KBLab/rixvox huggingface dataset:
Linda Modig (C):
I Sverige pågår och utövas demokratin dagligen och inte bara vid valurnorna vart fjärde år, även om just den här debatten handlar om valfrågor. I flera länder har auktoritära krafter de senaste åren försvagat och i vissa fall avvecklat demokratiska och rättsstatliga institutioner. Valsystemet och rätten att delta i fria, hemliga och direkta val är en viktig del av en stark demokrati.
Det är därför viktigt att i varje tid värna och slå vakt om valsystemets integritet och robusthet. Ännu i år pågår firandet av Sverige 100 år med allmän och lika rösträtt i det så kallade demokratijubileet, till minne av åren 1918-1922 då riksdagen fattade ett antal beslut som gjorde att nästan alla vuxna kvinnor och män fick rätt att rösta och ställa upp i valen.
Mitt födelseår, 1975, sänktes rösträttsåldern till 18 år, och 72 procent av befolkningen fick då rösträtt. År 1989 upphävdes myndighetsföreskrifter så att en person som uppnått myndighetsåldern inte längre kunde omyndigförklaras. Först 1989 fick således alla medborgare över 18 år rösträtt. Kampen för rösträtt har inte kommit av sig själv.
Kvinnors rösträtt, sänkt rösträttsålder och att jämlikt betrakta varandra som kompetenta samhällsmedborgare har kommit ur en medveten och aktiv kamp, driven av engagerade män och kvinnor, politiker och civilsamhälle - alla besjälade av principen om allas lika rätt och värde. Herr talman! Riksdagen har nyligen beslutat om åtgärder som stärker valsystemet och ökar tillgängligheten för funktionshindrade att delta.
Ytterligare åtgärder i den riktningen är föreslagna av 2020 års valutredning, och de är välkomna. Ungas drivkraft, kompetens och engagemang behöver tas till vara för en bättre samhällsutveckling. Centerpartiet anser att det är viktigt att stärka ungas inflytande. Det kan göras bland annat genom att kommuner kan använda ungdomsråd som remissinstans och på andra sätt. Att stärka ungas tilltro till vårt gemensamma samhälle är också en mycket viktig uppgift.
Vi vet att goda vanor grundläggs tidigt. I forskningen kring valdeltagande kan man se att andelen röstande är större bland dem som är 18 år än bland dem som är något äldre. Detta förhållande har observerats i flera svenska val. En trolig förklaring är att en stor andel av 18-åringarna går i gymnasieskolan i samband med valet. Skolan arbetar med demokrati och valfrågor, vilket ökar medvetenheten och intresset för att rösta.
Det har också lyfts fram att 18-åringar ofta bor hemma hos sina föräldrar, vilket har en positiv påverkan på röstbenägenheten. Dagens system gör att en stor del av en årskull inte får rösta på valdagen, med konsekvens att man får vänta i flera år på att få rösta för första gången. Då forskning visar att benägenheten att rösta sjunker åren efter 18-årsdagen är det viktigt för den demokratiska förankringen och valdeltagandet att alla i en årskull får rösta.
Centerpartiet anser därför att unga ska få rösta i de allmänna valen från året de fyller 18 år. Jag yrkar därför bifall till reservation 3 under punkt 3.
Linda Modig (C):
När man läser propositionen som ligger till grund för dagens debatt funderar man på vilka slutsatser regeringen har dragit av vårens granskning i konstitutionsutskottet. När jag under debattens gång hör Mikael Dahlqvist och hans kollega Nicklas Attefjord tala i rosenskimrande ordalag om regeringens pandemihantering måste jag återkomma med vissa frågor till Mikael Dahlqvist. Jag och Centerpartiet påstår att regeringen inte har dragit några lärdomar av KU:s granskning. I alla fall framgår det inte av propositionen.
Under KU-utfrågningarna hänvisade statsråden notoriskt till Folkhälsomyndigheten i stället för att redogöra för sina egna överväganden och sammanvägda bedömningar. Folkhälsomyndigheten saknar helt uppdrag i formell mening att beakta medborgerliga fri- och rättigheter i sina avvägningar. De grundas enbart på epidemiologi. Den svenska förvaltningsmodellen bygger på att regeringen tar det övergripande ansvaret. Som det står i grundlagen: "Regeringen styr riket."
Därmed gör man sammanvägda bedömningar utifrån en helhetsbild för att sammanfoga olika perspektiv och intressen, i synnerhet när svårförenliga intressen står mot varandra. Det ansvaret kan aldrig delegeras till myndigheterna. Därför är det anmärkningsvärt att regeringen uppvisar en sådan brist på analys och utvärdering när extraordinär lagstiftning inte bara introduceras utan nu också förlängs.
Jag vill därför fråga Mikael Dahlqvist vad han och Socialdemokraterna i Sveriges riksdag anser om regeringens styrning av riket och huruvida regeringen har suttit i förarsätet eller suttit i baksätet och låtit Folkhälsomyndigheten hålla i ratten.
Linda Modig (C):
Mikael Dahlqvist har helt missat målet. Jag har inte diskuterat hur regeringen har skött pandemin. Jag diskuterar konstitutionsutskottets konstitutionella granskning av pandemin. Coronakommissionen kommer inom kort, den 31 oktober, att återkomma med ett nytt betänkande. Bäva månde vi lagstiftare och beslutsfattare om vi ska dra slutsatser av det första betänkandet den levererade! Mikael Dahlqvist talar om att vi har en god tradition av samverkan mellan myndigheter och regering.
Det är sant. Men det fina är att vi har en grundlag, en regeringsform, att stå på som innebär att regeringen styr riket. Man kan inte hantera fri- och rättighetsfrågor genom att dumpa dem på en myndighet och hoppas att den ska bry sig om religionsfriheten, mötesfriheten, demonstrationsfriheten och föreningsfriheten. Så hanterar inte en värdig regering grundläggande fri- och rättigheter, inte ens när det är kristid.
Linda Modig (C):
Då vill jag göra historien lite längre än så. Den började ju inte alls förra året med Nordisk grön vänster. Redan 2016 kunde presidiet i Nordiska rådet bevilja Samiskt parlamentariskt råd en utvidgad observatörsrätt, vilket innebar en möjlighet att delta i utskottsmöten inom Nordiska rådet där frågor som berör samerna behandlas. Det är utskotten själva som avgör till vilka möten de samiska representanterna ska kallas.
Redan innan det skedde hade de tre sametingen observatörsrätt inom Nordiska rådet och därmed en rätt att delta vid Nordiska rådets session. För mig är det väldigt viktigt att vi håller oss till fakta och har koll på fakta. Jag är glad över att man har kunnat stärka och förtydliga det här, men vi kan inte måla upp situationen som att det enda urfolket inom Norden tidigare inte hade möjlighet att delta i Nordiska rådets verksamhet.
Linda Modig (C):
Även jag vill hedra och hylla statsrådets engagemang, inte minst dialogen med svenska delegationen till Nordiska rådet. Det har verkligen varit uppskattat och ett adelsmärke under den gångna mandatperioden. Det sätter vi stort värde på. Jag ställde nyligen en skriftlig fråga till Nordiska ministerrådet där jag ville veta om de nordiska regeringarna är beredda att se över och vid behov modernisera Helsingforsavtalet, för att säkerställa relevansen i avtalet och det nordiska samarbetet.
Det har varit mycket diskussion i de tidigare replikskiftena här just om informellt arbete versus formaliserade samarbeten, men Helsingforsavtalet är ju lite av vår grundlag eller konstitution i samarbetet. I sitt föga upplyftande svar säger ministerrådet att Helsingforsavtalet ger en god grund för samarbetet och att allt inte behöver regleras i avtalet.
Man konstaterar också att om konsensus uppstår för en modernisering finns det möjlighet till det. Jag välkomnar givetvis den uppföljning om nordiskt samarbete i kristider som ska redovisas på höstens session i Nordiska rådet. Men med pandemin i färskt minne, liksom den nya säkerhetspolitiska situationen, borde öppenheten för att se över Helsingforsavtalet kanske vara något större från ministerrådets sida.
Min fråga till den nordiska samarbetsministern är därför om hon är beredd att ta initiativ och visa ledarskap även i den här frågan för att säkerställa ett modernt och relevant Helsingforsavtal. Jag har ytterligare en fråga till ministern. Vi har nu hört om vikten av de nordiska gränsregionala informationskontoren med Øresunddirekt och alla de andra syskonkontoren. Vi från Centerpartiet har föreslagit en permanent finansiering av den verksamheten, som är så viktig för våra gränspendlare. Hur ser regeringen på det?
Vilket intresse finns det från ministerns sida för att stötta vårt krav på en permanent finansiering?
Linda Modig (C):
Nej, inte heller Centerpartiet vill kasta Helsingforsavtalet över bord. Däremot vill vi verkligen säkerställa relevansen i avtalet. Vi har nu en helt ny situation, givet utvecklingen av det säkerhetspolitiska läget. Förhoppningsvis kommer vi snart alla att vara Natomedlemmar, och det gör att vi verkligen måste ta nästa steg i att fundera på hur vi kan stärka den formella underbyggnaden.
Naturligtvis finns Natos parlamentariska strukturer och andra strukturer inom Natosamarbetet, men det kommer att vara viktigt av strategiska skäl att samordna oss i Norden, men också med våra baltiska vänner, för att kunna säkerställa säkerheten i vår del av Nato när vi nu får Östersjön som ett nytt innanhav i den här delen.
Det finns alltså verkligen anledning att fundera över hur vi inom Natos parlamentariska församling men också i Nordiska rådet kan biffa upp och stärka samarbetet mellan regeringarna och mellan parlamentarikerna. Det är också välkommet att regeringen har stärkt Gränshinderrådets mandat. Det är mycket positivt och väldigt lösningsorienterat. Jag är glad över att man ser de resurser som de gränsregionala informationstjänsterna kan vara. Jag tror att vi alla behöver vara ödmjuka och tacksamma över den avgörande roll som de har spelat under pandemin.
De har verkligen funnits till hands och hjälpt till med konkreta problem när medborgarna har hamnat i klistret rejält. Det är därför det är så viktigt att vi verkligen permanentar den verksamheten. Som har påtalats här tidigare i debatten fick vi ju dessvärre ett antal nya störningar i rörligheten under pandemin, men den långa lista av gränshinder som tyvärr fanns redan innan har ju inte försvunnit på något magiskt sätt. De viktiga problem som skapar hinder i rörligheten kvarstår, och de måste undanröjas.
Jag tror dock att en viktig pusselbit är att permanenta de gränsregionala informationskontoren.
Linda Modig (C):
Det är stora språng som bolaget står inför, med ny teknik, automation och digitalisering och med den nya vätgasteknik som ska framställa koldioxidfri järnsvamp i industriell skala, samtidigt som kritiska mineral ska utvinnas ur gruvavfall, som näringsministern påpekade. Samtidigt ska LK bryta malm på större djup än någonsin, uppemot 2 000 meter under jord.
En tredjedel av den el som produceras i Sverige kommer att krävas för att klara uppskalningen till en lönsam industriell produktion av koldioxidfri järnsvamp med vätgasteknik. Produktionen och distributionen av el utgör därför en betydande utmaning.
I dag tar Norrbotten ledartröjan i den globala omställningen av järn och stålindustrin till fossilfria processer där man nyttjar vätgas i stället för kol för en fossilfri stålproduktion, med satsningarna på H2 Green Steel och Hybrit-initiativet, där LKAB, Vattenfall och SSAB samverkar.
För att bemästra den teknikutveckling som krävs, för att säkerställa brytning ner till befintliga huvudnivåer och för att utvecklas som bolag är tillgången till kvalificerad arbetskraft helt central. Bolaget lever i symbios med sina samhällen och verksamhetsorter i Kiruna, Svappavaara och Malmberget.
Om bolaget ska kunna konkurrera globalt om arbetskraften i ett läge där hela Norrbotten växer och kompetensförsörjningen redan i dag är utmanad och ansträngd krävs att bolaget också tar sitt samhällsansvar och fortsätter att bidra till attraktiva och levande samhällen i samspel med invånarna, kommunerna och de lokala näringarna.
Det är utmanande för såväl bolaget som kommunerna med deras demokratiskt valda företrädare att på bästa sätt tillvarata sina respektive intressen och samtidigt samverka och samspela. Detta kräver ett stort mått av ömsesidig respekt, förståelse och ödmjukhet inför varandras roller, behov och förutsättningar. Den avgörande framgångsfaktorn för att all innovation och alla tekniksprång ska lyckas är dock effektiva och rättssäkra tillståndsprocesser.
Bolagets vd Jan Moström skriver i koncernchefens kommentar i förra årets års- och hållbarhetsredovisning att LKAB står inför en rad svåra utmaningar där utdragna och oförutsägbara tillståndsprocesser har en speciell plats och att det man efterlyser inte är mildare miljö- och klimatregler utan förutsägbarhet, genom effektiva och rättssäkra processer som sätter miljön i centrum.
Som näringsministern är plågsamt medveten om är det inte bara Jan Moström, LKAB, jag, Centerpartiet, gruv- och mineralbranschen och en stor del av Sveriges riksdag som efterlyser och begär just tillståndsprocesser som är effektiva, rättssäkra och förutsägbara. Min fråga till näringsministern är därför hur regeringen möjliggör för LKAB och Sverige, hela gruv- och mineralbranschen, att ta en ledande roll i en nödvändig global omställning.
Linda Modig (C):
Låt mig återkomma till det faktum att LKAB inte är något dussinbolag bland statens 46 bolag. Därmed inte sagt att jag betraktar de andra hel- och delägda statliga bolagen som dussinbolag. Men LKAB intar en särställning när det kommer till Malmfältens, Tornedalens och hela Norrbottens framtid, nutid och hela utveckling.
Även om näringsministern har tillkännagett sin avsikt att inom kort lämna över stafettpinnen för näringspolitiken och Näringsdepartementet vill jag ändå ta tillfället i akt och uppmärksamma näringsministern, hans efterträdare och medarbetare på departementet på ett antal förhållanden som ändå inger mig och allt fler oro. Det första har vi redan diskuterat, nämligen tillståndsprocesserna. Det andra är bolagets styrning och ledning. Man kan fråga sig om bolaget har det fokus som krävs på kärnaffären, produktionen av järnmalm och specialprodukter i Malmfälten.
Har bolaget det fokus, den förmåga, det förnuft och den känsla som krävs för att vara en konstruktiv samarbetspartner till Kiruna kommun och Gällivare kommun? Tonläget i brev från bolaget till kommunledningen i Gällivare inger oro. Vad händer med jämställdheten i bolaget? Den ökar bland alla medarbetare, men i koncernledningen går den tyvärr i rakt motsatt riktning. Nyligen har den sista kvinnan i den åtta personer starka koncernledningen aviserat att hon slutar på LKAB och går vidare.
Hur följer regeringen upp LKAB:s arbete med att vara ett föredöme och en föregångare när det kommer till den särskilda betydelse som de statligt ägda bolagen har när det gäller miljöhänsyn och socialt ansvarstagande såsom etik, arbetsvillkor, mänskliga rättigheter, bekämpning av korruption samt jämställdhet och mångfald? Ska bolaget vara trovärdigt som ett föredöme när det kommer till jämställdhet och mångfald kanske det är rimligt att det också syns i bolagets koncernledning.
Har bolaget fokus på sin roll som aktör i Norrbotten, och utgår bolaget och koncernledningen från huvudkontoret på Varvsgatan i Luleå? Varför växer i så fall kvadratmeterytan på Klarabergsviadukten i Stockholm? Anser verkligen näringsministern att den ägarstyrning som regeringen i dag bedriver är tillräckligt aktiv och ändamålsenlig?
Linda Modig (C):
Statsministern slog i sin regeringsförklaring i förra veckan fast att gränshinder som håller befolkningarna åtskilda i de nordiska länderna är en i vår historia främmande företeelse. Beskedet var att den fria rörligheten mellan de nordiska länderna behöver återupprättas så snart som möjligt.
Centerpartiet har under pandemin lyft fram hur tusentals gränspendlare till och från Sverige, Åland, Norge, Danmark och Finland har drabbats hårt när gränser har stängts helt utan föregående dialog eller samordning. Om vi i stället skulle möta gemensamma utmaningar tillsammans i Norden skulle vi klara det mycket bättre än om varje land går fram för sig.
Nu tar spridningen av omikronvarianten fart, och vi ser en ökad belastning på hälso- och sjukvården i till exempel Danmark och Norge. Min fråga till statsministern är vilka åtgärder eller initiativ hon och regeringen är beredda att vidta för att i dialog med grannländerna hitta möjligheter att undvika eller i möjligaste mån förebygga nya stängningar.
Linda Modig (C):
Min fråga går till statsrådet Khashayar Farmanbar. De kommande åren ska mer än 1 000 miljarder kronor investeras i den nya industrialiseringen i norr. Världens blickar riktas mot oss i Norrbotten och norra Sverige när vi nu tar täten i den gröna omställningen av industrin och inte minst satsningarna på att framställa stål utan kol.
För att lyckas med dessa fantastiska möjligheter och utmaningar när det kommer till komplexa processer som bostadsbyggande, samhällsplanering och tillståndsprövningar är det fråga om att klara av något helt utöver det vanliga. Svenska kraftnät har nu gett besked om att elnätsutbyggnaden utmed Norrlandskusten inte kommer att kunna ske i den takt som näringslivet efterfrågar.
Det innebär att planerade investeringar i den hållbara gröna industrin i Norrbotten nu löper risk att skjutas upp eller i värsta fall utebli när kapaciteten fortsätter vara begränsad. Vilka åtgärder är statsrådet beredd att vidta med anledning av Svenska kraftnäts besked?
Linda Modig (C):
Det är väldigt viktigt att kommunerna i Boden, Luleå och Gällivare, som kommer att stå värd för dessa enorma investeringar, får planeringsförutsättningar och att vi klarar av den här utmaningen. Det är alldeles sant att behoven är stora i norra Sverige, men det är för att vi också har stora möjligheter där. Det är där den gröna industrialiseringen händer, och den får absolut inte äventyras. Jag vill verkligen höra mer om vad energiministern är beredd att vidta för åtgärder för att säkerställa att denna fantastiska möjlighet inte går oss förbi.
Fredrik Lindahl (SD):
Låt mig börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 2. Sverigedemokraterna anser förvisso att det är en god sak att regeringen vill göra de svenska valen tryggare - inte minst mot bakgrund av de många incidenter och tillbud som förekom under höstens val - men Sverigedemokraterna har invändningar mot tillvägagångssättet för att uppnå detta.
I motsats till nuvarande ordning, där röstsedlarna ligger framme i ställ i vallokalen, föreslår regeringen att valsedlarna ska läggas ut på en avskärmad plats. Sverigedemokraterna motsätter sig detta, då vi menar att det blir lättare att sabotera de allmänna valen genom att gömma eller tillgripa ett partis valsedlar om detta kan göras utan insyn av allmänheten.
Även om nuvarande ordning inte är perfekt med avseende på till exempel skydd för valhemligheten eller ökat uttag av resurser i form av att väljare plockar på sig valsedlar för andra partier än de avsett att rösta på menar vi att nyttan med att undvika eventuellt sabotage väger tyngre än de eventuella fördelar som står att vinna med att ställa röstsedlarna på en avskärmad plats. Fru talman!
Det går visserligen att anföra att detta ger ett ökat incitament för röstmottagarna att regelbundet kontrollera att valsedlarna är orörda, men detta riskerar i stället att öka köbildningen. Vi menar att det inte heller går att bortse från risken att en röstmottagare väljer att blunda för att det saknas röstsedlar från ett visst parti eller en viss partigrupp.
Det går heller inte att bortse från risken att enskilda väljare, genom att de meddelar röstmottagarna att det saknas röstsedlar från ett visst parti eller en viss partigrupp, tvingas röja sin valhemlighet. Riksdagen bör därför avslå propositionen i den del som avser tillhandahållande av valsedlar på en avskärmad plats. Mycket av dagens valfusk skulle i stället kunna åtgärdas med ett nytt valsedelssystem, där respektive valsedel inte är unik för respektive parti.
Gemensamma valsedlar skulle dessutom helt ta bort problemet med att människor känner sig övervakade då de ska ta med sig valsedlar från bordet i vallokalen till valbåset, eftersom samma valsedel skulle gälla för samtliga partier. Detta skulle bidra till förstärkt valhemlighet och minskat valfusk.
Utöver det finns det miljövinster med förslaget, då ett betydligt mindre antal valsedlar skulle behöva tryckas och då man skulle behöva köra betydligt färre mil på vägarna för att distribuera dessa. Regeringen bör därför utreda hur ett system med gemensamma valsedlar kan införas och återkomma med ett förslag till riksdagen.
Fredrik Lindahl (SD):
Riksdagen har tidigare lämnat ett tillkännagivande om att det är rimligt att lottköpare får tydlig information om ett lotteri anordnas för att finansiera partipolitisk verksamhet. Att inom ramen för skrivelsen säga några ord om detta är på sin plats. Regeringen redovisade tillkännagivandet som slutbehandlat i propositionen En omreglerad spelmarknad .
Där anfördes att Lotteriinspektionen redan ställer sådana krav i sina tillståndsbeslut för lotterier, inte bara avseende partipolitisk verksamhet utan även i fråga om allmännyttig verksamhet över huvud taget. Om det faller ut på detta sätt i praktiken återstår dock att se. Behandlingen av riksdagens skrivelser Vi kan konstatera att vi är flera partier i kammaren som menar att det explicit på varje enskild lott ska framgå huruvida lotteriets försäljningsintäkter direkt eller indirekt stöder partipolitisk verksamhet.
Om detta nu inte genomförs fullt ut kan man vara förvissad om att vi återkommer i frågan för att få till en förtydligande bestämmelse om detta.
Fredrik Lindahl (SD):
Utifrån Riksrevisionens rapport om regeringens styrning av länsstyrelserna kan vi här i betänkande KU2 utläsa konstitutionsutskottets slutsats att granskningen ger ett gynnsamt underlag i syfte att å regeringens vägnar vidareutveckla själva styrningen. Riksrevisionen har bland annat anfört att regeringen inte har ett betryggande eller nog utvecklat helhetsperspektiv vad gäller styrningen av länsstyrelserna.
Utifrån Riksrevisionens rapport framkommer det att regeringen har utökat länsstyrelsernas dispositionsrätt vad gäller vissa sakanslag. Därmed har man arbetat fram bättre förutsättningar kring verksamhetsplanering. Utskottet har understrukit vikten av att länsstyrelserna ges nödvändiga förutsättningar att kunna planera sin verksamhet. Likaså vill utskottet se en ökning av förutsebarheten.
Ytterligare anser utskottet att utvidgade möjligheter bör ges länsstyrelserna vid genomförandet av uppdrag samt att hänsyn bör tas till regionala förhållanden och förutsättningar. Utskottet har betonat att det krävs ett samarbete mellan de statliga myndigheter som är berörda i sammanhanget och länsstyrelserna. Det är en premiss för att länsstyrelserna ska ha möjlighet att verkställa sitt uppdrag som samordnare.
I just detta sammanhang har utskottet särskilt lyft fram länsstyrelsernas uppdrag att agera sammanhållande för krisberedskapen inom sitt geografiska område samt att före, under och efter en kris arbeta för samordning och en förenad inriktning på nödvändiga åtgärder. Vad gäller Regeringskansliets arbetsgrupp för länsstyrelsefrågor kan denna enligt regeringen användas i en större utsträckning i syfte att stärka helhetsperspektivet i regeringens styrning av länsstyrelserna.
Två andra åtgärder som regeringen har som syfte att ytterligare arbeta med är en utökad direktfinansiering genom förvaltningsanslag samt, som jag nämnde tidigare, en ökad dispositionsrätt vad gäller frågan om sakanslag. Sammanfattningsvis har utskottet välkomnat de åtgärder som regeringen syftar att vidta med anledning av den granskningsrapport som Riksrevisionen har presenterat.
En notering har även gjorts varpå det framkommer att regeringen instämmer i ett flertal av problemformuleringarna. Utskottet har anfört att det är angeläget att regeringen både bättrar sin styrning av länsstyrelserna och att regeringen skaffar en sammanhängande bild av deras uppdrag. I syfte att åstadkomma detta bör regeringen genomföra åtgärder utifrån de rekommendationer som Riksrevisionen har lagt fram. Utskottet har för avsikt att följa arbetet liksom effekterna av genomförda åtgärder.
Med vad som härmed sagts har ett enigt utskott givit förslaget att riksdagen bör lägga regeringens skrivelse till handlingarna, vilket även är mitt yrkande. Jag vill tacka övriga ledamöter och kansliet för ett bra utfört arbete.