KBLab/rixvox huggingface dataset:
Agneta Luttropp (MP):
Jag skulle vilja ta upp att i så fall har Moderaterna ändrat sig något alldeles fantastiskt sedan vi började den här debatten för något år sedan. Det är en helomsvängning. Man kan ju undra vad av det här som ni egentligen står bakom, eftersom det är en total omsvängning. Jag har ingen anledning att stå bakom någonting annat än det som gäller utskottet. Där är vi eniga.
Det står jag bakom, och det är det som är det viktiga.
Agneta Luttropp (MP):
Någonting som jag verkligen håller med Alliansen och Kenneth Johansson om är att ni är mästare på utredningar. Fantastiskt många utredningar har gjorts.
Jag säger inte att dessa utredningar inte behövs eller att de är överflödiga, men som både Eva Olofsson och Lennart Axelsson har sagt har en del av dem hittills inte lett till något synligt. Det är min fråga: Vilka praktiska och faktiska resultat är nådda? Då menar jag hos en person som faktiskt har en funktionsnedsättning.
Utredningar i all välmening, men vilka praktiska resultat har nåtts? Jag gläder mig åt att vi är så eniga när det handlar om bristande tillgänglighet. När den utredningen är klar kanske vi kan komma överens om att det ska höra till diskrimineringslagen.
När det gäller att LSS ska värnas och intentionerna finnas kvar kommer vi kanske också att kunna enas om att man måste göra någonting åt § 9. Som det är nu värnas inte LSS, och intentionerna följs inte.
Det är jättebra att man jobbar på arbetslösheten, men den har ändå ökat från 30 000 personer 2008 till 68 000 personer 2012. Inte ens om man är väldigt snäll skulle man kunna säga att det går åt rätt håll. Det jag egentligen undrar är när man tänker gå från ord till handling. När kan vi se handling?
Agneta Luttropp (MP):
För en person som behöver hjälp måste det vara otroligt frustrerande att ha rätt till hjälp och stöd men inte kunna nyttja den rätten. Det tror jag att många kan skriva under på.
Om vi ser på det som har gjorts, till exempel om rikslika bedömningar, har man skrivit om det och haft med det i utredningen, och det har gått ut. Men vi vet ju att det inte är så. Barnperspektivet har också gått ut, och jag vet att jag påpekade både för Försäkringskassan och för Socialstyrelsen att man inte hade med barnperspektivet.
När det gäller behovsinstrumentet har vi fortfarande inte riktigt sett något resultat av de, tror jag, sex försäkringskassor som har det. Dessa saker har skett, javisst, men hur det har hjälpt den enskilde vet vi ännu inte. Vi får verkligen hoppas på den utredning som vi ska få en första genomgång av i december.
Jag kan meddela något som i alla fall gladde mig, och det kan ju glädja er också. Det är att yrkeshögskolan ska få 90 platser som är avsedda för personer med funktionsnedsättningar.
Agneta Luttropp (MP):
Lagen ska inte urholkas, säger Maria. Det är bra. Men den är urholkad, påstår jag. År 2010 gjorde man en av alla dessa kartläggningar som har gjorts. Där ser man differenserna i personkretsbedömningar eller, rättare sagt, rättighet till ledsagare.
För att ha den rättigheten måste man höra till en av personkretsarna. Precis som Eva sade kan man vara blind men också både blind och rullstolsburen och ändå inte höra till personkrets 3.
Vi är beredda att göra något åt det så att det blir klart och tydligt att är man blind eller gravt synskadad hör man till personkrets 3 och har rätt till LSS-insatser. Är Folkpartiet berett?
Agneta Luttropp (MP):
Vi fick en historiebeskrivning. En del av den känner jag inte igen, annat är välbekant. Carlbeck hette damen som startade detta för att hennes systerson hade en utvecklingsstörning.
Var finns Roland Utbult och KD i detta? Du säger att du är nöjd med kartläggningarna och nöjd med det som görs i fråga om glasögon och LSS. Hur ställer sig KD till frågan om tillgänglighet? Anser KD att det är diskriminerande och att det behöver lagstiftas?
Om man kommer fram till att inte göra några förändringar i § 9, kommer KD att gå med på det?
Agneta Luttropp (MP):
Det var ett bra svar när det gäller tillgänglighet, alltså att ni är beredda att lagstifta om det. Däremot blir jag lite mer orolig när det gäller § 9. Vi har tidigare varit rörande eniga om att LSS inte ska urholkas, att intentionerna ska följas och så vidare.
Men problemet är att Försäkringskassan har uttryckt att intentionerna i LSS följs, alltså med anledning av den dom som vi alla petar i. Men Försäkringskassan, som ändå är den som du, Roland Utbult, litar på, tycker att intentionerna följs utifrån det som man gör i dag.
Agneta Luttropp (MP):
En bra hälso- och sjukvård ska finnas oavsett var i landet man bor, om man är man eller kvinna eller vilken utbildning eller status man har. Så är det dess värre inte. Sjukvården är inte så jämlik som den borde vara. Det gäller att bo på rätt ställe, ha rätt utbildning och helst vara man om man blir sjuk.
En hel del av skillnaderna är berättigade. Men frågan är om alla skillnader beror på att vi bor i ett avlångt land. Ett exempel på ojämlik vård är var kostnaderna för barnsjukvård ska ligga. Det ser också, som så mycket annat, olika ut i landet. Akutsjukvården kan kosta i en del landsting, medan den är gratis i andra.
I en del landsting kostar det att gå till vårdcentral och jourläkare, vilket kan vara gratis i andra. Det är landstingets ekonomi, inte barnets behov, som avgör om det ska tas ut en avgift eller ej. Miljöpartiet vill ha en samlad bild över hur det ser ut i de olika landstingen när det gäller barn och deras behov av sjukvård.
Vi ser det som en fördel, naturligtvis framför allt för barnen, men också för landstingen, att veta hur det ser ut i de olika landstingen. Därför föreslår Miljöpartiet att Socialstyrelsen, eller annan lämplig aktör, får i uppdrag att se över hur avgiftssystemen inom sjukvård för barn skiftar mellan landstingen.
En del av skillnaderna är befogade, men frågan är om alla skillnader är befogade med tanke på barnets bästa. Fru talman! Ett annat område som Miljöpartiet har tagit upp gäller medicinsk abort.
I abortlagen från 1974 står det: Endast den som är behörig att utöva läkaryrket får utföra abort eller avbryta havandeskap. Denna lag är från den tid då abort alltid innebar ett kirurgiskt ingrepp. Så är det inte i dag.
Det finns medicinsk abort som gäller före graviditetsvecka nio. Medicinsk abort innebär helt enkelt att kvinnan tar ett piller. Frågan om att ändra i abortlagen har varit uppe tidigare, senast 2010.
Anledningen till att det då blev avslag var att Socialstyrelsen gjorde bedömningen att detta redan i vissa fall är möjligt inom ramen för gällande författningar, naturligtvis förutsatt att det inte sker på bekostnad av patientsäkerheten. Det låter bra. Problemet är löst.
Men utskottet kommenterar inte det faktum att den gammalmodiga lagstiftningen kvarstår. Den är inte ändrad. Där står det att endast den som är behörig att utöva läkaryrket får utföra abort. Det står alltså att det bara är en viss yrkeskår som har ansvaret för detta.
Därför måste vi göra någonting. Specialutbildade barnmorskor har till exempel rätt att förskriva p-piller. Det är också barnmorskor som man ofta har mest kontakt med när man ska göra en medicinsk abort.
Miljöpartiet anser att dessa specialutbildade barnmorskor också ska kunna ta ansvar för hela vårdprocessen när det gäller medicinska aborter, men naturligtvis inte när det gäller kirurgiska ingrepp.
Vi menar att abortlagen behöver ändras så att denna möjlighet ges. Jag står naturligtvis bakom Miljöpartiets reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 15.
Agneta Luttropp (MP):
Läkemedel är en viktig behandling inom hälso- och sjukvården. Nya läkemedel står i dag för en betydande del av de behandlingsframgångar vi har. De medicinska framstegen innebär att allt fler sjukdomar kan botas och behandlas. Läkemedel kan dess värre också ha negativa effekter i form av biverkningar, och en del sådana är mycket allvarliga.
Ett fall vi säkert alla minns är Gulli, damen som fått så många läkemedel i en förödande kombination att hon inte fungerade och inte kunde leva ett aktivt liv. Så togs medicinerna bort, och Gulli fick ett nytt liv - ja, hon fick ett liv! Ingen ska behöva uppleva det Gulli och hennes familj upplevde.
Anmälningar gjorda till Socialstyrelsen utifrån lex Maria från äldreboenden var 2010 drygt 1 600. Av dem handlade 32 om läkemedelsanvändning. Motsvarande siffra för förra året var drygt 1 800, varav 53 var om läkemedelshantering. Det är inte många, bara 2-3 procent.
Därför är det viktigt att förtydliga att man vid utsättning av läkemedel gör en sammanvägning så att olämpliga läkemedelskombinationer aldrig uppkommer. Många åtgärder inom det här området är på gång från Socialstyrelsen, och det finns också nya EU-direktiv om säkerhetsövervakning av läkemedel.
Det finns motioner om läkemedelsanvändning - bland annat Miljöpartiet har en - utifrån just lex Maria, och vi föreslår en lex Gulli. Motionen har i utskottets text blivit tillgodosedd när det gäller att förbättra läkemedelsanvändningen för äldre. Bland annat finns förslaget att anhöriga ska kunna anmäla. Fru talman!
Något som Miljöpartiet däremot fortfarande oroas av är hur det ska se ut med apotek i glesbygden efter den 1 juli i år. Det blir bara apoteksombud och bara fram till 2015. I dag finns runt tusen ombud i Sverige, och de fungerar som en mellanhand mellan apotek och konsument.
Många som hämtar ut sin medicin vill träffa en farmaceut eller annan personal med kunskap om receptbelagda läkemedel. Den möjligheten kommer kunderna som bara har tillgång till ombud inte att ha. Mannen eller kvinnan i Ica- eller Konsumbutiken är knappast utbildad för att vara stöd i läkemedelsfrågor.
När man ska hämta medicin hos ombuden går beställningen till så kallade distansapotek som vi har två eller tre stycken av i Sverige. Det finns inga garantier för att 24-timmarsregeln håller. Vi har sett flera bevis på att det inte alltid fungerar.
I många städer snubblar man över apotek, men landsbygden ska tydligen få nöja sig med ombud utan farmaceutisk kompetens. Att låta landsbygden leva låter ju vackert, men det är beklagligt att det inte längre finns något speciellt samhällsansvar för att apotek ska finnas i hela landet. Och då menar vi riktiga apotek, inte bara ombud.
Vi utgår från att det blir en utvärdering av hur ombuden kommer att fungera, om de fungerar, i glesbygden. Med detta vill jag lyfta fram reservation 8.
Agneta Luttropp (MP):
Jag ska börja med att säga att det naturligtvis är reservation 7 som jag yrkar bifall till. Apoteksregleringen blev egentligen ingen hit, åtminstone inte för kunden. Har det blivit bättre tillgänglighet? Tja, det beror på vad man menar - om man menar antalet apotek eller om man menar tillgänglighet till det apoteken är till för. Precis som du själv sade, Isabella Jernbeck, ska 80 procent handla om läkemedel. Där är tillgängligheten definitivt inte bättre.
Har det blivit utökad service? Tja, det beror också på vad man menar. Det är ju i regel mediciner som man är där för. Sedan har jag samma frågeställningar som Eva. Kundnöjdheten sjunker. Det kunde vi höra Eva redogöra för. Det är egentligen det mest alarmerande.
Är det inget som oroar? Siffrorna är ju väldigt höga när det gäller förtroendet för apotek. Är det något som ni tar till er? Jag vet att det är en utredning på gång. Det är mycket oroande att kundnöjdheten sjunker så drastiskt. Vi ser också att tillgängligheten till det fysiska apoteket inte är så viktigt för kunden som ni alltid framhäver.
Agneta Luttropp (MP):
Det är uppenbart att detta inte räcker. Kunden är fortfarande inte nöjd. Isabella Jernbeck säger att det är samma personal. Ja, det är det till viss del, men nya apotek måste ändå innebära ny personal. Den gamla personalen kan ju inte räcka till alla hundratals nya apotek. Det är klart att det är jättemycket ny personal.
På den utfrågning vi höll här i riksdagen framkom att ett av problemen var att det inte fanns utbildade farmaceuter på varje apotek. Det stämmer alltså inte riktigt att det hela vägen är samma personal. Återigen undrar jag: Kan ni ta till er detta?
Jag vet att ni tittar på detta med 24-timmarsregeln, men det är inte det enda som kunden inte är nöjd med. Det finns andra delar i apoteksavregleringen som man inte är nöjd med. Hur ser ni på de delarna?
Agneta Luttropp (MP):
Eva Olofsson och jag tycks ha läst samma rapporter. Jag har också tittat på Farmaciförbundet. De gjorde alltså en undersökning förra året med över tusen medlemmar. Över 50 procent av personalen på apotek upplever att arbetsmiljön har försämrats efter omregleringen.
Det är naturligtvis precis som du säger, att tiden fattades även tidigare, men över hälften tycker att det har blivit sämre, och det var väl inte riktigt meningen. De har inte tid med rådgivning. De tycker att utvecklingen går åt fel håll och att det riskerar att drabba konsumenten.
Mer än var femte känner oro över recepthanteringen, att det handlar om felmedicinering. Det tycker jag är väldigt allvarligt. Egentligen ställer jag samma fråga som Eva: Vad kan man göra åt det här? Farmaciförbundet föreslår ju själva den här kunskapsplattformen. Någonting måste man göra. Det kan inte vara meningen att över hälften av dem som arbetar inom apotek ska uppleva att det är en försämring.
Agneta Luttropp (MP):
Grunden för detta betänkande är att utskottet anser att det inte är rimligt att det görs skillnad när det gäller rätten att bli förälder genom assisterad befruktning beroende på om man lever i par eller som ensamstående. Nu är det dags, nu är det hög tid, att ge alla möjlighet att bli föräldrar, oavsett om man lever som olikkönade par, samkönade par eller som ensamstående.
Nu behöver inte längre ensamstående kvinnor åka utomlands för en assisterad befruktning. Det är i år sex år sedan kvinnor som lever i samkönade förhållanden fick tillgång till assisterad befruktning. Nu efter sex år tas nästa steg. En kvinna som lever ensam får samma rätt som andra att bli förälder via assisterad befruktning.
Det arbete som pågår för att bredda kunskapsunderlaget och göra analyser av ensamstående kvinnors rätt till assisterad befruktning utgår från ett barnperspektiv. Det är ett uppdrag som regeringen har gett. Det är ett arbete som Miljöpartiet välkomnar.
Behandling med assisterad befruktning har funnits i Sverige sedan 60- och 70-talen, och antalet provrörsbefruktningar har ökat från 1991 med ca 450 per år. Siffrorna visar att det finns ett ökat önskemål om och ett ökat behov av assisterad befruktning. Vi i Miljöpartiet är bara glada att detta är utskottets förslag.
Av flera anledningar är frågan om surrogatmoderskap en mycket svår fråga, inte minst på grund av medicinska och etiska aspekter. Å ena sidan handlar det om möjligheten att bli förälder genom surrogatmoderskap och å andra sidan om risken att det blir en handel med kvinnors kroppar. Därför behöver vi veta mer om hur det ser ut vad gäller juridiska, ekonomiska och etiska överväganden.
Förslaget från utskottet innebär att det tillsätts en utredning som ska arbeta förutsättningslöst för att besvara dessa frågor. I utredningen kommer man också att belysa hur en reglering bör se ut för de barn som fötts genom surrogatmoderskap i annat land. Miljöpartiet välkomnar utredningen och menar att utan en bred kunskap är det omöjligt att fatta ett beslut i denna fråga.
Jag yrkar bifall till utskottets förslag.
Agneta Luttropp (MP):
Ibland blir jag lite trött på KD:s resonemang om barnperspektivet som klingar lite falskt för mig. Ni är ett av de partier som inte vill ha in barnkonventionen, och ni är med i en regering som skickar tillbaka barn som saknar inte bara pappa utan föräldrar över huvud taget. Var är barnperspektivet då?
Ni har ju gått med på att man ska kunna adoptera som ensamstående. Vad är det för skillnad på att vara adoptivmamma och att ha blivit mamma genom assisterad insemination? Roland Utbult tar upp att barn har rätt till sin egen historia.
Ett av skälen till att vi vill att inseminationen sker i Sverige är att här finns den rätten, men den saknas om insemination sker utanför Sverige. Det här borde ni tycka är bra. Det är inte så vanligt att KD ligger några år före i tiden, men nu gör ni det.
Det kommer att ta år innan utredningen om surrogatmoderskap är klar. Inget är bestämt, men ni pratar som om vi skulle få surrogatmammor nästa vecka. Så är det inte. Låt oss hålla oss till det läge som är i dag. Hur det blir framöver har vi ingen aning om.
Agneta Luttropp (MP):
Vad gäller barnkonventionen handlar det om det ställningstagande som regeringen har, och Kristdemokraterna ingår i regeringen. När jag sade att ni skickar tillbaka barn avsåg jag de ensamstående flyktingbarn under 18 år som skickas tillbaka till länder där det varken finns mamma eller pappa.
Roland Utbult menar att det vid adoption inte finns några föräldrar. Det finns i och för sig biologiska föräldrar, men de har valt att lämna bort barnet. När det gäller surrogatmoderskap vill jag bara framhålla det jag sade förra gången, nämligen att i alla fall för Miljöpartiets räkning gäller beslutet vi har tagit: en utredning och ingenting mer.
Punkt slut.
Agneta Luttropp (MP):
Skrivningarna avviker inte så mycket från det som tidigare har stått i skollagen. När det gäller erbjudande av förskola är texten densamma. I kap. 25 står det som nyligen refererades: "Kommunen ska sträva efter att" -alltså sträva efter - "att erbjuda omsorg för barn under tid då förskola eller fritidshem ."
Det stämmer att de domar som jag har refererat till inte ligger i nutid. Däremot när det gäller den motivering som man använder tror jag inte att det kommer att bli någon skillnad med det nya.
Det man säger är nämligen att det inte finns någon sådan rätt och att det går för långt att uppställa generella krav på att verksamheten ska erbjudas även på andra tider än vad som kan anses som normal arbetstid under dagtid under vardagar.
Kammarrätten har i detta fall anfört att det inte finns någon anledning för kammarrätten att göra någon annan avvägning utifrån det som står i skollagen i dag, i den texten.
Agneta Luttropp (MP):
Det står "ska sträva efter". Som jag sade tidigare i mitt anförande är det flera ganska tunga remissinstanser som har tyckt till om detta och som vi får förmoda också har en juridisk kompetens. De säger också att om man tittar på både kap. 12 och kap. 25 är det oklarheter.
I det ena kapitlet sägs en sak, och i det andra kapitlet sägs en annan sak. Det sägs här att det enligt motivtexten inte bör vara möjligt att avskaffa tillgång på omsorg under obekväma arbetstider. Det är alltså många tunga remissinstanser som är kritiska på samma sätt som vi är.
Agneta Luttropp (MP):
Jag vet inte riktigt var jag ska börja, men jag tror att jag börjar med begreppet "rätt till", som tydligen stör eller oroar. Jag vill bara lugna ned Alliansen; vi har detta redan i dag i skollagen. Till exempel har alla barn rätt till särskola.
Det finns inte barn med utvecklingsstörning i varenda kommun. Det är klart att man då inte öppnar en särskola med personal som har denna utbildning. Jag tycker att man inte behöver ha mer än sunt förnuft för att förstå det. Och självfallet är det här samma sak! I en kommun där man inte efterfrågar detta finns det ingen anledning att öppna sådan verksamhet.
Det är precis samma text som vi har när det gäller barns rätt till särskola, som sagt. Det står ingenstans att det ska finnas i 290 kommuner i landet. En annan sak som hör till detta är att Skolverket har frågat kommunerna om huruvida de skulle göra någon ändring när det gäller omsorg på obekväm arbetstid.
97 procent av kommunerna svarade nej, det vill säga att 3 procent svarade ja. När man då fortsatte att fråga vad ändringen skulle innebära svarade 16 procent en ökning av antalet platser och 16 procent svarade en minskning.
Det är det här som i alla fall min oro gäller: Vad gör man när man som förälder ändå inte får den plats som ni så självklart uttrycker att man får om man vill? Om det vore så skulle vi inte stå här, för då skulle problemet redan vara löst.
Agneta Luttropp (MP):
Svaret är ändå - annars skulle det inte finnas domar - att det finns föräldrar som inte har fått möjlighet att ha sitt barn i omsorg på obekväm arbetstid. Dessutom ingår det i själva motionen att ta reda på en hel del av det statsrådet efterfrågar.
Vi säger inte att vi ska göra det här i blindo, utan det är klart att det behövs en bakgrundskunskap. Men jag tycker inte att man ska beskriva det som att det inte är några problem. Det stämmer inte. Jag säger fortfarande: Var det inga problem skulle vi inte behöva stå här. Men jag vill ta upp en helt annan fråga, eftersom jag har en hel minut kvar.
Jag undrar om det här också kan bli, eller möjligen är, en kompromiss, om statsrådet tycker att det är viktigt med utbildad personal i förskoleverksamheten. Då menar jag inte bara förskolan utan förskoleverksamheten. Jag undrar med anledning av det som har sagts tidigare här, att det på något sätt inte är det centrala.
Ändå har vi alla verkligen lovordat förskolan. Och den största delen i att förskolan fungerar så bra som den gör hänger ju ihop med den utbildning och den erfarenhet som personalen har. Därför blir jag lite orolig när jag från Alliansen hör att man kan ha en verksamhet utan att ha en pedagogisk bakgrund.
Agneta Luttropp (MP):
Jag börjar med att göra det som jag inte gjorde tidigare. Jag yrkar bifall till reservationerna 5, 9 och 25. Då har jag fått det sagt. Egentligen gällde min replik din kollega Michael Svensson.
Men jag tror att du är lika bra på att svara på det här som han hade varit. Jag kan bara nämna en av de bilder som Michael gav mig, som jag inte kände igen. Det var att utbildning på universitet och högskolor är som repetition av gymnasieutbildningen.
Det är inte alls min bild, och jag har ändå jobbat på högskola i 20 år. Men det får han svara för. Men sedan kommer jag till det som jag hoppas att du kan svara på. Det gäller någonting som han också tog upp.
Jag vet inte om du skulle beskriva det som en myt, men det gäller den absoluta oro som finns på högskolor för nedläggningar och sammanslagningar utan att man kan välja det själv. Någon av rektorerna på en högskola säger att det är operation övertalning från Utbildningsdepartementet.
Samtidigt ser vi att många mindre högskolor säger upp lärare. På en högskola drar man in runt 80 miljoner. Det är alltså inte bara rosenrött, utan det är många högskolor som är väldigt rädda. Är det bara en myt? Är deras oro alldeles obefogad?
Agneta Luttropp (MP):
Om några år kan en liten högskola sitta på pottkanten utan varken studenter eller examensrätter. Det säger utbildningsministern. Det är alltså inte konstigt att det finns oro. När det gäller forskning - jag nämner det även om det hör till nästa del - är det ett stort problem i sig, eftersom högskolorna får mycket mindre forskningsmedel än vad universitet får.
Uppsala universitet lämnade tillbaka, tror jag, någonstans mellan 10 och 15 miljoner från ett forskningsanslag som de inte använde. Samtidigt finns det högskolor där docenter och professorer står på rad för att trycka upp handlingar för att kunna söka forskningsmedel. Det är ett annat sätt att strypa. Ja, det ska vara nära forskningen, men stryper man forskningsmedlen stryper man alltihop. Professorer ger sig av.
Docenter ger sig av. Då förlorar man examensrätter. Det här blir som en ond cirkel. Det låter så enkelt när man tar dem en och en, men man måste se sammanhanget. Och det är ett svårt sammanhang för många av de mindre högskolorna, för de är i den här onda cirkeln. Man satsar på de stora universiteten, och de är världsbäst. När pengar försvinner, så försvinner examensrätter och forskning.
Då försvinner också studenter.