Peter Hultqvist (S):
Jag vill inledningsvis yrka bifall till reservation 1 och 2. I övrigt yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. Värnplikten gjordes vilande efter ett beslut som togs med knapp majoritet i Sveriges riksdag, detta trots att det nya personalförsörjningssystem som infördes inte var fullt utrett och att det fanns en rad brister när det gäller lagar och regler för det nya systemet.
Bland annat levererade Lagrådet omfattande kritik mot systemets utformning och att den utredning som låg till grund för beslutet blev klar först efter att beslut hade fattats. Att bygga ett nationellt försvar som fungerar och är hållfast över tid är ett långsiktigt projekt. Det arbetet måste präglas av stabilitet. Om de grundläggande utvecklingsfrågorna bör det därför råda en bred enighet, eller åtminstone en bred majoritet, i Sveriges riksdag.
Därför bör inte sådana frågor hanteras så att de röstas igenom med en knapp majoritet och bristfälliga underlag som grund. Det skapar en instabilitet inom Försvarsmakten, är en felaktig signal till omvärlden och ger medborgarna intrycket att försvarsfrågorna inte är av någon särskilt stor nationell betydelse. Det beslut som riksdagen tog förändrade i grunden hela det svenska försvaret.
Totalförsvarsplikten, kompletterad med en omfattande verksamhet i frivilligorganisationer, skapade en bred kompetens hos det svenska folket om kris- och konflikthantering. Plikten skapade också en sammanhållning kring uppgiften att försvara Sverige och att det var ett medborgerligt ansvar att medverka i samband med olika typer av kriser och konflikter. I sin tur skapade detta en bred folklig förankring för det svenska försvaret.
Totalförsvarsplikten var en av de komponenter som svetsade samman Sverige och stärkte den nationella identiteten. Den var också en garant för att demokratiska värderingar skulle prägla Försvarsmakten. Från integrationssynpunkt fungerade den mycket bra. Folkförsvarstanken omfattade mycket stora delar av det svenska samhället.
Förutom denna breda, principiella plattform som också framfördes som en kritik när riksdagen fattade sitt beslut fanns det också en rad formella och utredningsmässiga brister, risk för för tidiga avgångar och ekonomiska underskott. Det här pekade vi socialdemokrater konsekvent på i våra reservationer.
Det handlade helt enkelt om en bedömning att den nya personalförsörjningen, yrkesförsvaret, inte skulle ha rätt hållfasthet. Farhågorna har infriats av verkligheten, och vi kan nu se i det närmaste 20-procentiga avhopp bland soldaterna.
I Försvarsmaktens budgetunderlag kan vi läsa: Den långsiktiga tillväxten av GSS/K - alltså kontinuerligt anställda yrkessoldater - berörs i dagsläget främst av frågor kring förtida avgångar under tjänstgöring och kortare anställningstider än planerat. Det är alltså vad Försvarsmakten i sitt budgetunderlag här presenterar som viktiga och stora problem som måste lösas.
När det gäller GSS/T, de tillfälligt anställda soldaterna, har verklighetens svårigheter när det gäller rekrytering gjort att man flyttat fram måluppfyllelsen på 9 500 soldater från 2019 till 2023.
Detta innebär i praktiken att insatsorganisationen inte kommer att vara genomförd 2019, vilket var en av förutsättningarna när riksdagen med knapp majoritet beslutade om att göra värnplikten vilande. När det gäller de 5 100 specialistofficerarna har målbilden flyttats fram till 2020. Kan vi lita på att det räcker med dessa justeringar i planeringen? Eller kommer det fler överraskningar?
När kommer insatsorganisationen att vara fullt utbyggd? När det gäller den ekonomiska utvecklingen har FOI pekat på ett behov av ytterligare 1 1⁄2 miljard för att finansiera den nya personalförsörjningen. Från första stund har osäkerheten kring ekonomin varit tydlig, även om det förnekats av regeringen. Men verkligheten har kommit i kapp, och för de flesta har det blivit alltmer uppenbart att de ursprungliga ramarna inte håller.
Från socialdemokratiskt håll har vi under en längre tid krävt en översyn av personalförsörjningen. Vi har ställt de här kraven år för år, men man har från allianssidan inte velat ta till sig detta utan avslagit förslaget.
Vi har drivit det här utifrån att vi har kunnat se bristande stabilitet i systemet, strukturella ekonomiska underskott och en risk för att annat inom Försvarsmakten får stå tillbaka. Därför har vi ansett att det är nödvändigt med en översyn.
Därför är det bra att vi nu kan konstatera en överenskommelse i utskottet där vi menar att regeringen måste ta initiativ till att utreda hur personalförsörjningen kan bli långsiktigt hållbar, och regeringen ska nu ta ett sådant initiativ.
Det handlar även om åtgärder mot soldatavhopp, ökad totalförsvarsinformation, utvecklat mönstringsinstrument, frivilligorganisationernas framtida roll och hur den folkliga förankringen ska breddas. Jag tycker att det är bra att vi har kommit så här långt. Man föreslår också här nu - det är vi överens om - att den socialdemokratiska motionen delvis ska bifallas.
Det är bra. Däremot avslås ett socialdemokratiskt krav på att se över möjligheterna att erbjuda GMU-utbildning på fler platser och över hela landet. Det menar vi skulle vara ett sätt att stärka försvarets regionala förankring och kopplingen till de nationella skyddsstyrkorna. Vi kommer att återkomma med det kravet i olika sammanhang, då vi tror att hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna måste ges en starkare roll i framtiden. Lokal hemvärnsutbildning har varit mycket framgångsrik.
Den uppgörelse som vi har gjort i utskottet om att utreda den nya personalförsörjningen tolkar jag som att en insikt nu har börjat växa fram på regeringssidan om att den ensidiga propagandan att den nya personalförsörjningen har fungerat felfritt och att det mesta har varit i det närmaste perfekt har varit felaktig.
I den här talarstolen i riksdagen har det stått många ministrar och pratat om hur perfekt detta har fungerat, hur solen har skinit varje dag från en blå himmel och att det inte har varit några problem alls. Man har inte velat ta till sig de sakliga punkter som vi har pekat på inte har fungerat. Nu har man kommit till en punkt där det här inte tål konfrontationen med verkligheten längre.
Efter den uppgörelse som nu har nåtts är det rimligt att regeringsföreträdarna lägger all skönmålning av det slag som man hittills har sysslat med åt sidan. Det finns ingen grund för att fortsätta med den. Ur det utredningsarbete som nu ska inledas finns det en möjlighet att leverera förslag som kan ge Försvarsberedningen nya idéer och nya infallsvinklar.
Jag tycker att det är bra att man nu kan göra ett jobb som kan leverera lite ny input i det här. Men innan en utredare är tillsatt och innan arbetet över huvud taget har startat eller lett till några konkreta resultat finns det inte anledning att ta ut några som helst segrar i förskott. Vi är överens om att det ska göras en översyn. Sedan får vi se vad som händer.
Men det är ett första steg i rätt riktning, och det är ett erkännande av att personalförsörjningen är behäftad med problem som på något sätt måste åtgärdas.