Anders Borg (M):
EU-direktivet är glasklart, entydigt, oomkullrunkeligt och oomtolkbart: Minst 50 procent av inkomsterna från auktioneringen av utsläppsrättigheter, eller ett ekonomiskt värde motsvarande dessa inkomster, bör - jag upprepar bör - användas för ett eller flera av följande syften. Det är helt entydigt hur kompromissen ser ut.
Det fanns aldrig en majoritet av EU:s länder som ville skriva skall utan de ville skriva bör just därför att redovisningen ska göras på det sätt som jag har gjort. Det faktum att vi gör insatser i utvecklingsländer på över 3 miljarder, energiforskning på över 1 miljard och energieffektivisering på 700 miljoner innebär att Sverige för varje bokstavsläsning av detta direktiv uppfyller det med råge - mångfalt om. Låt mig vara tydlig.
Det går en skiljelinje mellan hur jag ser på finanspolitik och hur Jens Holm ser på finanspolitik. Jens Holm vill dra isär vårt budgetramverk. Jens Holm vill förändra våra budgeteringsregler. Jens Holm vill inte ha ordning och reda i offentliga finanser. Då är öronmärkning en självklarhet på den agendan. Det var så vi tidigare skapade oordningen i de svenska offentliga finanserna, det vill säga när vi öronmärkte skatter till specifika fonder som vi förde ut i de offentliga budgetarna.
Det var så det i stor utsträckning såg ut i slutet av 80-talet i Sverige. Vi fick kämpa i tio år för att komma i ordning med den saken. Vi ska inte tillbaka till öronmärkning. Öronmärkning ska man alltid avstå från, och där man hittar den bör man alltid försöka avveckla den. Däremot är det självklart att vi ska jobba med klimatfrågorna. Koldioxidskatt, gröna certifikat och handelssystem är självklara delar av den goda klimatpolitik som Sverige har.
Lusten från vänsterpartierna att svartmåla Sverige är för mig fullständigt frapperande. Jag deltar i Världsbanksmötena år ut och år in, och jag hör hur diskussionerna går. Norden och Baltikum är de enskilt största bidragsgivarna till exempel för den hjälputskrivelse som gjordes för Afrikas horn. Möjligtvis är amerikanerna i närheten. Så här är det alltid.
Det är alltid Sverige, Norge och Danmark som går i bräschen och satsar bredast på att hjälpa till i utvecklingsfrågorna. Ska det vara så? Självklart ska vi ta ett ansvar för att hjälpa människor i nöd. Självklart ska vi vara stolta över att vårt bistånd är mer omfattande än i andra länder. Det är bra.
Att försöka skapa en bild av att Sverige spelar bort viktiga biståndssatsningar medan andra länder kliver fram och tar ett stort ansvar är inte med verkligheten överensstämmande. När andra länder talar om vad de gör visar det sig alltid att vi i Norden och Baltikum gör mer.
Vi följer regelverken bättre, vi har större satsningar och vi har inte samma krav på att pengar ska föras tillbaka till våra egna fördelar. Den beskrivningen av det svenska biståndet finns inte. Vi har ett bra bistånd, och det är jag stolt över. Låt oss också ta frågan om vindkraften. Sedan regeringen tillträdde 2006 har vindkraften ökat med 260 procent i Sverige, i Danmark med 19 och i Tyskland med 32.
Det är bra att Sverige ägnar sig åt snabb utbyggnad av vindkraftssektorn. Senast i dag läste jag en stor artikel i Dagens Industri om att den förnybara energin är en framtidsbransch som växer explosivt. Det är bra. Vi ska uppmuntra till att förena effektiv ekonomi med bra klimatinvesteringar, till exempel vindkraften. Ge inte bilden av att Sverige är sämst, ligger sist och inte gör vad vi ska. Vi är alltid noggranna i klimat- och biståndsfrågor.