Anders Borg (M):
Christopher Ödmann och Gunnar Andrén bidrar till att vi får en bra och saklig diskussion kring ägandet. När man blickar ut över världen i de tider vi befinner oss i är det väldigt svårt att inte se ägande och ansvarstagande som nära kopplade fenomen.
Det är väl alldeles slående att bolag som AIG, Bear Stearns och Lehman Brothers har präglats av att de inte har haft några starka ägare eller praktiskt taget styrts av sina bolagsledningar, kanske till och med av enskilda personer under väldigt lång tid. Det är inte bra för risktagande, ansvarstagande eller uthållighet med ett opersonligt ägande. Det beror på att ägandet inte i obetydlig utsträckning är en kontrollfunktion.
Det handlar om att man har kontroll över bolagen men också om att vi från samhällets sida vet vem det är i slutändan som bär ansvaret för hur ett bolag fungerar. När det gäller det relationsfria ägande som fonder utgör finns det när vi får ett utländskt ägande tydliga exempel på att det blir en risk att man ser alltför kortsiktigt på bolagen. Vi har haft en diskussion om bolagens kassor under senare år som jag tycker är talande.
Ur mitt perspektiv är det glädjande när bolag har sparat i ladorna. Det är naturligtvis bra att svenska bolag i dag när de har gjort det har en möjlighet att inte vara så direkt beroende av riskkapitalmarknaderna, som ju präglas av oerhört betydande problem för närvarande. Då tror jag att det är bra med svenska ägare, långsiktiga ägare och ägare som lever för och med sina bolag. Det tror jag är en väldigt viktig insikt.
Det är naturligtvis så, som Gunnar Andrén påpekar, att ur ett historiskt perspektiv är aktiebolagsformen en nyckel till att vi också ska få en bättre riskspridning och en mindre personlig, enskild exponering till ett ägande i ett enskilt bolag. Detta är på något sätt det som är dilemmat i alla de här diskussionerna. Å ena sidan vill vi ha riskspridning, å andra sidan vill vi ha ansvarstagande. Det finns inte någon enkel avvägning i detta. Jag tror att synen på sparande är på väg att förändras.
Vi har levt i en ekonomi där vi både skattemässigt och regelmässigt har gynnat skuldsättning snarare än ägande. Vi beskattar eget kapital hos företag och individer hårdare än lånat kapital, vilket naturligtvis hänger samman med de ränteavdrag vi har. Detta har under lång tid bidragit till att bygga upp en skuldsättning som inte är sund utan leder till alltför mycket av spekulation och risktagande.
Samtidigt måste jag som finansminister vara väldigt tydlig med att det finns viktiga funktioner med att beskatta människors egendom. En är naturligtvis att vi måste kunna finansiera vår offentliga sektor. Den offentliga sektorn bidrar i väldigt stor utsträckning till att vi har goda tillväxtförutsättningar i termer av infrastruktur, forskning, bra skolgång och välfungerande barnomsorg.
Det är självklart att vi alltid måste beakta en trygg finansiering för vårt gemensamma ansvarstagande. Detta är alltid viktigt, men det är särskilt viktigt i tider när vi vet att det finns stora risker på intäktssidan. Det skulle inte förvåna mig om vi i samband med denna nedgång kommer att se ett betydande tapp på intäktssidan som delvis sammanhänger med ägarbeskattning.
Vi måste alltså värna skattebaserna, och vi måste också värna intäktskällorna. Staten måste ha goda offentliga finanser. Vi måste därför gå framåt och pröva varje skattesänkning lika hårt som vi prövar varje utgiftsökning så att vi upprätthåller en god användning av de offentliga medlen och säkrar att varje skattesänkning har största möjliga effekt på jobb, sysselsättning och långsiktig produktionsförmåga.