Barbro Westerholm (L):
Liberalerna har tre reservationer i detta betänkande som jag tänkte kommentera. Den första gäller läkemedelsförsäkringen. Det är ju väldigt bra att vi i Sverige har en läkemedelsförsäkring. Det hade vi inte när neurosedynkatastrofen inträffade. Där startade en rad processer.
Kvinnor som hade fått biverkningar av p-piller - blodpropp, gulsot och sådant - startade en rad juridiska skadeståndsprocesser som var både smärtsamma och kostsamma.
Det här väckte idén att införa en läkemedelsförsäkring i Sverige så att man fick ett smidigare ersättningssystem för allvarliga oväntade läkemedelsskador. Men nu är det ju så, som vi hörde nyss, att alla läkemedel inte är försäkrade. Det finns ett litet antal som inte är det, och det har hänt att de har blivit månadens vara.
Det har gått bra - företagen har haft tur; det har inte hänt något. Men det innebär ju inte att det inte kommer att hända något framöver. Därför måste vi, som vi i Liberalerna ser det, skapa ett system med obligatorisk försäkring.
I väntan på det borde det finnas ett upplysningsansvar för apoteken att tala om att det här inte är ett försäkrat läkemedel. Jag vet att det här är en komplex fråga och att den bereds i Regeringskansliet.
Men vi i Liberalerna känner ändå att det är viktigt att framhålla från riksdagens sida att även om det här är komplext får man inte töva med att komma i mål. Det andra jag vill ta upp är under punkt 4, Finansiering, subvention och prissättning av läkemedel.
Problemet ligger framför allt i väldigt dyra läkemedel som används för behandling av patienter med sällsynta diagnoser. Vi har diskuterat det här i riksdagen gång efter annan, men det är viktigt att hela tiden lyfta frågan och hoppas att den utredning som kommer i höst löser problematiken.
När den europeiska läkemedelskontrollen har godkänt ett läkemedel, den svenska läkemedelskontrollen likaså och man har funnit att nyttan överstiger riskerna, då fastnar det hela i att läkemedlet upplevs som för dyrt och inte hälsoekonomiskt lönsamt. De patienter som har gått och väntat på det här läkemedlet och deras anhöriga far naturligtvis väldigt illa i det läget.
Jag har en fallbeskrivning - en pojke med Duchennes muskeldystrofi. Det är en sjukdom som drabbar främst pojkar och män. Man kan inte bilda muskler, och den sista muskeln som så att säga ger upp är hjärtmuskeln. Nu har det börjat komma läkemedel. Det finns ett godkänt läkemedel, men det har betraktats som för dyrt i den region där den här pojken bor.
Men i en grannregion kan han få det, och nu står familjen inför frågan: Ska vi flytta till den andra regionen? Det här blir helt fel. Vi i Liberalerna ser att när det gäller den här gruppen av läkemedel måste det till en nationell finansiering. Kostnaderna ska inte ligga på ett enskilt landsting eller en enskild region.
Det tredje jag vill ta upp är läkemedel och äldre. De läkemedel som används oftast av årsrika personer och som oftast ger läkemedelskomplikationer, till exempel blödningar vid användning av blodförtunnande medel, är faktiskt inte utprövade på den åldersgruppen.
Det har betraktats som för svårt att pröva läkemedel på årsrika, sköra patienter som dessutom använder andra läkemedel. Europeiska läkemedelsmyndigheten har nu vaknat - efter drygt tio år då den här frågan har legat på bordet - och börjat vidta åtgärder.
Men nu ska ju Europeiska läkemedelsmyndigheten flytta från London till Amsterdam, och alla myndighetsförflyttningar leder till stora personaltapp. I det här läget är det också hög expertis man förlorar. Risken är att arbetet som EMA, Europeiska läkemedelsmyndigheten, har startat stannar upp.
Då blir det extra viktigt att vi i Sverige tar oss an den här frågan som ett komplement till det arbete som har startats hos EMA. Av de tre reservationer vi har är det denna, reservation 5, som jag yrkar bifall till.