KBLab/rixvox huggingface dataset:
Jan Lindholm (MP):
Emma Henriksson inledde sitt anförande med att säga att frågan handlar om patienternas valfrihet. Hon avslutade det förra replikskiftet med att tala om att hennes parti arbetar för ökad tillgänglighet. Det låter som att de privata aktörer som etablerar sig på något sätt har alldeles egna resurser.
Men det är faktiskt så att deras verksamhet betalas av offentliga medel. Man måste titta på vad som står i dessa utvärderingar, men man kan naturligtvis läsa dem väldigt olika. Jag sa precis samma sak som Emma Henriksson: att Riksrevisionen konstaterar att vissa grupper har fått ökad tillgänglighet i vården. Det tar Emma Henriksson till intäkt för att detta skulle vara något positivt.
Men det Riksrevisionen tydligt pekar på är att det är de grupper som inte har de största behoven som har fått ökad tillgänglighet.
Om vi nu ska leva upp till de uttalade målen för vården, att vård ska ges jämlikt och efter behov, vem ska då betala den vård som inte får utrymme och som borde ges efter behov, när resurserna går till tillgänglighet för dem som inte har lika stora behov?
Det är därför det är så uppenbart att ni inte tar ekonomiskt ansvar för den här reformen. Jag är väldigt nyfiken på om det är så att Emma Henriksson inte kan se den skillnad som Riksrevisionen så tydligt beskriver i sin rapport: skillnaden i kostnadsutveckling mellan efterfrågestyrd vård och behovsstyrd vård.
Jan Lindholm (MP):
Det är svårt att förstå vilka de egentliga motiven är bakom att man så benhårt håller fast vid att man vill tvinga landstingen att använda sig av en modell som ökar deras kostnader. Jag undrar om det är så att Emma Henriksson förnekar det citat jag använde mig av i mitt huvudanförande.
Riksrevisionens budskap till oss i utskottet var ordagrant att den här modellen skapar en kvasimarknad där en oerhörd överkostnad genereras. Det borde man ta till sig, tycker jag.
Vi har ansvar för att spelreglerna är sådana att produktionsresultatet blir bra. Vi har ansvar för mer än att den som känner att han har behov av vård har möjlighet att gå till flera olika ställen. Vi måste också ta ansvar för att systemet gör det möjligt att möta den vård man behöver på de här olika ställena, ta ansvar för att det finns plats och så vidare. Det handlar om den totala ekonomin.
Vi har ansvar för budgeten. När man får en så klar signal om att det här är en modell som skapar en oerhörd överkostnad måste man ta sig en funderare. Är det inte dags att göra det?
Jan Lindholm (MP):
Cecilia Widegren inledde sitt anförande med att raljera över det faktum att Lagrådet kritiserade regeringens förslag, propositionen om att dra tillbaka reformen från den 1 januari. Jag tycker att Cecilia Widegren i stället borde berömma oss. Vi lyssnade på Lagrådet. Det tillhörde inte det vanliga med den alliansregering vi hade under de senaste åtta åren.
När Lagrådet sågade ert förslag om säkerhetskrav i fråga om kärnkraftverken - det handlade om försäkringsfrågorna - jäms med fotknölarna drev ni igenom det i alla fall. Senaste exemplet i mitt utskott gäller Attefallshusen. Där konstaterade Lagrådet klart och tydligt att man över huvud taget inte kunde använda de departementsskrivelser och de utredningar som fanns som underlag för lagstiftning. Det var deras kommentar. Man kritiserade den korta remisstiden, som var över jul och nyår. Det var fullständigt horribelt, konstaterade Lagrådet. Ni drev igenom det ändå.
Om det är någonting som ni inte ska prata om är det hantering. Vi är oändligt mycket mer hänsynsfulla. Vi borde få beröm av er för det i stället för kritik. Sedan kommer vi till den här frågan. Cecilia Widegren nämnde på slutet det viktiga att reformerna ska leda till förbättringar, utveckling och sådana saker.
Då kan man fråga: Läser inte Cecilia Widegren vad Riksrevisionen säger? De har inte kunnat hitta några spår över huvud taget av några utvecklingseffekter av den här reformen. Då kan man väl fundera på om den är så bra. Sedan tänkte jag på de frågor som Cecilia Widegren ställde. Jag tycker att man kan vända tillbaka till Cecilia Widegren och säga: Men svara på dem själv! Hur ska det gå till? Det ni vill göra nu är nämligen att lägga en kall hand över det här.
Det ni vill göra är att förbjuda regeringen att arbeta med att utveckla vården, så att den kan bli mer jämlik och ges efter behov, det som ni säger att ni också vill.
Jan Lindholm (MP):
Det är fascinerande att lyssna på representanterna för allianspartierna. Cecilia Widegren har uppenbarligen läst rapporten från Riksrevisionen lika illa som sin kollega från Kristdemokraterna. Det ni åstadkommer nu är att förhindra att regeringen kan fortsätta utveckla vården.
Inte nog med det - ni förhindrar inte bara regeringens arbete med detta, utan ni hindrar även väldigt många landsting från att göra det. Det ni nu gör är att ni inte tillåter landstingen att arbeta med utveckling av vårdkvaliteten med de ekonomiska resurser som de har möjlighet till. Detta leder till högre kostnader, eftersom det totala vårdbehovet växer med en efterfrågestyrd vård.
Det kan ni inte förneka. Landstingen måste få hantera det i den takt som de har ekonomiska möjligheter till. Då kan man få utveckling. Cecilia Widegren och andra företrädare här talar om att det har etablerats ett stort antal vårdcentraler. Är det egentligen något argument? Vad säger det om vårdens innehåll att det finns fler vårdcentraler?
På flera orter har den privata vårdcentralen ersatt en tidigare landstingsdriven vårdcentral. Är det per automatik bättre? Ni måste ju titta på innehållet. När vi ser att vårdefterfrågan stiger till följd av det efterfrågestyrda systemet måste vi sätta oss ned och fundera på hur vi ska klara av att hantera en jämlik vård. Det är just det vi är ute efter.
Ni kan visst säga att ni eftersträvar en jämlik vård, men när vi ser att resultatet blir en mer ojämlik vård tycker jag att vi politiker har ett ansvar att titta på det. Nu förbjuder ni oss att göra det. Det förstår inte jag.
Jan Lindholm (MP):
Jag instämmer i den tydliga signal som samtliga talare har gett uttryck för, nämligen att personer som vårdar anhöriga fyller en oerhört viktig roll i vårt samhälle. Det gäller oavsett om den anhörige som vårdas har små eller stora behov, om orsaken är hög ålder, funktionsnedsättningar eller psykisk sjukdom.
De insatser som görs är väldigt viktiga. Tyvärr får en stor del av anhörigvårdarna inte det stöd och den kompletterande utbildning som kan behövas. Riksrevisionens rapport visar att det finns mycket som staten kan göra, mycket mer än i dag.
I rapporten finns det en hel del förslag som vi menar är värda att överväga. Regeringen konstaterar i sin skrivelse att mycket av det som Riksrevisionen rekommenderar redan är föremål för utredningar sedan tidigare, att mycket ingår i de uppdrag som olika myndigheter redan har.
Med den kommentaren kan man nog avslå de reservationer som finns i betänkandet. När det gäller hälso- och sjukvården har Socialstyrelsen nyligen sammanställt exempel på hur stödet till anhöriga har byggts upp på olika sätt i olika delar av landet.
Detta kommer att vara värdefullt att sprida, så att goda erfarenheter kan tas till vara i landets alla landsting och kommuner. Socialstyrelsen har under 2014 genomfört informationsinsatser för att vägleda kommuner vid genomförandet av bestämmelserna om stöd till anhörigvårdare.
Socialstyrelsen bedriver också ett informationsarbete gentemot personer i ledande ställning i socialtjänsten och gentemot organisationer för bland annat anhöriga, patienter, äldre och funktionsnedsatta. Det är också positivt att Nationellt kunskapscentrum för anhöriga fortsätter att stimulera utvecklingsarbetet med anhörigstöd i kommunerna.
Den nya patientlag som trädde i kraft vid årsskiftet ger anhöriga möjlighet att medverka vid utformandet och genomförandet av vården när patienten är positiv till det. Det är ett viktigt steg att inkludera anhöriga mer och att se dem som en resurs. Regeringen skriver också att det kommer att göras en samlad översyn av äldrepolitiken.
Där kan stödet till anhöriga och dess utformning i framtiden komma att ingå som en viktig del. Vi från Miljöpartiet anser att det är bra att det görs en sådan översyn, och vi har uppfattningen att anhörigstödet rimligen kan ingå i den översynen. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna.
Jan Lindholm (MP):
Först vill jag tacka ministern för ett till stora delar positivt svar. Nordiska utvecklingsfonden har sedan starten 1989 under 20 år beviljat mjuka krediter till utvecklingsländer på ett mycket framgångsrikt sätt. Över 190 projekt i 37 olika utvecklingsländer har möjliggjorts på grund av att drygt 1 miljard avsattes för fondens verksamhet.
Sedan 2009 har fonden på ägarnas uppdrag, det vill säga på de nordiska ländernas uppdrag, ändrat arbetssätt och driver en verksamhet med rena bidrag till investeringar för att möta klimatförändringar i de fattigaste länderna. Detta handlar om projekt både för att minska klimatpåverkan och för att anpassa dessa länder till de förändringar, påfrestningar och ansträngningar som oundvikligen ändå kommer att ske under de närmaste årtiondena.
Vi som är ledamöter i Nordiska rådet tycker att denna verksamhet är oerhört effektiv och att den ger ett stort värde för de pengar som ligger där. Därför värnar vi den mycket. Jag tror inte att jag är den enda ledamoten i Norden som ställer denna interpellation. Vi har bestämt oss för att göra det i samtliga nordiska parlament. Jag hoppas att det också sker. Det har jag inte kontroll över.
Jag hoppas att biståndsministrarna i alla de nordiska länderna visar samma förståelse för betydelsen av Nordiska utvecklingsfondens arbete som Sveriges biståndsminister gör enligt svaret. Herr talman! Biståndsministern säger i slutet av sitt svar att ytterligare kapitaltillskott till Nordiska utvecklingsfonden är en fråga som ska lyftas fram efter klimattoppmötet i Paris i december. Det är på sätt och vis lovande att den frågan ska lyftas fram.
Samtidigt kan jag tycka att det är en lite defensiv hållning. Det beslut som togs 2009 av de nordiska länderna om att ändra fondens inriktning togs nämligen inför COP 15 i Köpenhamn, och det gjordes därför att man på det sättet ville visa att de nordiska länderna faktiskt var beredda att ta ett ökat ansvar. Vi i Nordiska rådet menar att man skulle kunna göra så även den här gången.
Därför skulle jag gärna se att vår biståndsminister tar en runda med de nordiska kollegerna och talar lite taktik. Jag tror nämligen att det vore en styrka att i Paris i december kunna visa på en beredskap för ett ökat gemensamt ansvarstagande från våra nordiska länder.
Nu förstår jag i och för sig att det inte är så enkelt för en minoritetsregering, som har ett svårt budgetarbete med en mycket skör överenskommelse i och med decemberöverenskommelsen, att göra några bindande utfästelser eller åtaganden.
Men man skulle kanske kunna göra någon form av avsiktsförklaring från de nordiska biståndsministrarna om att verka för att den här utvecklingsfondens verksamhet i alla fall ska säkerställas, så att man har en trygghet i att den inte kommer att avvecklas när kapitalet väl är förbrukat eftersom verksamheten är av det slaget.
En sådan tydlig avsiktsförklaring skulle kanske kunna fungera tillräckligt bra för att ändå fungera som en effektiv påtryckning för de andra länderna, så att de verkligen känner att de har någonting att möta upp emot.
Jan Lindholm (MP):
Jag delar ministerns uppfattning att det är oerhört viktigt att Gröna klimatfonden kommer igång på ett bra sätt och att den kan göra ett bra arbete. Att investera för att åstadkomma minskningar av klimatpåverkan, och kanske framför allt att investera för att hantera de ansträngningar som våra samhällen drabbas av på grund av klimatförändringarna, är inte något enkelt.
Om man tittar på de projekt som redovisas och som Nordiska utvecklingsfonden har stöttat är det mängder av mycket komplicerade frågor som man har hanterat.
Det handlar om allt från att förändra användningen av brännved för matlagning i en del länder till att arbeta med system för att hantera erosion på kuststräckor. Därför tänker jag mig att åtminstone ni som jobbar på regeringsnivå i Norden borde värna den kompetens som har upparbetats där.
När man försöker titta på sådana här projekt är det inte så lätt att se att de faktiskt har nytta, men det har dessa projekt lyckats med. Investeringen i sig innebär nämligen ofta en ganska stor klimatbelastning i sig, och då gäller det att den ger så mycket nytta att det totalt sett resulterar i att vi går åt rätt håll.
Det är jag nämligen orolig för att man inte alltid lyckas med.
Jan Lindholm (MP):
Jag uppfattar att Emma Henriksson jämför äpplen och päron. Det handlar om att dels lösa en akut situation, dels bygga en struktur för att hantera problemet långsiktigt. Jag kan ha missuppfattat Kristdemokraternas motion. Jag uppfattar att det är ett förslag till en del av den långsiktiga lösningen.
Men har jag missförstått och det var ett förslag till en sorts krislösning tror jag att ni skulle ha hittat en annan form än att skriva en motion. Vi måste kunna skilja på dessa båda saker. I höstas hade vi kurvor som pekade åt ett håll.
Jag tror att Emma Henriksson egentligen är lika insatt som jag i vad våra myndigheter sa om hur det såg ut med snabbt ökande sjukskrivningar och med myndighet efter myndighet som var mycket nära att inte klara av ens de mest basala funktionerna.
Emma Henriksson vet mycket väl att det i det läget fördes en diskussion om huruvida systemet skulle kollapsa eller inte. Det är något helt annat än att diskutera det jag upplever att vi utifrån detta motionsbetänkande gör nu.
Det handlar om hur vi ska klara av att bygga upp de resurser som behövs för att i framtiden klara en situation som jag menar kommer att vara rätt annorlunda än för några år sedan, med en betydligt högre nivå av mottagande.
Jan Lindholm (MP):
Jag har svårt att förstå Emma Henrikssons resonemang. Det är precis som att regeringen inte skulle ha gjort något. Det är ett tjockt betänkande med mängder av åtgärder som regeringen har vidtagit. Vecka för vecka har det kommit nya åtgärder. Jag vet att det är jättesvårt i många kommuner. Det spelar ingen roll hur mycket pengar som tillförs.
Det finns ändå ingen att anställa med den kompetens som behövs för att handlägga dessa ärenden på socialtjänsten. Det är inte så enkelt att man med en snabb lagstiftning kan ändra på den situationen. Mänskliga resurser är begränsade. Det tar tid att hitta personal. Jag vet att många pensionärer på uppmaning av tidigare kollegor gått tillbaka och börjat jobba deltid.
Det är fantastiskt att man den vägen kunnat lösa en del handläggningsproblem. Det jobbas jättemycket på detta på alla nivåer, och när jag läser betänkandet tycker jag att det är ganska fascinerande hur många beslut regeringen har lyckats ta på kort tid. Jag delar uppfattningen att det inte är bra att det är så många som inte är utredda. Det är inte bra att det finns människor som sitter fast i systemet.
Men vi hamnade i den situationen när det var en sådan otroligt snabb ökning i höstas. Jag har svårt att tro att det skulle gå att komma till rätta med detta snabbare. Det börjar att fungera lite sakta här och var i landet, och det får vi vara glada för. Jag vet att många som är långt över pensionsåldern ställer upp och jobbar med detta. Det handlar ju om att få tag på personer som kan vara med och jobba med detta, och det är inte så himla enkelt.
Det är inte bara en fråga om att regeringen tillskjuter pengar, utan det måste finnas människor som har kompetens att sköta detta. En del är att vi försöker att snabba på valideringen så att även nyanlända kan hjälpa till med sin kompetens.
Jan Lindholm (MP):
Jag tror att jag var ganska tydlig med att tala om att jag har en lista med saker som jag tycker är intressanta om jag själv får drömma eller komma med förslag. Jag sitter inte i utrikesutskottet, så jag företräder inte utrikesutskottets miljöpartister. Jag har fått den här chansen att prata om hur jag ser på detta utifrån mitt engagemang i Nordiska rådet.
Jag tycker att det vore jätteintressant om vi vågade pröva lite nya grepp och försökte flytta över verksamheter som vi i dag har nationellt till en nordisk plattform. Jag tror att det vore väldigt enkelt när det gäller en del av de saker som jag radade upp. Jag tror till exempel att vi skulle vinna jättemycket och spara en massa resurser på att ha ett nordiskt luftfartsverk.
Jan Lindholm (MP):
Jag tror att Kerstin Lundgren och alla andra här är medvetna om att vi i Miljöpartiet som driver frågan om ett fredsdepartement förlorade på Miljöpartiets kongress. Det är alltså inte Miljöpartiets linje att man ska inrätta ett fredsdepartement i Sverige. Nu var det inte det jag föreslog, utan jag föreslog att vi skulle kunna ha det som en nervkittlare på nordisk nivå: att diskutera om inte vi i Norden skulle kunna ha en sådan gemensam institution.
Kerstin Lundgren frågar mig om man inte skulle kunna göra de här sakerna på EU-nivå. Jag har lyssnat på er som har varit uppe i debatten. Ni beskriver allesammans den stora nordiska gemenskap som våra nordiska medborgare känner.
Jag tror att det är en ganska stor skillnad mellan den känsla som finns hos medborgarna i våra nordiska länder för det gemensamma nordiska och den känsla som finns för det gemensamma på EU-nivå. Jag tror inte att det är lika enkelt att få ett folkligt stöd för att utveckla ett ökat samarbete på EU-nivå som på nordisk nivå.
Jag tror att det kanske var enklare för tio år sedan, men det har blivit svårare och svårare. Vi har brexit framför oss. Vi får se hur det går. Det finns många som säger att om England lämnar EU kommer även Danmark att lämna EU. Det vore väldigt sorgligt, tycker jag, om EU skulle implodera på grund av det.
Jag tycker också att det visar på signaler om att det finns en folklig skepsis till samarbetet på EU-nivå, inte bara i England utan i många av EU-länderna. Jag tycker därför att det vore bra om vi kunde koncentrera oss, både i den här debatten och i vårt internationella samarbete, på att bygga en starkare gemenskap inom Norden.
Jan Lindholm (MP):
Jag blir lite förvånad över din fråga, Anders W Jonsson. Det låter som att du inte har någon erfarenhet av politiskt arbete över huvud taget. Med tanke på just hur du formulerar frågan kan jag tyvärr inte svara på den. Jag tror inte att du skulle kunna svara på en fråga som ställdes på samma sätt. De interna diskussioner som sker i riksdagsgrupperna är inte offentliga. Som du ställer frågan kan jag naturligtvis inte svara på den.
Jag tycker, precis som tidigare har sagts här, att du har ett sätt att debattera som innebär att du överdriver oerhört mycket. De saker som du påstår att regeringen har gjort har regeringen inte gjort. Därför är det mycket konstigt att ställa frågan över huvud taget.
Det finns ingen ambition från denna regering - det har ansvarig minister sagt många gånger - att på något sätt minska möjligheterna för den som enligt denna lagstiftning har rätt till stöd, underhåll, assistanstimmar och så vidare. Det finns ingen sådan ambition över huvud taget; det har påpekats oerhört många gånger. Det här är i stället ett problem som ni såg under de åtta år ni hade på er, Anders W Jonsson, men som ni inte lyckades hantera.
Det är ett problem i alla rättighetslagstiftningar, också i denna, att det finns ett missbruk. Det finns möjlighet till det. Personligen tycker jag att det handlar väldigt mycket om de myndigheter som är ansvariga. Regelverken vi har skapat är inte alltid så enkla att hantera, och därför blir det möjligt för den som är smart att utnyttja detta system - precis som att det finns de som utnyttjar andra av samhällets olika system. Detta måste vi arbeta med.
Ni gjorde ingenting åt det under era åtta år. Vi har börjat göra någonting åt detta, och jag tycker att ni borde vara glada över det.
Jan Lindholm (MP):
Anders W Jonsson har som vanligt helt fel. Han kanske inte känner till att vi har självständiga domstolar. Regeringen och Miljöpartiet skriver inte under några domstolsbeslut, utan domstolarna agerar självständigt - och det är de som har påverkat Försäkringskassans tillämpning. Jag tycker också att Anders W Jonsson glider mycket i sina formuleringar.
Jag sa inte det du påstod att jag gjorde, Anders W Jonsson, utan jag talade om att detta förekommer i många av de offentliga system vi har. Ta skattesystemet! Det finns många människor som får sina deklarationer omprövade och sedan får betala avgifter och skatter de inte hade betalat. Det förekommer inom alla områden där statens pengar hanteras.
Jag tror att det är så här: Hade vi inte börjat agera när det gäller det ni inte kunde hantera under era åtta år hade vi fått kritik från andra hållet. Då hade ni börjat säga att vi är ansvarslösa med skattemedel. Försäkringskassan har ju pekat ut att de bedömer att någonstans mellan 3 och 10 procent av pengarna de betalar ut inte går till assistanstimmar utan till någonting annat. Det tog inte ni ansvar för, men vi försöker göra det.
Jan Lindholm (MP):
Som jag sa har jag inte hanterat denna fråga. Jag vet inte vem som har gjort det. Personligen tycker jag att det är viktigt att vi fortsätter att bekämpa hiv/aids, men jag kan inte svara mer än så. Jag kan bara säga att man har missat min adress om man har skickat något via mejl, för jag har inte fått information från någon organisation - RFSL, RFSU eller annan - om den här frågan över huvud taget. Det har varit helt tomt i min korg om dessa frågor. Tyvärr!
Jag har ingen information eller kunskap om detta.
Jan Lindholm (MP):
När ni från oppositionen beskriver vården är det precis som om det inte fanns någon verklighet innan den här regeringen tillträdde. Jag tycker att det är märkligt. Ni måste ju veta om att människor lämnade vården även under era åtta år vid makten. Det måste ni känna till. Och ni måste också känna till att folk faktiskt kommer tillbaka till vården i dag. Folk strömmar ut från vården och strömmar tillbaka till vården.
Ni beskriver det som att det skulle vara enormt drastiska förändringar. Ni satt vid makten i åtta år. Ni fick överta en statsbudget med 70 miljarder i överskott. När ni lämnade regeringen hade ni ungefär 70 miljarder i underskott. Ni spenderade alltså de samlade pengarna och ni lånade pengar, och det är klart att man då kan göra mycket, men nettoresultatet var inte så mycket att skryta med.
Det minskade förtroendet för vården är ingenting som har uppstått nu. Den utvecklingen har pågått länge, säkert av många olika skäl. Att antalet försäkringslösningar har ökat har inte bara med det att göra. Det finns många andra skäl till att försäkringslösningar anses vara bra. Det sker förändringar hela tiden, och jag tycker att det är märkligt att ni beskriver det som att betänkandet skulle vara tomt och inte innehålla några förslag.
Det här betänkandet är på drygt 120 sidor, och det mesta av det är faktiskt redovisningar av åtgärder som vidtas av den här regeringen. Det händer jättemycket inom vården när det gäller att ta hand om de här problemen som ni beskriver. Det är inte vår utan er uppgift att beskriva problemen i första hand, men jag tycker att vi tar hand om dem på ett mycket bra sätt.