Cristina Husmark Pehrsson (M):
Det förekommer ofta diskussioner om läkarens diagnos ger rätt till ersättning. Men Eva-Lena Jansson vet att det inte är så, och det har inte varit så under er tid heller. Läkaren sjukskriver och sätter en diagnos. Försäkringskassan gör en bedömning av arbetsförmågan och bedömer ersättningen efter det. Jag tror inte att Eva-Lena Jansson säger emot mig.
Så har det alltid varit. Det är läkaren som sjukskriver, men Försäkringskassan bedömer. Att säga någonting annat tycker jag är att fara med osanning. Jag kan konstatera att det förekommer så många felaktigheter i debatten om denna rehabiliteringskedja som vi nu ersätter gårdagens utsorteringskedja med. Man sorterade ut 140 personer om dagen i förtidspension.
Vi kan se vad Riksrevisionen skriver: Förtidspension utan återvändo. En person kommer tillbaka. De andra lämnar förtidspensionen på grund av att de dör eller att de blir gamla och får ålderspension. 140 personer om dagen fick leva på en ersättning på 64 procent. De fick ingen arbetslivsinriktad rehabilitering, ingen arbetsmarknadspolitisk åtgärd och 64 procent i ersättning. Det var ett skäl för uppsägning.
Ni lämnade bort det detta. Ni glömde och stängde ute de här människorna. De fick inte en chans att komma in i samhället igen. Det kallar jag för en verklig utsorteringskedja. Efter ett år tar vi bort den obligatoriska prövningen mot förtidspension. Människor, och speciellt ungdomar, ville inte bli förtidspensionerade, men de fick en stämpel för det fanns ett krav på dem att inom ett år skulle man pröva förtidspension vare sig personen ville eller inte.
Det gjordes ingen bedömning av arbetsförmågan i 70-80 procent av fallen - vi kan se här vad Riksrevisionen skriver - inte ens mot den gamla arbetsgivaren. Det vill vi ändra på. Vi ersätter någonting som inte fanns med en företagshälsovård och en rehabgaranti på 3,4 miljarder kronor för att hjälpa människor i tid.
Sedan gör vi någonting som jag hör att oppositionen, och också interpellanten, diskuterar och ondgör sig väldigt mycket över, nämligen att vi ersätter med tre, sex- och tolvmånaderssteg. Ni säger att detta skulle vara något förfärligt. Vad gör vi då? Vi tar de steg ni hade, sju steg, och i stället för att ingenting ska ske, en låt-gå-mentalitet, säger vi: Vad händer med Kalle Pettersson och Stina Jönsson efter tre månader och sex månader? Var befinner de sig?
Får de någon rehabilitering? Är det någon som har haft kontakt med deras arbetsgivare? Den gamla rehabutredningen som fanns och som arbetsgivarna skulle göra var av noll och intet värde. Den kom alltid in för sent och hjälpte inte. Efter tre månaders sjukskrivning var det uppenbart att man lämnades åt sitt öde, och de flesta blev förtidspensionerade, inte minst ungdomar. Sedan lämnade ni dem som hade förtidspension helt åt sitt öde, och ingen kom tillbaka.
Det kallar jag för en verklig utsorteringskedja. Ni frågade inte efter dem. På riksdagens bord finns nu en proposition om hur vi ska hjälpa också den gruppen att kunna få studera hur mycket de vill, jobba ideellt hur mycket de vill och jobba det de kan, vill och orkar och få behålla det mesta av ersättningen. Vi säger: Förlåt för att ni har blivit så misshandlade. Med detta vill vi be om ursäkt och hjälpa er att komma tillbaka.
Jag ber att få återkomma till försörjningsstödet i nästa inlägg.