Pål Jonson (M):
Tack, försvarsministern, för svaret på min interpellation! Sverige har en lång tradition av att skicka ut soldater i internationella insatser. Det är någonstans kring 85 000 som har deltagit under 50 år. Det har vi anledning att känna stolthet över, för det är ju de här individerna som tar de största personliga riskerna och gör de största uppoffringar som man faktiskt kan göra i statens tjänst. Bakom varje person som är utsänd på en internationell mission står ofta en familj, vänner och anhöriga.
Jag tror att det är väldigt viktigt att även de får det stöd som de behöver inför, under och efter en utlandsmission. Samtidigt som vi kan känna en stolthet, herr talman, över våra utlandsveteranser kan vi inte känna samma stolthet över det erkännande och det stöd som staten har gett våra utlandsveteraner under årens lopp. Här har staten, och ytterst vi politiker, brustit under alltför lång tid.
För det första var det, precis som försvarsministern säger, först 2011 som veterandagen blev statsceremoniell dag, fast denna verksamhet har pågått i snart 50 år. Det var först 2015 som en statsminister deltog i veterandagen. Det hedrar Stefan Löfven att han deltog i den. Det var först året efter som veterandagen blev flaggdag.
För det andra, vilket är mer allvarligt, skickade Sverige, till skillnad från till exempel Norge och Finland, ut soldater på ibland farliga och mycket krävande insatser under ett halvt sekel, trots att vi inte hade en veteranpolitik värd namnet. Jag tänker till exempel på insatser som Suez och Kongo på 60-talet, Afghanistan på 00-talet och Bosnien och Balkan på 90-talet.
Alltför många av dem, även om detta är en tid tillbaka, kom hem med både svåra fysiska skador och trasiga själar och fick inte det stöd som de har rätt att förvänta sig från statens sida. År 2015, herr talman, lämnade Allan Widman sitt slutbetänkande Svensk veteranpolitik - Ett ansvar för hela samhället . Det var ett viktigt steg för att vidareutveckla en sammanhållen veteranpolitik.
Som försvarsministern säger nu finns det en veteransamordnare och specialister på rehabilitering ute på i princip alla förband, och låt mig understryka att jag tycker att det är en bra verksamhet. Jag vill tillägga att det också sker mycket bra verksamhet på ideell grund, inte minst av frivilligorganisationer såsom Fredsbaskrarna, Invidzonen och Idrottsveteranerna. Den vill vi vidareutveckla och stärka.
Jag vill också påminna om att det är väldigt hög utväxling för de medel som Försvarsmakten satsar på de ideella organisationerna. Herr talman! Ytterligare ett förslag från Allan Widman var att det skulle upprättas ett veterancenter för veteraner och deras anhöriga, och här kan man inte säga att regeringen har agerat skyndsamt. Riksdagen har ju tvingats tillkännage två gånger för regeringen att ett veterancenter ska inrättas.
Nu öppnade, som försvarsministern säger, ett veterancenter på Gärdet i Stockholm den 1 juli i år. Jag har själv besökt det, och det är väldigt mycket duktig och kompetent personal som jobbar där. Många av dem har själva erfarenheter av internationella insatser. Jag tror att centret behövs och tycker att det är bra att det ligger i Stockholm, för det är lätt för veteraner att komma dit och åka hem igen.
Men det är en väsentligt lägre ambitionsnivå än Allan Widmans förslag om att ha ett veterancenter där veteraner och deras anhöriga återkommande kunde få vila och rekreation. Jag vill därför fråga försvarsministern om han inte tycker att det är rimligt att vidareutveckla veteranpolitiken genom att inrätta ett veterancenter dit veteraner och deras anhöriga kan komma. Det finns ju sådana veterancenter i till exempel Danmark och Norge.