KBLab/rixvox huggingface dataset:
Henrik Vinge (SD):
Jag vill börja med att säga att vi instämmer i de tydliga fördömanden som har gjorts gentemot Ryssland och den ryska aggressionen. Det är viktigt att de västerländska demokratierna nu står enade i sanktioner gentemot Ryssland och gällande bistånd till Ukraina och att vi på andra sätt visar att det som nu har skett det senaste dygnet är att en gräns har passerats som inte får passeras. Jag uppskattar de överläggningar som vi hittills har haft med regeringen.
Jag ser fram emot fortsatta sådana. Jag vill också ge ett tydligt besked till statsministern att vi står bakom den linje som jag nyss nämnde. Det som nu har skett sätter fokus på vårt eget lands försvarsförmåga. Den var en gång i tiden god men har successivt monterats ned av både borgerliga och socialdemokratiska regeringar.
Inte minst har statsministern, som tidigare var finansminister, i tidigare budgetar och under tidigare år valt att prioritera ned försvaret och sagt nej till många av de satsningar som bland annat mitt parti har velat göra. Att ha ett starkt försvar är lite grann som att ha en hemförsäkring. Man betalar för någonting som man förhoppningsvis inte ska behöva göra bruk av.
Men när det börjar brinna eller det blir en vattenläcka är man rätt glad över att man har den. Min fråga till statsministern är: Nu när vi har kriget inpå bara knuten, är det så att statsministern ångrar att hon inte har prioriterat försvaret högre?
Henrik Vinge (SD):
Tack för svaret, statsministern! Vi ser framför oss att vi nu förmodligen kommer att få en ny försvarsberedning där vi ska se över vilka behov som det svenska försvaret har. Försvaret kommer också förmodligen att inkomma med sina önskemål och synpunkter.
De indikationer som vi har är att regeringen inte vill skjuta till ytterligare resurser utan att man hellre bara vill skyffla pengar mellan åren snarare än att göra nya satsningar. Jag skulle vilja ställa ytterligare en fråga till statsministern om huruvida det här stämmer. Är statsministern beredd att skjuta till betydande resurser till det svenska försvaret för att stärka det i detta utsatta läge?
Henrik Vinge (SD):
I år har vi haft i genomsnitt en skottlossning om dagen i vårt land. Det är det dödligaste året någonsin med 18 ihjälskjutna personer. Mitt parti bland annat har drivit på länge för att regeringen ska ta krafttag mot brottsligheten och för att ge brottsoffer upprättelse. Nu, lagom till valet, gör regeringen en del av de saker som vi har bett om.
Det är bra, men det är väldigt sent och dessutom långt ifrån tillräckligt. Jag frågar mig ibland varför regeringen inte verkar ta den här frågan på lika stort allvar som vi gör. Varför driver inte regeringen själv på för att göra Sverige tryggare? Varför är det alltid oppositionen som måste göra det? Det handlar om sådant som att polisen och hela rättsväsendet skulle kunna göra mycket mer om de fick mer resurser.
Det handlar också om befogenheter och metoder som eventuellt skulle kunna leda till att man klarar upp fler brott. Man skulle kunna utreda dessa metoder och se om det är lämpligt att införa dem. Fru talman! Regeringen gör vissa av de här sakerna, men de vill inte gå lika långt som vi vill i de här frågorna. Jag skulle därför vilja fråga: Varför tycker inte statsministern att regeringen ska göra allt den kan för att stoppa den fasansfulla utveckling som just nu sprider sig i vårt land?
Henrik Vinge (SD):
Nu har vi pratat om dödsskjutningar och gängvåld, och det är en fruktansvärd utveckling. Men det finns så mycket mer. Det är fråga om förnedringsrån och andra typer av våldsbrott, inbrott och sexualbrott. Det är en mängd olika brott med riktiga offer, människor som ibland får sina liv fullständigt sönderslagna. Det är en otrygghet som upplevs runt om i vårt land, i människors vardag, på skolorna, i bostadsområdena.
På många sätt är detta vår tids stora samhällsproblem. Jag hör det statsministern säger, och jag tycker att det är bra att regeringen har gjort en del saker som vi har bett om, men det finns mycket mer kvar att göra. Jag skulle vilja skicka en uppmaning till statsministern att begrunda detta utifrån brottsoffrens perspektiv. Att se detta från deras perspektiv gör att man förstår att det här är något som måste lösas före mycket annat. Ge rättsväsendet de resurser det behöver.
Våga utreda de nya metoderna, och ge brottsoffren den upprättelse de förtjänar.
Henrik Vinge (SD):
De som har jobbat och slitit ett helt yrkesliv ska få en värdig ålderdom och en bra pension; det tror jag att många av oss här inne håller med om. Därför ligger det nu två pensionsförslag på bordet - regeringens förslag och oppositionens förslag. Det kastas mycket siffror. Vilket förslag gynnar vem mest? Vilket förslag är bäst för mig? Den enda siffra som en dryg miljon pensionärer behöver förhålla sig till är siffran 0.
Det är nämligen så mycket de kommer att få om regeringens förslag går igenom. Hur kan det komma sig? Jo, det beror på att oppositionens förslag kostar 15 miljarder och regeringens förslag 10 miljarder. Regeringen sparar alltså in 5 miljarder kronor genom att utesluta en dryg miljon pensionärer från en höjning av pensionerna. Fru talman! Varför vill regeringen utesluta en miljon pensionärer från att ta del av den här höjningen?
Henrik Vinge (SD):
Vi har länge sträckt ut handen till Socialdemokraterna och sagt: Ska vi inte lösa pensionsfrågan? Men Socialdemokraterna har sagt nej. Sedan har man lagt fram ett förslag som är kraftigt nedbantat och som hälften av Sveriges pensionärer inte ens får ta del av. Nu lägger vi fram ett förslag som kostar 5 miljarder mer, som når alla och som vi kommer att få igenom i riksdagen med eller mot regeringens vilja. Är regeringen nu beredd att ta i hand och säga att vi ska höja pensionerna för alla pensionärer, eller tänker man utesluta den här dryga miljonen, som man har sagt från början?
Henrik Vinge (SD):
Morgan Johanssons misslyckande som justitieminister är ett av de mest tragiska kapitlen i modern svensk politisk historia. Jag tänker inte minst på alla mammor och pappor som har förlorat anhöriga och på alla barn som har fått sin trygghet och sina liv sönderslagna på grund av att Morgan Johansson har låtit kriminaliteten breda ut sig i vårt land och låtit Sverige bli ett gangsterland.
De enda som kan vara riktigt nöjda med justitieministerns insats är de kriminella själva, och de sitter just nu och håller tummarna för fyra år till med en socialdemokratisk regering. Vi har kommit till den punkt när den enskilt viktigaste kriminalpolitiska åtgärden är att förtidspensionera Morgan Johansson, och det hoppas jag att vi ska kunna göra i nästa vecka. Jag yrkar på att riksdagen i enlighet med 13 kap. 4 § regeringsformen prövar förtroendet för Morgan Johansson.
Henrik Vinge (SD):
Det är så här det brukar låta. Det är bortförklaringar; man skyller på andra. Det är tonläget det är fel på. Egentligen går allting väldigt bra, säger justitieministern här inne. Men sedan kommer vi ut i verkligheten, där allt går åt precis motsatt håll. Otryggheten är större än någonsin, och förtroendet för samhället trasas sönder. Därför måste vi byta ut denna bortförklaringsmaskin mot någon som faktiskt är beredd att ta ansvar för tryggheten i Sverige.
Martin Ådahl (C):
Jag har två frågor till Henrik Vinge. Min första fråga: När ni generöst delar ut alla dessa miljarder, dessa inte bara tiotals utan hundratals miljarder som ni ska spara in, hur kommer det sig att ni på det här utgiftsområdet och på det som vi kommer att debattera i morgon har en sådan notorisk oförmåga att hålla reda på pengarna?
När man tittar i era fotnoter och RUT-uppdrag upptäcker man att det inte alls framgår vart de tar vägen, de personer som ni tar bort från åtgärderna som ni vill spara in på. Till skillnad från alla andra partier anser ni att de kan försvinna ut i tomma intet. Gång på gång saknas det många miljarder i era budgetar. Min andra fråga har att göra med den retoriska finten som kommer här.
Först utmålar ni invandring som modern till alla kostnader och alla problem. Ni säger i praktiken att de som kommer från krig och förföljelse, dem vill ni skicka hem. Ni vill skilja barn från deras föräldrar och föräldrar från deras barn. Sedan - lite generöst - kommer ni med medkänsla i form av integrationsförskola och lärlingsanställning, allt det vi har kommit med, och kallar det plötsligt er idé.
Hur ska ni ha det egentligen? Är de som kommer hit våra framtida sjuksköterskor, våra framtida företagare? Eller framtida - det är faktiskt hundratusentals, inte tiotusentals, som har startat företag i Sverige och anställt personer. Vill du, Henrik Vinge, att integrationen ska lyckas?
Ursäkta mig, frågan är: Tror du att integrationen ska lyckas, eller tror du innerst inne inte det? Hur är det - kan integrationen lyckas, eller kan den inte det? Hur ska du ha det?
Martin Ådahl (C):
Jag noterar att Henrik Vinge inte alls svarade på frågorna. Att du som sverigedemokrat inte har förtroende för vår migrationspolitik förvånar mig inte, Henrik Vinge. Det har jag inga som helst illusioner om. För övrigt bär vi inte ansvaret för den misslyckade arbetsmarknadspolitiken eller den misslyckade rättspolitiken. Vi har verkligen föreslagit reformer på de områdena, och det ska jag återkomma till sedan. Det avgörande här är att du inte har svarat på någon av mina två frågor.
Var är alla tiotals miljarder? Ni bara trollar bort människor i era beräkningar. Du har heller inte svarat rakt och klart på den andra frågan. Tror du, Henrik Vinge, att migrationen kan lyckas om vi gör som i Kanada, Tyskland och Danmark - länder som har lyckats göra rätt saker? Eller tror du inte det? Klistra inte på mig alla misslyckanden! Det är saker som vi vill ändra på. Men svara själv på frågan!
Tror du att integrationen kan lyckas över huvud taget?
Martin Ådahl (C):
Under debatten har många av de hjältar som vi har i Sverige på svensk arbetsmarknad och i svenskt arbetsliv lyfts fram. Jag vill inleda med att berätta om ett möte jag hade för ett par år sedan i Boden.
Jag träffade där en kvinna som inte bara hade passerat 67 års ålder utan också 69 års ålder, även om man inte kunde tro det. Hon steg upp före klockan sex varje morgon för att ta hand om sin besättning av djur och mjölka dem.
Hon påstod att hon skulle fortsätta att göra detta så länge hon levde - vi får väl se hur det ligger till i dag - helt enkelt för att hon var småföretagare och inte hade något val. När vi i dag diskuterar höjningen i lagen om anställningsskydd till 69 år tycker jag att vi ska komma ihåg att det är många som kämpar väldigt hårt med sitt arbetsliv och sin situation - helt enkelt bara för att de måste.
Det är många som gör en hjälteinsats högt upp i åldrarna. Vi får skylla på två saker. Det ena är att vi i Sverige har ett pensionssystem som faktiskt, tack och lov, fungerar och som vi vårdar.
Det fungerar dels genom att vi har sett till att det går ihop och därmed är ett föredöme för många andra länder, där folk får gå utan pensioner och utan trygghet på ett sätt som man inte behöver göra i Sverige - även om vi behöver förstärka pensionerna, i synnerhet för dem som har det sämst. Det fungerar dels för att vi arbetar längre upp i åldrarna och för att de som vill och kan får möjlighet till det. Det beror på de incitament vi har skapat för dem som vill och kan göra det genom att minska skattebördan för dem som jobbar högre upp i åldrarna.
Det är inte detta vi diskuterar i dag, men det är fundamentet för allt. Det finns inga pengar som trillar ned från himlen, utan dem måste vi arbeta ihop själva. Då behöver vi ha ett pensionssystem som fungerar. Men det är en annan sak än det vi diskuterar i dag. Det vi diskuterar i dag är, som flera tidigare talare har sagt, inte att förvägra personer att gå i pension tidigare utan att förvägra personer att jobba längre.
Regleringar, en genomreglerad arbetsmarknad och även själva lagen har gjort att man har tvingat människor som vill fortsätta jobba att sluta. Det har till och med ibland varit så när deras arbetsledare och arbetsgivare egentligen vill behålla dem i arbete för att de är så värdefulla. Vi har tvingat bort dem från arbetet.
Det är en välsignelse att vi nu med denna lagändring ger möjlighet för människor att åtminstone enligt reglerna och lagen få jobba vidare lite längre när de själva vill. Därmed bidrar de inte bara till samhället utan kan även med sin erfarenhet och kunskap bidra till sin arbetsplats och dess utveckling. De får som de vill: en möjlighet till ett rikare liv högre upp i åldrarna.
Jag kommer med bestämdhet att yrka bifall till majoritetens förslag i kommittén och till utskottets förslag i betänkandet. Det här är en absolut nödvändig åtgärd för att förstärka människors frihet och livsmöjligheter och även samhällets utveckling.
Martin Ådahl (C):
Jag har en fråga riktad till Magnus Persson från Sverigedemokraterna apropå de besparingar som även ni har i arbetsmarknadspolitiken. Jag ställde frågan även i den tidigare debatten om utgiftsområde 13. Det som skiljer er från de andra partierna är att när ni tar bort personer från olika åtgärder upphör de att existera i den ekonomiska verkligheten.
Nästan alla andra partier - innefattande vårt eget och även M och KD i den budget som nu antas av riksdagen - har ordentliga beräkningar. Man tänker sig att en andel hamnar i försörjningsstöd och en annan i något annat. Det är ett normalt sätt att tänka, för även om man vill att alla ska få jobb direkt eller eventuellt försvinna är det ju inte så i verkligheten. De här personerna måste ha någon form av försörjning.
Jag undrar när Sverigedemokraterna kommer att rätta till dessa miljardhål i sin budget.
Martin Ådahl (C):
Vi har varit tydliga med att praxis tyvärr inte har följts i denna budgetprocess. Det har varit stora problem med hur hanteringen av hela budgeten har varit för en regering. Därför har vi mycket medvetet presenterat en minimalistisk budgetmotion. Du kanske inte har läst den. Men vi har tidigare haft 200 sidors budgetmotioner med gott om fotnoter och referenser till RUT. Det är detta jag återkommer till. Ja, jag har faktiskt läst er budgetmotion, och jag har läst fotnoterna från RUT.
Och jag har faktiskt konstaterat att ni till skillnad från alla andra tyvärr inte har någon vidarehänvisning när det gäller vart de här personerna ska ta vägen. Ni har inte heller några riktiga beräkningar. Det är också det som gör att ni har mycket mer pengar än någon annan: Ni hittar på dem - om man får använda det uttrycket. Förlåt, fru talman! Jag ställer fortfarande frågan till Magnus Persson: Var någonstans i fotnoterna som RUT har tagit fram står det vart folk har tagit vägen?
Kan han förklara det?
Martin Ådahl (C):
Angående det som Ali Esbati sa om Dickens kontrar jag med att säga att jag förstår att Ali Esbati gärna vill att debatten ska vara precis som på 1800-talet när Marx skrev Kommunistiska manifestet .
Men vi vill nog gärna uppdatera verklighetsbilden och åtgärderna för den moderna tid som vi lever i. När det gäller budgeten har vi inte varit det minsta oklara med att vi ville att ordningen kring den här budgetomröstningen skulle vara annorlunda.
Vi skulle ha velat ha en regering först, och vi skulle egentligen ha velat slippa hela den här situationen vi har nu med en budget som gått genom riksdagen i stället. Men givet att den här situationen har uppstått är det inte Centerpartiets uppdrag att kompensera i de här omröstningarna för vad alla andra gör. Vi var tydliga med att vi hade gjort en budget som vi visste skulle falla.
Vi yrkade bifall till dess idé och tanke, men den var som du säger en manifestation för vad vi vill - men kanske inte med just den betoning som du har, Ali Esbati. Däremot har vi varit tydliga med att vi inte kan ta ansvar för vad alla andra i riksdagen gör. Vi kan inte med våra beslut kompensera för vad andra gör. Det har ni inte heller gjort, någonsin, i de här omröstningarna eller i andra likartade parlamentariska situationer. Var och en får alltså stå för sin budget och sin hantering.
Martin Ådahl (C):
Jag förstår att Ali Esbati gärna vill tillskriva den han råkar replikera på alla de saker han är missnöjd med. Men det är faktiskt inte vi som har lagt fram Moderaternas budgetmotion. Vi har lagt fram vår, och vi har varit tydliga med att vi inte vill att den ska bli rikets budget i slutänden. Det är ett sätt att presentera vår politik. Vi vet att den kommer att falla i följande omgångar.
Då har vi åtminstone fått markera var vi står, precis som Vänsterpartiet har markerat på andra sätt var de står. Centerpartiet kan inte, även om Ali Esbati gärna vill det, ta ansvar för alla andras agerande. Vi är inte heller på något vis ansvariga för att Moderaterna har lagt fram den här budgeten. Innehållsmässigt finns det saker i den som vi tycker är bra.
Men det hör inte till saken. Vi tycker fortfarande att hanteringen har varit tokig.
Martin Ådahl (C):
För det första konstaterar jag att det är ett tråkigt mönster. En representant för Moderaterna, i det här fallet, begär replik på Centerpartiet för att komma med kritik men begär inte replik på Sverigedemokraterna. Tyvärr är det så i dag. Fru talman!
För det andra tror jag inte att ledamoten Hanif Bali med bästa vilja i världen kan ha lyssnat noga om han anser att det jag sa var: Ratta lite i systemet. Hela poängen var att det behöver göras stora reformer. Det handlar inte om någon naiv optimism. Det kan man inte heller, med bästa vilja i världen, höra om man inte lyssnar väldigt selektivt.
I botten handlar det om att det går att lyckas med denna typ av integration, hur man än beskriver andelen personer som kommer till Sverige. Jag tror för övrigt att det är mycket bättre för människors möjligheter på arbetsmarknaden att små barn och föräldrar får förenas än att de skiljs åt av orimliga lagar.
Men hur man än beskriver det är det helt uppenbart att länder som Tyskland, Nederländerna och Danmark har lyckats oerhört mycket bättre med att få in de nyanlända som har låga kvalifikationer i sysselsättning - det är långt över de svenska nivåerna - med hjälp av de reformer som vi föreslår.
Ytterst måste Moderaterna bestämma sig för om man tror på liberalisering av arbetsmarknaden och småföretagarnas möjlighet att anställa, entreprenörskapet och riktiga reformer. Är det detta som har stått i vägen i flera decennier och lett till att folk har stått utanför arbetsmarknaden, långt innan vi hade olika vågor av migration, eller handlar det i botten bara om att det är för mycket invandring till Sverige? Vi har alltid, precis som ni förut, tyckt att det har varit det förstnämnda som varit problemet.
Vi har inte plötsligt anammat en annan retorik.
Martin Ådahl (C):
Jag förstår att det är en del av debatten i riksdagen, men jag är ännu så länge inte riktigt beredd att ta några lektioner i vuxenhet och mognad av min kollega från Moderaterna. Det kanske kommer med min mognad. Det här är stora och viktiga reformer som vi har drivit tillsammans - men inte bara tillsammans, ska gudarna veta.
Det har funnits ett motstånd från våra borgerliga kollegor i Alliansen mot de här stora och viktiga strukturreformerna, och det har blockerat förändringar på arbetsmarknaden år ut och år in. Därför är jag väldigt förvånad över att man nu plötsligt påstår att man tyckte motsatsen.
Allt detta kallas plötsligt för att vi bara har en hammare och därför tror att allting är en spik. Det är ordagrant vad vi historiskt har hört från de värsta vänsterpopulisterna. Det är inte någon hammare och någon spik! Det är grunden för att arbetsmarknaden ska fungera. Jag hoppas och tror att Moderaterna inte kommer att släppa denna linje i politiken utan hålla fast vid att reformera.
Och för att ha det sagt: Människor som kommer till detta land och vill in på vår arbetsmarknad är inte "kunder", vill jag påpeka. De är just vad de är - människor som har hamnat i utanförskap och behöver komma in.
Martin Ådahl (C):
Jag upplevde att Ali Esbati gjorde sådana kraftfulla ansträngningar att få mig att begära replik att jag inte riktigt kan neka honom att få ett replikskifte i debatten. Han apostroferade mig många gånger. Det är dock svårt att svara på, vilket ledamoten var inne på, en så främmande verklighetsbild.
Om man har ett marxistiskt anslag och ser alla former av fristående aktörer som ett rofferi har man svårt att inse vad som är den verkliga situationen, nämligen att Arbetsförmedlingen inte fungerar för de arbetslösa. Det är bara en liten bråkdel som får jobb med hjälp av alla de resurser som vi lägger på Arbetsförmedlingen.
Vissa länder lägger inga pengar alls på att hjälpa de arbetslösa, men alla de länder som lägger pengar på de arbetslösa har ett system med fristående resultatbaserade aktörer. Just nu sätter vi en reform i verket med både privata och idéburna aktörer. I Australien finns många idéburna aktörer, men de kanske också är en del av rofferiet.
Vi ska utsätta denna byråkrati för dessa förändringar, men vi har inte börjat än. Samtidigt lägger ledningen på Arbetsförmedlingen ned ett stort antal kontor, fastän det inte alls var med i planeringen. Det sker förhastat och ogenomtänkt. Det är väl självklart att vi reagerar. Man får själv hitta motsägelserna.
Vi kommer att ha en decentraliserad, närvarande arbetsförmedling överallt i landet. Framför allt kommer vi att ha en som fungerar och levererar jobb, om vi lyckas med reformen. Så är det inte i dag.
Martin Ådahl (C):
Jag är ledsen, Ali Esbati, om du kände att det inte var ett tillräckligt personligt anslag. Det var inte min mening alls. Däremot är det en viktig och bra fråga som du ställer, nämligen hur neddragningen ska gå till om det samtidigt ska finnas lokal närvaro i hela landet.
Poängen är ju inte att ha närvaro för närvarons skull om den inte fungerar, utan poängen är att man ska ha närvaro som levererar någon sorts hjälp till jobb som verkligen är effektiv. Den neddragning av kontor som nu har skett och att man inte kan garantera närvaro i hela landet - vi har faktiskt krävt närvaro i hela landet som svar på detta - är inte alls en del av denna förändring.
Det är en mycket liten del av Arbetsförmedlingens totala budget som berörs av detta. Tvärtom kommer man med många fler fristående aktörer att ha större lokal närvaro på många sätt.
Det finns inte alls något logiskt band mellan att ha en renodlad myndighet som är närvarande och gör sitt myndighetsuppdrag och att göra det som de fristående är bra på när de gör det i resten av världen enligt principen att ha kontakt med arbetsgivare, förmedla jobb och skapa ett effektivt stöd till de arbetssökande - alltså det som i dag inte fungerar över huvud taget.
Dessa två saker kan man, även om man har en i grunden vänsterpartistisk inställning, inte ställa mot varandra. Det måste både kunna vara dynamiskt och effektivt och kunna finnas en närvaro som myndighet nära människor. Man ska inte behöva välja det ena eller det andra. Det är alltså en mycket relevant fråga, Ali Esbati, men du får också ett mycket tydligt och enkelt svar.
Martin Ådahl (C):
Jag valde att begära replik på Désirée Pethrus anförande därför att jag tycker att hon i många stycken är en mycket klok person och har sagt många bra saker från talarstolen. En sak som återkommer ofta är att vi ska utreda en moderniserad arbetsrätt, inklusive undantagen.
Där kan jag tycka att Kristdemokraterna kanske är lite försiktiga jämfört med vad som förväntas för att vi ska kunna bryta låset på arbetsmarknaden. Om man är en klok person, som föregående talare är, är det då inte vettigt att man utreder saker ordentligt när man ska göra stora förändringar? Nu med en ettårig utredning av ett mycket stort ämne är det dessutom ganska högt tempo och intensitet i utredningen.