Bengt-Anders Johansson (M):
Jag vill inledningsvis säga att svenska folket har en väldigt stor tillgång i den viltförvaltning som vi har i vårt land. Vi har en bredd av vilt som inte så många andra länder har.
Vi har dessutom välskötta viltstammar med friska djur som är till stor glädje för de allra flesta. Jag vågar nästan påstå att alla svenskar ser vilt med en viss regelbundenhet. Det är oerhört glädjande, och det ska vi vara stolta över. Men det här sköter sig naturligtvis inte självt, utan det ligger ett stort och tungt frivilligt arbete bakom denna möjlighet för svenska folket, oavsett vad man gör i skogen.
Jag vill till att börja med yrka bifall till betänkandets förslag och avslag på reservationerna. Precis som har sagts av mina företrädare här i talarstolen är det många förslag som nu hanteras i en jaktlagsutredning som är tillsatt.
Vi har hört här tidigare att man ondgör sig, inte minst Socialdemokraterna i ett särskilt yttrande, över att utredningen tar så lång tid och att den skulle ha gjorts för mycket länge sedan. Vi är ganska vana vid att oppositionspartier har en mycket snabbare väg än regeringspartier. Jag tycker ändå att vi ska notera att det är positivt att Jaktlagsutredningen har tillsatts.
Det visar att vi inser att vi måste göra någonting. Nu har det nämnts några enskilda delar i Jaktlagsutredningen. Men jag vill bara för kompletteringens skull nämna att det handlar om den dubbla jakträtten, om en översyn av fjälljakten.
Det handlar om myndighetsansvaret, om en jakttidsberedning, om jakt på allmänt vatten, om jakt efter kronhjort, som haltar med tanke på att det är bara i Skåne man kan förvalta den på ett vanligt sätt. Det handlar vidare om utfodring av vilda djur, om viltvårdsområden, om arrendatorernas jakträtt och om regelförenkling.
Som ni hör är det en ganska bred och djup genomgång, och jag välkomnar att regeringen nu har tagit initiativ till denna så att vi kan få detta belyst på ett allsidigt sätt. Herr talman! Mot bakgrund av att Jaktlagsutredningen nu arbetar vill jag från Moderaterna skicka med vad vi tycker är viktigt att tänka på, ett mer framåtsyftande medskick.
Vi tycker att man i större utsträckning än i dag ska ha rullande förvaltningsplaner. Och vad menar vi då med det? Jo, vi menar att vi ska ha förvaltningsplaner för fler arter, och främst de som vi förvaltar aktivt, kanske på treårsbasis eller liknande så att årliga variationer inte ska inverka så mycket utan att det finns en långsiktighet. Vi tror att det är utomordentligt viktigt, inte minst för det vilda.
Vi tycker också att man ska kunna ha regionala hänsyn vid för stora och talrika stammar av vilket vilt det vara må. Även om man inte har uppnått ett nationellt mål ska man på lokalplanet kunna förvalta dem på ett sådant sätt att det inte uppstår negativa effekter i alltför stor utsträckning.
Det är också viktigt att länsstyrelserna, som har en viktig roll i den svenska viltförvaltningen, inte minst när det gäller tillsyn och myndighetsutövning, tolkar den lag som denna församling stiftar på ett likartat sätt. Det ska inte vara någon skillnad om man är i Västerbotten eller i Skåne, utan det ska vara samma tillämpning. Dess värre är det inte så i dag, och det ser vi alltför ofta.
Det finns en del som är bättre och en del som har lite att lära, men det är inte acceptabelt sett ur ett medborgarperspektiv att det är olika tillämpning.
När det gäller viltinventering tror vi att det är viktigt att fler engagerar sig, att exempelvis fågelskådare, jägare, friluftsmänniskor etcetera kan hjälpas åt att göra inventeringarna, inte minst rovdjursinventeringar. På det sättet får man en ökad förståelse för den här typen av inventeringar och därigenom en större tilltro till dem.
Det är ju ganska meningslöst om man använder inventeringsresultat på olika sätt och därigenom inte kommer fram till en gemensam ståndpunkt. Avslutningsvis, herr talman, tycker vi att det är utomordentligt viktigt att vi försöker minska den splittrade bild som finns i dag. Det är ju väldigt många som är inne och rör i viltförvaltningen.
Vi kan bara se här i kammaren, precis som sades för en liten stund sedan, att rovdjuren debatteras under ett helt annat betänkande och som ligger under Miljödepartementet. I dag debatterar vi de andra 500 djuren som ligger under Landsbygdsdepartementet. Det här är inte speciellt klokt, utan det är jätteviktigt att få ihop helheten. Som har sagts tidigare är skogen den gemensamma nämnaren.
Det är ju i det ekosystemet som det vilda finns. Då måste man kunna koppla ihop detta så att det hamnar under en hand. Vi har därför föreslagit att allt vilt ska hanteras av ett departement och har fastnat för att det bör vara Landsbygdsdepartementet, eftersom de redan har de 500 djurslagen vid sidan om de 5 rovdjuren som hanteras på Miljödepartementet. Det är därför mest naturligt att det är så.
Det är också mest naturligt av det skälet att skogen redan hanteras på Landsbygdsdepartementet, och man måste samförvalta skogen och det vilda. Annars kommer vi inte att nå den absolut bästa av alla världar. Herr talman! Med detta hoppas jag att vi med förenade krafter kan fortsätta att hjälpas åt att utveckla den svenska viltvården till gagn för alla svenska medborgare.