KBLab/rixvox huggingface dataset:
Göran Hägglund (KD):
Elina Linna ifrågasätter att man ska använda hälso- och sjukvård i vinstdrivande syfte och säger att det är skälet till att Vänsterpartiet är emot att andra än staten står för försäljningen av läkemedel. Men om man för det här resonemanget i botten är det klart att Elina Linna borde förespråka förbud av privata initiativ på läkemedelsområdet i övrigt också.
Ska privata företag kunna tillverka och sälja läkemedel, eller vill Elina Linna förbjuda det också? Vill Elina Linna förbjuda privata initiativ när det gäller hälso- och sjukvården och omsorgen om äldre, eller förbjuda privata vårdgivare? Kanske vill hon det. Hon har strax tillfälle att utveckla sitt resonemang.
Är det så att hennes inställning är så dogmatisk att hon vill förbjuda varje privat initiativ som medverkar till att öka hälsan och välbefinnandet hos människor, som lindrar och botar? Lämnar hon beskedet att man kommer att förbjuda också privata läkemedelsföretag om Vänsterpartiet får något att säga till om?
Regeringens utgångspunkt är som sagt att öka tillgängligheten utifrån det faktum att en mängd olika jämförelser visar att vi har för dålig tillgänglighet när det gäller läkemedel. Vi har för låg servicenivå på området. Det finns väldigt många, inte minst kvinnor, som jobbar inom Apoteket och ser fram emot att kunna ha flera olika arbetsgivare att välja mellan eller att kunna gå vidare och starta ett eget apotek och utveckla en idé.
Jag är väldigt glad om jag kan medverka till att vi får fler olika aktörer på området. Vi har ett väldigt viktigt arbete kvar att göra när det gäller att gå igenom alla olika delar för att få allt det här på plats. Vi gör det under en ganska kort tid, men vi gör det systematiskt och målmedvetet.
Det finns en hel del frågor som jag inte kan ge svar på i dag av respekt för den pågående processen, som syftar till att lösa ut det här metodiskt, målmedvetet och tålmodigt. Det finns en mängd olika små och stora frågor som måste lösas. Elina Linna har som utgångspunkt för interpellationen en rapport från OECD.
Jag har roat mig med att titta en del i den. De konstaterar när det gäller priser till kunden att det finns ett antal länder som har billigare läkemedel än Sverige. Man säger att svenska kunder framför allt betalar ett högt pris i form av dålig service och dålig tillgänglighet. Detta skulle kunna gå att lösa. Det finns andra länder att titta på.
Utgångspunkten för mig och regeringen är att göra det bättre för människor i Sverige och enklare att få tag i läkemedel, för det är en del av hälso- och sjukvården.
Göran Hägglund (KD):
Historien visar att när man åstadkommer förändringar är det ofta till följd av ett tryck utifrån, att det finns någon annan som är med och tävlar. Då ökar fokus på att tillfredsställa de kunder man har. När det gäller läkemedel är det viktigare än på andra områden att vi har god tillgänglighet.
Det är det regeringen strävar efter. Elina Linna tar upp frågan om glesbygden igen. Jag kommer så småningom återigen tillbaka till riksdagen med den frågan med en beskrivning av vilka mekanismer vi avser att använda. Vår uppfattning är naturligtvis att vi inte ska försämra tillgängligheten utan tvärtom förbättra den. Det är själva utgångspunkten.
Det gäller också dem som bor i Småorts-Sverige, som det brukar heta, på mindre orter eller långt ifrån de större städerna. Detta kommer riksdagen att få möjlighet att ta ställning till. Syftet är att förbättra och underlätta för människor. Under en sådan process som nu pågår är det klart att det finns många som framför synpunkter. En del myndighetspersoner säger utifrån sin professionella kunskap: Tänk på det här och det här!
Dem lyssnar vi förstås på. En del påtryckningsgrupper av olika slag som har kommersiella intressen driver sina synpunkter. Det finns andra som vill vara med och trycka på för att få igenom sina ståndpunkter. Vi lyssnar naturligtvis på alla, men vi ska komma ihåg att våra beställare är patienter som behöver tillgång till läkemedel. Den tillgången vill vi förbättra.
Vi vill förbättra servicen för att de människorna ska kunna få sina läkemedel, för det bidrar till deras hälsa.
Göran Hägglund (KD):
Först vill jag ta avstånd från det sätt på vilket Monica Green omnämner en kollega till mig. EU-minister Cecilia Malmström gör ett oerhört engagerat och betydelsefullt arbete för Sverige gentemot motparterna och medarbetarna inom EU men också för att driva en väldigt viktig diskussion i vårt land.
Att kalla den personen för en pratminister, en bisittare som åker omkring och så vidare, tycker jag är oförskämdheter som inte passar sig i kammaren. Det gäller i synnerhet när den personen inte är närvarande och har möjlighet att försvara sig. Detta vill jag ha till protokollet. När det gäller den fråga som Monica Green diskuterar i sak är det bestämt så att det finns mycket kvar att göra.
Vi har mycket kvar att göra i vårt eget land för att säkerställa att alla barn kan vara sedda och få den omvårdnad som de behöver ha. De behöver naturligtvis få mat för dagen och en utbildning som faktiskt fungerar. De behöver få ett skydd mot våld och utnyttjande i alla olika former. Vi måste fortsätta arbetet för att stärka barnets rättigheter i vårt land.
Som Monica Green är väl medveten om pågår det ett betydelsefullt arbete i Sverige bland annat genom Barnombudsmannen och genom frivilligorganisationer, till exempel Bris, Rädda Barnen och många andra.
Vi har också ett ansvar för barn utanför vårt lands gränser - barn som inte är så lyckligt lottade som de allra flesta av de barn som växer upp i vårt eget land.
Bland de länder som nu kommer med i EU, som nyligen har kommit med och som knackar på EU:s dörr innebär EU-medlemskapet möjligheter för barnen att få en bättre och ljusare framtid - dels genom att det ställs krav på de här länderna inför inträdet i EU, dels för att EU-medlemskapet möjliggör för länderna att växa ekonomiskt snabbare än vad de annars skulle kunna göra.
Därmed får de en ekonomi som möjliggör att alla barn kan gå i skolan, för att ta det som exempel. Men här finns naturligtvis mycket mer att göra. Jag tror inte att det finns ett direkt samband mellan konstruktionen av skatteskalorna och barns välbefinnande.
Det måste dock finnas ett skyddsnät för barnen som det offentliga i vår del av världen i mycket stor utsträckning tar ansvar för och som är av enormt stor betydelse. Men jag tror att länder kan ha en annan konstruktion av sina skatter än den svenska och ändå säkerställa en god utveckling för barn. Det finns också länder som kan ha högre skatter eller konstruktioner som liknar våra, men där barnen far illa.
Det är inte det som avgör om man tänker på att man ska ha barnens bästa för ögonen i allt det man gör. Monica Green stryker under en del frågor där Sverige har tagit på sig en särskild roll, till exempel när det gäller frågan om aga av barn. Där är Sverige ett föregångsland.
Vi möter fortfarande personer som representerar andra länder som är oerhört främmande för det sätt på vilket vi har respekt för barnen genom att inte använda våld under uppfostran. Jag tror att vi har mycket att göra ytterligare i kontakten med andra länder för att komma fram till en situation där det aldrig någonsin är okej att straffa barn kroppsligt.
Göran Hägglund (KD):
Jag känner mig ändå tvingad att återkomma till frågan om Cecilia Malmström. Hon har naturligtvis ett eget ansvar som EU-minister, ett väldigt tungt och betydelsefullt ansvar i regeringskretsen, och är en väldigt betydelsefull person med tanke på de viktiga frågor som ligger på EU-nivå bland annat. Monica Green frågar: Hur blir det med barn som säljs som sexslavar? Hur blir det med barn som tvingas bli tjuvar? Hur blir det med barn som tillhör minoriteter?
Hur blir det med barn som har hiv/aids? Hur blir det med regnbågsbarn? Hur blir det med barn med särskilda behov? Jag tror mig om ganska mycket, men jag är ändå dämpad nog eller har en syn på mig själv som är realistisk nog för att säga att jag i alla fall inte kommer att kunna lösa alla dessa frågor tills vi träffas vid frågestunden nästa vecka.
Detta fordrar ett väldigt tålmodigt arbete av väldigt många, där vi i Sverige kan göra en del när det gäller kontakter med andra länder: kräva respekt för barnen, kräva deras rättigheter och övertyga andra. Det ska vi använda alla våra betydelsefulla plattformar för att göra. Sedan fordras det att andra länder gör sitt och att fler människor står upp för barnens rättigheter runt om i olika länder.
På oss ankommer som sagt att vi gör vårt.
Göran Hägglund (KD):
Jag hoppas att den här debatten lindrar Tomas Eneroths huvudvärk i den mån den sitter kvar. Jag vet inte om det är så - den är nog lite mer politiskt betingad än något annat. Vi går och handlar i olika butiker. I en del butiker finns serviceinriktad personal. Det kan vara privata butiker, och det kan vara butiker som drivs offentligt.
Det kan vara kooperationen. Göte Wahlström och jag handlar gemensamt på Konsum i Bankeryd - inte gemensamt, men vi handlar där båda två! Vi får goda råd där.
Om jag då säger att jag i framtiden skulle vilja ha, på en omreglerad marknad, de billigaste huvudvärkstabletterna utgår jag från att personalen, oavsett form, kommer att ta fram dem åt oss. Jag tror bestämt att det är så. Vi måste som kunder vara lite ivriga och tala om vad som är viktigt för oss.
I dessa apotek kommer det att finnas kunnig personal. Det kan vara farmaceuter som man kan rådfråga om man är allergisk eller äter något annat läkemedel som behövs som tilläggsinformation så att man får rätt råd. Tomas Eneroth bollar med en del prisuppgifter och jämför Norge och Sverige.
På det område vi nu kan se där vi nyss genomförde en omreglering, nikotinläkemedel, roade vi oss häromdagen med att jämföra priser. Det visade sig att apoteket inte var billigast. Det är det vi vet av faktakaraktär.
När det gäller jämförelsen Norge-Sverige finns många andra viktiga faktorer som spelar roll - förstås. Jag ska här inte be Tomas Eneroth referera priset på en pizza i Sverige respektive Norge.
Ylva Johansson visar en ömsinthet i sin omsorg om mig så att jag inte ska hamna i klorna på Riksrevisionen. Jag är naturligtvis rörd över denna uppmärksamhet. I fråga om det som revisionen tittade på tidigare hade man egentligen inte synpunkter på att regeringen gör dessa saker.
Det revisionen ansåg var att det var en för dålig beskrivning till bakgrunden till det ställningstagande som ledde fram till begäran om bemyndigande när det gäller apoteket. Vi vill naturligtvis lära av det som Riksrevisionen har sagt och vara kloka i varje steg. Det bemyndigande som regeringen har bett om från riksdagen gäller en försäljning.
Det besked som jag lämnar här - och som har lämnats tidigare - är att vi vill ha klart besked så att vi kan visa olika intressen att Sveriges riksdag ställer upp på denna linje, eller inte ställer upp på den linjen. Om vi blir nedröstade får vi hitta på något annat. Men om kammaren säger ja till detta har vi ett bra besked till omvärlden om att det här sannolikt kommer att bli verklighet.
Riksdagen har då många andra ställningstaganden kvar att göra. Vi tar oss fram steg för steg omsorgsfullt utifrån den ingång jag hade i den förra debatten, nämligen att det här inte är vilka varor som helst. Vi har ett ansvar att göra detta med största möjliga omsorg och med den enskilde patienten, kunden, för ögonen.
Göran Hägglund (KD):
Tack alla som har deltagit i den här viktiga diskussionen! Sista ordet är verkligen inte sagt, utan jag hoppas att vi får många tillfällen att diskutera det här ytterligare. Hur kan vi åstadkomma bästa möjliga distribution av läkemedel, så att människor enkelt - det ska vara tillgängligt och vara god service - kan komma åt läkemedel till låga priser? Det är en väldigt viktig fråga. Tomas Eneroth drar en parallell med Systembolaget. Låt mig bara få fullfölja den lite!
Systembolaget är bland annat till för att begränsa tillgängligheten. Det är en väldigt viktig del i den svenska alkoholpolitiken, att begränsa tillgängligheten. Därför har vi ett monopol. När det gäller läkemedel är frågan: Varför har vi monopolet där? Det kan rimligen inte vara för att begränsa tillgängligheten, utan vi vill ha en god tillgänglighet i säkra och trygga former, naturligtvis.
Så den parallellen kanske inte riktigt håller för Tomas Eneroth. När det gäller fördelningen geografiskt av apotek i Norge föreställer jag mig, i min värld, att de flesta apoteken har hamnat där det bor många människor.
Men det konstateras också att man inte ser en minskning av apoteken i de andra sammanhangen, utan det tillkommer ett och annat apotek också på landsbygden. Det är inte så att det är en försämrad tillgång ute på den norska landsbygden. Sedan är Sverige mer välbefolkat än vad Norge råkar vara. Vi arbetar just med processen, som jag också beskriver.
Jag beskriver också i interpellationssvaret vad utredaren föreslår när det gäller att säkerställa tillgängligheten ute på landsbygden. Men här har vi ett arbete kvar att göra. Jag ser fram emot en fortsatt diskussion, allt i syfte att skapa en bättre distribution, en ökad tillgänglighet och en bättre service för Apotekets kunder.
Göran Hägglund (KD):
Patrik Björck har frågat mig om jag avser att ta initiativ till att avskaffa barnbidraget och ersätta det med ett inkomstprövat barnbidrag och om jag avser att lägga fram den forskning eller de belägg som regeringen har för att visa på hur barnbidraget ökar orättvisorna i samhället. De allmänna barnbidragen ska bidra till förbättrade förutsättningar för en god ekonomisk levnadsstandard för alla barnfamiljer. Barnbidraget spelar en viktig roll för barnfamiljernas ekonomiska situation.
Barnbidraget är ett generellt stöd med en fördelningspolitisk målsättning. Denna del av det familjepolitiska stödet har en mycket hög legitimitet bland barnfamiljerna och i befolkningen som helhet. Frågan om att inkomstpröva barnbidraget är inte ny utan har funnits med i debatten länge. Den har avvisats förr, och regeringen arbetar inte heller nu med några förslag i den riktningen.
En inkomstprövning innebär marginaleffekter och riskerar att påverka arbetsutbudet negativt och skulle också medföra stora administrativa kostnader. Den kunskap vi har i dag om barnbidraget visar att barnbidraget fungerar mycket väl och uppfyller de olika målen med bidraget. Den generella inriktningen utan inkomstprövning ger barnfamiljerna en stor ekonomisk självständighet.
Regeringens ambition är att den ekonomiska familjepolitiken ska utformas så, att en kombination av arbete och familjeliv underlättas. Barnbidraget ligger väl i linje med denna inriktning och att familjepolitiken så långt som möjligt ska vara stödjande och inte styrande.
Göran Hägglund (KD):
Jag ska än en gång stryka under, om det skulle behövas, att regeringen inte har några planer på att förändra den nuvarande situationen med generella barnbidrag. När det är sagt vill jag ändå vända mig lite grann mot detta att det skulle vara förbjudet att diskutera vissa saker.
Jag tycker att vi ständigt behöver pröva vad som är det mest effektiva sättet att hjälpa dem som har de tuffaste omständigheterna och de minsta ekonomiska marginalerna. Vi behöver ha ett lite mer intellektuellt förhållningssätt, där man bjuder in till ett samtal.
Sedan kan vi landa på en bestämd ståndpunkt, men jag tycker att det är lite antiintellektuellt att bara säga att vissa diskussioner inte får föras. Jag är för ett allmänt generellt barnbidrag därför att jag tror att det ger de bästa effekterna. Jag tror att det är det som utjämnar.
Detta var en gång också tanken med barnbidraget - inte att utjämna skillnader mellan olika barnfamiljer utan att utjämna situationen mellan familjer med barn och familjer utan barn. Det var från början tänkt som en del av skattesystemet. Jag tycker att det fungerar väl, och det finns inga planer på att förändra det.
Göran Hägglund (KD):
Skulle jag vara lagd åt det ironiska hållet skulle jag nu säga: Nu säger Matilda Ernkrans att man alltid måste föra diskussioner om hur vi når målen med vår politik och att vi måste föra de samtalen öppet. Det gör mig väldigt orolig. Är Socialdemokraterna på väg att överge den politik som vi har fört och varit överens om gemensamt när det gäller generella barnbidrag?
Jag sade tidigare, och jag upprepar det: Regeringen har inga planer på att förändra barnbidraget när det gäller dess generella inriktning. Det var glasklart i det inledande svaret. Barnbidraget är utformat på ett klokt och begåvat sätt. Patrik Björck blir besviken på att jag inte svarar på frågan, och jag tror att Patrik Björck känner igen den om jag läser den högt.
Den fråga som han har ställt är formulerad så här: Avser socialministern att lägga fram den forskning och de belägg som regeringen har för att visa på hur barnbidraget ökar orättvisorna i samhället? Jag känner inte till någon sådan forskning, Patrik Björck. Jag har inte någon sådan forskning att presentera. Jag tycker att jag vilar på en stabil grund när jag säger att det generella barnbidraget är den bästa formen.
Där tycker jag att vi vilar på en trygg vetenskaplig och empirisk grund. Jag vill inte förändra det system som vi har. Skulle jag stå här och lägga fram forskning som leder till en annan slutsats och som jag inte vet om den över huvud taget finns någonstans i något sammanhang vore det kanske inte så klokt. Jag följer den linje som jag gör. Jag tror att vi som finns här i kammaren har en gemensam bild.
Det är inte så som Patrik Björck säger här att vice statsministern har lagt fram ett förslag. Hon har fört ett resonemang med en reporter i en tidningsintervju. Varken jag eller Patrik Björck kan veta hur orden exakt har fallit, om det är rätt återgivet och så vidare. Den politik som jag har presenterat i mitt svar är gemensam för de fyra olika partier som ingår i regeringen. Den är naturligtvis samordnad enligt alla konstens regler.
Det är den gemensamma regeringspolitiken.
Göran Hägglund (KD):
Det har i regeringskretsen inte väckts något förslag i den riktning som nämns här. Regeringen står helt enig bakom det besked som jag har lämnat. Det här är en viktig del av regeringens politik gentemot barnfamiljerna. Vi tror att den är bra för samhället i stort. Därutöver har vi aviserat ett antal förändringar. En del av dem kommer att vara föremål för riksdagsbeslut inom kort.
Det gäller vårdnadsbidraget för att öka valfriheten för småbarnföräldrar och jämställdhetsbonusen för att underlätta eller förbättra männens deltagande under barnens första viktiga år. När det gäller barnomsorgspeng kommer förslag så småningom, liksom när det gäller kvalitetsförstärkningar och förbättrat pedagogiskt innehåll i förskolan. Det här är andra viktiga delar av regeringens politik. När det gäller barnbidraget är svaret glasklart: Detta är regeringens linje.
Göran Hägglund (KD):
Den fråga som tas upp i interpellationen är förstås synnerligen allvarlig. Det här är inget alldeles nyligen uppkommet problem utan något som har förekommit under en lång följd av år. Vi har kunnat läsa artikelserier i tidningar och vi har kunnat se beskrivningar av det här problemet som kan se lite olika ut.
Som Christer Engelhardt beskriver det kan det finnas starka misstankar om att en läkare använder förskrivningsrätten på ett sätt som inte är förenligt med det privilegium som läkaren har att kunna skriva ut läkemedel och sedan inte ger tillsynsmyndigheten möjlighet att gå in i journaler eller granska verksamheten över huvud taget.
Det är alldeles uppenbart att det offentliga måste ha starkare muskler och tydliga regelverk för att kunna gripa in när sådana här allvarliga händelser sker. Detta handlar ju ytterst om människors väl och ve. Det finns naturligtvis också en liten ekonomisk sida av det hela.
Men det viktiga är förstås att komma till rätta med problemet att människor far illa i och med att man upprätthåller ett missbruk eller kanske till och med inleder ett missbruk genom att en läkare missbrukar sin förskrivningsrätt. Därför ser jag med mycket stort allvar på de här frågorna.
Det är ett av skälen till att vi förra året, för ungefär ett år sedan, tillsatte Patientsäkerhetsutredningen som har ganska vida direktiv och många olika delar att se över, allt syftande till att vi ska få en hälso- och sjukvård som värnar patientsäkerheten fullt ut. Så länge som vi har med människor att göra går det förstås inte att täppa till varje möjlighet, men vi måste ha ett skarpare regelverk än vad vi har i dag.
Christer Engelhardt frågar mig när man kan tänka sig att det här blir lag. Om jag då får bli lite tentativ och tänka lite högt ser vi framför oss ett utredningsförslag som kommer i december och nästa vår går ut på remiss. Remissvaren ska sedan sammanställas.
Om vi lyckas väl, om allting går snabbt och remissinstanserna tycker att detta är utmärkt, om riksdagen är beredvillig i processen och det hela går smidigt kan vi kanske se framför oss att det ett år senare kommer en lag på plats. Men det här är ytterligt tentativt.
Jag ser mycket allvarligt på den här frågan och vill driva på processen så mycket som jag någonsin kan, eftersom det handlar om så allvarliga frågor som de vi här har diskuterat.
Göran Hägglund (KD):
Vi har inför den här debatten förhört oss med myndigheterna. Vi vet att Socialstyrelsen har velat larma om den här frågan och har också föreslagit Patientsäkerhetsutredningen att Socialstyrelsen själv skulle kunna få dra in förskrivningsrätt temporärt. Det ligger förstås inom ramen för vad utredaren kan komma att föreslå. Det har jag ingen aning om. Men han kan naturligtvis tänkas komma att föreslå en sådan sak.
Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd pekar vid kontakt på att Socialstyrelsen kanske alltför sällan använder sig av den möjlighet som nuvarande lagstiftning ger, att yrka på interimistisk återkallelse om man finner att situationen är så allvarlig att man, även om vi inte har ett riktigt färdigt underlag, borde kunna dra in rätten interimistiskt från en läkare som i dag har förskrivningsrätt.
Man menar att om Socialstyrelsen använde den möjligheten fler gånger skulle det gå med förtur så att det går lite snabbare. Det är viktigt, precis som Christer Engelhardt är inne på, att det här sker på ett rättssäkert sätt. Det är den svåra avvägningen. Hur klarar man å ena sidan rättssäkerheten och å andra sidan säkerheten för missbrukande personer som den här läkaren förskriver de här preparaten till?
Det är en väldigt svår balansgång som vi vill att utredaren funderar över riktigt ordentligt. Det kan också, som Christer Engelhardt nämner, vara så när det gäller läkare att det dels är ett eget missbruk som leder fram till det här, dels kan det handla om ekonomisk vinning. Det kan också i något enstaka fall röra sig om att en läkare är utsatt för direkta hot av en eller flera personer som gör att han eller hon inte vågar annat än att förskriva läkemedel.
Då bör man verkligen tänka igenom vad vi kan göra för att garantera säkerheten för de här personerna så att de gör det som läkaretiken kräver och inte går kriminella personer till mötes genom förskrivning.
Ytterligare en sak som jag tänkte att jag kunde nämna ligger i utredningens direktiv är att vi också ber utredaren att se över förutsättningarna för att införa en anmälningsskyldighet för apotekspersonal som hanterar läkemedel.
Om de uppmärksammar att läkare eller tandläkare förskriver beroendeframkallande medel i en orimligt stor mängd kan de anmäla detta så att man kan titta närmare på om det är orimliga mängder som skrivs ut och se det som en varningssignal som kan leda till att man kan åtgärda ett sådant här problem som tyvärr förekommer.
På många åtminstone medelstora orter är det så att pratar man med poliser och kriminella får man ofta besked om vilka läkare man skulle kunna vända sig till. Det är en förfärlig utveckling som vi måste göra vårt yttersta för att bryta.