Adam Marttinen (SD):
Vi debatterar det straffrättsliga motionsbetänkandet. Det är ett av de mest angelägna motionsbetänkandena eftersom vi har haft en kriminalpolitik som fått utformas under socialliberala krafter under väldigt lång tid. Just det socialliberala inflytandet över kriminalpolitiken är orsaken till att så många i vårt land upplever att väldigt många farliga och tungt kriminella alldeles för många gånger slipper undan alldeles för lätt. Ideologi spelar nämligen roll.
Socialisters och liberalers inställning till straff är att straffet måste kunna motiveras utifrån ett individuellt eller samhälleligt mervärde. Om någon ska straffas ska det ske med den primära utgångspunkten att den straffade ska få så bra förutsättningar som möjligt att bli en starkare individ eller en tillgång för det allmänna.
Om det visar sig att kortare fängelsestraff rent statistiskt gör brottslingar mindre kriminella anser socialliberala krafter att korta straff är att föredra, även om det för med sig några enstaka, men väldigt allvarliga, olycksfall. De socialliberala krafterna saknar allt som oftast det som är vägledande för Sverigedemokraternas politik, nämligen brottsofferperspektivet. För Sverigedemokraterna är brottslingars förmåga att anpassa sig till ett hederligt liv efter avtjänat straff sekundärt.
Det absolut viktigaste är att straff ska ge brottsoffer en upprättelse och fungera som en markering från samhället mot brott. En annan viktig utgångspunkt för Sverigedemokraterna är att straffen ska fungera som ett skydd för allmänheten mot väldigt farliga individer. Det är inte okej att livsfarliga våldsbrottslingar, mördare, våldtäktsmän, gängkriminella eller terrorister släpps fria hur som helst när de väl blivit fällda för allvarliga brott.
I dag betyder inte ens livstidsstraff i regel ett straff på livstid, utan det går allt som oftast att få straffet omvandlat till ett tidsbestämt straff redan efter tio år. Utöver allmänna straffrabatter, som socialliberala krafter är väldigt förtjusta i, finns det i dag en villkorlig frigivning för den absoluta merparten av dem som får avtjäna ett straff i anstalt.
Och det sker oavsett om kriminalvården anser att personen är livsfarlig, med hög risk att återfalla i brott, eller inte. Socialdemokraternas trogna samarbetsparti Vänsterpartiet har till och med stuckit ut hakan och krävt att livstidsstraff ska avskaffas. Det är enligt Vänsterpartiet inte humant att exempelvis Englas mördare Anders Eklund ska behöva leva i ovisshet om hur länge han ska få sitta i fängelse. För Sverigedemokraterna är detta inte ett problem över huvud taget, snarare tvärtom.
För oss är det ett problem att Englas anhöriga ska behöva leva i ovisshet om Anders Eklund ska få sitt livstidsstraff tidsbestämt och därmed släppas ut eller inte. Detta är en skiljelinje mellan Sverigedemokraterna, de liberala partierna i opposition och regeringskartellen. Vi värnar brottsofferperspektivet; ni värnar brottslingarnas perspektiv.
Utöver att vi vill stärka garantin för att livstidsstraff ska betyda livstid vill vi även att vissa brottslingar som dömts för synnerligen grova eller grova brott i teorin ska kunna sitta i anstalt på livstid. Vi har valt att kalla detta för förvaringsdom. Det innebär att dokumenterat farliga individer, som döms för ett brott som är grovt men inte lever upp till kraven för ett livstidsstraff, ska kunna dömas till förvaring.
Det blir då ett tidsbestämt straff enligt brottets straffskala men med en möjlighet till förlängning i förvar om det visar sig att den dömde är farlig med hög återfallsrisk. Skulle risken kvarstå efter den första förlängningen i förvar ska ytterligare förlängning kunna meddelas av domstol. I teorin ska detta kunna leda till att farliga individer sitter livet ut i anstalt för ett grovt brott som inte lever upp till kraven för ett livstidsstraff.
Vi kan ta exemplet med Martin Jonssons dödsmisshandel av Lotta Rudholm. Martin Jonsson får sin första misshandelsdom redan när han har fyllt 15 år. Ett par månader senare misshandlar Martin en spärrvakt bland annat genom att hoppa jämfota på hans huvud. Vakten förlorar stora delar av sin syn till följd av misshandeln. Efter ett par år när han har blivit frigiven dröjer det inte länge innan han attackerar ytterligare en man.
Den mannen misshandlas så svårt att han senare avlider av sina skador. Martin döms för den misshandeln till åtta års fängelse. Under Martins tid i fängelset varnar vårdare för att han bedöms vara väldigt farlig med hög risk att återfalla i brott med dödligt våld. Trots varningarna blir Martin under 2010 villkorligt frigiven efter att ha avtjänat endast två tredjedelar av sitt straff. Våldet fortsätter, och inom ett år döms Martin på nytt för fyra fall av misshandel av flera kvinnor.
Och trots sin historik får Martin vid det här tillfället inget fängelsestraff utan döms till skyddstillsyn med vårdprogram. Martin struntar i vårdprogrammet utan någon vidare konsekvens. I stället inleder Martin en ny relation med en kvinna, som blir kantad av våld. Efter bara ett år blir han dömd för att ha tryckt upp en kniv mot kvinnans hals. Han döms till två år och sex månader, bland annat för grov kvinnofridskränkning. Under sin tid på anstalt får Martin upprepade varningar för olämpligt beteende och för att ha hotat kvinnlig personal.
Han väljer även att hoppa av behandlingsprogrammet mot relationsvåld. Enligt bedömningen från kriminalvården i samband med att Martin ska friges konstateras att det föreligger hög risk för att han kommer att misshandla fler kvinnor. Trots detta blir Martin Jonsson återigen villkorligt frigiven efter att ha avtjänat två tredjedelar av sitt straff. Det är då Martin inleder en relation med Lotta Rudholm. Lotta kommer efter en tid att höra av sig upprepade gånger till anhöriga om det våld som hon utsätts för av Martin Jonsson.
Det handlar om ständiga dödshot och våld som bland annat resulterar i krossade revben. Lotta skickar bilder på sin blåslagna kropp till sina nära för att det ska finnas bevis för allt han gör. Efter många turer kommer Lotta överens med sin arbetsgivare om att hon inte ska bo hos Martin och att hon måste kontakta polisen. Hon ordnar då ett tillfälligt boende och kontaktar polisen. Lotta frågar sitt målsägandebiträde vilka chanserna är att något av alla fallen av misshandel kan bedömas som grovt.
Detta är tveksamt eftersom det normalt krävs att vapen eller tillhyggen är inblandade. Lotta är rädd för att Martin ska få ett kort straff och friges efter två tredjedelar av tiden och då kunna utkräva sin hämnd. Lotta beslutar därför att inte medverka i utredningen, och kort därefter läggs utredningen ned. I dag är Lotta död. Hon blev ihjälslagen av Martin Jonsson.
Dödsmisshandeln levde inte upp till kraven för livstidsstraff, utan Martin blev dömd till det längsta tidsbestämda straffet på 18 år. Martin kommer att bli fri, sannolikt efter att ha avtjänat två tredjedelar av sitt straff, för att socialliberala krafter anser att det är humant och att man alltid förtjänar en ny chans i livet. Fru talman! Om Sverigedemokraterna fått bestämma skulle den villkorliga frigivningen aldrig ha varit ett alternativ för något av de brott som Martin Jonsson gjort sig skyldig till. Han skulle dessutom ha fått längre straff från början för varje enskilt brott.
Fallet Martin Jonsson utgör ett välgrundat exempel på skälen till att Sverigedemokraterna föreslår en möjlighet att dömas till förvaringsdom. Fru talman! Det måste bli ett slut på regeringens socialliberala inflytande över kriminalpolitiken. Oskyldiga människor har alltför många gånger fått sina liv sönderslagna och till och med avslutade i förtid för att vår regering anser att brottslingarnas perspektiv ska sättas framför brottsoffrens perspektiv.
För mig är det väldigt tydligt att vi behöver en helt ny inriktning i kriminalpolitiken - en inriktning som på riktigt värnar brottsofferperspektivet och allmänhetens rätt att skyddas från farliga individer. Här i Sveriges riksdag företräds den inriktningen primärt av Sverigedemokraterna, och det kommer dessvärre att märkas när resterande partier här inne röstar nej till Sverigedemokraternas förslag om förvaringsdomar.
Jag hoppas att mitt yrkande om bifall till reservation 13 kommer att eka ut bland väljarna med en förhoppning om en ny kriminalpolitisk inriktning redan efter höstens val - inte minst för Lotta Rudholm, Engla och deras anhöriga och alla dem som på olika sätt drabbas av den socialliberala kriminalpolitiken.