Beatrice Ask (M):
Carina Ohlsson frågar mig om vi har samma syn på våld mot kvinnor - att det kan uttryckas på olika sätt och se väldigt olika ut. Jag tror att våra verklighetsbilder är ungefär desamma. Sedan är vi nog inte helt överens om åtgärderna. Den som utsätts för hot och förföljelse kan drabbas av svåra ekonomiska påfrestningar. Vi kan hålla oss till detta en liten stund. Det kan vara svårt att utföra ett normalt arbete. Man kanske under lång tid måste hålla sig gömd eller tvingas att lämna sitt hem, eller man kanske helt enkelt inte orkar med det hela.
Då hamnar man i olika typer av bidragsberoende. Då har vi socialförsäkringssystemet, och det finns också en del rättigheter till brottsskadeersättning och annat.
När man genomför förändringar i den här typen av socialförsäkringssystem i syfte att göra det lättare att få fler i arbete och att skapa fler jobb tas det inte hänsyn till vad som är orsaken till att man hamnar i den ekonomiska svårigheten. Det hela slår generellt. Jag har sagt att jag ser att det finns kvinnor som i vissa situationer på ett orättvist sätt hamnar i problem.
Där har vi ett ansvar hos kommunerna, i socialtjänsten och på andra ställen. Men det räcker naturligtvis inte, och det är skälet till att vi tittar på det här perspektivet. Men när det gäller kvinnor generellt, och den stora grupp av kvinnor som utsätts för olika typer av hot, förföljelse och manligt förtryck - om man får säga så till kammaren - är det ändå enligt min uppfattning så att kvinnors frihet står och faller med ekonomisk självständighet och möjligheten att få ett arbete.
Detta må vara allmänt och generellt, men då är vi tillbaka i den orättvisa som finns i att våra arbetsmarknader ser olika ut. Kvinnor arbetar deltid och har större svårigheter. Det handlar om hela jämställdhetsproblematiken, som vi måste arbeta med på olika sätt.
Jag kommer inte undan uppfattningen att möjligheterna för fler att få ett arbete och att slippa ett bidragsberoende är A och O. Vi har haft år med en situation där den enda lösningen för många kvinnor har varit bidragsberoende. Det är i grunden en form av ofrihet.
Vi vill - och det är naturligtvis en vision - försöka ta oss ifrån den allmänna situationen så att fler kan känna tryggheten i egen försörjning genom eget arbete. Det är skälen till de allmänna insatserna. Syftet är inte, även om jag ser att det kan slå på det sättet i några fall, att göra en svår situation värre. Det är därför det krävs särskilda insatser för kvinnor i de här speciella situationerna.
Då måste vi jobba med brottsofferfrågorna. Då måste vi se den här särskilda situationen, och vi måste pressa handläggningstiderna så att rätten snabbare kan ta ställning till huvudfrågorna. Vi måste också se till att de män som inte förstår sig på hur man hanterar vettiga relationer får behandling och stöd och väldigt tydliga signaler om att vi inte accepterar detta.
Jag uppfattade ändå att huvudfrågan som Carina Ohlsson lyfte fram är problematiken med just de här kvinnorna som är så ansatta att deras ekonomi brakar samman och att man ser problemen med försäkringsförändringarna. Jag säger: Så är det! Men allmänt sett och över tid är det ändå bättre att fler har en möjlighet att komma in i arbete. Sedan vill jag gärna se nystartsjobben som en möjlighet för de här kvinnorna.
Många av dem har under lång tid, kanske 20 års äktenskap, levt under sådana förhållanden att de har stått utanför och fått leva på olika typer av bidragsförsörjning. För dem är det en möjlighet när vi nu underlättar och uppmuntrar arbetsgivare att ta sig an människor som har stått utanför arbetsmarknaden länge. Det är en möjlighet till en nystart, och det tror jag kommer att vara väldigt betydelsefullt för många kvinnor, det gäller åtminstone en del av dem jag har mött.