KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Eriksson (MP):
Jag tackar för frågan. Regeringen har under några år flyttat ut en del myndigheter från framför allt Stockholms stad till övriga landet. Det har bidragit till att vi har fått en ökad statlig närvaro i en rad olika kommuner och andra delar av landet. Jag tycker att det har varit en viktig satsning.
Jag tycker att man ska se Sida-projektet i det perspektivet. Först var tanken att Sida skulle till Botkyrka, men det visade sig att det var svårt att hitta lämpliga lokaler till bra priser så att skattebetalarnas intressen togs till vara.
Nu har det skett i Sundbyberg, och jag tycker att det ser ut som en bra lösning till lägre kostnader, som gör att vi också kan använda en större andel av pengarna till bistånd.
Peter Eriksson (MP):
Det är en rätt väsentlig sak att också se till att regionen Stockholm fungerar och har en statlig närvaro. Det är inte bara fråga om Stockholms stad. Det gör skillnad om vi placerar myndigheter utanför Stockholms stad i regionen. Det är lite svårt att svara exakt på frågan innan det finns några kontrakt skrivna. Ni får väl vänta något på svaret.
Peter Eriksson (MP):
Tack, Lars Adaktusson, för frågan! Jag tycker att antisemitism är avskyvärd. Man ska också vara väldigt tydlig när det gäller kraven på att samarbete från svensk sida med organisationer som har antisemitiska drag ska avbrytas. Islamic Relief är en brittisk organisation.
Där har man tidigare sett sådana uttalanden, men nu har de personerna avgått, också från Islamic Reliefs svenska delar. Sida utser själv sina partner, och jag vet att man har gjort grundliga utvärderingar. Det har man också gjort på brittisk sida.
Islamic Relief är en organisation som har gjort väldigt viktiga insatser och är nära verksamheten på ställen där det verkligen behövs humanitär hjälp, och där fungerar man ofta på ett bra sätt.
Peter Eriksson (MP):
Jag kan berätta att den svenska inställningen hela tiden har varit att vi ska se till att hela världen får möjlighet att ta del av vaccinerna. Vi har drivit det på många olika sätt, bland annat genom internationella organisationer som Gavi och Covax. Vi har satsat stora resurser på Gavi och satt in ytterligare 100 miljoner utöver dem vi årligen bidrar med där.
Dessutom har vi jobbat inom EU för att se till att det skapas bra resurser, och i dag har vi avsatt 7 miljarder kronor från EU till en gemensam pott som ska nå fattiga länder så att vi får ut vaccin till dem. De insatser vi gör och har gjort - bland annat att vi har upphandlat vacciner - har gjort att vacciner kommer fram mycket snabbare till hela världen.
Jag tror att det arbete vi har bidragit till kommer att komma alla till del.
Peter Eriksson (MP):
Tack för frågan! Sverige kanske är en av orsakerna till att den här nyheten kom fram i Financial Times förra veckan, tror jag att det var. Uppgiften om eventuell korruption i ett av UNDP:s projekt i Ryssland var en nyhet redan för något år sedan.
Då ställde vi väldigt tuffa krav från Sveriges och min sida på UNDP att utreda detta och att låta en aktör vid sidan av, som inte hade bindningar till organisationen, göra detta. Rapporten har nu kommit. Jag tycker att det är bra att den har kommit fram. Den visar att det har funnits brister i UNDP:s agerande.
Men det har egentligen ingenting med miljöfonden GEF att göra.
Peter Eriksson (MP):
Jag kan hålla med Mats Nordberg om att det kan vara intressant att vi i större omfattning från Sveriges sida driver fram projekt som har att göra med miljöutveckling och plantering och restaurering av skogar bilateralt eller på andra sätt än via de stora fonderna och FN-organisationerna.
Därför har jag tagit initiativ till att föra in biologisk mångfald som en viktigare del av de svenska bilaterala strategierna och också finansiera dem genom svenska Sida.
Peter Eriksson (MP):
Detta är en av de högst prioriterade frågorna för svenskt bistånd. Det går i stor utsträckning till att stödja kvinnor och unga flickor som drabbas både av våld i hemmet och av skador i underlivet på grund av gamla traditioner som inte är positiva över huvud taget utan är väldigt skadliga.
Vi har under hösten tillfört ytterligare medel till både FN-organisationer och vår egen SRHR-strategi söder om Sahara i Afrika för att stärka detta arbete. Det är helt riktigt att det har blivit värre. Vi har fått ökade problem under pandemin när det gäller våld i hemmet och också när det gäller omskärelser.
Peter Eriksson (MP):
Vi fick en rapport från OECD häromåret om att Sverige är ledande på det här området. Vi når ut till de fattigaste människorna i världen. Också på det här området är Sida och det svenska arbetet via ambassaderna väldigt effektivt. Jag tror att vi kan vara trygga med att vi gör ett effektivt och bra jobb som når ut till unga tjejer och kvinnor runt om i världen för att säkra deras rättigheter och en feministisk utrikespolitik.
Peter Eriksson (MP):
Jag måste erkänna att jag inte på rak arm kan svara på den frågan. Men jag kan ta reda på varför och vad premisserna var.
Vi gör betydande insatser för att stärka havens förmåga att producera livsmedel även i framtiden genom att till exempel stödja en restaurering av korallrevsområden, områden som är viktiga också för att fisk ska reproduceras. Vi tillsköt till exempel ytterligare 40 miljoner i höst till den globala Blue Action Fund.
Jasenko Omanovic (S):
Jag får tacka ministern för svaret. Folk brukar säga att den som väntar på något gott får vänta länge. Jag har väntat drygt en månad för att få det här svaret, och jag känner inte att det är något gott med det.
Det är mycket som är formellt i det - formella hinder och formellt godtagbara skäl - men i praktiken är det inte så formellt. Vi kan börja med att se hur folk pensioneras.
Som arbetstagare på den svenska arbetsmarknaden får man en blankett från Försäkringskassan strax innan man fyller 65 år. Blanketten ska fyllas i och skickas till Försäkringskassan om man vill gå i pension.
Vill man inte det kan man lägga den åt sidan, gå till jobbet och fortsätta att jobba tills man är 67 år. Då har arbetsgivaren rätten att säga upp arbetstagaren. Med det nya jobbavdraget vill regeringen stimulera att flera väljer att stanna tills de har fyllt 67.
I grunden har jag ingenting emot att man stimulerar att folk stannar länge på arbetsmarknaden. Vi har ett pensionssystem som nästan kräver att folk stannar länge i arbete och tjänar in mer i pension. Om man väljer att stanna tills man fyllt 67 kan man faktiskt förbättra sin pension.
Om man väljer att gå i pension när man är 65 år får man i snitt 53 procent av den tidigare inkomsten. Men väljer man att arbeta till 67 kan pensionen uppgå till 63 procent av den tidigare inkomsten, så det är en skillnad på nästan 10 procent. Då är frågan vilka som vill och kan få fortsätta.
Förtidspensionärerna, alltså de som inte har möjlighet att påverka sin egen situation, får till och med en sänkt ålderspension med det nya förslaget från regeringen.
När det gäller de som har lönebidrag, alltså de människor som har nedsatt arbetsförmåga, finns det tydligen ett riksdagsbeslut som inte hindrar personer att jobba längre än till 65 år. Tittar vi på arbetsförmedlingens uppgifter om hur många som har lönebidrag och har fyllt 65 år ser vi att det i princip inte är någon.
På det största företaget när det gäller funktionshindrade i landet, Samhall, finns det inte en enda person med funktionshinder som jobbar efter 65 år. Det finns i grund och botten ett riksdagsbeslut som inte hindrar de här personerna från att jobba längre.
Därför tycker jag inte att det finns några hinder för arbetsmarknadsministern att verkställa detta nu, när regeringen dessutom stimulerar helt friska människor att fortsätta jobba tills de har fyllt 67 år.
Jag upplever det som diskriminerande att man väljer ut en grupp som man stimulerar medan andra inte får fortsätta ens om de får nedsatt ålderspension.
Jasenko Omanovic (S):
De ändrade reglerna spelar faktiskt roll om man är 63 eller 65 år. Nu säger arbetsmarknadsministern att de som är över 65 år får ett större jobbavdrag än de som är under 65 år. Det är just där som det blir ändrade regler i förhållande till de som den förra regeringen och Hans Karlsson fastställde. Man stimulerar en grupp.
Jag tycker att om man stimulerar just den gruppen får man ändra reglerna och stimulera även andra. Jag har ingenting emot att man prövar lönebidragsnivån utifrån den nedsatta arbetsförmågan. Men uppenbarligen fungerar det i verkligheten så att ingen av dem får fortsätta att arbeta efter 65.
Ministern säger i sitt svar att "uteblivet lönebidrag inte är ett formellt godtagbart skäl för uppsägning". Jag har en synskadad kompis som är svarvare. Vem kommer att betala hans hjälpmedel om han inte får lönebidrag?
Förutsättningen för att få hjälpmedel på arbetsplatsen är ju att man har lönebidrag. I dag har nästan var femte person som är inskriven hos arbetsförmedlingen något funktionshinder. Det är viktigt att ge dessa personer möjligheter.
Vad den förra regeringen gjorde var att man ökade antalet lönebidragstagare genom ett medvetet arbete. År 2000 var det knappt 3 000 personer som var äldre än 61 år som hade lönebidrag. År 2006 var siffran den dubbla, 6 000.
Detta måste vara bra för landets ekonomi och för de personer som har jobb. Det minskar utanförskapet. Varför då inte ge chansen till de här personerna att jobba till 67 - och därmed också förbättra sin ålderspension? Vi har i dag tre grupper.
Den ena gruppen, de som är helt friska, får fortsätta jobba till 67 med en stimulans från regeringen och staten. Den andra gruppen är lönebidragare, som får jobba till 65, i praktiken som sagt för Samhall, som är den största arbetsgivaren för arbetshandikappade. Det finns inte en enda som jobbar efter 65.
Och så har vi den tredje gruppen, förtidspensionärerna, som har fått sänkt ålderspension. Det handlar alltså om två grupper som inte kan påverka sin situation. Man kan inte vakna i morgon och inte längre ha en nedsatt arbetsförmåga. Man kan inte vakna på morgonen och säga: Nu är jag helt frisk, den skada som jag fick när jag råkade ut för en trafikolycka är borta.
Man kan inte påverka sin egen situation. Därför tycker jag inte heller att man ska diskrimineras på grund av det. Vi har faktiskt ett antal diskrimineringslagar som ska se till att människor med bland annat nedsatt arbetsförmåga inte blir diskriminerade på marknaden.
Jasenko Omanovic (S):
Det finns inga hinder, som vi har hört här, men ändå är det så att det inte finns några som får jobba till 67 med lönebidrag. Om nu ministern tycker att det är bra att det är fler som jobbar länge kan man faktiskt utreda varför det är så här. För det finns formellt inga hinder.
Ändå är det ingen som får möjligheten att fortsätta jobba till 67. När det gäller förtidspensionärer har jag träffat Ann-Sofie. Hon är 59 år och har ätit medicin sedan hon var åtta år. Hon är reumatiker. Hon har jobbat tills hon blev 32 år. Sedan blev hon förtidspensionerad.
Hon ska straffas som alla andra med en sänkt ålderspension för att det kanske är några som har en restarbetsförmåga men inte använder den. Jag tycker, herr talman, att det här skapas stora klyftor bland pensionärer.
Vi får en grupp som kommer att jobba till 67, friska som kommer att ha det gott ställt, och två andra grupper, folk med nedsatt arbetsförmåga och förtidspensionärer, som inte kan påverka sin situation. Men regeringen väljer att blunda för det här.
Jag hoppas att den här debatten öppnar ögonen så att man ser att det faktiskt finns två grupper som enligt mitt sätt att se på saker och ting diskrimineras i dag med de åtgärder som regeringen har vidtagit.
Jasenko Omanovic (S):
Näringsminister Maud Olofsson svarar med att alla har ett ansvar, att alla vi som medborgare i landet har ett ansvar. Men jag tycker att näringsministern ska gå i bräschen och ha ett mycket större ansvar än alla andra i landet.
I just den artikel i Svenska Dagbladet som Luciano åberopar stod det också att i de 24 största statliga bolagen med 187 styrelseledamöter har 2 ledamöter utomnordisk bakgrund. Samma sak gäller ledningsgruppen i samma bolag. Det är 3 av 183.
Då säger näringsministern att det inte räcker att sätta upp höga mål utan att det gäller att utvärdera också. Det här var i november i fjol. Jag undrar: Har man tittat på hur det privata näringslivet sköter det här? Den köpkraft som Luciano nämnde nyss finns hos personer med utländsk bakgrund i det här landet.
Företagen i landet har sett att de kan ha nytta av den köpkraften. Där kan de få större marknadsandelar. I en del bolag har man i styrelsen tagit in ledamöter med utländsk bakgrund för att se hur man kan ta till sig de här marknadsandelarna. Hur kan man vinna de här marknadsandelarna?
Jag undrar vad staten vill. Vilken målsättning har staten? Alliansen säger ofta att man har fått mandat av medborgarna för fyra år framåt. Hur tänker man använda mandatet i just den frågan?
Statliga myndigheter har kunder som är invandrare med ursprung i ett annat land, men de representeras av bara två personer i statliga bolag och styrelser. Vi ska alla ta vårt ansvar. Det gör man på många ställen. Men hur tänker näringsministern ta sitt ansvar?
Alliansen säger ofta att medborgarna har gett regeringen ett mandat. Hur tänker regeringen ta sitt ansvar? Vilken målsättning har näringsministern?
Jasenko Omanovic (S):
Jag ställde en fråga till ministern om målsättningen. I svaret till oss sade Maud Olofsson att hon utser generaldirektörer.
När Maud säger att hon brinner för frågan ser jag framför mig en bild av att vi får en kvinnlig generaldirektör som har sina rötter kanske i Asien, Balkan eller någon annanstans. Det kan vara ett steg i rätt riktning.
I dag har vi inte, tror jag, en enda kvinnlig gd med invandrarbakgrund, åtminstone inte med utomnordisk bakgrund. Det kan vara en utmaning. Jag har inte fått svar på min fråga var regeringens målsättning ligger i den här frågan. Man äger helt och hållet frågan - det är statliga bolag.
Vad tänker man göra med dem som man tänker ha kvar, som man inte tänker sälja? Återigen skulle jag vilja få svar på min fråga.
Jasenko Omanovic (S):
Jag instämmer i vad Sylvia och Hillevi hittills har sagt. Jag instämmer även i att svensk statsförvaltning ska vara rättssäker, effektiv och medborgarinriktad. Fru talman! I fredags var jag i Sundsvall.
Där träffade jag några förtroendevalda inom Statstjänstemannaförbundet. Vad jag mötte där var en förtvivlan över det faktum att staten inte längre har en bra personalpolitik, en personalpolitik värd namnet. Vad man nu gör är att man lägger fram besparingskrav.
Men det finns ingen konsekvensanalys. En sådan lyser med sin frånvaro när det gäller hur förändringen påverkar arbetsplatsen och arbetsmiljön, när det gäller belastningen på de anställda och när det gäller hur det här påverkar servicen gentemot medborgarna. En sådan analys saknas alltså.
Detta i sig skrämmer bort en hel del av kompetensen i form av personal från myndigheterna. Det skapar oro. I slutändan innebär det här att de som är handlingskraftiga söker sig vidare till andra jobb.
Är det regeringens målsättning att staten ska vara en attraktiv arbetsgivare, eller är det hela en fingervisning till övriga arbetsgivare om hur man ska sköta en omstrukturering? Fru talman! Jag får kanske som exempel ta min hemkommun Härnösand. Där försvinner länsarbetsnämnden och med den ungefär 25 arbetstillfällen samt Försäkringskassans länskontor.
Också där handlar det om ungefär 25 arbetstillfällen. Vid Centrum för flexibelt lärande försvinner 15 arbetstillfällen. Vid Arbetsmiljöinspektionen försvinner 10 arbetstillfällen och vid länsstyrelsen 10 arbetstillfällen. Ungefär 80-100 kvalificerade arbetstillfällen försvinner i Härnösand.
Det innebär stora kundförluster för den privata tjänstesektorn i Härnösand. När det gäller jobben är Härnösand tyvärr bara en droppe i det neddragningshav som nu drabbar Sverige i och med de här besluten. Jag behöver inte understryka det som redan sagts.
Men min egentliga fråga är om personalen på statliga myndigheter i Sverige är värd en bra personalpolitik. Jag skulle vilja höra om arbetsmarknadsministern har ett svar på detta.
Jasenko Omanovic (S):
Vi var inne på att Sveriges statsförvaltning ska vara rättssäker, effektiv och medborgarinriktad.
Man säger att vi ska minska utanförskapet i landet och att det gäller att arbetsförmedlingen kan bli effektiv och satsar på utbildningar som är bra och som leder till jobb. Samtidigt som man säger det lägger man ned till exempel länsarbetsnämnderna.
Länsarbetsnämnderna jobbar med att skaffa fram arbetsmarknadsutsikter, prognoser över vart tillväxten är på väg och var behoven finns. Detta görs väldigt noggrant och bra. Det är många som har använt sig av detta och inte bara länsarbetsnämnden själv. Det man gör är att man lägger ned länsarbetsnämnden och därmed skapar en oro.
Vem ska göra det här jobbet? Hur ska man satsa på bra utbildning när man nu dessutom sänker anslaget och gör försämringar? Det blir färre och färre arbetsmarknadsutbildningar. Träffsäkerheten måste vara mycket bättre än tidigare. Vad händer då? Jo, nu lägger man ned länsarbetsnämnderna. Vem kommer att ta över deras arbetsuppgift?
För att göra ett sådant jobb krävs väldigt kvalificerad arbetskraft. Den kommer inte att sitta och vänta på någon proposition som kommer, en vårproposition eller en höstproposition, utan den kommer att försöka se om sitt hus. Vem gör vi tjänsten då? Jag hoppas att ministern har tid att svara på min förra fråga.
Jasenko Omanovic (S):
Jag får tacka interpellanten och statsrådet, interpellanten för frågan och statsrådet för svaret. Här sades det att antalet plusjobb under några veckor i höstas ökade mycket kraftigt.
Ja, under hösten 2005 fattade faktiskt riksdagen just här i kammaren beslut om 20 000 platser, så det kan inte ha varit någon överraskning för den nya regeringen. Dessutom skrev staten avtal med kommunerna när det gällde just merkostnadsersättningen.
Den här merkostnadsersättningen var riktad till utvecklingsinsatser för just personer som fick plusjobb. Där skulle man få utbildning. Coachning var också någonting som man hade i åtanke när det gällde merkostnadsersättning.
Om jag minns rätt stod det också i regeringsförklaringen att arbetslösa skulle få coachning. De som stod längst från arbetsmarknaden fick chansen till ett plusjobb och dessutom chansen att få coachning. Fru talman!
Dock finns det mycket gemensamt, till exempel coachning för dem som är arbetslösa. När de kom till den ordinarie arbetsmarknaden gick det inte så bra.
Jag har ett diagram som visar att det vecka 25 år 2006 bara var 10 000 plusjobbare trots att det fanns en budget för 20 000. Egentligen är detta projekt överfinansierat nu med tanke på hur det utnyttjades från kommunernas sida.
Ändå tar man bort pengarna som skulle gå till att få plusjobbarna att kunna närma sig den öppna arbetsmarknaden. Min fråga är: Varför gör man det? Varför begår man ett avtalsbrott för att spara pengar, och på vad? Man har sagt att man vill minska utanförskapet.
Det stod i regeringsförklaringen, och ändå bidrar man i och med detta till att öka utanförskapet. I vissa kommuner överväger man att säga upp plusjobbare för att delen med coachning och utbildning som man hade tidigare nu är borta. Meningen med plusjobben blir helt annorlunda nu!
Därför är frågan: Varför gör man detta? Det framstår i svaret som om kommunerna försatte sig själva i denna situation. Det fanns tydliga och klara riktlinjer för vad pengarna för merkostnadsersättningen skulle användas till. Jag hoppas, fru talman, att statsrådet svarar på mina frågor.
Jasenko Omanovic (S):
Det är anmärkningsvärt att statsrådet talar om ersättningen på 125 procent till kommunerna men inte ser att 25 procent inte är till kommunerna utan till de 20 000 individer som har plusjobb.
Det är för deras utvecklingsinsats som man har de 25 procenten. Det är inte överkompensation till kommunerna, utan det är för att 20 000 individer ska få möjlighet att komma närmare och komma in på den ordinarie, öppna arbetsmarknaden. Det är därför man har haft de här 25 procenten.
Just det som regeringen själv har sagt om coachningen för de arbetslösa är en del av det som de 25 procenten ska gå till. Kommunen ska ha möjlighet att tillsammans med arbetsförmedlingarna coacha de här personerna så att de kan komma ut på den öppna arbetsmarknaden.
Men statsrådet säger att 125 procent till kommunerna är överkompensation! Jag tycker att det är olyckligt att tolka det så. Jag tycker att statsrådet kanske kan besöka några plusjobbare. Jag förmodar att statsrådet redan har gjort det, men statsrådet kunde besöka ytterligare några.
Det finns goda och bra exempel på hur man har använt de här pengarna för att individerna ska närma sig arbetsmarknaden. 20 000 individer har fått plusjobb och chans att närma sig den öppna arbetsmarknaden.
Jasenko Omanovic (S):
Vi har tidigare i debatten hört ministerns svar. Jag har inte hört något om konsekvensanalys. Det verkar fullständigt saknas en konsekvensanalys av hur det påverkar Försäkringskassans verksamhet, kunder och personal.
I det nya beslutet om omorganisation av Försäkringskassan ska personalen i till exempel glesbygden åka enkel väg i 90 minuter för att komma till ett kontor som ska ha öppet i kanske två timmar. Man ska åka enkel resa i 90 minuter, jobba i 120 minuter och sedan åka i 90 minuter tillbaka. Och man ska förbereda sig innan man åker i väg och sedan ska man tillbaka.
Ska man hyra en bil för att de allmänna kommunikationerna i glesbygden inte fungerar? Det kommer att kosta ungefär 1 500 kronor de timmar man jobbar på plats. Är det lönsamt? Är det bättre för kunden? Vilket svar har statsrådet på det? Vi kan titta på enskilda kommuner.
I min hemkommun blir 80 personer på Försäkringskassan arbetslösa. Återigen, hur påverkar detta kunden? Med en sådan här personalpolitik där en konsekvensanalys saknas skrämmer man faktiskt bort personalen, vilket bland annat ST, Statstjänstemannaförbundet, har påpekat.
Man skrämmer bort dem som är kompetenta med en sådan här personalpolitik. Vad har man då försatt sig i för situation på Försäkringskassan när 1 400 färre anställda ska klara samma arbetsuppgift som tidigare och en hel del av kompetensen har skrämts bort? Hur klarar man då av arbetssituationen på Försäkringskassan?
Det är det som är frågan. Har statsrådet något svar på det? Det finns fortfarande en hel del frågor också kring Internet. Man har från Försäkringskassan sagt att man ska ha mer av verksamheten på Internet.
Är det tänkt att alla grupper - pensionärer till exempel - ska behöva använda Internet, eller är det bara en del av de 600 blanketter som Försäkringskassan har som ska läggas ut på Internet? Hur kommer organisationen att se ut? Vilka är det som kommer att bli tvungna att vänja sig vid att enbart ha Försäkringskassan på Internet för att det inte kommer att finnas tid?
Ett kontor kommer att finnas i alla kommuner i landet, men med två timmars öppettid är frågan hur många som kommer att komma i kontakt med Försäkringskassan.
Jasenko Omanovic (S):
Statsrådet säger att ST vill ha en dialog och att du förstår att de vill ha en dialog för att ST-medlemmarna har störst nytta av att ST vill ha dialog i stället för att gå in i konflikter med upprörda känslor. Då kan ST-medlemmarna ha större nytta av facken.
ST vill att de medlemmar som är anställda på Försäkringskassan ska kunna ha en bra arbetsmiljö och faktiskt kunna leva upp till det som arbetsgivaren har som målsättning med verksamheten. Därför kan man inte märka på ST att de är upprörda!
Den andra frågan som jag tycker är intressant togs upp tidigare i debatten. Statsrådet säger om omorganisationen av Försäkringskassan: Det är inte min sak. Men jag skulle ändå vilja fråga: Vad tycker statsrådet om personalpolitiken i statsförvaltningen? Det kan vara en del i detta.
Tycker statsrådet att omorganisation utan konsekvensanalys är en bra personalpolitik? Kan det vara så att statsrådet tycker att det här räcker och att man alltså inte behöver ha någon konsekvensanalys av hur det här påverkar verksamheter, kunder och personal? Jag skulle jättegärna vilja få ett svar på det.