KBLab/rixvox huggingface dataset:
Tomas Eneroth (S):
För dem som följer debatten är det nog tydligt att Jens Holm och jag har samma mål och vision om att kollektivtrafiken ska ställa om; vi vill se fler elfordon. Men man måste också säkerställa att man använder statens resurser på rätt sätt och att regionerna använder sina resurser på rätt sätt. Jag känner ju väldigt många regionpolitiker. Jag är ganska övertygad om att man ute i landets regioner tittar på klimatsmarta alternativ när man tittar på förnyelse av kollektivtrafiken.
Jag tror att det kommer att bli tufft för de regioner som säger att de hädanefter kommer att välja stora dieselbussar utan den modernaste reningen, som inte klarar kraven på hållbarhet. Jag tror att Jens Holm själv hör hur det låter. Tvärtom - nu har vi minimerat trösklarna samt introducerat förutsättningarna för elbussar och, tidigare, för biogasbussar. Jag tror att det kommer att bli en successiv utveckling av en elektrifiering av hela kollektivtrafiken.
Detta ansvar kommer regionerna att kunna ta. Detta ansvar har regionerna. Från statens sida hjälper vi till och puttar utvecklingen i rätt riktning, både genom premier vid inköp, genom utbyggnad av infrastrukturen, genom öronmärkta statsbidrag till kollektivtrafiken och genom generella statsbidrag till dem som är huvudmän för kollektivtrafiken.
Sällan har staten visat ett så starkt engagemang för att hjälpa kommuner och regioner att klara av att ställa om transportsektorn. Så ska det också vara; detta ska vara ett gemensamt ansvar. Jag är stolt över att tillhöra en regering som hand i hand med kommuner och regioner ser till att vi når de mål som vi har satt upp. Sverige ska bli världens första fossilfria välfärdsnation.
Vi gör detta genom elektrifiering, genom biobränsleinblandning, genom transporteffektivitet, genom utbyggnad av infrastrukturen och genom att hitta rätt modeller, där marknaden - Scania, Volvo och andra - kan implementera sina senaste modeller i Sverige.
Tomas Eneroth (S):
Maria Stockhaus har frågat mig om jag är beredd att göra något åt att Trafikverket kan fatta beslut som gör det omöjligt för en kommun att leva upp till sitt avtal med staten. Trafikverket har i uppdrag att lämna uppgifter för de områden som Trafikverket bedömer är av riksintresse när det gäller kommunikationer. Länsstyrelserna bevakar sedan riksintressena i den kommunala planeringen.
Jag har erfarit att det för närvarande pågår ett arbete hos Trafikverket med att precisera luftfartens riksintresse vid Arlanda flygplats. För det fall att en länsstyrelse beslutar att upphäva en kommuns beslut om detaljplan eller områdesbestämmelser på grund av att ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. miljöbalken inte tillgodoses får beslutet överklagas hos regeringen.
Jag som statsråd kan inte uttala mig om ärenden som rör tillämpning av lag och som handläggs av myndigheter.
Tomas Eneroth (S):
I själva sakfrågan har jag klargjort att jag som statsråd inte kan gå in på eller gripa in i ett pågående ärende där Trafikverket har lämnat underlag för beslut. Vid ett överklagande kommer det att ligga på bland annat mitt bord att fälla ett avgörande. Därför ska jag vara försiktig med att uttala mig. Generellt sett är det ändå intressant att Maria Stockhaus nu lyfter fram Sverigeförhandlingen - men uppenbarligen bara i Stockholmsområdet.
I Sverigeförhandlingen ligger nämligen även byggandet av nya stambanor och att man ska möjliggöra nya infrastrukturinvesteringar. Det gäller inte bara Roslagsbanan utan även stambanor i Linköping, Norrköping, Borås, Jönköping och Hässleholm. Det här är intressant. Jag hoppas att Moderaterna ändå står bakom Sverigeförhandlingens förslag. I varje fall gör moderater det i dessa regionerna.
De ser förutsättningarna att kunna bygga fler bostäder i hela Sverige och inte bara i Stockholmsområdet. Skälet till att jag frågar är att Moderaterna uppenbarligen har ändrat sig sedan de påbörjade processen med Sverigeförhandlingen. Men nu står man på nationell nivå inte fullt ut bakom en satsning som ger möjlighet till bostadsbyggande i hela landet. Även om detta är en infrastrukturdebatt lyfter interpellanten även upp bostadsbyggande.
Man ska kanske i sammanhanget komma ihåg att Moderaterna gör kraftiga, för att inte säga brutala, besparingar vad gäller stödet för just bostadsbyggande. De vill dra ned till exempel investeringsstöden med totalt närmare 4 miljarder - 3,1 miljarder plus ett nej till energieffektivisering i flerbostadshus. Moderaterna väljer att göra ganska stora besparingar i sitt budgetalternativ.
Vi vet ju att investeringsstöden har varit helt avgörande för att man i många delar av landet har byggt bostäder. Nog är det viktigt att vi ser till att få fart på bostadsbyggandet i landet. Det har vi fått under våra regeringsår. Och nog är det bra att vi hittar både bra incitament och bra regelverk för det.
Men i den del som rör Sverigeförhandlingen är jag intresserad av att höra om Maria Stockhaus är lika engagerad i frågan som rör bostadsbyggande och förutsättningar i andra delar av landet än bara Stockholm.
Tomas Eneroth (S):
I grunden finns alltid dessa målkonflikter, inte minst vid byggandet av infrastruktursatsningar i Sverige. För inte så länge sedan deltog jag i en interpellationsdebatt som handlade om odlingsbar mark. Där fanns naturligtvis samma slags målkonflikt. Vi i Sverige har tagit väldigt många steg under de senaste åren för att kunna kombinera planering, genomförande och byggande av infrastruktur med bostadsbyggande.
Det har inte minst skett tack vare det förhållningssätt som Sverigeförhandlingen hade och som vi i den förra nationella planen aviserade. I anslutning till planerandet och genomförandet av infrastruktur ska man alltså också beakta och skapa möjlighet för bostadsbyggande. Det förenklar och samordnar planeringsprocesserna på ett helt annat sätt än tidigare.
Av detta skäl kan vi se att exempelvis en satsning på fyrspår mellan Stockholm och Uppsala kan ge möjlighet till uppemot 50 000 bostäder. Längs nya stambanor kan man se en möjlig satsning på bostadsbyggande för uppemot 100 000 bostäder. Maria Stockhaus är mest intresserad av den del av Sverigeförhandlingen som rör Stockholm och inte den som rör andra delar av landet.
Jag tycker att förhållningssättet bör vara likadant i Stockholm som i andra delar av landet. Det innebär att vi ska skapa förutsättningar för att bygga samhälle och bostäder när vi uppför infrastruktur. Men våra myndigheter, oavsett om det gäller Naturvårdverket, Trafikverket eller, som i detta fall, länsstyrelsen, har också att följa de lagar och förordningar som Maria Stockhaus själv har varit med och fattat beslut om i Sveriges riksdag. Det handlar om de bullerförordningar och andra lagar och regler som finns.
Dessa kan sedan överklagas, och när något överklagas landar det hos regeringen. Det är därför jag inte uttalar mig i det enskilda fallet. Generellt sett ska myndigheter självklart samverka, även med kommuner och regioner, för att hitta smarta lösningar som gör att vi kan bygga än mer infrastruktur. Det kommer att behövas för att vidga pendlingen i arbetsmarknadsregionerna.
Det gör samtidigt att vi kan fortsätta få fart på bostadsbyggandet efter den låga volym vi hade efter en period med en regering som inte engagerade sig i förutsättningarna för att få fart på bostadsbyggandet.
Tomas Eneroth (S):
Det är självklart att man inte i onödan ska ta i anspråk mark som inte behöver användas för byggande av infrastruktur. Om det är möjligt att använda den till bostadsbyggande eller annat ska det naturligtvis vara utgångspunkten. Så är det när det gäller odlingsbar mark, och så är det när det gäller bostadsbyggande. Den målkonflikten är väl bekant. Det är klart att samordningen måste fungera på ett sätt som gör att man kan få bästa möjliga samhällsnytta.
Jag gav för ett tag sedan i uppdrag till Trafikverket och länsstyrelserna att titta på planeringsprocessen för att se om vi kan förenkla den för att kunna genomföra stora infrastruktursatsningar snabbare.
Det var bland annat efter oro både i Västerbotten och i Norrbotten vid byggandet av Norrbotniabanan men också längs Ostlänken, där landshövdingen sa att det finns en risk att det blir problem med stora projekt, med den planprocess som finns. Nu har vi låtit Trafikverket och länsstyrelsen komma med lite olika typer av förslag för att underlätta här.
Ett av dem är att förskottera medel för infrastrukturinvesteringar till länsstyrelserna - en viss liten del för att underlätta en tidig administrativ process och på det sättet komma snabbare fram.
När vi jämför med hur snabbt det går i länder som Kina eller andra länder i världen när det gäller satsning på och byggande av infrastruktur ska vi, inte minst i denna kammare, vara medvetna om att den grundläggande skillnaden är att vi i Sverige har möjligheter både för enskilda individer och för kommuner och regioner att säga stopp för att miljövärden allvarligt hotas eller för att de vill vara med och besluta i processen.
Det är en god demokratisk ordning som vi måste ha ork och kraft att försvara i Sveriges riksdag.
Tomas Eneroth (S):
Thomas Morell har frågat mig om jag och regeringen avser att försvara det antagna mobilitetspaketet. Sommaren 2020 fattades ett historiskt beslut i och med att vissa regler om vägtransporter ändrades när det så kallade mobilitetspaketet antogs av EU-parlamentet och rådet.
Reformen, som föregåtts av mer än tre års förhandlingar, innebär bättre arbetsvillkor för yrkesförarna, rättvis konkurrens och ökad trafiksäkerhet i den europeiska transportsektorn. För regeringen, som varit ledande i arbetet med mobilitetspaketet, var det en viktig seger att få de nya reglerna på plats. Fackföreningsrörelsen och den svenska åkeribranschen har stått eniga bakom vår linje.
Vinsterna med mobilitetspaketet är nu hotade genom att sju medlemsstater i femton olika mål i EU-domstolen begärt att hela eller delar av reformen ska ogiltigförklaras. Om dessa länder lyckas med sina föresatser missar vi chansen att främja sjysta villkor och rättvis konkurrens för hela transportbranschen.
Regeringen har därför beslutat att Sverige aktivt ska försvara mobilitetspaketet i samtliga mål i EU-domstolen. Tillsammans med svensk fackföreningsrörelse och åkeribranschen kommer vi nu återigen att ta strid för sjysta villkor och sund konkurrens i transportsektorn.
Tomas Eneroth (S):
Jag måste säga att jag blir bekymrad över både Thomas Morells historieskrivning och verklighetsuppfattning i den här frågan. Jens Nilsson gjorde otroliga insatser för att hantera och uppmärksamma frågan om chaufförers usla arbetsvillkor och villkoren i transportbranschen efter den nyliberala avregleringsvåg som fanns, där allt handlade om att det ska vara fria transporter till lägsta pris. Det skapade en orimlig situation och en osjyst konkurrens på transportmarknaden.
Den processen ledde till en diskussion där vi i flera länder tog strid för svensk åkerinäring och för arbetsvillkoren för dem som jobbar i transportbranschen. Natten mellan den 3 och 4 december förhandlade jag fram slutpaketet, mobilitetspaketet, som nu har blivit verklighet och som innebär helt andra förutsättningar för kontroll och för ordning och reda i yrkestrafiken i hela Europa.
Problemet för Thomas Morell är att Peter Lundgren och Sverigedemokraterna på Europanivå, i EU-parlamentet, finns i samma partigrupp - ECR - där till exempel det polska partiet Lag och rättvisa är ledande. Det är de som nu vill stoppa detta. Det är de som nu ingriper i EU-domstolen och vill häva hela mobilitetspaketet.
Hur agerar Thomas Morell och Sverigedemokraterna när er egen partigrupp i EU-parlamentet vill stoppa mobilitetspaketet? Har Thomas Morell agerat på europeisk nivå för att säkerställa att mobilitetspaketet, som är så viktigt för Sveriges åkerinäring och åkeriföretag, ska kunna leva vidare? Vi agerar som regering. Vi intervenerar.
Så kraftigt har Sverige sällan agerat, för vi tänker inte acceptera att en sådan viktig reform stoppas genom att länder obstruerar på det sätt som Sverigedemokraternas samarbetsparti Lag och rättvisa nu gör. På samma sätt är det på nationell nivå.
Thomas Morell berömmer ofta regeringen för de insatser vi har gjort med klampning, med sanktionsavgifter och med ökade kontroller inte minst av polisen för utländsk yrkestrafik. Det gäller också våra ansatser att utreda och kanske få en yrkestrafikinspektion på plats. Men sanningen är att Thomas Morell vill samarbeta med sitt gamla parti Moderaterna.
Han vill att Ulf Kristersson ska bli statsminister, utan att ställa, som jag förstår det, några krav på vad en moderatledd regering ska göra för insatser när det gäller yrkestrafiken.
Frågorna kvarstår: Var är listan? Kommer ni att ställa krav? Regeringen har drivit igenom reformer under hela denna period för att stärka svensk åkerinäring, för att skapa sjysta villkor inom transportbranschen. Nu ska fackföreningsrörelsen tillsammans med åkeribranschen säkra att utstationering ska gälla, så att det blir sjysta villkor från dag ett.
Thomas Morells stora bekymmer är att både i Sverige och på EU-nivå samarbetar ni med krafter som vill något helt annat än det Thomas Morell säger sig stå för. Det blir bekymmersamt.
Tomas Eneroth (S):
Jag tror inte att någon som följer debatten missade det som Thomas Morell just nu bekräftade. Att individen Peter Lundgren kommer att kämpa må vara hänt, men det parti och den partigrupp som han tillhör gör allt de kan för att stoppa mobilitetspaketet. Det är verkligheten. 15 fall drivs nu i EU-domstolen där man vill häva hela eller delar av mobilitetspaketet.
Sveriges regering agerar. Vad gör Sverigedemokraterna? Thomas Morell säger att han minsann själv, oavsett regering, kommer att kämpa för bra villkor i transportnäringen. Det betvivlar jag inte. Jag uppskattar att Thomas Morell har ett eget individuellt engagemang.
Men Thomas Morell ingår i Sverigedemokraterna, som inte kommer att ställa krav på Moderaterna om en enda fråga när det gäller åkerinäringen eller transportarbetarnas villkor för att Ulf Kristersson en dag ska bli statsminister.
En röst på Thomas Morell kan ändå innebära att vi får en utveckling i Sverige där en moderatledd regering låter bli att göra insatser som skapar sjysta villkor i transportnäringen. Så var det innan 2014. Då fanns inte klampning. Då fanns inte sanktionsavgifter i den utsträckning som finns i dag. Då fanns inget beställaransvar eller extra öronmärkta resurser till polisen för cabotagekontroller.
Då fanns inte en regering som på Europanivå drev frågor om ett mobilitetspaket, sjysta villkor och sjysta konkurrensvillkor inom transportnäringen. Det är den stora skillnaden. Efter 2014 fick vi en socialdemokratiskt ledd regering. Tillsammans med fackföreningsrörelsen och transportbranschen har vi systematiskt drivit en utveckling för att förbättra villkoren på europeisk nivå och i Sverige för transportnäringen.
Det är en lång resa med tuff konkurrens och tuffa villkor. Men nu finns klampning, sanktionsavgifter, beställaransvar och extraresurser till polisen. Och nu finns ett mobilitetspaket på plats, som jag var med och förhandlade fram natten mellan den 3 och 4 december.
När vi nu står i läget att implementera detta, se till att paketet verkligen gäller, finns ett antal medlemsländer som driver 15 ärenden för att stoppa det. Drivande är partiet Lag och rättvisa - Thomas Morells och Sverigedemokraternas samarbetsparti i Europa. Grundfrågan går tillbaka till Thomas Morell.
Ägna nu tiden åt att förklara varför Sverigedemokraterna tycker att det är rimligt att Lag och rättvisa ska stoppa processen med mobilitetspaketet, eller på vilket sätt en moderatledd regering kommer att främja åkerinäringen eller transportarbetarnas villkor i Sverige.
Tomas Eneroth (S):
Jag har ju svarat på frågorna många gånger. Vi tillför resurser till polisen. Det finns fler poliser än någonsin. Vi öronmärker resurser för kontroller på väg, och vi har infört klampning, sanktionsavgifter, beställaransvar och en mängd andra saker. Det tror jag att de flesta är bekanta med. Men Morell smiter ännu en gång undan ansvaret för vad det innebär att vara riksdagsledamot och företräda ett parti.
Det här som jag håller upp är uppenbarligen Sverigedemokraternas kravlista för en moderatledd regering. Här finns inga - inte ett enda - krav på att ta ansvar för mobilitetspaketet, för att lastbilschaufförer ska ha sjysta arbetsvillkor, för att svensk åkerinäring inte återigen ska drabbas av dumpade villkor och orimliga sociala villkor för dem som kör utländska lastbilar i Sverige.
Eftersom Thomas Morell inte vid ett enda tillfälle har nämnt att Sverigedemokraterna kommer att ställa några sådana krav är en röst på Sverigedemokraterna uppenbarligen något som kan innebära att vi får en moderatledd regering som får frikort i transportfrågorna.
Det gör det väldigt enkelt att se att om man vill ha sjysta villkor i transportsektorn och bra villkor för dem som jobbar som yrkeschaufförer och för svensk åkerinäring, ja, då är alternativet väldigt tydligt. Det är med en socialdemokratiskt ledd regering som vi har sett till att förändra verkligheten och få mer kontroller och bättre villkor på europeisk nivå och i Sverige.
Detta medan Sverigedemokraterna som parti på europeisk nivå samarbetar med Lag och rättvisa, som vill stoppa mobilitetspaketet, och i Sverige samarbetar med Moderaterna, som inte heller har drivit frågor som främjar åkerinäringens villkor. Det är ju sanningen.
Tomas Eneroth (S):
Det nationella målet för funktionshinderspolitiken är att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funktionsnedsättning i samhället. Färdtjänsten bidrar till målet genom att ge möjlighet till särskilt anordnade transporter för personer med funktionsnedsättning. Färdtjänsttillstånd ska enligt färdtjänstlagen ges för dem som på grund av funktionshinder har svårigheter att förflytta sig på egen hand eller att resa med kollektivtrafiken.
I färdtjänstlagen står det tydligt att varje kommun eller region ansvarar för att tillhandahålla färdtjänst av god kvalitet. Färdtjänstlagen trädde i kraft 1998 och är en ramlag. Det innebär att kommuner och regioner, med den närhet till medborgarna som det innebär, har ansvar och möjligheter att hantera och bestämma vilka villkor som ska gälla för den lokala färdtjänsten.
De rapporter som nu framkommer om att personer med uppenbar funktionsnedsättning nekas tillstånd till färdtjänst väcker frågor om tillämpningen av färdtjänstlagen. Jag kommer att följa den här frågan noga.
Tomas Eneroth (S):
Tack, Jessica Thunander, för engagemanget! Jag värdesätter det mycket. Detta är en otroligt viktig fråga. Färdtjänsten är väldigt viktig för många i vårt samhälle. Det handlar om att säkerställa bra tillgänglighet och om att människor ska kunna ta sig till jobbet, fritidsaktiviteter eller annat.
Även om vi nu ska diskutera problem och utmaningar i färdtjänsten tror jag att det är bra för många att få reda på att den senaste kvalitetsundersökningen av färdtjänst och sjukresor visar att 92 procent av färdtjänstresenärerna och sjukresenärerna är nöjda med beställningar och resor. De är nöjda med beställningar och med förarens bemötande. Och 96 procent av resenärerna kom fram i tid. Låt inte det vara ett argument för att inte titta på förbättringar!
Det är inte det jag menar. Men jag tänker att detta är en viktig signal till alla som arbetar med att organisera färdtjänsten, till alla chaufförer och till andra som gör ett fantastiskt gott jobb. När det väl är sagt kan jag säga: Det är ingen tvekan om att det i den statliga utredning som jag tillsatte fanns önskemål om att man skulle ha en ökad samordning för att underlätta för den enskilde.
Men det var också tydligt att det med de regler vi har i dag, med kommunalt självstyre, inte fanns förutsättningar att göra den obligatoriska samordning som kanske vore önskvärd. Så länge vi inte för tillbaka hela arbetet och regleringen på kommunal nivå eller förstatligar hela verksamheten är det klart att vi har en ganska stor utmaning framför oss. Det som är bekymmersamt är väl framför allt tillämpningen, och det är det jag tar sikte på i svaret.
Under senare år har vi märkt att det sker en allt njuggare tillämpning hos kommuner, moderatledda kommuner, som vill spara pengar. Eller man säger kanske att detta inte ryms inom ramen för lagstiftningen, och så prövar man det inte rättsligt. Det tycker jag är allvarligt. Men jag vill inte gå den väg som vi riskerar att gå med det som Jessica Thunander eventuellt förespråkar.
Då skulle vi gå från en ramlag, som ger ett handlingsutrymme, till en mer detaljerad lagstiftning. Vi har sett på andra politikområden hur svårt det är att förutse varje enskild detalj. Då blir det svårt att flexibelt kunna möta de behov som finns hos personer som vill använda sig av färdtjänsten. Jag kommer naturligtvis att följa utvecklingen noggrant.
Visar det sig att det blir fler kommuner och regioner som systematiskt utmanar regelverket och att domstolsutslag och rättsliga prövningar visar på en mycket striktare tillämpning måste vi agera. Jag bedömer att vi måste göra det. Men, som jag inledde med att säga, vi ser fortfarande att det finns en stor nöjdhet i ramlagen. Jag välkomnar också att man väljer att pröva en del ärenden rättsligt.
Det är ett väldigt viktigt och tydligt uttalande som görs i förarbetena, och jag förutsätter att det också är vägledande för kommuner och regioner vid tillämpning. Självklart förutsätter jag, och det gör vi nog alla, att det också tillämpas när frågorna ska avgöras rent rättsligt.
Tomas Eneroth (S):
Jag tycker som sagt att det är en utmaning och ett bekymmer om kommuner och regioner väljer att inte följa lagstiftningens intentioner. Hela utgångspunkten är ju den gemensamma ansvarsfördelning som riksdagen har ställt sig bakom och inte heller ändrat. Riksdagen anser att det ska vara en ramlag, att kommuner och regioner ska ha ansvaret - precis som med kollektivtrafiken, för övrigt - och att man tar det ansvaret och fullföljer lagstiftningens intentioner.
Kan en person inte utan väsentliga svårigheter förflytta sig på egen hand eller resa med allmänna kommunikationer ska tillstånd till färdtjänst meddelas. Det måste vara utgångspunkten. Visar det sig att det då är fler som nekas får jag förutsätta att man också prövar ärendet. Det är så det måste gå till. Den andra delen är att man politiskt i kommuner och regioner, där frågan hör hemma, driver och uppmärksammar detta.
Jag har sagt det tidigare: Det går liksom inte att lagstifta bort moderata besparingar eller partier som driver att vi ska lägga mindre resurser på gemensamma färdmedel vare sig det handlar om kollektivtrafik eller färdtjänst. Det bör dock tillkännages för medborgarna att kvaliteten i färdtjänst och i kollektivtrafik i grunden handlar om vilka resurser som ställs till förfogande.
Det är klart att lagstiftningen ger förutsättningar, men det finns en tydlig vägledning, och det är upp till kommuner och regioner att leva upp till de förväntningar som finns.
Jag tror att bakgrunden till att riksdagen under alla dessa år inte har valt att gå över till en detaljerad lagstiftning, där staten ska reglera det som då blir varje detalj, är att det är upp till dem som i så fall nekas ett tillstånd att också få saken rättsligt prövad.
Jag vill ändå säga att när det väl diskuteras är huvuddelen av alla dem som åker med färdtjänst väldigt nöjda och ser att färdtjänsten fungerar väldigt väl i vårt samhälle. Det är en fantastisk möjlighet som ger ökad tillgänglighet till många. Kommuner och regioner har ett ansvar att följa färdtjänstlagen. Skulle detta visa sig vara ett ökat bekymmer behöver vi naturligtvis analysera frågan vidare och ha beredskap att agera.