KBLab/rixvox huggingface dataset:
Mehmet Kaplan (MP):
Ewa Thalén Finné har frågat mig dels vilka konkreta åtgärder jag har vidtagit för att öka nyproduktionen av bostäder främst i våra stora städer där bostadsbristen är som allra störst, dels vilka konkreta åtgärder jag och regeringen avser att vidta framöver för att öka bostadsbyggandet i Sverige. Bostadsbristen är ett stort samhällsproblem som berör oss alla.
Bostadsbristen skapar också problem på arbetsmarknaden, när företag inte kan rekrytera och människor inte kan flytta dit jobben finns. Extra utsatta är unga, studenter, nyanlända och andra som inte lyckas etablera sig på bostadsmarknaden. För att lösa denna utmaning krävs en aktiv bostadspolitik med fokus på ett ökat bostadsbyggande.
Därför har regeringen pekat ut bostadspolitiken som en nationell angelägenhet. Bostadsbristen ska mötas med ökat bostadsbyggande, inte minst av hyresrätter. Målet är minst 250 000 nya bostäder till år 2020. En viktig förutsättning för bostadsbyggandet är infrastruktur - människornas möjligheter att snabbt och enkelt resa mellan bostad och arbetsplats.
En annan är att när man bygger nytt också beakta behovet av att redan från början bygga hållbara bostäder och ett hållbart samhälle. Bostadsbyggandet är en del av stadsutvecklingen.
För att öka bostadsbyggandet avser regeringen att vidta konkreta åtgärder för att skapa incitament både för byggandet av små energieffektiva hyresrätter och studentlägenheter och för de kommuner som står för ett ökat bostadsbyggande. Därutöver behöver planprocessen kortas ytterligare genom tydligare förutsättningar och färre hinder, bland annat genom snabbare överprövning.
Bra kollektivtrafik öppnar för nya, attraktiva lägen för bostadsbyggande. Regeringen har påbörjat arbetet med att utveckla ett ramverk för så kallade stadsmiljöavtal. Stadsmiljöavtalen är en konkret åtgärd som kommer att öka nyproduktionen av bostäder.
Täta städer med goda möjligheter till cykel, gång- och kollektivtrafik samt god samhällsservice behövs dessutom för att fler ska kunna leva hållbart och för att bidra till att nå de nationella miljökvalitetsmålen. Det finns varken enkla eller snabba lösningar på bostadsmarknadens problem. För att möta behoven och öka bostadsbyggandet krävs det att alla parter samarbetar.
Därför har jag också en kontinuerlig dialog med berörda parter för att diskutera lämpliga initiativ. Det pågår ett intensivt arbete inom Regeringskansliet för att lösa bostadsutmaningen.
Mehmet Kaplan (MP):
Ewa Thalén Finné och jag har debatterat den här frågan ett antal gånger. Jag tycker att det i grunden finns en idé om vart vi måste vara på väg. Det finns ett grundläggande problem, och det är att det saknas bostäder i Sverige. Det har saknats bostäder i Sverige under ett antal år, men inte i hela Sverige.
Ungefär hälften av landets 290 kommuner uppger att de har bostadsbrist. Nästan alla studieorter, med undantag av tre, har brist på studentbostäder.
Av siffror som Sveriges förenade studentkårer redovisar framgår att de har problem att inom en månad från det att studenten påbörjat sina studier få fram en bostad på studieorten. Det finns till och med studieorter som inte kan erbjuda studentbostad alls under studietiden. Man har hunnit gå färdigt sitt program innan man blir erbjuden en bostad.
Det är ett prekärt läge. Men att under den här processen då vi jobbar fram ett antal frågor förminska saker som stadsmiljöavtal tycker jag är problematiskt.
Stadsmiljöavtalen är - för att det ska vara klart vad det handlar om - en lösning där kommuner som har mark som byggbolagen inte anser är tillräckligt attraktiv att bygga på, så kallade B- och C-lägen, kan göra de lägena mer attraktiva genom att se till att planera för kollektivtrafikutbyggnad.
Ett gott exempel på det är Malmö, som har planer på spårvagn ut till områden som annars inte hade varit tillräckligt attraktiva att bygga på. Kommunen klarar naturligtvis inte av en så stor satsning på kollektivtrafik, särskilt om den innefattar spår, och då ska staten kunna gå in med upp till 50 procent av kostnaden för kollektivtrafiksatsningen. Detta är ett beslut som har tagits.
Det finns pengar avsatta i vår budget. Jag vill påstå att detta, på den relativt korta tid som vi har haft på oss, är ett viktigt steg mot att se till att kommuner klarar av att bygga ut och förtäta sina områden. Detta bereds nu inom myndigheten Trafikverket, som ska komma tillbaka, och då kan vi börja med denna satsning. Det är en mycket viktig del. En annan del handlar om en förkortad planprocess.
Jag tog upp det i mitt svar. Det är en oerhört viktig fråga, för det handlar i grunden om hur tiden från ax till limpa kan reduceras. Vi har alltså haft en situation i Sverige där det även under de senaste åtta åren har tagit lång tid från beslut om att bygga till att sätta spaden i jorden.
Den långa tiden på åtta tio månader ska gå att förkorta. Vi jobbar nu med detta inom departementet, och min förhoppning är att vi inom en snar framtid kan komma med förslag som förkortar tiden. Jag skyller inte på den gamla regeringen och säger att ni hade åtta år på er att göra detta och inte gjorde någonting.
Jag menar att vi måste se framåt och se om vi klarar av att producera ett sådant här förslag som kan nå majoritet i denna riksdag. Då kommer vi att göra det.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack till interpellanten och de övriga ledamöter som deltar i denna viktiga debatt. Jag vill börja med delar som jag inte hann med i mitt tidigare anförande, nämligen det som Nooshi Dadgostar tog upp. Det var väldigt många och viktiga delar av en helhet för att få till en bostadspolitik som är aktiv och inte bara litar på att marknaden ska fixa det.
Vi har under de åtta år som passerat sett att marknaden inte var särskilt bra på att fixa bostäder. Dagligen sitter kommunpolitiker och försöker hitta en lösning på bostadsbristen i vårt land. I nästan hälften av landets 290 kommuner råder det bostadsbrist. Detta sitter vi med i våra olika partier och styr och har ansvar för.
Vi sitter i olika konstellationer. Att här slå sig för bröstet och tycka att man gjorde en fantastisk insats de senaste åtta åren tycker jag är lite förmätet. Ola Johansson tar upp 112 förslag. Det låter bra, och det är dessutom en siffra som är enkel att komma ihåg. Men kvalitet är viktigare än kvantitet.
Handlade inte många av dessa 112 förslag i själva verket om att åtgärda rena felaktigheter? I ren brådska hanterade man plan- och bygglagen, som över huvud taget aldrig skulle ha nått riksdagen om inte den borgerliga regeringen hade stressat igenom detta dåliga förslag.
Man skulle ha tagit det piano och sett till att det bereddes på rätt sätt. Nu kommer vi in på bullerfrågan, som flera ledamöter här har tagit upp. Det är en fråga som handlar om folkhälsan och om det viktigaste vi har - våra barn. De ska kunna lita på att vi vuxna faktiskt tar remissinstanserna på allvar.
När vi tillträdde som regering hamnade remissvaren på vårt bord. Där finns det flera olika invändningar. Alla de invändningar som finns riktar in sig på att detta handlar om människors hälsa. Buller är inte att leka med. Det handlar i grunden om vad vi vill ska gälla i fråga om hus som byggs och de hus som nu finns. Tidsperspektivet är 50-100 år framåt i tiden, om inte mer.
Detta är en fråga som jag inte kommer att medverka till att man hastar igenom. Vi ska inte bara lägga ett antal kvantitativa förslag för att täppa till och rätta till. Det ska få ta den tid det tar så att vi har en förordning som funkar. Det får inte blir något som vi hastar igenom bara för att oppositionen nu har fått för sig att det hela tagit för lång tid. Jag skyller inte på den förra regeringen och säger att de inte fick detta på plats under åtta år.
Men det låter lite märkligt när man vill få det till att det inte får ta oss mer än några månader att få det hela på plats så att det blir rätt. Jag vill också ta upp frågan om investeringsstöd eller inte. Det är ett lite farligt ord som jag vet att den förra regeringen hade vissa problem med. Det är i grunden en på-och-av-fråga.
Den stund vi nämner att det ska vara investeringsstöd finns det problem med olika typer av dödvikter i systemet. Det ska vi akta oss för. Däremot går vissa kommuner före och visar, till exempel Göteborg, där det i och för sig inte har byggts nöjaktigt under lång tid men där man har visat att man kan använda presumtionshyra på ett mer konstruktivt sätt och sätta lägre hyror på en del av beståndet.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack för interpellationsdebatten! Tack, alla ledamöter som deltog i densamma! Det är några frågor som jag behöver vara extra tydlig med. En handlar om att detta är ett område där det är särskilt olämpligt att med små majoriteter i riksdagen driva igenom beslut. Det beror på att riksdagen ser ut som den gör.
Vi skulle med mycket liten sannolikhet komma hit med ett berett förslag som vi inte hade något stöd för att genomdriva. Samtidigt är det glädjande att Nina Lundström öppnar för att det skulle kunna finnas områden där vi skulle kunna samverka. Det gäller till exempel planprocessen.
Det bereds för närvarande förslag inom Regeringskansliet, som ser över detta med siktet inställt på att kapa ett antal månader i den tid som det tar från att det finns ett beslut om att bygga till att spaden sätts i marken. Det är någonting som jag är övertygad om kommer att leda oss ett steg på den väg som innebär att fler bostäder byggs.
När det gäller det som interpellanten tog upp handlar det i grunden om hur vi ska se till att få fler projekt igång. Stadsmiljöavtalen har jag redan nämnt. Ola Johansson nämnde frågan om drömmar om kollektivtrafik. Jag kan inte låta bli att säga att det i grunden handlar om att kollektivtrafik skapar nya områden som det blir lönsamt att bygga på.
Det efterfrågas av många kommuner. För min del finns det varken enkla eller snabba lösningar för att nå fram till ett bättre byggande som är långsiktigt hållbart, som är klimatsäkert och som i grunden ser på de förutsättningar som vi har i vårt land. Det pågår ett intensivt arbete inom Regeringskansliet, och jag har antagit den här utmaningen och ser fram emot att fortsätta jobba med frågan.
Mehmet Kaplan (MP):
Nooshi Dadgostar har frågat mig om jag är beredd att avskaffa lagen om uthyrning av egen bostad. Under den förra regeringen förändrades reglerna för privat uthyrning av bostadsrätter och äganderätter. Exempelvis ändrades sättet för hur hyran ska beräknas och förfarandet kring överklagande av hyran.
För mig är det viktigt att se den verklighet som enskilda, ofta unga och studenter, upplever när de söker en bostad. Ett sätt att hitta en bostad är genom andrahandsmarknaden, och att underlätta privatbostadsuthyrning är ett sätt att öka dessa möjligheter. Svar på interpellationer Uppgifter från bland annat Blocket visar att utbudet av bostäder till en början ökat men att den utvecklingen nu har mattats av.
Blocket är en marknadsplats och visar inte mängden faktiska avtal som slutits eller de faktiska hyror som överenskommits. Det finns även indikationer på att hyrorna stigit i attraktiva lägen, men det finns ingen samlad statistik över effekterna vare sig på utbudet eller på hyrorna. Regeringen ser andrahandsuthyrning som något i grunden positivt.
Det är en viktig komponent på bostadsmarknaden och ett nödvändigt verktyg för att säkerställa att bostadsbeståndet utnyttjas på ett bra sätt och att lägenheter inte står tomma. Samtidigt är det viktigt att främja tryggheten för den som hyr i andra hand. Det är till exempel viktigt att andrahandshyresgäster kan försäkra sig om att den hyra de betalar ligger inom ramen för vad reglerna tillåter.
Regeringen vill titta närmare på frågor rörande lagen om uthyrning av egen bostad. Som ett led i detta kommer Boverket att få i uppdrag att göra en uppföljning. De kommer då att undersöka andrahandsmarknadens funktionssätt. Uppföljningen kommer främst att ha ett konsumentperspektiv, där såväl hyressättningen som utbudet av bostäder ska beaktas.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar Nooshi Dadgostar för frågan och för själva grunden till att vi står här. Jag är däremot lite konfunderad över Mats Greens inlägg. Vi har som han sa diskuterat frågan lite bredare tidigare.
Jag behöver egentligen inte upprepa det, men det finns en förenkling i det Mats Green beskriver - att bostadspolitik skulle vara något som går att hasta fram. Det handlar om att bygga långsiktigt hållbart. När vi bygger ska husen stå i upp till femtio eller hundra år, om inte längre. Regeringen tittar nu som bäst på regelförenklingar som ska göra det lättare och snabbare för bostadsbolagen att bygga.
Vi ser över konkurrensen så att fler kan bygga. Vi har sett till att kommunerna har fått 1⁄2 miljard kronor i stöd för att bygga bostäder i kollektivtrafiknära områden. Vi kommer kontinuerligt att presentera fler förslag för bostäder framöver. När det gäller själva grundfrågan som interpellanten ställde handlar det om de signaler vi får.
Jag delar den oro som Nooshi Dadgostar vittnar om, nämligen att unga och studenter säger att det här är ett område vi måste titta närmare på.
Det finns en del saker som inte riktigt stämmer överens med den verklighetsbild Mats Green målar upp - att reformen är så fantastisk att det inte finns några som helst problem. Jag är lite förvånad över att Mats Green inte ser dessa signaler, men mitt ansvar som bostadsminister är att se till att det befintliga beståndet används på ett bra sätt och att andrahandsmarknaden fungerar.
Därför är det viktigt att vi får en helhetsbild av vilka konsekvenser regeländringen har lett till när det gäller både hyressättning och utbud. Därför är jag med på själva upplägget som en regering måste ha, nämligen att en utvärdering måste göras innan man tar några steg på området.
Det uppdraget har Boverket fått. Vi ser att det fortfarande finns en del frågor som man måste titta närmare på, framför allt de andrahandshyror som nämnts i medierna och som vi blivit uppmärksammade på. Det har nu gått två år sedan den lag som har föranlett denna situation trädde i kraft.
Lagen kanske inte föranledde den ensam, men det finns mycket som tyder på att den har med situationen att göra. Att säkerställa att det befintliga beståndet nyttjas på bästa sätt måste vara det främsta som vi som regering gör jämte det jag sa i början av mitt anförande, nämligen att det byggs mer.
Det uppdrag som handlar om att utvärdera lagen om uthyrning av egen bostad har getts till den myndighet som är expert på området, och vi kommer i sinom tid att få en redovisning. Då kommer regeringen att bestämma hur vi ska gå vidare.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tackar återigen Nooshi Dadgostar så mycket för frågan och följaktligen också för möjligheten för de tre övriga debattörerna att hoppa in i debatten. Det tycker jag är bra och välkommet. Däremot tycker jag att det är lite märkligt att de tycker olika om att Nooshi Dadgostar har ställt en fråga.
Det är naturligtvis bra att ett parti som inte är ett regeringsparti ställer en fråga till mig som bostadsminister. Mats Green säger dock något jag tolkar som att det är ett problem att jag och Nooshi Dadgostar tycker lika om att det är illa att det är så - det är möjligt att jag missförstår honom - medan Ola Johansson tycker att det är illa att vi tycker olika. Det är möjligt att jag misstolkar honom, men han kommer att få möjlighet att utveckla det.
När Ola Johansson tar upp att 40 000 bostäder inte görs tillgängliga på grund av hyressättningssystemet förstår jag honom. Centerpartiets inställning i frågan var nämligen väl känd under den förra mandatperioden - de förespråkar ett system som närmast skulle kunna beskrivas som marknadshyror.
Däremot har jag svårare att förstå Mats Green och Fredrik Schulte, för jag har inte uppfattat att Moderaterna har tyckt att marknadshyror skulle vara en bra modell. Det är möjligt att vi kommer att få en förklaring därtill.
När det gäller Nooshi Dadgostars fråga ser jag exakt de signaler hon ser, vilket de övriga debattörerna kanske inte gör.
Det handlar om att unga och studenter framhåller det varje politiker som befinner sig inom sfären med bostadspolitik måste vara bekymrad över, nämligen att de får svårt att komma in på bostadsmarknaden.
Hyrorna är enligt vittnesmålen så höga att det har blivit ännu svårare än tidigare, än för två år sedan. Just därför har jag gett i uppdrag till Boverket att göra en uppföljning.
Det vore oansvarigt att skrida till verket utan annat underlag än det debattörerna har hänvisat till, det vill säga siffror från Blocket. Det är jätteviktigt, men Blocket är en marknadsplats och visar inte mängden faktiska avtal som sluts eller de faktiska hyror som har överenskommits. Vi behöver alltså ett gediget och bra underlag.
Därefter kommer vi att kunna diskutera frågan hur vi går vidare, och då välkomnar jag naturligtvis inspel från de partier som inte är med i regeringen. Däremot är det viktigt att veta att regeringen - och det står vi för - ser andrahandsuthyrningen som något i grunden positivt.
Det är en viktig komponent på bostadsmarknaden och ett nödvändigt verktyg för att säkerställa att beståndet används på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Det är dock en del av bostadsmarknaden. Den stora biten, vilket jag också tog upp i mitt tidigare inlägg, är att det måste byggas mer.
Jag räknade tidigare upp de olika bitar som behöver hanteras, och vi kommer att jobba i enlighet med den plan vi har.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack så mycket, interpellanten och riksdagsledamöterna som ställde upp i den här debatten! Utan att polemisera alltför mycket handlar det i grunden om att vi får väldigt tydliga signaler från unga och studenter om att det är någonting som inte står rätt till.
Vi delar Nooshi Dadgostars syn. Därför ger jag som bostadsminister i uppdrag till Boverket att göra en uppföljning. Så långt inget konstigt. Det konstiga börjar när oppositionens borgerliga partier talar om vad orsaken är till uppföljningen, för då är man inne på lite gissningslekar.
Det är inte så att jag har för avsikt att ändra i en lagstiftning som vi från början har sagt är viktig för att hantera den problematik som finns på bostadsmarknaden i denna del. Fortfarande är en del av bostadsmarknadens problem att det byggs för lite. Jag räknade i mitt tidigare anförande upp vad regeringen avser att göra i det avseendet.
Men i denna del drabbar det studenter och ungdomar, precis som Nooshi Dadgostar tar upp och välförtjänt beskriver. Att inte se detta tycker jag tyder på en ideologisk blind fläck, och den problematiken har jag som bostadsminister inte råd med.
Att ha ideologiska skygglappar är inte värdigt när det gäller hur vi ska hantera en problematik och asymmetri på bostadsmarknaden. Jag vill avsluta med att kommentera det som Fredrik Schulte tog upp. Att jämföra semlor med bostäder tycker jag är lite problematiskt, och det var nog inte så jag uppfattade att Nooshi Dadgostar menade.
Mehmet Kaplan (MP):
Erik Ottoson har frågat mig vad jag avser att göra för att såväl det fasta som det mobila telenätet ska bli mer robusta så att vi kan undvika olyckliga situationer som den som uppstod den 23 februari 2015. Enligt ansvarsprincipen är det i första hand teleoperatörerna som ansvarar för funktions- och driftsäkerhet hos de elektroniska kommunikationerna.
Den som tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät ska enligt lagen om elektronisk kommunikation vidta de åtgärder som är nödvändiga för att upprätthålla denna säkerhet i nätet. De åtgärder som vidtas ska vara ägnade att skapa en säkerhetsnivå som, med beaktande av tillgänglig teknik och kostnaderna för att genomföra åtgärderna, är anpassad till risken för störningar och avbrott.
Operatörerna ska också bedriva ett kontinuerligt och systematiskt säkerhetsarbete för att uppnå säkrare elektroniska kommunikationer. För att upprätthålla driftsäkerhet, tillförlitlighet och tillgänglighet sker ett omfattande arbete både med förebyggande åtgärder och med att förbättra rutiner och system för att hantera avbrott och allvarliga störningar i de elektroniska kommunikationerna.
Arbetet är långsiktigt, men behöver också vara anpassat mot komplexiteten och den snabba tekniska utveckling som sker på området. I egenskap av tillsynsmyndighet genomför Post- och telestyrelsen årligen en risk- och sårbarhetsanalys avseende de elektroniska kommunikationerna.
Utifrån denna arbetar PTS med förebyggande åtgärder i samarbete med operatörerna, till exempel genom att öka robustheten och redundansen i näten samt skalskydda installationer, reservkraftverk, mobila basstationer etcetera.
För att öka samverkan har PTS medverkat i utvecklingen av olika system där operatörerna kan utbyta detaljerad drifts- och lägesinformation på ett standardiserat sätt, inklusive status och prognos för pågående störningar.
De större teleoperatörerna medverkar genom att publicera störningsinformation via internet och genom att informera SOS Alarm beträffande störningar som påverkar nödnumret 112. Systemen utnyttjas av operatörerna i arbetet med att återställa kapaciteten och minska konsekvenserna av störningar.
Vid riktigt allvarliga händelser sammankallar PTS Nationella telesamverkansgruppen, där de stora teleoperatörerna ingår. Vartannat år genomförs också en större krisberedskapsövning. PTS följer för närvarande upp den aktuella händelsen via operatörernas incidentrapportering. De kommer därefter att ta ställning till om en fördjupad granskning ska inledas.
I rapporteringen ska operatören svara på frågor om bland annat hur många som drabbats, hur länge störningarna varat, hur nödnumret 112 påverkats och vad man ska göra för att något liknande inte ska hända igen. Regeringen följer noga allvarliga störningar och avbrott som uppkommer i de elektroniska kommunikationerna via rapportering från PTS och andra berörda myndigheter.
Mehmet Kaplan (MP):
Tack, Erik Ottoson, för följdfrågan! Den var egentligen en kopia av den första frågan, för Erik Ottoson uppfattade inte att jag svarade på hans grundläggande fråga. Jag tog med mig interpellationen hit. I den står det mycket tydligt vad frågan handlar om. Den handlar om robustheten i det svenska telenätet, och det är det som jag har redogjort för. Visionerna och ambitionerna på området är väldigt tydliga, men det är inte det vi diskuterar här.
Dem har jag redogjort för i annat sammanhang, och jag kommer att redogöra för dem om Erik Ottoson ställer ytterligare en fråga om just det. Men i det här fallet handlar det om störningar i telenätet. Det handlar om ett datum - ett tydligt datum, den 23 februari 2015 - och om en myndighet som har det övergripande ansvaret.
Jag kan inte med bästa och godaste vilja utvidga den fråga som Erik Ottoson har ställt till att gälla någonting annat än de här frågorna.
Mehmet Kaplan (MP):
Jag tycker att Erik Ottoson blev lite tydligare genom att läsa upp sin fråga och peka på den punkt som han anser rättfärdigar de tidigare frågeställningarna. Det som det här handlar om - alltså den 23 februari 2015, vilket jag redogjorde för i mitt svar som går att läsa på riksdagens hemsida och titta på senare under dagen - är att det finns en myndighet, en expertmyndighet, som följer den här frågan.
Mitt uppdrag är att se till att den myndigheten gör det i enlighet med de mål som vi har satt upp. Arbetet med den nya föreskriften, vilket är det som kanske preciserades och förtydligades i Erik Ottosons senaste inlägg, har pågått under ett antal år nu. Föreskriften beräknas bli klar till den här sommaren. Det är inte ett uppdrag som jag har gett, utan det har funnits sedan tidigare.
Jag bevakar så att det blir rätt. Föreskriften kommer förhoppningsvis att leda till att vi får tydlighet i denna fråga. Naturligtvis ska ingen behöva vara utan koppling till larmnumret. Här handlar det om människors säkerhet och om förmågan att svara upp mot den typen av larmutryckningar. I föreskriften finns det ett antal detaljer.
Jag kan ta upp några av dem. En handlar om att operatörerna ges en ledtid på fem år för att uppfylla kraven. Det kommer alltså inte att vara krav som de kommer att ha svårt att leva upp till direkt. PTS beräknar att kostnaderna för operatörernas investeringar kommer att uppgå till uppåt 1 miljard kronor. Det är alltså inga enkla frågor. Det finns också en del kritik från operatörernas sida, och det är någonting som Post- och telestyrelsen analyserar.
Att gå in i detta som lekmän är, precis som Erik Ottoson också sa, vare sig tillrådligt eller lämpligt.