Christian Holm Barenfeld (M):
Jag tog upp en del frågor i mitt förra inlägg, men arbetsmarknadsministern berörde väl egentligen bara Ali Esbatis frågor i sitt efterföljande inlägg. Hur som helst blev det ändå en del klargöranden. De allmänna visstidsanställningarna, som vi pratade om, är ett av de verktyg som har införts för att sänka trösklarna på arbetsmarknaden. Givetvis löser de inte alla utmaningar som finns på arbetsmarknaden, men en del.
Det viktiga är att de är jobbskapande. Löftena från regeringen om jobbskapande förslag har varit få. De förslag vi har sett är ännu färre. Många av de löften som gavs före valet den 14 september har man inte bara låtit bli att genomföra; de har också övergivits av regeringen rent åsiktsmässigt. Man har dragit tillbaka dem eller sagt att man inte kommer att genomföra dem.
Problemet är också att det saknas nya förslag för fler jobb och företagande från regeringens sida. Att Vänsterpartiet sedan måste med på den rödgröna båten för att det ska bli någonting gör inte heller att jobbförslagen blir fler. Då finns det i stället fog för än mer oro, för då är inte inställningen bara att de jobbskapande förslagen är fel, utan de förslag som kommer är dessutom direkt företags- och jobbhämmande.
Det är viktigt att vi får besked om vilka regelverk som ska gälla och att de regelverk som ska gälla är kloka och jobbskapande. Därför är det olyckligt att arbetsmarknadsministern under sin första tid inte lyckats leverera de förslagen, men också att jag inte fick något egentligt svar på frågan vare sig i interpellationssvaret eller i ministerns förra inlägg.
Före valet hade Ylva Johansson ett högt tonläge. Det hölls presskonferenser där hon presenterade vilka reformer som hon ansåg skulle genomföras genom propositioner som hon tyckte att den dåvarande arbetsmarknadsministern Elisabeth Svantesson skulle lägga fram. Jag vet att moderata arbetsmarknadsministrar har hög arbetskapacitet. De har levererat mycket och lagt fram många propositioner.
Men här gällde det tio hyggligt omfattande frågor, såsom reformerad arbetsmarknadsutbildning och inrättande av olika institutioner. Listan är ganska lång. Det var i det närmaste en total reformering av svensk arbetsmarknadspolitik. Då verkade det vara enkelt och kunna gå snabbt. Nu har arbetsmarknadsministern suttit i nästan ett halvår på sin post.
Den fråga jag har ställt rör enbart inställningen i frågan om allmän visstidsanställning. Jag har en undran, möjligtvis kombinerad med viss oro över Vänsterpartiets inflytande i frågan. Det jag har frågat är hur ministern ser på allmän visstidsanställning. Jag har inte efterfrågat att något ska vara genomfört här och nu, utan vill bara ha ett tydligt svar.
Det framkom att facken har delade meningar och att LO-förbunden delvis är emot. Det är inte så ovanligt. Vi har haft diskussioner tidigare där vi fått lite bannor för att ha sagt att linjen mellan LO och Socialdemokraterna är i det närmaste obefintlig. Men om det nu är på det sättet kan man inta olika ställningar. Det pratas om att det är så stora samhällsproblem.
Jag har försökt få fram statistik till stöd för uppfattningen att det är ett stort samhällsproblem att anställningar staplas ovanpå varandra, men jag har inte hittat någon sådan. Jag har inte heller kunnat få sådan statistik från någon från regeringssidan. Jag skulle i så fall vilja veta var den statistiken finns. Men återigen undrar jag: Vilken är arbetsmarknadsministerns inställning i frågan? Vilket kommer beskedet att bli?