Marianne Berg (V):
I detta betänkande tas många bra och vidareutvecklande motioner upp. Det är synd att Alliansen inte har upptäckt alla dessa motioner utan bara tagit vara på en del, vilket naturligtvis också är glädjande. Det är bra att man har ett arbete kring detta som fortgår vid sidan av. Då har verkligen vissa delar av dessa motioner kommit med. Det tackar jag ödmjukt för.
Familjerättsliga frågor är inte enkla, utan här krävs det naturligtvis mycket arbete. Det krävs bland annat en hel del utredningar. Det är en mycket viktig del i dessa frågor, innan vi eventuellt kan fatta de bästa och de rätta besluten.
Men vi behöver ha en mer sammanhängande familjepolitik ur alla aspekter och definitivt ur ett jämställdhetsperspektiv och med barnen i fokus. Denna politik är mycket svår, tycker jag, eftersom vi hela tiden måste se till många olika parter. Först av allt måste vi naturligtvis se till barnen. Men sedan har vi föräldrarna.
I vissa fall måste vi även se till sambor, sociala föräldrar, mor- och farföräldrar och så vidare. Det är i längden kanske omöjligt att tillgodose allas önskemål. Men så länge vi sätter barnen i centrum tror jag att vi är på rätt väg. Barnen ska alltid komma i första rummet. Det är vi överens om i denna kammare.
Men våra mål och hur det ska gå till skiljer sig åt. Regeringen har, som sagt, gjort en del och arbetar med en hel del bra saker på området. Det är ett gott jobb, och det är jag glad för. Men mellan varven tycks Alliansen vara lite rädd för utredningar. Då undrar man varför. Det kan vara av den enkla anledningen att ni i Alliansen definitivt inte vill förändra någonting. Så kan det vara.
Men om man inte tillsätter en utredning, då får man inte mer kött på benen för att kunna ta ställning, utan då sitter man där med det gamla i knät och kommer inte vidare. Då är det också mycket som inte heller blir anpassat till hur det ser ut i dagens samhälle. En utredning är A och O när man tittar på det ur olika aspekter.
En utredning ska ge oss kunskap för att vi därefter ska kunna fatta både rätt och bra beslut, som jag har sagt tidigare. Herr talman! Jag vill fokusera på ytterligare någon punkt i mitt anförande. Det handlar om när det finns fler än två vårdnadshavare. När jag var liten var jag inte bara skiten och hatade tvål, som det finns en sång om.
Jag växte också upp i en kärnfamilj enligt de normer och regler som gällde i samhället på 50- och 60-talet med mamma, pappa och några syskon. Detta är länge sedan, men det finns fortfarande de som vill vidmakthålla att kärnfamiljen är den enda och den sanna. Det är tråkigt att de inte har kommit längre. Men skilsmässa på den tiden var ovanligt.
Föräldrarna skulle hålla ihop, oavsett om det fanns kärlek eller inte. Det var nästintill förenat med skam att separera. Var man på väg att göra det, då blev man inkallad till prästen där det skulle ske medling, vilket många gånger resulterade i att människor fortsatte att leva ihop, under kanske inte så roliga former.
Ni kan själva tänka er hur det var. Många gånger var det definitivt inte positivt för ett eller flera barn. Herr talman! Som tur är har tiden inte stått riktigt still när det gäller dessa frågor kring familjepolitiken. Dagens familjer är inte självklart kärnfamiljer utan kan se olika ut. Tack och lov för det, säger jag.
När jag tittar på Sverigedemokraternas familjepolitik, som bland annat framgår i reservation 19 som handlar om förhindrande av separationer, är det som att stanna i tiden, och inte bara det utan att gå tillbaka i tiden. Det som var omöjligt för länge sedan är i dag både möjligt och accepterat. Det är faktiskt riktigt glädjande.
I dag finns det många familjer där det existerar fler än två föräldrar. Det kan, som tidigare talare har sagt, vara två kvinnor och två män som beslutar sig för att bli föräldrar tillsammans. Två plus två är fyra. Vilken trygghet för ett barn att ha det på det sättet. Men i praktiken är det endast två av dem som kan vara vårdnadshavare.
De andra personerna anses knappast som föräldrar och som vårdnadshavare enligt dagens lagstiftning. Det kan också vara annat som drabbar barn, exempelvis att föräldrar skiljer sig och skaffar ny partner och att den nya partnern går in och tar hela föräldraansvaret, kanske redan från barnets tidiga ålder.
Men lagstiftningen står inte på den "nya" förälderns eller på barnets sida. Att personer i realiteten men inte enligt lag är barnets föräldrar kan orsaka många problem, till exempel i kontakten med myndigheter. Många gånger utesluts den som inte är vårdnadshavare. Detta är väldigt knepigt inte minst med tanke på barnets bästa.
Värsta scenariot, det mörka och trista i detta, är när människor separerar. När en separation står vid dörren kan de juridiska vårdnadshavarna slå väldigt hårt mot dem som icke är vårdnadshavare.
När två vuxna bråkar - vid många tillfällen tidigare har vi talat om konfliktlösning och så vidare - och den ene rent ut sagt önskar den andre åt fanders är det inte ovanligt att den juridiska vårdnadshavaren stoppar all kontakt för barnet och den andra föräldern. Detta är sorgligt, för när det sker har man inte barnets bästa för ögonen. Herr talman!
Vi måste se över dagens lagstiftning och anpassa den till verkligheten. Vi måste se till det faktum att väldigt många barn i dag växer upp med fler än två vuxna som tar ansvar för barnets väl och ve i livet. Vänsterpartiet anser att barn ska kunna ha fler än två vårdnadshavare, ha rätt till alla sina föräldrar. Därför anser vi att en utredning som ser över frågan bör tillsättas.
Herr talman! Det finns en punkt till i betänkandet som jag helt kort vill säga några ord om. Det gäller föräldraskap vid assisterad befruktning. Redan 2007 kom, som sagt, en utredning med sitt betänkande. Vänsterpartiet anser att den utredningen måste följas upp och det skyndsamt. Vi kan inte vänta längre! Det har gått alldeles för långsamt. Med detta yrkar jag bifall till reservationerna 4, 9 och 11.