Sven Otto Littorin (M):
Vi återkommer säkert till diskussionen om den sista delen. Jag tycker att Arbetsförmedlingen ska ägna sig åt att fokusera på att förmedla arbeten och inte avgöra arbetsgivarnas behov av arbetskraft, under förutsättning att man följer de andra skyddsregler som kommer att finnas i lagstiftningen. Det som Luciano Astudillo lyfter fram är helt riktigt ett problem. Problemet är att de offer för människohandel i exploateringssyfte som finns naturligtvis inte vågar anmäla.
Det är det grundläggande problemet, eftersom det finns en risk att man blir utvisad eller får straff på alla möjliga sätt. Man måste ställa sig frågan: Kan man ta bort ansvaret för den enskilde? Ska man avkriminalisera arbete utan arbetstillstånd i Sverige? Jag är mycket tveksam till det, ska jag säga. Grunden för att man ska få arbetstillstånd i Sverige är naturligtvis lagreglerad. Det är klart att man då måste fundera på om det finns någonting annat man kan göra.
Min slutsats är att det operativa medlet är att arbeta med utlänningslagens sanktioner mot arbetsgivare som utnyttjar arbetskraft på det här sättet. Jag har uttryckt mig så tidigare och upprepar det. Jag vill gärna se över hur man kan göra det mer straffbart och ge hårdare bestraffning för den arbetsgivare som utnyttjar arbetskraft på det här sättet. Brott mot utlänningslagen är dock en polisiär fråga. Det är polisen som har i uppgift att hantera den.
Luciano Astudillo var inne på parternas ansvar och arbete i detta. Jag har debatterat detta med Erland Olauson och kan konstatera att vi nog delar en del bedömningar om skärpning av utlänningslagen och annat. Men det är klart att LO och de andra fackförbunden inte är polisiära organisationer.
De företräder sina medlemmar, och det blir naturligt så att det är det man ägnar huvuddelen av sin uppmärksamhet åt. Som den svenska modellen är uppbyggd har vi dock trepartsansvar för att försöka se till att vi håller oss till de lagar, regler och avtal som finns på svensk arbetsmarknad. Därför skulle jag vilja uppmana till den typen av trepartssamtal, där vi identifierar varandras olika uppgifter och roller på området.
Luciano Astudillo tar upp frågan om entreprenadansvar i flera led, som är ett av de områden som man nu diskuterar på EU-nivå när det gäller framtagandet av de direktiv jag tidigare har nämnt. Detta kan man naturligtvis diskutera. Det finns en invändning: Ansvar i flera led och att ta legalt ansvar för andras olagliga handlingar är någonting som är rätt främmande för det svenska rättssystemet. Det tycker jag naturligtvis är en rimlig invändning som man kan ha.
Frågan är i det här fallet om ändamålet helgar medlen. Den grundläggande frågan måste naturligtvis återkomma. Hur kan vi motverka utnyttjandet och exploateringen, som vi är helt överens om är alldeles förfärlig? Jag landar åter i detta: Vi måste ha en snabb och rättssäker asylprocess, så att man snabbt får besked om huruvida man får uppehålls- och arbetstillstånd i Sverige. Vi måste arbeta genom de EU-institutioner som finns och de EG-direktiv som nu är påbörjade.
Jag vill gärna se skärpta sanktioner i utlänningslagen. De två sista frågorna jobbar Justitiedepartementet med. Vi måste öka informationsinsatserna och tillgängligheten. Om man är på väg till Sverige ska man veta vilka rättigheter och skyldigheter man har, vilka parterna är och vem man kan vända sig till om man hamnar i beråd. Det är också tanken med hjälptelefonen. Om man vill kan man naturligtvis raljera om den. Det säger jag inte att Luciano Astudillo gör, men jag har hört andra som har gjort det.
Tanken är att man också ska kunna anmäla anonymt och på det sättet klämma åt den arbetsgivare som begår olagligheter men naturligtvis själv kunna klara sig. Så småningom handlar det också, som jag nämnt, om partssamverkan och om att fortsätta att göra svartarbete vitt i möjligaste mån.