Anders Borg (M):
Världen går nu igenom en dramatisk finansiell kris. I praktiskt taget hela världen påverkas finansiella institut av en press som kommer från offentliga finanser i Europa, men också från de tidigare problem som finanssektorn i USA skapat. Det betyder att vi kommer att ha en helt ny finanssektor om tio år. Den kommer att vara hårdare reglerad. Den kommer att ha ett mer omfattande regelverk för vilken verksamhet man får bedriva. Tillsynen kommer att vara både tyngre och tuffare.
Kapitaltäckningen kommer att höjas. Krishanteringsinstitutioner kommer att skärpas. Det är den process som hela världen nu är på väg igenom. I detta har vi i Sverige varit ett föredöme. Vi har i flera avseenden hanterat finansiella kriser bättre än många andra länder, och vi har haft en samsyn när det gäller detta. Det är Fredrik Olovssons interpellation ett uttryck för, och det är jag glad för.
Det finns en samsyn i Sverige om att vi ska ha en tuff ordning för finansiella marknader. Även i den här frågan finns det ett embryo till samsyn. Vi är överens om att egna medel till EU inte ska komma från skatter som EU-kommissionen lägger fast. Det är en grundläggande flod som inte bör överskridas; det är en Rubicon som inte bör korsas.
Så är det för Socialdemokraterna när det gäller en finansiell transaktionsskatt. Jag utgår från att egnamedelsprincipen gäller även här. EU-debatten har tyvärr fastnat i en finansiell transaktionsskatt och inte i en finansiell aktivitetsskatt. Varför är det besvärligt? Därför att en finansiell transaktionsskatt har stora effekter på bnp. För Sverige handlar det om väldigt stora belopp.
EU-kommissionen gör bedömningen att vi skulle landa i en bnp-förlust på 0,5 procent. Deras egna beräkningar tyder på att den skulle kunna vara upp till 1,5 procent. Sverige har en stor finansiell sektor och ett skattetryck på 50 procent. Det betyder att bnp-förlusten skulle ha en effekt på offentliga finanser på mellan 10 och 30 miljarder. Det skulle alltså innebära en mycket betydande förlust av skatteintäkter för Sverige om man genomförde den här skatten.
Vi skulle få en del intäkter, men det är relativt sannolikt att det skulle bli ett minus för svenska staten om man införde en finansiell transaktionsskatt på det sätt som EU-kommissionen diskuterar, där två tredjedelar av intäkterna ska gå till EU-kommissionen. Det är naturligtvis helt annorlunda om vi diskuterar en finansiell aktivitetsskatt. Vårt grannland Danmark har en sådan. Man har där räknat ut att underbeskattningen på grund av momsbefrielsen för den finansiella sektorn är mycket betydande.
Om jag har förstått beräkningarna rätt och minns siffrorna riktigt handlar det om ungefär 10 procent i arbetsgivaravgift. Det är alltså en mycket betydande underbeskattning som ligger på finansiell sektor. Det skulle tala för att man precis som danskarna gör någon typ av korrigering. Man ska vara tydlig med skillnaderna. En finansiell transaktionsskatt kan leda till mycket stora förluster på transaktioner - 90-98 procent. Det kan man inte uppnå om man lägger på en arbetsgivaravgift.
Man kan inte flytta ut hela verksamheten och lönesummorna på det sättet ur en bank, så den relativa effekten på ekonomin är mycket mindre. Tillväxteffekten av en finansiell transaktionsskatt som kommer av stigande upplåningskostnader, lägre kapitalstopp, sämre produktivitet och sämre löner följer inte av en finansiell aktivitetsskatt eftersom den inte påverkar finansieringskostnaderna för vare sig stater eller företag.
Det är tyvärr inte den finansiella aktivitetsskatten som man diskuterar i EU. Hade det varit det hade jag kunnat stå betydligt närmare Fredrik Olovsson i den här diskussionen, men så är det inte. Jag vill göra gällande att när vi nu är på väg in i ett skift med högre kapitaltäckning som kommer att lägga tunga begränsningar på bankerna vore det olämpligt att i dag lägga på en tyngre skattebelastning.
Men jag tycker inte att vi ska utesluta det i ett längre perspektiv, om man nu talar om en finansiell aktivitetsskatt och inte om en finansiell transaktionsskatt.