Hannah Bergstedt (S):
Dagens debatt handlar om området familjerätt. Det är ett område som har engagerat många ledamöter; i dagens betänkande behandlas inte mindre än 79 motionsyrkanden. Jag står fast vid samtliga socialdemokratiska reservationer men kommer för tids vinnande att yrka bifall till reservationerna 1 och 3.
Det går så klart att hitta flera orsaker till mängden motioner inom ämnet familjerätt. Människor väljer att bilda familj på ett annat sätt än när lagstiftningen som vi har i dag kom till, och därför skaver den mot den familjebildning vi har i dag.
Det är just därför vi behöver en regering som vill verklighetsanpassa lagstiftningen och som stöttar familjen och inte värderar och försvårar för dem som inte väljer att leva i så kallade kärnfamiljer.
Detta väcker frustration hos oppositionen men också i regeringspartiernas egna led. Vi socialdemokrater ser ett behov av ett samlat grepp kring familjepolitiken över utskottsgränserna, en verklighetsanpassning av lagstiftningen utifrån hur människor väljer att leva i dag.
Lagen är till för att skydda och stödja familjerna. I dag finns det tillfällen när lagen i stället upplevs som ett hinder. Exempelvis är fastställandet av faderskap när föräldrarna är ogifta i behov av förenkling. Ett gift par räknas båda automatiskt som föräldrar när barnet föds.
Där familjen består av två människor som valt att leva som sambo krävs ett fastställande av faderskap för att försäkra sig om barnets rättigheter. Den ritual som förekommer i dag där föräldrarna kallas till socialtjänsten för att godkänna faderskapet och garantera att man varit tillsammans under konceptionstiden beskrivs av många som föråldrad och förnedrande.
Vi menar att föräldrarna redan på sjukhuset eller i samband med de första kontakterna med Försäkringskassan gemensamt ska kunna underteckna en försäkran med uppgivande om faderskap.
Ett annat alternativ kan vara att föräldrarna gemensamt anmäler faderskapet till folkbokföringsregistret och att socialnämnden endast utreder de fall där det finns oklarheter i frågan om vem som är pappan.
Givetvis ska lagstiftning ha en rättssäker grund, men att förenkla förfarandet rörande faderskapsfastställande för samboende känns inte som en radikal utveckling av familjepolitiken utan som en verklighetsanpassning, eftersom många väljer att bilda familj utan att vara gifta. Herr talman!
Lagstiftning ska inte värdera ett förhållande och ett föräldraskap olika utifrån om det gifta paret är samkönat eller olikkönat. I dag gör lagstiftningen skillnad på detta när ett gift par får barn genom assisterad befruktning och när ett lesbiskt par får det.
Redan 2007 föreslog utredningsbetänkandet Föräldraskap genom assisterad befruktning att en kvinna som är gift med eller registrerad partner till modern ska betraktas som barnets förälder. Vi är medvetna om att lagstiftning kräver noggrannhet och inte är helt okomplicerat, men desto viktigare är det att ta frågan på allvar, tillskjuta resurser och se till att komma med förslag i frågan.
Enligt uppgift från Justitiedepartementet är utredningsbetänkandet föremål för beredning inom Regeringskansliet. Hur länge tycker allianspartierna att det är rimligt att en utredning ligger som hyllvärmare på Regeringskansliet? Det måste börja bli ganska trångt på den hyllan, för det är inte särskilt många förslag som regeringen kommer fram med under våren.
Vi behöver en regering som bryr sig om familjen och vill skapa förutsättningar för att lagen ska vara i samklang med verkligheten och fungera väl. Lagen ska inte värdera och bry sig i hur familjer ska bildas. Kanske borde regeringen ta familjerådgivningen till hjälp och ägna tid åt att hantera sina interna konflikter så att människor slipper leva med en otidsenlig familjelagstiftning.
Herr talman! Det finns också behov av att se över vårdnadsreglerna. Kärleken tar ibland slut, och man väljer att gå skilda vägar. Oenigheten kring barn är en smärtsam konsekvens där samhället gemensamt behöver göra sitt yttersta för att stötta föräldrarna i att undvika konflikt.
Men om det blir så är det viktigt att samhället ser till att stå på barnets sida. Vårdnadsreformen från 2006 syftade till att få föräldrar att samarbeta bättre och till att färre vårdnadstvister skulle komma till domstol. Detta har tyvärr inte slagit igenom på det vis man önskade. I stället har antalet fall som går till domstol ökat.
I samband med att fler vårdnadstvister går till domstol upplever också fler pappor att de inte riktigt tas på allvar för att ses som potentiella vårdnadshavare av rätten. Mamman ses ofta som det självklara valet när det gäller ensam vårdnad.
Mot den bakgrunden bör regeringen ges i uppdrag att följa upp den nya lagstiftningen och återkomma med förslag på hur man ska kunna komma till rätta med att så många fall går till domstol och se till att mammor och pappor behandlas jämställt av rätten. En annan aspekt är frågan om fler än två vårdnadshavare.
Barn som lever med skilda föräldrar där det finns en ny partner som fungerar som en förälder, eller barn som har kommit till när två samkönade par har valt att skaffa barn gemensamt, står inför problematiken att dessa inte i laglig mening kan vara vårdnadshavare, även om barnet upplever sig ha flera föräldrar som i praktiken fungerar som vårdnadshavare.
Vårdnadshavarna är dock endast de två biologiska föräldrarna, och det är bara de som kan fatta beslut rörande till exempel skola, sjukvård och annat. Det kan leda till att barnet inte får den hjälp och det stöd det behöver. Vi vill därför se över om det finns behov av förändringar i lagstiftningen för att barnets bästa ska göras gällande. Vi vill därför att regeringen gör den översyn som krävs och återkommer till riksdagen med förslag.
Vi socialdemokrater vill ha en familjepolitik som är verklighetsanpassad, jämställd, jämlik och har ett tydligt barnperspektiv.