Jan Lindholm (MP):
Först vill jag tacka vår EU-minister för det här, som jag tycker, väldigt positiva svaret. I svaret framgår det nämligen tydligt att ministern har förstått själva problematiken. Det framgår även tydligt att regeringen förbinder sig att aktivt arbeta för ett utökat skydd mot diskriminering. Ministern slår även fast att regeringen har för avsikt att fortsätta arbeta för att respekten för de mänskliga rättigheterna ska öka inom EU.
Och vi får även veta att man tänker jobba med att stärka FN:s arbete mot diskriminering på grund av sexuell läggning och könsidentitet. Allt det här låter ju väldigt bra. Det är klart att den första frågan som man skulle vilja ställa är: Sätter ni munkavle på Kristdemokraterna under regeringssammanträdena när ni behandlar den här typen av frågor, eller har ni hela regeringen med er? Men det är väl en fråga som är mer av kvällstidningskaraktär, så vi kanske ska hoppa över den den här gången.
Det viktiga är ju liksom inte vad vi säger i kammaren och i vackra dokument, utan det viktiga är ju det som man kan kalla för verkstan. Då undrar jag: Vad konkret kan vi förvänta oss? Den händelse som föranledde min interpellation var att det polska EVS-kontoret, som är en del av EU:s ungdomsprogram, avslog en ansökan om ett projekt som hade till syfte att utveckla tolerans och motverka fördomar kring HBT-frågor i Polen.
För mig är det naturligtvis en självklarhet att varje enskilt land självt ska avgöra vilka av EU:s alla olika projekt som man väljer att delta i, men när det gäller Polen anser jag att det handlar om ett systematiskt val att avstå från att delta i arbetet med de grundläggande mänskliga rättigheterna, och det tycker jag inte att ett EU-land kan göra. Vi har många exempel på det. Då undrar jag: Hur ser ministern på det? Det som skrämmer mig mest är egentligen själva motiveringen till avslaget.
Man säger rakt på sak att mänskliga rättigheter inte överensstämmer med Polens utbildningspolitik. Man hänvisar också till utbildningsministerns policy som inte stöder att man informerar om HBT-frågor bland ungdomar. Den policy som ministern har har föranlett stora protester bland annat från internationella utbildningsfederationen som representerar 29 miljoner lärare i 166 länder.
De pekar på artikel 13 i Amsterdamfördraget där man till exempel helt tydligt motsätter sig diskriminering på alla de grunder som man brukar räkna upp i den här typen av internationella dokument, och däribland finns självklart frågor kring sexuell identitet. De tar upp fallet, som jag tidigare har tagit upp, med den avskedade direktören från det nationella lärarutbildningscentret i Warszawa.
Han blev avskedad för att han spred en lärobok, Compass, som EU har tagit fram, som också är till för att lyfta upp de här frågorna inom området mänskliga rättigheter. Så här kan man fortsätta, och då blir man ganska mörkrädd. När vi nu har en särskild EU-minister undrar jag: Vad planerar man för åtgärder från svenskt håll? Vilka maktmedel ser man att EU kan använda?
Ministern säger själv i sitt svar att det inte finns några lagliga rättigheter till skydd för de här människorna i Polen. Vilka maktmedel ser man att man från EU:s sida kan använda för att se till att Polen verkligen följer de fördragsfästa åtaganden som man faktiskt har, som Polen har tagit på sig? Polen borde åtminstone ha intentionen att följa dem och inte fortsätta att så, som jag tycker, flagrant och obstruerande nonchalera dem som man gör i dag.