Annika Hirvonen (MP):
Det är lätt att tro att utvecklingen alltid går framåt och att målet oundvikligen är jämställdhet i världen och i Sverige. Några kanske tänker att vi i Sverige redan har uppnått jämställdhet och att Sverige alltid kommer att vara i framkant på detta område.
Det tas gärna för givet - lite som vi kanske kan tänka att Sverige alltid ska vara i världstoppen när det gäller miljöomställningen, oavsett vilka partier som får bestämma. Fru talman! Så är dock inte fallet. Det märker vi när vi lyssnar på denna kammardebatt och de förslag, eller snarare brist på förslag, som kommer från flera borgerliga partier och från Sverigedemokraterna.
Vi ser det även när vi blickar ut i världen i en tid när kalla vindar blåser.
Idéer som vi tog för givna - varje människas lika värde, mänskliga rättigheter, asylrätten och varje kvinnas rätt att råda över och bestämma över sin egen kropp - ifrågasätts och inskränks i inte bara diktaturer utan även det som brukar kallas liberala demokratier.
Sverige står då ändå upp och tar ytterligare steg mot jämställdhet. I Sverige finns världens första feministiska regering. Det är inte en slump, fru talman, att det sammanfaller med den första regering som Miljöpartiet är med och bildar.
När Donald Trump drar in biståndet för tusentals kvinnor och deras möjlighet att råda över sina graviditeter och sin fertilitet mobiliserar den svenska feministiska regeringen som en av de främsta givarna globalt sett till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.
Initiativet She Decides har varit otroligt viktigt för att täcka upp för det hål som USA har skapat globalt när man dragit undan sitt stöd.
Det svenska kärnstödet till FN:s befolkningsfond har under 2014 och 2015 uppskattningsvis förhindrat över 200 000 osäkra aborter, och 1,6 miljoner människor i världen har genom detta bidrag fått tillgång till preventivmedel.
Här gör Sverige skillnad för kvinnor på liv och död. Mer än någonsin satsar regeringen på kvinnors och flickors mänskliga rättigheter genom det humanitära stöd som ges i biståndet.
En ny strategi i biståndet har lett till en 35-procentig ökning av stödet till kvinnoorganisationer inom ramen för utvecklingssamarbetet. Fru talman! Världen har nu haft ett land med en feministisk regering i snart fyra år.
Det är verkligen ingen självklarhet. Det är inte självklart att Sverige har en feministisk regering, och de reformer som genomförs är inte okontroversiella. Se bara på vårdnadsbidraget! Det är ett bidrag som har lett till att framför allt lågutbildade och nyanlända kvinnor har låsts in i hemmet med inkomster som inte går att leva på, utan man är beroende av en partners inkomst.
Det här är ett bidrag som Moderaterna in i det sista har försvarat. Jag måste fråga, fru talman, om Moderaterna står kvar vid denna linje. Moderaterna är ju emot bidrag i alla andra sammanhang och vill uppmuntra människor att arbeta. Försvarar Moderaterna fortfarande vårdnadsbidraget?
Föräldraförsäkringen är ett annat område där vi gång på gång har fått strida för de små steg mot jämställdhet som trots allt har tagits. Den tredje reserverade månaden i föräldraförsäkringen - den så kallade tredje pappamånaden - fick knappt stöd, tack vare Liberalerna. De har visserligen en mycket stolt feministisk historia. Det vill jag ändå ge Said Abdu kredd för.
Men vad ser vi framöver? Kommer Liberalerna att stå fast vid målet om att individen ska stå i centrum även i familjepolitiken? Dagens system, där bara tre månader är individuella, har i stället kollektivet, familjen, i centrum.
Då blir det inte den individuella kvinnans beslut, utan det blir ett kollektivt beslut då den individuella kvinnan på grund av de strukturer som vi gemensamt med Liberalerna ser i samhället blir den som tar ut den absoluta majoriteten av föräldradagarna. Detta får konsekvenser på arbetsmarknaden, och det får konsekvenser för pensionerna.
Att få ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen är en av de viktigaste reformerna för att uppnå jämställdhet i Sverige. Miljöpartiet vill se en tredelning. Vi vill gå vidare med förslag som en statlig utredning har presenterat. Men det saknas, fru talman, stöd i den här kammaren i dag. Om 20 dagar debatterar vi ett annat förslag, som Miljöpartiet stridit för i över tio års tid.
Det gäller en samtyckeslag, en lag som säger att gränsen mellan våldtäkt och frivilligt sex går vid just frivillighet. Tänk att lagen inte ser ut så i dag! Parti efter parti har anslutit sig till den här linjen. Det kommer sannolikt att råda enighet när lagen klubbas igenom.
Men det hade inte blivit så om vi som ville jämställdhet hade gett upp. Fru talman! Ibland handlar oenigheten på jämställdhetsområdet inte om att någon är för jämställdhet eller för vissa förslag och att andra är emot. På vissa områden handlar det i stället om prioriteringar. Var lägger vi pengarna?
Hur mycket är vi beredda att satsa? De flesta av oss är överens om att kvinnojourerna gör ett mycket viktigt arbete för dem som utsätts för våld. Men satsningarna har ökat dramatiskt med den här regeringen.
Den tioåriga nationella strategin mot mäns våld mot kvinnor, som även omfattar hedersrelaterat våld och förtryck, våld i nära relationer, oavsett förövare och offer, samt prostitution och människohandel, innebär satsningar på 1,3 miljarder kronor. Den flyttar fokus på ett sätt som vi aldrig har sett tidigare.
Moderaterna verkar tycka att skillnaden ska göras när det redan är för sent, det vill säga i rättsväsendet. Vi flyttar fokus till att förebygga att det sker. Jag säger inte att det finns en motsättning, för vi gör också historiska satsningar på polisen. Moderaterna nöjer sig dock med att säga att det är där man löser problemet. Men då har ju redan människor blivit utsatta.
Vi måste arbeta långt tidigare, med sex- och samlevnadsundervisning i skolan och utbildningsinsatser för de yrkesgrupper som träffar utsatta. Vi måste arbeta mot destruktiva maskulinitetsnormer. Jag har lyssnat på Moderaterna. Jag har lyssnat på Liberalerna. Jag har lyssnat på Kristdemokraterna.
De har alla talat om vikten av jämställdhet. Men konkreta förslag hör jag faktiskt bara på ett område, nämligen arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck. Det är ett mycket viktigt område. Men låt oss inte reducera jämställdhetspolitiken till bara det.
Vad gäller arbetet mot hedersrelaterat våld och förtryck har regeringen tagit stora steg framåt. Utöver den tioåriga nationella strategins 1,3 miljarder har vi satsat 100 miljoner på insatser specifikt mot hedersrelaterat våld och förtryck.
Vi har tillsatt en utredning som har i uppdrag att föreslå en lagändring som mitt parti och många andra har drivit i flera år, nämligen en straffskärpningsgrund för brott i hederns namn. Vi har jämställt straffen för könsstympning med dem för våldtäkt, för det var inte rimligt att det bara var några veckors fängelsestraff som minimum.
Vi satsar också på att öka kunskapen, även nationellt, men framför allt där den betyder som mest: hos varje människa som möter en utsatt ute i kommunerna. Det ska ske till exempel genom att alla socialsekreterare i sin grundutbildning ska få grundläggande kunskaper om de här frågorna. Fru talman!
Jag har redan dragit över min talartid. Det finns mycket mer att säga om regeringens satsningar inom hälso- och sjukvården och mot den psykiska ohälsan, om den viktiga och centrala jämställdhetsintegreringen, om jämställdhetsbudgeteringen som nu går på export med mera, men innan ni alla tröttnar får jag avsluta genom att yrka bifall till förslaget i arbetsmarknadsutskottets betänkande.