KBLab/rixvox huggingface dataset:
Magdalena Andersson (S):
Jag vill inleda med synpunkter på Roland Utbults historieskrivning. Vi har lagt fram en proposition i enlighet med det budgetbeslut som gick igenom i riksdagen. Vi har också agerat i riksdagen på ett sådant sätt att vi regeringspartier har hållit oss till decemberöverenskommelsen. Däremot var det inte självklart att Alliansens önskemål var att krångla till det för företagen genom att de under ett års tid skulle ha tre olika arbetsgivaravgifter för ungdomar.
Jag tyckte inte att det var självklart att det verkligen var allianspartiernas önskemål. Men nu var det allianspartiernas önskemål att göra det krångligt för företagen på det sättet. Och regeringen har levererat i enlighet med de beslut som riksdagen har fattat. Jag skulle ha svårt att stå här och argumentera om det hade skapats väldigt många jobb när man sänkte arbetsgivaravgiften för unga.
Men så är det ju inte, utan det här är en åtgärd som har verkat år ut och år in utan att vi har sett någon effekt på ungdomsarbetslösheten.
När man har en åtgärd i 20-miljardersklassen - 20 miljarder motsvarar 40 000 anställda i offentlig sektor - som får verka år ut och år in, ett experiment i gigantisk skala med våra skattepengar, då måste man om man vill ta ansvar för statsfinanserna också fundera igenom om detta är ett förnuftigt sätt att använda våra gemensamma skattepengar. Från regeringens sida har vi kommit fram till att det här inte går att försvara.
Vill man ta ansvar för de offentliga finanserna behöver man se till att vi använder våra skattepengar på effektivast möjliga sätt. Det här har uppenbarligen inte varit det effektivaste sättet. Ni talar om olika branscher där många ungdomar arbetar. Men i de branscherna jobbade många ungdomar även innan man sänkte arbetsgivaravgifterna, och de har inte blivit fler. Det har inte blivit särskilt många fler jobb med den här åtgärden.
Vi har inte sett att arbetslösheten har gått tillbaka så som jag är helt övertygad om att man hade ambitionen att den skulle göra när man införde åtgärden. Efter flera års experimenterande med våra skattepengar har den inte haft den effekt man hoppades på, och då behöver man faktiskt göra någonting annat.
Magdalena Andersson (S):
Det är helt korrekt, det som Roland Utbult säger - Finanspolitiska rådets uppfattning är att regeringen bör föra en stramare finanspolitik framåt 2017 och 2018. För 2015 och 2016 ligger bedömningarna av vad som är den mest lämpligt avvägda finanspolitiken väldigt nära varandra. Men sedan tycker Finanspolitiska rådet att man bör höja skatterna mer för att strama åt mer 2017 och 2018. Roland Utbult tycker att detta är bekymmersamt.
Då undrar jag naturligtvis om Kristdemokraterna avser att ytterligare höja skatterna och föreslå åtstramningar i ekonomin 2017 och 2018. Det är ingenting som man har skrivit om i sin vårmotion eller i Alliansens gemensamma vårmotion. Avser man att göra det? Vilka skatter avser man att höja? Är det någonting man ska skära ned på i välfärden eller kanske i försvaret eller polisen? Vad är det för förslag Kristdemokraterna kommer med?
Eller var det där egentligen bara tomt prat? Vad gäller arbetsgivaravgifterna för ungdomar är det, precis som Aron Modig säger, viktigt att vi också ser vad vi använder pengarna till. Vi vet att i dagsläget är arbetslösheten allra högst bland ungdomar som inte har gymnasieutbildning. Bland dem är arbetslösheten 40 procent. Här behöver vi verkligen ta till krafttag.
Jag önskar att vi kunde ha en lite bredare samverkan i riksdagen om de här frågorna, för vi ser ju att det är oerhört viktigt för de ungdomarna att kunna ta sig in på arbetsmarknaden. Därför föreslår regeringen ett utbildningskontrakt - alla ungdomar som blir arbetslösa och inte har gymnasieutbildning ska få möjlighet att slutföra gymnasieutbildningen. Det är klart att om det är svårt för de här ungdomarna att komma in på arbetsmarknaden utan gymnasieutbildning i dag kommer det inte att vara lättare när de är i 30, 40- eller 50-årsåldern.
Det är viktigt att ungdomar får med sig den här basen, som är så viktig på svensk arbetsmarknad i dag. Vi vet också att arbetsgivarorganisationerna efterfrågar personer med den kompetensen. Vi vill möta varje ungdom för att kunna kombinera yrkesutbildning med jobb och praktik för att hitta vägen framåt för den personen. Men det ska inte bara vara ett erbjudande. För att man ska få ersättning tycker vi också att det ska vara ett tydligt krav från samhället att man slutför sin gymnasieutbildning.
Jag har svårt att förstå varför Kristdemokraterna inte ställer upp bakom den idén. Tycker ni inte att det är bra att ungdomar ska jobba och plugga i stället för att som i dag gå långtidsarbetslösa?
Magdalena Andersson (S):
Jag tackar för interpellationen. Det är viktigt att vi har möjlighet att debattera ungdomar och deras möjligheter att komma in på arbetsmarknaden. Men efter åtta år av alliansregering är inte bara arbetslösheten högre än då man tillträdde, utan långtidsarbetslösheten har tredubblats och ungdomsarbetslösheten har ökat. Inte minst har arbetslösheten ökat bland ungdomar som inte har gymnasieutbildning.
Det är därför regeringen nu ser att vi behöver ändra politiken och att den väldigt dyra och ineffektiva skattenedsättningen, som har kostat skattebetalarna många miljarder kronor, tyvärr inte har haft effekt. När vi nu har provat det i så många år är det väl dags kanske även för allianspartierna att inse att detta inte fick den effekt som man hoppades. Nu handlar det om att hitta mer effektiva åtgärder för att få in ungdomar i arbete.
Det gäller inte minst att bryta utvecklingen i skolan. Om nästa generation ska få chansen att klara sig på den globala marknaden måste också skolresultaten vändas. Då kan vi inte fortsätta den nedåtgående trend som vi har sett, där skolresultaten rasar snabbare än i något annat jämförbart land. Efter åtta år med alliansregering faller skolresultaten i Sverige snabbare än i något annat land. Det är en utveckling som måste brytas.
Det kan inte bara handa om var läraren ska stå, vad eleverna ska ha på sig eller om man ska ha på mobiltelefonen. Det måste också handla om resurser till skolan. Regeringen satsar resurser på skolan. Det är oerhört viktigt.
Vi måste också se till att de ungdomar som har hoppat av gymnasiet får möjlighet att gå klart och att fler av de ungdomar som drömmer om en högre utbildning ska få möjligheten att få det - inte som under alliansregeringen när man kringskar de möjligheterna så att färre i varje generation får möjlighet till en högre utbildning. Tack för debatten!
Magdalena Andersson (S):
Aron Modig har frågat mig hur jag anser att Sveriges möjligheter att framgångsrikt konkurrera i den globala ekonomin påverkas av de utannonserade skattehöjningarna på utbildning, företagsamhet och hårt arbete. Regeringen föreslår att uppskrivningen av den nedre skiktgränsen för statlig inkomstskatt sker med KPI i stället för med KPI plus 2 procentenheter. Skiktgränsen höjs alltså fortfarande, dock i en lägre takt än tidigare.
Vidare föreslår regeringen att jobbskatteavdraget avtrappas med 3 procent av inkomster över 50 000 kronor i månaden. Sveriges konkurrenskraft beror på en rad olika faktorer. Hur skattesystemet är utformat är en faktor. Vad skatteintäkterna används till är en annan. Kvaliteten på exempelvis infrastrukturen och utbildningsväsendet är central för att stärka svensk konkurrenskraft.
Därför är det missvisande att titta på en enskild skatteförändring; politiken måste ses som en helhet. Vidare riskerar alltför stora inkomstklyftor att urholka tilliten och sammanhållningen i samhället. Här kan noteras att inkomstklyftorna har vidgats mer i Sverige än i något annat OECD-land. På grund av den tidigare regeringens många ofinansierade skattesänkningar har vi ett stort budgetunderskott. Viktiga investeringar i infrastruktur och utbildning måste därför finansieras fullt ut.
Mot bakgrund av detta har regeringen lagt fram en budget utan ofinansierade skattesänkningar, men med viktiga investeringar i infrastruktur och utbildning och med en bra fördelningsprofil. Jag är därför övertygad om att regeringens politik, sedd ur ett bredare perspektiv och som en helhet, kommer att medföra bättre förutsättningar för produktiv verksamhet i Sverige och därmed öka svensk ekonomis konkurrenskraft.
Magdalena Andersson (S):
Precis som Peter Persson säger gör denna budget skillnad. Precis som Håkan Svenneling påpekade när han tog upp diagrammen gör denna budget skillnad. Budgeten skapar större möjligheter för ungdomar att klara sig genom skolan och få en högre utbildning. Den skapar möjligheter för föräldrar att arbeta eftersom vi anställer fler i barnomsorgen, och den skapar större möjligheter för kvinnor att inte behöva gå ned i arbetstid när vi anställer fler i äldreomsorgen.
Vi påbörjar en viktig modernisering av Sverige genom att investera mer i grön klimatomställning. Vi investerar mer i järnvägen, och vi investerar i infrastruktur i våra storstäder. Det är en budget där vi också gör viktiga satsningar på näringslivet. Samtidigt som vi gör dessa viktiga investeringar påbörjar vi projekt för att modernisera Sverige, för att öka Sveriges konkurrenskraft.
Det sker samtidigt som vi skapar ett Sverige som håller ihop, vilket Håkan Svenneling verkligen väl visade genom att ta upp diagrammen. Det här är en budget som gör att de som har lite tuffare ekonomiska förutsättningar får det lite lättare i sin vardag, till exempel ensamstående föräldrar, arbetslösa och sjukskrivna. De som har lite högre inkomster får möjlighet att bidra med lite mer.
Det är en budget som gör det lättare för kvinnor att ha ett yrkesliv, medan män med höga inkomster får möjlighet att bidra med lite mer. Det här är en budget som stärker Sverige, stärker vår konkurrenskraft, moderniserar Sverige och ger förutsättningar för Sverige att hålla ihop. Det är detta som står på spel när riksdagen ska rösta senare i december.
Magdalena Andersson (S):
Aron Modig har frågat mig varför jag vill slopa skattereduktionen för gåvor och om jag tänkt kompensera civilsamhället om skattereduktionen slopas. En stark och livaktig ideell sektor har stor betydelse för samhällslivet och demokratin. Min utgångspunkt är att säkerställa att det finns goda förutsättningar för en stark ideell sektor.
Det är angeläget att skatter tas ut på ett sätt som främjar skattepolitikens främsta syfte, att finansiera den gemensamma välfärden, och också i övrigt är förenligt med de övergripande målen för regeringens ekonomiska politik. Skatterabatt för gåvor går inte ihop med inkomstskattelagens förbud mot avdrag för personliga levnadskostnader och ökar komplexiteten i skattesystemet. Konflikten med avdragsförbudet framhölls också vid införandet av den borgerliga regeringen.
Skattepengar till enskilda organisationer bör inte fördelas utifrån hur de lyckas få enskilda bidragsgivare. Det är mot denna bakgrund som skattereduktionen för gåvor bör slopas.
Magdalena Andersson (S):
Den ideella sektorn i Sverige spelar en väldigt stor och viktig roll. Det sker ett fantastiskt arbete inom den ideella sektorn på många olika sätt. Det gäller inte minst det sociala arbete som ideella organisationer utför. Det är också därför som regeringen har jobbat oerhört hårt under våren för att lösa situationen med moms vid secondhandförsäljning som ideella föreningar genomför.
Jag delar helt Roland Utbults och Aron Modigs syn på hur viktig den här sektorn är. Den formulering som fanns i budgetpropositionen om att man är beroende av enskilda personers vilja att hjälpa till tycker jag var olycklig. Den formuleringen finns inte i den promemoria som har gått ut och kommer heller inte att finnas den dag vi genomför den här förändringen. Det var ett olycksfall i arbetet.
Roland Utbult undrar hur vi värderar ideella insatser när vi vill avskaffa den här skattereduktionen. Frågan är naturligtvis också hur Roland Utbult värderar ideella insatser. Med den här skattereduktionen fördelas nämligen resurser till ideella föreningar utifrån i vilken utsträckning man kan få privatpersoner att donera pengar till föreningarna.
Det innebär att man med det system vi har i dag värderar det ideella arbetet i de organisationer som har förmögna bidragsgivare högre än det ideella arbetet i organisationer som kanske inte har lika många sponsorer som har möjlighet att skänka pengar och göra skatteavdrag. Är verkligen de organisationerna mer värda? Är det så vi ska värdera och fördela våra skattepengar?
Magdalena Andersson (S):
Ja, jag ser verkligen värdet av ideella organisationer. Det bedrivs ett väldigt viktigt arbete. Roland Utbult och Aron Modig tar upp en rad organisationer som bedriver ett oerhört viktigt arbete i Sverige. Det handlar om olika former av fadderverksamhet men också om viktig forskning som finansieras via ideella föreningar och ideella organisationer. Det är ett viktigt bidrag och komplement till både den offentliga sektorn och den privata sektorn.
Sverige tjänar på att ha en stark ideell sektor. Det är bland annat därför som vi har arbetat hårt för att lösa frågan om momsundantaget. Jag måste säga att jag verkligen har uppskattat det stöd som jag har fått i skatteutskottet från en bred palett av partier för att vi från regeringens sida ska kunna lösa den här frågan. Jag har verkligen uppskattat det stödet och känt mig styrkt när jag har fått möjlighet att träffa skatteutskottet.
Däremot har vi olika syn på hur vi ska fördela skattepengar. Roland Utbult och Aron Modig tycker att skattemedel ska fördelas utifrån hur framgångsrika olika föreningar är när det gäller att få tag på privata donatorer, medan jag tycker att det är mer lämpligt att använda skattepengar utifrån hur politiska församlingar fattar beslut.
Magdalena Andersson (S):
Jag vill tacka för den här interpellationsdebatten. Jag vill också tacka för frågan. Jag tycker att det är väldigt fint att det finns ett sådant engagemang för den ideella sektorn i riksdagen. Jag har fått en del interpellationer kring detta och annat tidigare, och jag har märkt att det är många riksdagsledamöter som är engagerade i frågan. Det märks också när jag träffar skatteutskottet.
Detta är en styrka för hela Sverige, och det är viktigt för de ideella organisationerna att känna detta stöd från riksdagen och att ledamöter från många olika partier ser det viktiga arbete som den ideella sektorn utför i Sverige, både på nationell och på lokal nivå.
Det handlar om att stötta forskning, och det handlar om viktigt stöd till människor som bor i andra delar av världen där en extra resurs verkligen gör stor nytta. Det handlar också om det viktiga sociala arbete som bedrivs på lokal nivå. Jag tror att det är en stor styrka att det finns en sådan stor samsyn kring vikten av den ideella sektorn. Däremot råder det inte samsyn kring just skatteavdraget.
Jag vill påminna om att utredaren som utredde frågan avrådde från att införa detta avdrag. Min utgångspunkt i detta är att när vi fördelar skatteresurser till de ideella organisationerna bör det ske utifrån de beslut som fattas av politiska församlingar snarare än utifrån hur framgångsrika enskilda organisationer är i att få tag på privata sponsorer och donationer.
Där har vi olika syn, men vi förenas i stödet till de ideella organisationerna och det faktum att vi ser att de är viktiga och bedriver ett viktigt arbete.
Magdalena Andersson (S):
Fredrik Schulte har frågat mig hur många miljarder kronor i lägre statsskuld och hur många miljarder kronor i lägre underskott det enligt min uppfattning skulle ha krävts under 2014 för att de offentliga finanserna nu skulle ha bedömts som tillräckligt goda. Vidare har Fredrik Schulte frågat mig om jag haft en konsistent syn på överskottsmålet över tid. Fredrik Schulte pekar i sin interpellation på att det förra året skedde en nedrevidering av regeringens prognos för det offentlig-finansiella sparandet mellan vårpropositionen och budgetpropositionen.
Det är i detta sammanhang viktigt att påpeka att regeringen gör fler prognoser per år än vid dessa tillfällen. Den föregående finansministern presenterade i augusti en prognos för de offentliga finanserna som i stor utsträckning liknade den som senare presenterades i budgetpropositionen för 2015. Den nedrevidering som Fredrik Schulte relaterar till var därmed känd redan för den föregående regeringen. Under den föregående regeringen reviderades den offentliga sektorns finansiella sparande kontinuerligt ned över tid.
Detta innebar att uppfyllelsen av överskottsmålet sköts längre och längre framåt i tiden. Jag liksom Finanspolitiska rådet och andra bedömare kritiserade den föregående regeringen för att den inte respekterade överskottsmålet. Såväl det konjunkturjusterade som det finansiella sparandet låg 2014 mycket långt från den målsatta nivån om 1 procent av bnp.
För det konjunkturjusterade sparandet handlade det om en avvikelse på ca 2 procent av bnp eller 75 miljarder kronor. Under själva finanskrisen uppvisade den offentliga sektorn ett betydande överskott. Då var en expansiv finanspolitik motiverad. Även de senaste åren genomfördes dock fortsatta omfattande ofinansierade reformer, främst skattesänkningar. Trots förbättrad konjunktur ökade underskotten. Denna utveckling måste brytas.
De åtgärder regeringen presenterade såväl i budgetpropositionen för 2015 som i vårändringsbudgeten är därför finansierade fullt ut. Man måste skilja mellan vad som är en beskrivning av hur den offentlig-finansiella situationen ser ut i dagsläget, där vi har ett betydande strukturellt underskott, och vad som framöver är ett önskvärt mål för det finansiella sparandet. Regeringen anser att det finns skäl som talar för att sänka målet för det finansiella sparandet från 1 till 0 procent.
Men det påverkar inte det faktum att vi i dagsläget har så pass stora underskott i de offentliga finanserna att alla reformer behöver vara finansierade fullt ut.
Magdalena Andersson (S):
Niklas Wykman säger att krisen kan komma tillbaka relativt snart. Det är en indikation om egen försiktighet. Tänk om man levde som man lärde, Niklas Wykman! Om Niklas Wykman nu tror på detta framstår det inte som begåvat att ni i veckan lägger fram förslag om ofinansierade reformer för 2 miljarder i er egen budgetmotion. Det är 2 miljarder i ofinansierade reformer som ni försöker att finansiera via beräkningsteknisk justering.
Beräkningsteknisk justering är inte en riktig finansiering. Pengarna finns inte. Ni vill öka underskotten och låna till de skattesänkningar ni föreslår precis enligt traditionellt moderat mönster. Det vi nu ser efter åtta år med borgerlig regering där underskotten ökade år efter år efter år och där det strukturella underskottet ökade år efter år efter år är att vi nu ärver offentliga finanser med ett underskott på 74 miljarder kronor.
Den borgerliga alliansbudgeten har fått kritik från Finanspolitiska rådet för att man bryter mot överskottsmålet. Man skriver tydligt själv i sin budget att man bryter mot överskottsmålet. Det handlar om att leva som man lär. Jag vill gärna höra varför Moderaterna tycker att det är rätt att lägga fram förslag om ofinansierade reformer för 2 miljarder i sin budgetmotion. Något annat jag skulle vilja veta är varför man gör en annan bedömning av när överskottsmålet ska nås.
Om man nu säger sig gilla regler tycker jag att man ska hålla sig till dem. Enligt vad Niklas Wykman själv säger ska man nå överskottsmålet när resursutnyttjandet i ekonomin är stabilt, när det är fullt resursutnyttjande. Enligt externa bedömare som Konjunkturinstitutet och Riksbanken flyttas det tillfället i konjunkturen snarare närmare hur läget är nu än vad man trodde tidigare.
Man tror att man kanske når dit 2017 snarare än 2018 som man tidigare trodde. Här har Moderaterna lovat dyrt och heligt i valrörelsen att man ska nå överskottsmålet till 2018. Då skulle det vara 1 procent. Sedan plötsligt i förrgår när man kom med sin motion hade man flyttat fram det datumet till 2020, dock utan att den ekonomiska utvecklingen på något sätt har förändrats.
Tvärtom tror externa bedömare snarare att vi når fullt resursutnyttjande tidigare. Ändå skjuter man återigen upp när man ska nå överskottsmålet. Om nu överskottsmålet är så viktigt är det väl bra för Moderaterna att nå det när vi har fullt resursutnyttjande i ekonomin, det vill säga 2017. Niklas Wykman och Fredrik Schulte kan väl berätta: Vilka 40 miljarder ska ni spara? Vilka 80 000 undersköterskor ska sägas upp? Eller är det lärare som ska sägas upp, kanske alla lärare i årskurs 1?
Det vore ett sätt att få in 40 miljarder. Eller ska ni avskaffa hela försvaret? Det skulle också räcka. Om ni tog polis, domstolar och åklagarväsen och sa upp all personal skulle ni få ihop era 40 miljarder. Hur ska ni annars få ihop det, oavsett om det nu är till 2017 som man tolkar överskottsmålet eller till 2020? Vilka 80 000 undersköterskor ska bort? Eller är det hela försvaret eller hela polisen och hela rättsväsendet?
Magdalena Andersson (S):
Fredrik Schulte hävdar att det inte finns några skattesänkningar i den moderata vårmotionen. Jag läser en rad i den moderata vårmotionen på s. 36 om skattesänkning för 64-åringar med 500 miljoner kronor. Det är ofinansierat, eftersom det fattas 2 miljarder i den moderata budgetmotionen. Ni har använt 2 miljarder i monopolpengar för att få ihop det. Ni vill göra reformer för 3 miljarder, men ni lyckas inte få ihop finansiering. Ni lyckas inte få ihop finansiering på 3 miljarder, och då använder ni monopolpengar.
2 av 3 kronor i monopolpengar är väldigt mycket. Det kan inte ses som ett seriöst alternativ i svensk politik. Finanspolitiska rådet och den tidigare regeringens budgetmotioner var tydliga med att man bröt mot överskottsmålet. Man hade ett underskott 2014 som var 50 miljarder större än under själva finanskrisen.
Jag skulle gärna vilja höra Fredrik Schulte och Niklas Wykman förklara varför det är en bra konjunkturpolitik att ha ett 50 miljarder större - tre gånger så stort - budgetunderskott 2014 än under själva krisen. Jag har aldrig kritiserat den förra regeringen för de insatser den gjorde under själva krisåren. Jag tycker att de var bra. Det är fullt rimligt att ni i en krissituation använder de överskott som ni ärvde av den socialdemokratiska regeringen.
Däremot har jag varit kritisk till de stora skattesänkningar som ni har fortsatt med i takt med att konjunkturen blev bättre. Viljan och kanske autopiloten, Fredrik Schulte, att alltid sänka skatten har uppenbarligen gått före det ekonomiska förnuftet.
Skillnaden mellan de förslag som den socialdemokratiska oppositionen lade fram under krisåren och det som genomfördes av den moderatledda regeringen var att vi satsade på åtgärder på utgiftssidan snarare än på inkomstsidan. Det är åtgärder som i takt med att inflationen växer och med tanke på att inflationen finns också blir en minskande andel av bnp till skillnad från skattesänkningar, som inte har den effekten.
Det gör att statsfinanserna hade sett bättre ut bara i automatiken i budgetsystemet än vad de gör i dagsläget. Då har vi ändå inte räknat in de skattesänkningar som den tidigare regeringen genomförde, som i mycket var ofinansierade och som har växt mer än vad man trodde vid införandet. ROT-avdraget är ett exempel, som inte blev 3 1⁄2 miljard utan 17 miljarder förra året.
Niklas Wykman hänvisar till Riksbanken och den låga räntan när det gäller att man bryter sitt vallöfte och att man ska visa hur man når överskottsmålet fram till 2018. Det är mycket intressant att höra. Frågan kvarstår dock: Vilka 80 000 undersköterskor tycker ni inte ska jobba längre? Är det hela försvaret, eller hela polis, åklagar- och domstolsväsendet ni vill avskaffa?
Eller vad är det annars ni vill göra för att kunna nå överskottsmålet?