Rikard Larsson (S):
Vi debatterar nu och ska senare fatta beslut om lagstiftning som ska reglera vad som gäller när man till exempel som flykting söker asyl och skydd och vad som gäller för möjligheterna att återförenas med sin familj när man får uppehållstillstånd i Sverige. Det är viktigt att påpeka för dem som lyssnar på debatten att det finns delar i det vi kallar migrationspolitik som vi inte kommer att debattera i dag och som inte finns med i detta betänkande utan behandlas i annan ordning.
Det är till exempel det vi benämner arbetskraftsinvandring. Regeringen har där tillsatt utredningar och kommer också att lägga fram förslag för att få mer ordning och reda när det gäller arbetskraftsinvandringen till det här landet. Det är en del som inte behandlas i detta betänkande men som regeringen arbetar för fullt med - eller arbetade för fullt med, eller hur man nu ska uttrycka det efter gårdagens votering.
Det är ett omfattande betänkande. I kammaren brukar vi ju då säga att vi för tids vinning endast yrkar bifall till en reservation. I dag vill jag i stället uttrycka det som att jag för demokratins vinning kommer att yrka bifall till betydligt fler reservationer än så.
Vi har nämligen en situation där vi har en majoritet i utskottet som inte finns i kammaren om partierna röstar som de gjorde i utskottet. Det gör att jag tycker att det finns stor anledning att pröva alla de frågorna. Jag ska börja med att ta mina yrkanden.
Jag ska försöka göra det så långsamt som en skåning kan. Till att börja med yrkar jag bifall till regeringens proposition i sin helhet - det är lite så där som man säger bara för att visa sitt stöd. Men med det sagt vill jag yrka bifall till ett antal reservationer där utskottets majoritet lägger fram andra lagförslag än regeringen.
Det gäller reservationerna 2, 3, 4, 5, 6 och 7. Sedan finns det för att göra denna votering ännu lite mer omständlig ett antal punkter som aktualiseras ifall vissa av de inledande punkterna faller, alltså om utskottets förslag gör det.
Det innebär att om de punkterna aktualiseras vill jag naturligtvis också rösta på de reservationer som finns i de punkterna. Det gäller reservationerna nummer 26, 27, 29, 34, 37, 42 och 43.
Jag hoppas att det uppfattades. Nu över till själva frågan. Den lagstiftning som vi diskuterar i dag har sin grund i det som hände 2015.
När vi såg hur dåligt Europa hanterade en flyktingkris som EU-länderna borde ha kunnat hantera bättre, med mer av solidaritet och ansvarstagande, men i stället lät ett par länder ta ansvaret behövde vi agera. Situationen blev ohållbar både för flyktingarna och för vår möjlighet att ta emot. Regeringen vidtog då snabbt flera åtgärder.
Det är viktigt att kunna förstå, för annars blir man förvirrad av denna debatt, att det var en moderatledd regerings migrationspolitik som hade försatt Sverige i en situation som innebar att vi tog emot tre till fyra gånger så många asylsökande som vår andel av EU egentligen motsvarar.
När det blev dags för åtgärder, som regeringen lade fram, till exempel gränskontroller och id-kontroller, visade det sig att samma moderater som hade haft ansvar för lagstiftningen nu backade ur när lagstiftningen, som så tydligt skilde sig från den i övriga EU, också visade sina negativa konsekvenser.
Anledningen till att jag påminner om den bilden är att vi här i debatten har hört, och kommer att få höra, moderater prata om en ohållbar situation, en misslyckad integration och en alltför stor invandring. Då ska man komma ihåg att det är samma moderater som varje gång när det blivit skarpt läge har backat ur.
När vi nu ville ha en bred och långsiktig uppgörelse för att Sverige inte ska tillbaka till en situation som 2015 utan hålla kvar den kontroll som den socialdemokratiskt ledda regeringen har skapat blev det, enligt min tolkning, som jag sa i replikskiftet tidigare, för attraktivt för Moderaterna att fortsätta med konflikt och politiskt spel. Det beklagar jag.
Med det sagt vill jag trots allt tacka alla iblandade i det arbete som vi gjorde i Migrationskommittén vid den här tidpunkten och med ungefär samma utomhustemperatur under förra sommaren som nu. Vi satt i förhandlingar, och jag tycker att vi uppnådde en bred samsyn i många frågor. Och jag tycker att detta betänkande speglar en hel del av den samsynen.
Från Socialdemokraternas sida hade vi ett antal ingångar i det arbetet. Det var ingångar som bygger på en socialdemokratisk idé om solidaritet och ansvarstagande när det gäller både flyktingar och utvecklingen av vårt samhälle. Detta innebär bland annat att asylrätten ska värnas. Människor som flyr undan förtryck och krig måste ha rätt att få sina skyddsskäl prövade.
Det innebär också att vi trycker på för att alla EU-länder ska ta ansvar gemensamt. Sverige klarar inte av att kompensera för andra länders tillkortakommanden. Det skapar i sin förlängning ett samhälle som inte är bra för någon. Vi behöver också se till att förutsättningarna och förväntningarna när det gäller att komma in och ta del i samhället blir tydliga. För oss socialdemokrater har rätten till ett arbete stått högst upp på dagordningen.
Det är när alla arbetar och bidrar efter sin förmåga som vi också kan utveckla samhället och ge stöd efter behov. Detta skiljer sig inte på något sätt när det gäller synen på flyktingar. Samhället måste kunna ge snabbt stöd för att den som kommer hit också ska få komma in i den samhälleliga gemenskap som det innebär att ha ett arbete och en egen försörjning.
Med de utgångspunkterna och med målsättningen att få en bred politisk uppgörelse om migrationspolitiken, en uppgörelse som kunde hålla över tid, gick vi in i arbetet. Som alla vet blev inte det resultatet. Men från Socialdemokraternas sida har vi trots det försökt hålla kvar vid det som vi i samtalen var överens om. Därför stod också Socialdemokraterna bakom alla delar av kommitténs betänkande. Även Liberalerna stod i stort sett bakom hela betänkandet.
Det är det som regeringen nu lägger fram som huvudsakligt förslag till den framtida migrationspolitiken. Huvuddelarna och det som är den främsta omställning som gjorts i och med den tillfälliga lagen görs nu om till en permanent lagstiftning. Sverige kommer med detta förslag mer att likna övriga Europa genom att gå från permanenta till tidsbegränsade uppehållstillstånd som huvudregel.
Men det är också viktigt för bra möjligheter till integration för den som har skyddsskäl att det finns en tydlighet i hur man kan få permanent uppehållstillstånd. Det görs genom att det efter tre år är möjligt att söka permanent uppehållstillstånd om man uppfyller vissa krav på försörjning, språk, kunskaper om samhället och att man inte begått brott. Ett undantag finns när det gäller permanent uppehållstillstånd vid första beslutstillfället, och det är när det gäller kvotflyktingar.
Det är personer som väljs ut med hjälp av UNHCR, som bedöms vara de mest utsatta och som har mycket starka skyddsskäl. Detta är dessutom inom ramen för ett arbete som kan sägas skapa säkra vägar i stället för de risker som finns med en flykt över Medelhavet och genom Europa.
De partier som invänder mot att ta emot folk som söker asyl här med hänvisning till att det finns andra mer behövande borde visa det i handling genom en ökning av antalet kvotflyktingar, men så är det ju inte, utan det är tvärtom. Vi har hört Maria Malmer Stenergard beskriva detta, och hon blandar förmodligen ihop begreppen "fler" och "färre". Att ta emot färre kvotflyktingar hjälper inte fler. Det är den enkla logiken.
Jag tror att detta är ett område som vi borde prioritera högt och också borde prioritera högre i samtalen med övriga EU-länder. Om Europas länder hade tagit emot kvotflyktingar till samma andel som Sverige gör skulle läget ha sett betydligt bättre ut. Det skulle avsevärt skapa mer ordning och reda i migrationspolitiken i hela Europa.
När det gäller anhöriginvandring är det i förslaget uppbyggt så att den person som kommer till Sverige inte får längre uppehållstillstånd än den person man anknyter till, det vill säga bor du i Sverige på ett tidsbegränsat uppehållstillstånd och får återförenas med till exempel din man eller din fru så får hen inte ett längre uppehållstillstånd än vad du har. Men det finns fall där lagstiftningen också kommer att bevilja ett eget självständigt uppehållstillstånd, och det är till exempel om du har blivit utsatt för våld eller kränkning.
Det är viktigt att staten markerar tydligt att det alltid är oacceptabelt och att den våldsutsatta, tyvärr nästan alltid kvinnor, måste skyddas. En viktig förändring som görs gentemot den tillfälliga lagen är att svenska medborgare som har bott utomlands med en partner och vill flytta hem till Sverige tillsammans ska undantas från både försörjningskrav och krav på viss bostad.
Personligen hoppas jag att det också kan leda till att alltför långa handläggningstider hos Migrationsverket i denna typ av ärende ska kunna förkortas betydligt. Sammantaget är den lagstiftning som nu föreslås betydligt stramare än den lagstiftning som Moderaterna genomförde när de satt i regeringen.
Men det innebär också att det måste finnas ventiler för att lagstiftningen inte ska få alldeles orimliga konsekvenser, till exempel att familjer som återförenats skiljs åt, att människor som är svårt sjuka utvisas eller att personer utan arbetsförmåga på grund av sjukdom eller skada tvingas att leva på tidsbegränsat uppehållstillstånd under hela livet.
Det som regeringens proposition också gör, till skillnad från Migrationskommitténs förslag, är att hantera frågan om vad som händer när en person har etablerat sig i landet men grunden upphör, det vill säga hur man hanterar situationen med att det inte finns en bortre gräns för tidsbegränsade tillstånd. Det kan till exempel handla om en person som kommit som anhörig men som skiljer sig och som följer anknytningspersonens tillstånd. Därför föreslår regeringen en förändring i den humanitära grund som kommittén föreslog.
Grunden finns kvar, nämligen synnerliga skäl för vuxna, men det läggs till en del om särskilda skäl vid särskild anknytning. Detta gör lagstiftningen mer komplett. Då får man fråga sig: Finns det någon annan majoritet här i riksdagen? Finns det någon som har ett radikalt annorlunda förslag? Svaret på den frågan är nog ett nja som är starkt lutande mot att bli ett nej.
Det finns en del förändringar när det gäller anhöriginvandring och en del förändringar när det gäller ventilerna. Men på det stora hela har de partierna efter, vad jag förmodar, ett års förhandlande sedan Migrationskommittén lämnade sitt betänkande inte kommit längre än till förändringar på ett par punkter.
De visar tydligt att det förslag som nu ligger på bordet är det som är mitten i svensk migrationspolitik. Det är det förslag som vi förhandlade om i Migrationskommittén, och det är det som har möjlighet att vinna kammarens gehör.
Det är dessutom den politik som har sett till att vi har fått ordning och reda i mottagandet och som innebär att vi, utifrån prognoserna, kan fortsätta att ha ordning och reda samtidigt som vi erbjuder skydd åt människor på flykt. Med det vill jag, liksom utskottets ordförande Maria Malmer Stenergard, rikta ett stort tack till kansliet för ett oerhört bra arbete.
Det är tack vare kansliet vi har denna debatt här i dag. Jag hoppas att åtminstone ni får en lång och vilsam sommar. Jag vill också framföra ett stort tack till alla i utskottet som har arbetat med detta, och lämnar det därhän under sommaren.