Mikael Damberg (S):
Jag börjar med att svara på det sista som sas. Det hade varit bra om Vattenfall inte blivit den lekstuga ute i Europa som det blev. Det har kostat svenska skattebetalare oerhört mycket pengar. Bara Nuonaffären som enskilt objekt har hittills kostat skattebetalarna 50 miljarder kronor i nedskrivningar. Det är enormt mycket pengar som hade kunnat användas till investeringar i förnybar energi.
Det är viktigt att regeringen har ett visst mått av ansvar, också ideologiskt ansvar, för de bolag vi tillsammans förvaltar och att det finns en tydlig inriktning på vart vi ska. Vår ambition är att Vattenfall ska vara ledande i omställningen av energisystemet mot en högre andel förnybar energi. Det är regeringens hållning. Man kan kalla det ideologiskt eller vad man vill, men det är rätt inriktning för ett energibolag i dessa tider och i framtiden.
Givet detta kan man göra olika bedömningar av hur en sådan affär kan se ut framöver, om den blir av. Regeringens bedömning är att det kan vara ett positivt steg för att uppnå den ambition som ligger i linje med bolagets hållbarhetsmål om att reducera koldioxidutsläppen. Dessa målsättningar finns.
Vattenfall har sedan 2010 ett riksdagsbeslut, ett uppdrag från riksdagen, att affärsmässigt bedriva energiverksamhet på sådant sätt att det är ett av de bolag som leder utvecklingen mot miljömässigt hållbar energiproduktion. Det innebär att regeringen som ägare, i sin styrning av Vattenfall, inte ska vidta några åtgärder som strider mot det av riksdagen beslutade uppdraget att Vattenfall ska vara och agera affärsmässigt.
Det är det uppdrag vi har fått av riksdagen, och det uppdraget måste vi som en ansvarsfull regering fullfölja. Det betyder att man också måste fundera på vilka investeringar som öppnar sig för framtiden. Det försökte jag tala om tidigare, att jag vill se mer av hållbara investeringar från Vattenfalls sida. Därför gläds jag när Vattenfalls ledning säger att de kommer att göra 100 procent investeringar i förnybart de kommande åren. Det är det vi vill med bolaget. Det välkomnar jag alltså.
Jag tror att kanske till och med Moderaterna inser att det är en klok idé. Jag noterar att Vänsterpartiet i debatten nu säger att man vill att Vattenfall fortsätter att bedriva brunkolsverksamhet i Tyskland fram till kanske 2030. Vi kan göra olika bedömningar och komma fram till olika slutsatser. Min slutsats är att vi som ägare måste fundera på följande: Hur blir Vattenfall ledande och drivande vad gäller hållbar utveckling?
Hur skapar man de resurser som krävs för de investeringar som måste göras i hållbar energiproduktion? Vilket ansvar har Tyskland för sin energiomställning? Vilka beslut väljer de att fatta? Vi måste respektera Tyskland på samma sätt som vi förväntar oss att Tyskland respekterar våra miljöpolitiska vägval när det gäller vår egen energipolitik. Jag tycker att debatten är viktig, och jag vill återkomma till den sista frågan från Jens Holm, nämligen riksdagens roll.
Nu är vi lite före i processen igen, och vi vet inte exakt vad som kommer att hända. Men jag vill vara tydlig med det som Jens Holm tog upp om statens ägarandel eller verksamhetsföremål. Det är nog inte så troligt att det ändras av en sådan här affär. Det är inte säkert att de regelverk som statuerar att man ska gå till riksdagen verkligen kräver att man går till riksdagen. Det är inte det som kan bli effekten av affären. Jag är angelägen om att regeringens styrning av Vattenfall är väl förankrad.
Om det blir aktuellt är det därför rimligt att vi informerar näringsutskottet när ägarsamordningsfrågan har kommit in. Men som sagt, hur ägarna blir involverade i processen beror på vad Vattenfalls initiativ resulterar i.