vi tillsammans måste lyfta fram där. När man ser vilka faror och risker som finns med alkoholen även till sjöss måste också fritidsbåtarna inbegripas till hundra procent.
Det är där som jag tror att Moderaternas särskilda frihet för fritidsbåtarna gör att de inte vill, orkar eller kan gå i hamn med denna fråga. Anti Avsan gör ett stort nummer av exemplet med omförtöjande av båtar vid dåligt väder.
Man kan då göra en parallell med rattfylleri på land. Ska det vara tillåtet med tanke på försäkringsbolaget att skydda bilen genom att gå ut och flytta bilen så att inte ett träd blåser ned på bilen och att man ska slippa dömas för rattfylleri om man har över 0,2 eller 1,0 promille när man framför fordon på land?
Egon Frid (V):
Jag var inte tillräckligt snabb förut. Jag skulle egentligen ha replikerat på Lars Tysklinds anförande. Den fråga som är kvarstående efter debatten är om det är tillåtet att framföra fordon till sjöss berusad eller om vi ska jämföra trafik på sjön med trafik på land.
Det är där jag och vi med vår reservation hävdar att det är viktigt att jämställa riskerna att utsätta sig själv och andra för fara genom att framföra fordon berusad till sjöss såväl som på land.
Lars Tysklind påstod att det är förbjudet att framföra ett fordon till sjöss berusad. Det är inte sanning som Lars Tysklind säger.
Det är först om det kan antas att han eller hon inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom eller henne som Kustbevakningen har rätt att ta bevisprov. Det är först då man kan stoppas och lagföras för sjöfylleri. Det är jätteviktigt att få en ändring till stånd.
Det är därför viktigt att regeringen nu, när den förra regeringen inte fick möjlighet att genomföra ändringen, snabbt gör en lagändring. Det har tagits upp en del andra saker i debatten som har problematiserats. Om man till exempel är yrkesverksam på sjön har man också ett särskilt ansvar.
Vissa av de frågorna ska naturligtvis beaktas.
Egon Frid (V):
Det är just detta, Lars Tysklind, som inte är hårklyverier. Detta är skillnader i två lagar - mellan rattfylleri och sjöfylleri. Det är hela den här skillnaden som vi debatterar, och det är den som gör frågan så viktig. Beredningen har pågått tillräckligt länge och har kommit fram till det förslag som kan åtgärdas.
Detta kan i princip verkställas, men sedan finns det vissa saker som blir kvarstående. Man jämställer inte sjöfylleri med rattfylleri till hundra procent eftersom vissa risker kan vara större. Det gäller till exempel frågan om att även en styrman kan ställas till svars ihop med kaptenen på ett fartyg.
Någon som sitter bredvid föraren av en bil kan inte jämställas med honom eller henne. Det är jättebra att jag och Lars Tysklind är överens om vad vi menar är risken med att framföra ett fordon till sjöss. Men lagstiftningen gör ett undantag för detta - det är först när man inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger någon. Det är det som gör hela frågan så intressant. Det finns faktiskt människor som tar sig den friheten.
De påstår att de kan vara berusade och framföra sina båtar, och dessutom har de lagstöd för att göra det. Ingreppen mot sjöfylleri kan endast göras om man utsätter någon för en risk eller inte framför fordonet på ett betryggande sätt och orsakar någon form av olycka.
Jag berörde cyklar här förut. Riskfaktorn på sjön är lika stor om man sitter i en kanot eller i en eka utan motor som om man för fram en motorbåt. Man kan dra en parallell där.
Egon Frid (V):
Det är gott och väl, det som Lars Tysklind själv tycker och anser. Jag är glad att du tycker det som du tycker. Det kan ju påverka den nuvarande regeringen så att den inser det tokiga i skillnaden mellan sjöfyllerilagstiftningen och rattfyllerilagstiftningen. Men det du säger stämmer inte. Det var därför jag tyckte att det var viktigt att påpeka det än en gång; det är först när man kan misstänkas för brott enligt 20 kap.
4 § sjölagen - alltså när det kan anses att han eller hon inte på ett betryggande sätt kan utföra vad som därvid åligger honom eller henne - som man kan lagföras enligt sjöfyllerilagen. Lagen tillåter i alltför hög grad att alkohol förekommer på sjön.
Det är en lagstiftning som vi absolut aldrig skulle vara i närheten av att acceptera till lands. Det ska vi inte göra till sjöss heller. Vi ska ha samma syn på att det är fel att använda alkohol i all form av trafik. Det är jätteviktigt.
Det handlar om riskfaktorerna och vilka risker man utsätter sig själv och andra för när man i berusat tillstånd är ute i trafiken eller på sjön. Behörighetsfrågorna är mer att jämställa med krav på körkort för att köra bil och hastighetsgränser på vägarna.
Det är lite grann ett annat spår i lagstiftningen. Att jämställa sjöfylleri med rattfylleri är att jämställa reglerna för förekomsten av alkohol i all typ av trafik.
Egon Frid (V):
Jag hävdar fortfarande att de motstående intressena inte är så stora i den här frågan att vi inte skulle kunna jämställa sjöfylleri med rattfylleri och få en enhetlig lagstiftning när det gäller synen på reglerna för att framföra fordon.
När det gäller frågan om vad vi ska ha för repressalier för folk som bryter mot lagen kan jag inte se annat än att det ska vara böter och fängelse på olika nivåer. Vi har tyvärr inga körkort i sjötrafiken.
Man skulle också kunna dra in körkortet när det gäller rätten att köra båt, men eftersom de inte finns än kan man inte dra in dem. Det var ett exempel på att det finns goda skäl för att införa körkort för båt.
Mitt syfte var inte att sänka nivån på debatten genom att diskutera cyklar, kanoter och ekor. Mig veterligen har vi någonting som heter styrstångsonykterhet i landet. Man kan lagföras om man framför en cykel i berusat tillstånd eftersom det ses som ett fordon på väg.
Därför kan man också ta upp risken när man framför kanot eller eka till sjöss. Man utsätter sig själv för samma risk som när man framför en stor motorbåt berusad. Det är också en relevant jämförelse. Nu är det upp till regeringen att agera och jämställa sjöfylleri med rattfylleri.