Catharina Elmsäter-Svärd (M):
Jag delar den uppfattning som Lars Mejern Larsson har: För att människor ska kunna planera sina liv och sin vardag och ha ett fungerande arbetsliv förutsätts att man har någon form av förtroende för att det sätt man tar sig fram på fungerar. Man ska kunna lita på att man är framme när det är sagt att man ska vara framme. Det ger avstamp för hela dagen. Det är lika viktigt för våra godstransportörer, som i sin tur har viktiga affärsöverenskommelser.
Om järnvägens förtroende och konkurrensförmåga bestå och framför allt öka förutsätter det punktlighet, punktlighet och punktlighet. Då är frågan: Hur och på vilket sätt kan man åstadkomma detta? En sak är det som regeringen har påbörjat - att se till att vårda den infrastruktur som vi har så att den återfår den standard som den en gång i tiden var byggd för.
Men man ska också ta hänsyn till att allt fler vill åka och transportera och därmed också bygga ut och komplettera. Det tar dock lite längre tid. Det finns andra faktorer som också har påbörjats eftersom det är fler som är inblandade för att tågen ska vara framme i tid. Man brukar säga att en tredjedel av alla förseningar eller störningar sker på grund av infrastrukturen i sig.
Men det är lika viktigt att den som är operatör tar sitt ansvar, för ungefär en tredjedel kan bero på att lokföraren inte är på plats, att tåget är på fel ställe, att dörrarna inte går att stänga eller att kolslitskenan inte är utbytt. Det kan vara faktor efter faktor. Det här är sådant som branschen gemensamt har tagit tag i. Om tåget är en minut försenat är det trots allt försenat och påverkar den enskildes dagliga planering.
Dessutom finns det ett annat sätt som kanske blir mer internt. För att veta att de åtgärder som vidtas ger avsedd effekt behöver man ha någon form av jämförelsetal. Här i Sverige har man kommit överens om - bland annat efter rekommendationer från UIC - att när det gäller långväga trafik som tar flera timmar från start till mål är det 15 minuter, men det är mest för internt bruk.
I regionalpendlingstrafiken, som vi känner igen oss i när det gäller arbetspendling och som inte går lika långt, är det fem minuter. Och det är två minuter på flygtåg, tunnelbana och pendeltågen här i Stockholmsområdet. Det är ointressant för den enskilde, men det är viktigt att ha som mätobjekt och jämförelseobjekt, i synnerhet om man ska jämföra sig med andra länder.
Vi har ett samarbete med Schweiz, där det kanske finns lite mer liknande förutsättningar än i de två andra länder som nämns i interpellationen. Målsättningen ska vara att människor kan känna en sådan trygghet att de aldrig ska behöva fråga sig om de ska ta tåget eller om det är säkrare att ta bilen. Det handlar om tillförlitlighet.
Jag håller inte med Lars Mejern Larsson om att det har blivit sämre och sämre i tågtrafiken. Oavsett hur vi mäter kan vi se att punktligheten har blivit bättre. Den stora utmaningen finns i och runt våra storstadsområden, och det gäller inte minst Stockholm, där 60 procent av landets alla tåg passerar varje dag.
Det innebär att det är många människor som drabbas, och där finns det mer att göra. Trafikverket har fokuserat på hur komponenterna ser ut, vad som behöver bytas ut och var har vi de största störningarna för att kunna prioritera var insatserna ska sättas in först.