Sten Tolgfors (M):
Ja, det är precis de problem som Allan Widman nämner som fick mig att tillsätta den så kallade Militärhelikopterutredningen för att belysa helikopterfrågorna såväl brett som djupt. Det här är mycket komplicerade system där det ena beslutet snabbt får konsekvenser för det andra. Man kan inte utan effekter på helheten till exempel prolongera ett tidigare system.
Jag vill återigen understryka att det var min prioritering att i propositionen föreslå att sända Medevachelikoptrar till Afghanistan, därför att vi anser det vara så centralt och viktigt. Det som hindrar detta är varken pengar, politisk vilja, politiska beslut eller Försvarsmaktens vilja, utan det är helt enkelt tekniska problem som har förskjutit detta. Jag tror att det finns anledning att konstatera att man kan lära sig mycket av hur helikopterfrågorna har hanterats av tidigare regeringar.
Vi har använt oss av omfattande särskilda svenska specifikationer som har gjort att vi hamnat sist i kön vid internationella beställningar, till exempel helikopter 14, som är ett annat sorgebarn. Vi har inte nöjt oss med det som fungerar för andra, vilket också har fått konsekvenser. Men nu belyses de frågorna brett.
Det finns dock en god anledning till de omfattande modifieringar som görs på helikopter 10 för att möta de utmaningar som kan komma i Afghanistan, för att de ska ha en tillfredsställande tillgänglighet och en acceptabel risknivå för besättningarna.
Då är det nödvändigt med utrustning som i dag inte finns i 4-systemet, inte heller i de helikoptrar som Allan Widman nämner och som byggdes om som nödlösningar - fungerande sådana - för Nordic Battlegroup 2008. Det handlar då om partikelseparatorer, elsuppressorer och flygsäkerhetsrelaterad utrustning som cockpit voice recorder och flight data recorder.
Utöver detta måste det naturligtvis även finnas utbildade, övade besättningar och markpersonal med förutsättningar för att verka med systemet under speciella förhållanden. Det är personal som i dag inte finns tillgänglig utan ytterligare träning och utan att ambitionen sänks i övriga helikoptersystem. En insats kräver alltså ett helhetsperspektiv på allt från flygsäkerhet till övning och materiel.
Försvarsmakten har angett att tidsaspekterna för att sätta upp en helikopterenhet med helikopter 4 till exempelvis Battlegroup 2011 bedöms vara förknippade med mycket hög risk. För mig framstår det då som klart att en insats i Afghanistan redan under 2009 med helikopter 4 ligger bortom det som kan bedömas vara uppnåeligt att förverkliga.
Jag kan försäkra Allan Widman att både jag själv och försvarsmaktsledningen har varit väldigt öppna när vi har tittat på att hitta lösningar för just helikopter och har vridit och vänt på varje möjlighet. De förseningar som finns med helikopter 14 och alldeles särskilt helikopter 10, skulle jag säga, är mycket besvärande tycker jag, precis av det skäl som Allan Widman anger.
Det handlar då om att vi begränsar den politiska viljan vi har att komplettera insatsen i Afghanistan med helikoptrar. Det är konsekvensen av förseningen. Helikopter 15, utrustad med bår, partikelseparator, ballistiskt skydd och kulspruta, skulle kunna utnyttjas för Medevac- och eskortuppgifter då hotbilden är svag.
Planeringsmässigt tittar vi på om detta skulle kunna fungera för att stödja svenskar i ISAF sent 2010 och sedan med vidare planering mot Battlegroup 2011. Jag tror säkert vi får anledning att återkomma i den frågan framöver.