KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Österberg (S):
Min fråga är till Ylva Johansson som representant för regeringen. Återigen har en ung människa mist livet på grund av gatuvåld och skottlossning i Järvaområdet. Våldet har ökat i vår stadsdel på mycket kort tid, och vapen har hamnat i händerna på unga medborgare. Självklart går tankarna till familj och anhöriga, men också till ledsna grannar, frustrerade föräldrar och skärrade barn och unga. Våldet på våra gator måste upphöra.
Det krävs en politik som bekämpar brotten men också brottens orsaker. Och det krävs en politik som ger människor hopp och framtidstro. Annars försvinner framtidstron hos människor. Vet ni vad? Akalla är nämligen vårt område, inte våldets område. Vi får aldrig kapitulera. Vi får aldrig låta våldet bestämma i våra förorter. Det är de som är en fara för våra barn som ska bort. Det måste samhället se till.
Vad gör regeringen mot det dödliga våldet? Och vad gör regeringen för att folk ska få hopp och framtidstro?
Anders Österberg (S):
Min fråga är till regeringen och statsrådet Mikael Damberg. När bli det otänkbara tänkbart och sedan äger rum? För de flesta av oss var det otänkbart att en lynchmobb skulle ge sig ut i Stockholm för att misshandla flyktingbarn. Det har nu ägt rum. För de flesta av oss var det helt otänkbart att rasister skulle hålla en demonstration för att efteråt gå ut och slå ned motdemonstranter. Rasisternas värderingar är inte isolerade i vare sig tid eller rum.
Vi har sett vad det har lett till förut. Vi har sett de samhällen som blir konsekvensen. Vi vet också om att demokratin är en färskvara som måste återerövras varje dag. Därför är min fråga till regeringen: Finns det någon handlingsplan mot högerextremismen, som är ett hot mot demokratin?
Anders Österberg (S):
Det är angeläget att debatten om mänskliga rättigheter och religionsfrihetens ställning i Iran kommer upp. Både kristna och judar som bor i Iran har det ofta svårt. En iransk jude berättar för den finska tv-kanalen Yle att judar diskrimineras i den offentliga förvaltningen men också att identiteten som judar och iranier är lika viktig för dem och att de tror att situationen för judar i Iran kommer att bli bättre.
I stora delar av Mellanöstern töms befolkningen på kristna, men i Iran ökar andelen kristna människor. Enligt tidningen Dagen har den ökat med 31 000 människor sedan början av 2000-talet. Trots det förekommer svåra förföljelser, speciellt av dem som har konverterat, som utrikesministern också nämner. Det ska vi inte blunda för. Assyrier och armenier har sin tro skyddad i lagen, men trots det har det förekommit förföljelser.
Både judar och kristna har i hyfsat stor utsträckning rätt att utöva sin religion i Iran. Jag tänkte i samband med den högst angelägna frågan om religionsfrihet lyfta upp bahaiernas situation. Bahai är en världsreligion men inte så känd i Sverige. Den är också den yngsta av världsreligionerna. Jag tänkte i fyra punkter ta upp vad den som bekänner sig till bahai utsätts för. Det första är ekonomisk förföljelse.
Det pågår just nu en ekonomisk apartheid riktad mot bahaier, och situationen har faktiskt försämrats sedan president Rohani tog över 2013. Bahaier kan inte anställas i offentlig sektor. Arbetstillstånd för bahaier återkallas med jämna mellanrum, och muslimer i den privata sektorn pressas att avskeda bahaier.
Det senaste exemplet är från november 2016, då 124 bahaiägda affärer stängdes i provinserna Mazandaran, Alborz, Hormozgan och Kerman. Den andra punkten jag tänkte ta upp är blockerandet av unga bahaiers utbildning. Tusentals unga bahaier nekas systematiskt rätten att gå på högskolor och universitet. Grundskoleelever trakasseras och hotas med avstängning, enligt punkt 65 i FN:s årsrapport.
Bahaierna startade 1987 ett eget nätverk för högre utbildning: BIHE, Bahá'í Institute for Higher Education. New York Times har kallat detta för en handling av kommunal självbevarelse.
Den tredje punkten: Uppvigling till hat och antibahaipropaganda sprids regelbundet i iranska medier, och antalet dokumenterade antibahaiartiklar i iranska medier mer än tredubblades 2016 - 11 270 stycken jämfört med 2015, då det var 3 229. Den fjärde och sista punkten: attacker och våld.
För några dagar sedan, den 9 januari 2017, rapporterades att bahaianhängaren Ahmad Fanaian, en äldre och respekterad man, enligt lokala medier återfunnits död i provinsen Semnan. Han hade brännmärken över hela kroppen. Den 26 september knivhöggs Farhang Amiri, 63 år gammal, i provinsen Yazd.
Min fråga till utrikesministern är: I denna angelägna dialog med den iranska regimen, kommer utrikesministern också fortsatt att följa upp bahaiernas situation?
Anders Österberg (S):
Att utrikesministern säger att Sverige för upp frågan om mänskliga rättigheter och demokrati i dialog med Iran är oerhört bra. Utrikesministern klargör också väldigt tydligt här i riksdagen det arbete som pågår med Iran för mänskliga rättigheter och demokrati. Kanske jag kan uttrycka det som att det är oerhört vackert att vi har en sådan demokrati att utrikesministern med en sådan transparens och öppenhet i Sveriges riksdag kan visa på det arbete som pågår. För detta är jag oerhört tacksam.
Jag tänkte lyfta upp bahaierna en gång till. Bahai grundades som en religion på 1800-talet, och därför erkänns den heller inte riktigt som en religion i Iran. Det är dock den största minoritetsreligionen i Iran, med många miljoner följare. Många av dem har också flytt, och en del av dem har hamnat här i Sverige. De finns även i Sydamerika, Nordamerika, Asien och Oceanien.
De signaler som kommer härifrån till dem som kämpar för demokrati, mänskliga rättigheter och religionsfrihet är oerhört viktiga. Att veta att man inte är ensam när man kämpar är oerhört viktigt, och jag hoppas att utrikesministern fortsätter att stå upp för detta.
Anders Österberg (S):
Jag tycker att det känns tryggt att lyssna till utrikesministerns svar på den här interpellationen. Regeringen håller fast vid Sveriges säkerhetspolitiska linje. Den är tydlig, välkänd och respekterad. Vår militära alliansfrihet tjänar oss väl, och den bidrar till stabilitet och säkerhet i norra Europa. Den förutsätter en bred och ansvarsfull utrikes- och säkerhetspolitik i kombination med fördjupade försvars- och säkerhetspolitiska samarbeten och en trovärdig nationell försvarsförmåga.
Jag har också läst Hans Wallmarks interpellation noga. Det känns inte lika tryggt. Som jag tolkar interpellationen vill han alltså hindra regeringen från att rösta ja till FN-resolutionen om målet att världen ska vara kärnvapenfri. I texten får Wallmark det i princip att låta som att det vore olyckligt om regeringen står bakom humanism.
Jag citerar: "Det finns i dag signaler om att regeringen Löfven vill ställa sig bakom den humanitära utfästelsen. Detta skulle vara mycket olyckligt eftersom ett ja till den resolutionen bedöms vara oförenligt med ett medlemskap i Nato." Hellre Nato än en kärnvapenfri värld, alltså. Ett Natomedlemskap ses som större garant för fred än avveckling av massförstörelsevapen, enligt Wallmarks logik.
Wallmarks interpellation sätter också fingret på en av Natomedlemskapets stora nackdelar, det vill säga relationen till kärnvapen. Men vore FN-resolutionen verklighet så behövde ju varken Wallmark eller någon annan vara orolig för Putins missiler i Kaliningrad. Varför då motverka regeringens ansträngningar för att arbeta vidare med resolutionen, som också har ett brett internationellt stöd? Sedan kan man också ställa sig den mer principiella frågan: Varför vill de borgerliga partierna så gärna att Sverige nu ska gå med i Nato?
Ett sådant beslut är svårt att ändra, det skulle låsa fast Sverige i en militärallians för oöverskådlig tid. Det ger upp vår självständighet på det säkerhetspolitiska området. Alliansfriheten har tjänat Sverige väl, och bevisbördan att överge alliansfriheten bör ligga på den som vill ha en förändring. Men borgerliga företrädare agerar alltmer tvärtom, att det är de som vill ha kvar alliansfriheten som ska bevisa varför. Det är en teknik som gör att man själv inte behöver argumentera i sak, vilket Natoförespråkare ofta undviker.
Ändå är alltså Moderaternas och Hans Wallmarks svar på hur fred ska skapas mer kärnvapen, inte mindre. Upprustning är, eller borde vara, lika otidsenligt som kalla kriget. Ingen vill se Putin och USA:s nästa president - allra minst en oberäknelig Trump - slåss om kärnvapenknappen.
Alliansfriheten är något som både Nato och Ryssland har fördelar av genom att den bidrar till minskad spänning i närområdet, och genom att det inte, när vi som alliansfria deltar i internationella samarbetsorgan, blir bara två sidor med hög misstänksamhet mot varandra. Vår alliansfrihet fyller en viktig funktion för vår egen säkerhet och för andra länder. Den bör vi värna om och utveckla, inte överge.
Anders Österberg (S):
Precis som utrikesministern säger har Sverige en särställning i världen. Sverige har en lång tradition av medling, diplomati och fredsskapande arbete. Att länder och ledare har förtroende för Sverige handlar bland annat om vår militära alliansfrihet och vårt mod att säga emot och ifrågasätta stormakters agerande. Det spelutrymmet riskerar att minska vid ett Natomedlemskap. Sverige bör fortsätta att satsa mer på fredsskapande arbete och militär avspänning i vårt närområde och över huvud taget i världen.
Wallmark har ställt en del frågor till utrikesministern, men Wallmarks frågor kräver också en del svar på andra frågor. Jag repeterar den fråga jag tidigare ställde till Wallmark. Ser Wallmark ett Natomedlemskap som en större garant för fred än avveckling av kärnvapen?
Anders Österberg (S):
Min fråga är riktad till biståndsministern. "Kanske kommer jag att mördas", sa den etiopiske OS-löparen Feyisa Lilesa när han höjde och korsade armarna. Han gjorde det som en solidaritetshandling och en gest till stöd för dem som dödats eller fängslats efter protester mot den etiopiska regimen. Han ställde sig därmed i raden av människor som riskerar sitt eget liv för att uppmärksamma det som händer i Etiopien just nu. Vad är det då som händer i Etiopien?
Det pågår för tillfället ett öppet uppror i landet. Civila protester möts med artillerield. Sverige ger 300 miljoner kronor i bistånd till Etiopien, förvisso inte direkt till regimen men ändå. Därför frågar jag biståndsministern hur hon ser på den våldsamma utvecklingen i Etiopien och om hon ser någon möjlighet att använda en del av biståndet till att bygga upp en demokratisk opposition i landet.
Anders Österberg (S):
Min fråga riktar sig till statsrådet Åsa Regnér. Regeringen har bland annat i regeringsförklaringen sagt att FN:s barnkonvention ska bli till svensk lag. En del remissinstanser är skeptiska, medan andra tycker att detta är rätt väg att gå för att stärka barns rättsliga ställning. På vilket sätt anser barnminister Åsa Regnér att det kommer att gagna barnen i Sverige att barnkonventionen görs till lag?
Anders Österberg (S):
Min fråga är till biståndsminister Isabella Lövin. Sverige är en liten nation med ett stort hjärta. Varje år är det många människor från Sverige som åker ut i olika former av biståndsprojekt. Oftast går det jättebra. Det blir ett utbyte som stärker både dem på plats och dem som åker tillbaka hem till Sverige. Men ibland händer det hemska saker. För ett par år sedan blev en svensk skjuten i Somalia under ett besök där och dog.
För anhöriga och dem som arbetar med bistånd är det viktigt att en rättsprocess kommer till stånd. Därför är min fråga till biståndsministern: Om en svensk biståndsarbetare blir dödad, hur jobbar den svenska regeringen rent principiellt med att säkerställa att en rättsprocess kommer till stånd i landet?
Anders Österberg (S):
Min fråga är till EU-ministern. De grundläggande värderingarna om demokrati, öppenhet och internationell samverkan som varit den idémässiga basen i EU är hotade. Utvecklingen i Ungern de senaste åren går mot vad som alltmer liknar en enpartistat. Regeringen i Polen har pressat igenom beslut som förefaller att vara rena kopior av den politiken. Hur ser EU-ministern på den utvecklingen i Europa?
Anders Österberg (S):
Min fråga går till biståndsminister Isabella Lövin. I Turkiet ropade nyligen islamistiska fundamentalister: De kristna till Beirut och alawiterna till graven! Alawiter, armenier och assyrier är några av de utsatta minoriteterna i Turkiet. Alawiterna har blivit utsatta för olika övergrepp genom historien just bara för att de är alawiter.
Sedan 1989 har situationen blivit mycket bättre för alawiterna, men fortfarande erkänns de inte som en minoritet i Turkiet. År 2016 gav Sverige 74,1 miljoner kronor i bistånd till Turkiet för offentlig förvaltning, demokrati, mänskliga rättigheter och jämställdhet. Min fråga till biståndsministern är: Hur kan svenskt bistånd stödja alawiternas och de andra minoriteternas kamp för lika och mänskliga rättigheter?
Anders Österberg (S):
Tack, Markus Wiechel, för att du ger mig möjlighet att berätta om svenskt bistånd och allt det fantastiska arbete som görs med svenskt bistånd! Markus Wiechel sa att det knappt har blivit några förbättringar i den palestinska myndigheten. Jag vet inte om han lyssnade på mitt anförande, men där talade jag om alla de försämringar som har skett i den palestinska myndigheten. Utvecklingen i Palestina är naturligtvis mycket oroväckande, speciellt de auktoritära tendenser som vi ser och arresteringarna av fackföreningsledare.
Jag råkar vara ordförande för Riksförbundet Unga Örnar i Sverige. För ett par månader sedan arresterade man till och med en ledare för Riksförbundet för Unga Örnar i Palestina, vilket föranledde att vi kritiserade både den palestinska myndigheten och presidenten. Det är klart att allra helst skulle vi inte vilja ge något bistånd till Palestina. Vi ger aldrig bistånd till länder som fungerar perfekt. Anledningen till att vi har ett bistånd är att ge bistånd till länder där det inte fungerar perfekt, och vi ser att Palestina har ett fortsatt behov av bistånd.
Civilsamhället har ett fortsatt behov av ett stort svenskt bistånd så att det kan florera och bli bättre och för att därigenom gynna den demokratiska processen i Palestina. När Markus Wiechel ändå står här i talarstolen vill jag passa på att ställa lite motfrågor. Jag tycker att det är ganska intressant att läsa hur ni resonerar i era reservationer.
Ni skriver i en av era reservationer att peshmergas trupper står i område 140 i Irak och att det borde utgöra en grund för att erkänna norra Kurdistan som självständig stat. Men nu står ju iranska styrkor där. Då undrar jag om det är det område där de har sina styrkor som man bör erkänna. Tycker Sverigedemokraterna i så fall att området ska tillhöra Iran? Likaså tycker ni att man bör erkänna Västsahara som självständig stat.
Det tycker vi är en i grunden god tanke; det är bra. Men deras styrkor finns ju i Algeriet. Vad är det för skillnad på Västsahara och Palestina när man ser till erkännanden?
Anders Österberg (S):
Jag tackar Kerstin Lundgren för att hon lyfter upp dessa viktiga frågor. Angående kemvapenattacken: Var det rätt av stormakterna att anfalla Syrien? Jag tycker att det är en svår och komplicerad fråga. Å ena sidan behöver man agera när det sker sådana här attacker eftersom de utgör brott mot mänskligheten.
Samtidigt har vi en världsordning som säger att man ska gå genom FN:s säkerhetsråd och att det är där man ska hämta mandatet. Personligen tycker jag som sagt att det är en jättesvår fråga, men som parlamentariker tänker jag att det skulle ha varit bra om man hade inväntat FN:s säkerhetsråd och vidare utredningar. Vad gäller Palestina var det jättebra att vi hade diskussionen i utrikesutskottet.
Jag välkomnar också att vi hela tiden utvärderar biståndet till Palestina, för det är en känslig konflikt. Dessutom är det viktigt att svenskt bistånd inte finansierar terrorhandlingar, uppmaning till våld, uppvigling eller antisemitism. Det är jag den förste att skriva under på. Jag tycker att utskottet ska fortsätta driva på för löpande utvärderingar. Det är bra för både Sverige och Palestina. Vi vill som sagt inte se ett auktoritärt Palestina; vi vill se ett fritt, demokratiskt Palestina.
Jag är själv oroad över den palestinska myndighetens angrepp mot yttrandefriheten, och jag tycker att speciellt vi parlamentariker ska vara vaksamma eftersom vi kan ha en viktig uppgift i att protestera och säga vår mening. Utskottet besökte ju den palestinska myndigheten, och vi var mycket tydliga i vår dialog och våra diskussioner med företrädare för den palestinska myndigheten om vår syn på demokrati, mänskliga rättigheter, kvinnors rättigheter och hbt-rättigheter.
Om jag inte minns helt fel var det jag själv som lyfte upp frågan om hbt-rättigheter med Palestinas premiärminister.
Anders Österberg (S):
Först vill jag säga att stödet till den palestinska myndigheten är helt avgörande. Det är via den palestinska myndigheten som man kommer att klara av att bygga upp en självständigt fungerande stat. Därför är det viktigt att EU ger stöd till den palestinska myndigheten. Frågan var: På vilket sätt stöder den svenska regeringen att man ger stöd till fångar i Palestina och att det finns skolböcker med antisemitism? Det var något åt det hållet.
Det gör den inte alls. Om det förekommer antisemitism ska det självklart bort. Det ska inte gå några svenska biståndspengar dit. Det går inte heller några biståndspengar till dömda palestinier.
Anders Österberg (S):
I Hebron ligger Abraham begravd. Det heligaste delas mellan muslimer och judar. Synagogan och moskén skiljs åt av en vägg; det är samma byggnad. Halva hans kista ligger i moskén och andra halvan i synagogan. Detta är en helig plats för minst tre religioner. Vid högtider kan väggen tas bort, och då lånar man från den ena sidan till den andra och tvärtom - sida vid sida.
På båda sidor finns en enorm trötthet på denna konflikt. Du kan gå runt på stan, i vilken stad du vill i Israel eller Palestina, och fråga vem som helst. Alla säger att de vill ha ett slut på den. Vill man göra det mer systematiskt kan man fråga det palestinska centret för samhällsundersökningar, som nyligen gjorde en studie som visar att folk på båda sidor vill ha fred och leva med varandra.
Extremister på båda sidor ges ett alldeles för stort utrymme i debatten. Därför är det viktigt att Sverige, som är en av många givare i Palestina, också är där och ger bistånd. Sverige ger bistånd inte för att området är perfekt utan för att biståndet behövs. Om antisemitism eller våldspropaganda förekommer ska biståndet avslutas.
Och om någon känner till att sådant förekommer ska det rapporteras till Sida. Det är en skyldighet man borde ha, speciellt om man är folkvald ledamot. Rapportera projekten, så tar Sida tag i saken och agerar. Svenskt bistånd går till barns skolgång och till att se till att det finns fungerande elektricitet och rent vatten. Dessutom vet jag hur viktigt det är med många olika småprojekt som pågår i området.
Exempelvis har en doktor Moussa en psykologisk klinik där man har samtal med familjer där familjemedlemmar antingen har dödats eller blivit fängslade. Samtal i stället för stenar är en metod som jag tror på. Jag har läst Julia Kronlids interpellation oerhört noga. Inte med ett enda ord nämner hon att Palestina är ockuperat eller vad en ockupation innebär för en befolkning.
Jag träffade ganska nyligen en familj i Betlehem. Det var efter en gudstjänst i deras kyrka. De berättade för mig att det tidigare tog deras dotter 20 minuter att gå till skolan. Sedan sattes en vägspärr och ett staket upp. Nu tar det över två timmar för henne att ta sig till och från skolan varje dag. Detta är bara ett exempel.
Det finns tusentals fler exempel på vad en ockupation innebär, men sverigedemokraten Julia Kronlid nämner inte detta med ett enda ord. Den interpellation som Sverigedemokraterna har ställt väcker några frågor som jag gärna skulle vilja ställa: Vill Julia Kronlid ha barnen i skolbänken eller på gatan? Vill Julia Kronlid att familjer ska ha rent vatten eller törsta ihjäl?
Vill Julia Kronlid att palestinierna ska ha sin rätt till frihet eller vara ockuperade?
Anders Österberg (S):
Över 400 barn sitter i dag i israeliskt fängelse. Två tredjedelar av dem uppger att de har blivit utsatta för någon form av fysiska övergrepp. Vad tycker Julia Kronlid om det? Den förre utrikesministern i Israel, Avigdor Lieberman, bodde själv på ockuperat område på Västbanken.
Han har bland annat sagt att Israel bör bekämpa Hamas på samma sätt som USA bekämpade Japan under andra världskriget, det vill säga med atomvapen. Naftali Bennett, som är tidigare ekonomiminister och har ny ministerpost i regeringen, har sagt att han kommer att göra allt i sin makt för att palestinierna aldrig ska få en egen stat. Han har också sagt att han skulle vägra utföra en order som innebär att avhysa israeliska bosättare från palestinsk mark.
För detta fick han så hård kritik att han backade. Julia Kronlid säger att frågan inte är så enkel att den bara handlar om huruvida det är en ockupation eller inte och att hon vill se en långsiktig, hållbar lösning. Då är min fråga till henne: Hur ser då Sverigedemokraternas lösning ut? För oss är det enkelt: Palestina har varit ockuperat i 50 år. Alla folks rätt till frihet - hela världens fred.
Anders Österberg (S):
Min fråga går till näringsminister Mikael Damberg. Regeringen har besökt Iran och säger att man vill ha en strukturerad dialog med Iran. Svenska företag kommer att fortsätta att etablera sig i Iran, och då är det viktigt att vi hand i hand med företagandet för fram Sveriges syn på mänskliga rättigheter i landet. I Iran har folk i allmänhet det svårt under regimen och minoriteterna i synnerhet. Bahaierna är en av de största religiösa minoriteterna.
De drabbas av ekonomisk apartheid, och deras företag stängs godtyckligt igen. De stängs också ute från utbildning. Den 22 september nekades 115 bahaistudenter tillträde till universiteten i Iran om de inte skrev på ett papper där de lovade att avsäga sig sin tro. Många bahaier sitter fängslade, däribland flertalet i deras högsta råd, yaran. Min fråga till näringsministern är: Tänker Sverige ta upp bahaiernas situation med företrädare för regimen i Iran?
Anders Österberg (S):
Jag tackar näringsministern för det positiva svaret och hoppas att näringsministern för fram bahaiernas situation i Iran och hur de behandlas där. Det stämmer att det är många grupper som blir förtryckta. Bland andra riskerar en sufistisk ledare avrättning inom ett par dagar, precis som ett antal fackföreningsledare med flera. Jag tackar för svaret och hoppas att det går bra i dialogen med Iran.
Anders Österberg (S):
Efter demokratins genombrott i Sverige skulle det ta många år innan barnen blev viktiga i politiken. Barnbidraget infördes 1948, samma år som den första boken om Pippi nådde världen. Den man som mer än någon annan stod upp bakom reformen hette Gustav Möller. Han hade vuxit upp i ett mycket fattigt hem med en ensamstående mamma. Till slut blev han socialminister.
Vissa auktoritära politiker tyckte att det var bättre att ge livsmedel till de familjer som hade det sämre ställt. Gustav Möller avskydde den idén. Från införandet av barnbidraget och förskoleutbyggnaden fram till förbudet mot aga har Sverige varit ett av de länder som gått i spetsen för att förverkliga drömmen om ett barnens välfärdssamhälle. Därför vill jag fråga statsrådet Åsa Regnér om nästa reform.
Vad gör regeringen just nu för att stärka barnens rättigheter inför att barnkonventionen blir till lag?