Sven Otto Littorin (M):
Det faktum att Arbetsförmedlingen sedan några år tillbaka är en enhetsmyndighet med lite tydligare mål tycker egentligen inte jag att man ska ta som intäkt för vare sig centralisering eller privatisering. Det är att dra det hela för långt.
Det är snarare ett sätt att erbjuda bättre möjligheter till anpassning efter lokala förhållanden, bättre möjligheter för myndigheten att överföra resurser från en del av landet till en annan där resurserna behövs som bäst, att öka flexibiliteten och därmed göra myndigheten mer slagkraftig. Jag har inte uppfattat det som att Socialdemokraterna har varit emot myndighetsreformen i sig utan det har snarare handlat om andra saker som vi har kunnat diskutera här.
Om jag återgår till själva interpellationen vill jag peka på att målsättningen, som vi har uttryckt den i budget, instruktioner, regleringsbrev och annat, självklart är att en tredjedel av insatserna i garantierna ska genomföras av kompletterande aktörer. Kompletterande aktörer ska inte ses som en privatisering utan just som kompletterande aktörer.
På det sättet får vi en strukturerad och organiserad plattform, skulle man kunna kalla det, för att kunna engagera alltifrån ideella föreningar och sociala företag till privata företag. På det sättet skulle vi både kunna utnyttja resurserna lite bättre och få lite bättre genomslag för de olika insatserna.
Vi skulle naturligtvis också kunna se till att vi under en period när vi har en rätt dramatisk uppgång av antalet personer som omfattas av insatserna får möjlighet att växla upp snabbare än vi annars hade kunnat göra.
Som svar på Lars Liljas fråga kan jag säga att om man tittar på regelverket ser man att det i princip i övriga arbetsmarknadspolitiska insatser finns all möjlighet för Arbetsförmedlingen och kommunerna att komma överens om att hitta olika typer av upplägg som passar. Vi har försökt att i förordningen se till att det inte står ett regelverk i vägen för att en sådan överenskommelse ska kunna slutas.
Jag har också på flera olika ställen försökt skicka den signalen, till exempel på SKL:s arbetsmarknadsdagar vid två tillfällen och vid Arbetsförmedlingens chefsdagar vid flera tillfällen. Där har jag försökt säga att vi naturligtvis inte är emot att Arbetsförmedlingen samarbetar med kommunerna. Tvärtom finns det mycket goda exempel på att ett sådant samarbete har varit väldigt fruktbart. Vi hörde Solna nämnas och vi har Sundbyberg.
Västerås är ett annat exempel, även Hofors för den delen, där man jobbar väldigt intensivt tillsammans med kommunen, framför allt för att hjälpa ungdomar att komma från skolvärlden och så småningom ut på arbetsmarknaden. Det finns absolut inga vare sig politiska eller legala hinder för samarbete. Det är snarare så att vi har försökt att tydliggöra hur detta samarbete ska organiseras.
De tidigare förordningar som reglerade detta var om möjligt ännu luddigare på det här området och det fungerade egentligen inte alls. Det gjorde naturligtvis att vi var tvungna att bli lite tydligare i den förordning som trädde i kraft 2008. Det här är nog det viktigaste vi kan göra. I sak tror jag inte att det är någon jättestor skillnad mellan Lars Lilja och mig när det gäller vikten av att involvera alla goda krafter som kan hjälpa dem som är arbetslösa, inte minst ungdomar, att på olika vis komma in på arbetsmarknaden.
Då är kommunerna en naturlig samarbetspartner. Vi menar att vi genom förordningen och genom att skicka tydliga signaler också har medverkat till att klargöra detta, om det har varit något tvivel om det.