Lars Tysklind (L):
Det gäller alltså civilutskottets betänkande 10 om barn och föräldrar. Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet samt avslag på samtliga reservationer. Här handlar det om ett antal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden 2008. Man kan väl konstatera att samtliga yrkanden, i alla fall liknande yrkanden, behandlats tidigare under den här mandatperioden.
Det i sig behöver inte betyda att yrkandena inte är viktiga och att vi inte återigen kan diskutera dem. Lagstiftningen om barn i fokus är det naturligtvis väldigt värdefullt att diskutera. Denna lagstiftning måste vara så bra som våra barn kan kräva att den ska vara. Herr talman! Mycket klokt har sagts här i dag.
Det är helt klart att detta med barnet i fokus förenar oss alla. Vad debatten handlar om är några små skillnader när det gäller vägen dit. Mycket har alltså redan framförts här. Naturligtvis instämmer jag i mycket av det som mina allianskolleger sagt och givetvis även i en del av det som ni andra har sagt.
Dock dristar jag mig till att komma med ytterligare några synpunkter i sammanhanget. Herr talman! Jag tänker säga några ord om beslutsfattandet när det gäller gemensam vårdnad. Det är tragiskt om resultatet av gemensam vårdnad blir att barn inte får den vård och omsorg som de behöver.
Att det förekommer ett antal fall - som LiseLotte Olsson här tog upp och som hon känner till - där det inte går att få till stånd en ändring, alltså att myndigheter eller andra inte kan ingripa, verkar väldigt märkligt. Man har faktiskt rätt till vård, oberoende av om de i vuxenvärlden misslyckats i sina förhållanden. Jag jobbar annars inom tandvården.
Även där är det faktiskt så att vi som vårdgivare får vara en länk mellan vårdnadshavarna och ringa upp dem var för sig och berätta om hur det går med deras barn. Det känns märkligt att detta med gemensam vårdnad har lett till att man inte ens kan prata med varandra.
I Regeringskansliet pågår ett beredningsarbete om sådant här. Det bygger på den utredning som LiseLotte Olsson här tidigare nämnt om. Man diskuterar självständig beslutanderätt i vissa frågor. Inte heller jag tycker att det beredningsarbetet ska föregripas. I och med att det arbetet pågår är ju frågan så att säga väckt. Någon ytterligare åtgärd från riksdagens sida känns då inte direkt nödvändig.
Också i Folkpartiet har vi diskuterat detta. Vi tycker att det inte är helt okomplicerat att man börjar skapa mellanformer när det gäller att ensam ha vårdnad och att ha gemensam vårdnad. När det gäller den diskussion som har varit här tidigare om ännu fler vårdnadshavare hos ett barn skulle jag vilja säga att det inte alls är säkert att det skapar ökad trygghet. Det kan också skapa ökade komplikationer. Herr talman!
Jag ska säga några ord om barns skuldsättning. I motionsyrkanden talas det mycket om att barn blir skuldsatta på grund av obetalda vårdavgifter.
Nu har ju barn fri vård, så det handlar i mycket om avgifter för uteblivna besök som per automatik har förts upp på barnets räkning. Det här problemet har uppmärksammats mycket under senare år.
Det finns ingen lagstiftning som hindrar att man fattar beslut om att göra vårdnadshavaren betalningsansvarig. Det som har hänt är att skulden har legat kvar på barnet, och när barnet har passerat 18 års ålder kan kravet ha lämnat regionen och landstinget, så att det är någon annan som ska driva in det. Då har denna situation uppkommit.
Det handlar nog många gånger om att region- och landstingspolitiker inte har uppfattat att det kunde bli på det här sättet. Nu har väl problemet minskat i och med att man har fattat beslut. Jag känner inte till hur det är i alla regioner, men jag vet att man i Halland och Västra Götaland och, enligt en uppgift jag fick, också i Stockholm har fattat sådana beslut att det här inte inträffar längre.
Jag tror att man i Stockholm till och med har fattat ett retroaktivt beslut där man också avskrev äldre skulder. Man kan alltid ropa efter lagstiftning, men här är det något slags sunt förnuft som får råda. Även om lagstiftningen är oklar finns det utrymme för att man på regional nivå och landstingsnivå fattar de beslut som krävs.
I Folkpartiet har vi aktivt gått ut bland våra politiker på den nivån och tagit upp att man ska driva på för att de här besluten fattas. Sedan kan jag inte säga om de har fattats överallt, men jag har goda förhoppningar om det. Det är en helt oacceptabel ordning annars. I Socialdemokraternas och Vänsterpartiets reservation handlar det inte så mycket om avgifterna från vården.
Det som det handlar om är att man vill ha en översyn av att lagstiftningen räcker till, så att säga. Nu har det ju fattats en del beslut. Det är naturligtvis väldigt viktigt att barn inte ska gå in i vuxenlivet helt oförskyllt skuldsatta. Men med lagstiftningens hjälp har det skapats en hel del skyddsbarriärer.
År 2004, tror jag, kom detta att Kronofogdemyndigheten ska underrätta överförmyndaren om det kommer in ett krav på barn.
Sedan var det ett tag ett problem att vuxna registrerade sina fordon på barn, så att barnen drog på sig skulder för parkeringsböter, uteblivna skatteinbetalningar och så vidare. Det är borta nu.
Den lagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 2009 ger överförmyndaren en helt annan roll när det gäller skuldsatta barn. Jag förutsätter att man från regeringens sida följer upp vad den lagstiftningen leder till, men att vi i riksdagen nu skulle kräva en utvärdering av den lag som trädde i kraft den 1 januari känns inte riktigt relevant just nu. Man får följa detta och se vad som händer.
Jag har god tillit till att regeringen följer frågan. Till sist ska jag ta upp en punkt som det finns motioner om men inga reservationer. Det är väl kanske därför som den inte har tagits upp här. Det gäller 18-årsgränsen vid ingående av äktenskap.
Folkpartiet har under senare år sagt att vi är väldigt tveksamma till att det finns en dispensrätt när det gäller denna regel. Statistiken visar dock att det är väldigt få fall som beviljas varje år. Det handlar om 2 eller 3 fall som beviljas av 20 eller 30 ansökningar.
Då kan man ändå tro att den lagstiftning som finns och som talar om restriktivitet och särskilda skäl fungerar fullt ut. Anledningen till att vi har ställt oss tveksamma har naturligtvis varit diskussionen om barnäktenskap.
Men det verkar ändå som att man i domstolarna ser att det krävs ganska mycket för att få en begäran om dispens bifallen. Icke förty följer vi naturligtvis vad som händer i frågan. Det pågår en del arbeten som också redovisas i betänkandet. Som sagt yrkar jag bifall till utskottets förslag.