Peter Hultqvist (S):
Självfallet är det så att alla analyser i generell mening är tillämpbara på olika nationer när det gäller de konstitutionella förhållandena. Men det vi har beställt är inte någon grundlagsförändring, utan vi har beställt en utredning för att klargöra hur långt de bilaterala samarbetena kan utvecklas under existerande konstitutionella förutsättningar. Det är vad vi har gjort.
Syftet med och bakgrunden till alltihop, även om man i teoretisk mening kan hantera sådant här generellt, är alltså Finland. Det är Finland som har orsakat att vi gör den här analysen. Det finns inget annat land som vi har pekat ut så tydligt som samarbetspartner när det gäller att gå långt.
Jag tycker att Widman komplicerar situationen med Finland när han frågar om vi ska agera på förhand och om det är villkorat hit eller dit. Vi går precis i takt med varandra.
Stämningsläget är sådant, och samarbetet sker utifrån två parter som hela tiden kommer överens om och avgör hur vi flyttar fram positionerna och har en gemensam vilja att genomföra detta. Jag upplever ingen dissonans eller några konstigheter eller något krångel. Jag upplever en tillfredsställelse på båda håll när det gäller detta. På något vis upplever jag att Widman gör det mer komplicerat än det egentligen är.
När det sedan gäller den militära alliansfriheten har jag inga synpunkter på att de baltiska länderna tillhör Nato. Det är en försäkringsgaranti för dem. Danmark och Polen har gjort sina val. Norge har gjort ett naturligt val. Vi ligger där vi ligger geografiskt, och ett svenskt agerande i den här frågan påverkar naturligtvis också Finland. Från Finlands sida tycker man att det i alla samarbetsfrågor är viktigt att vi går i takt med varandra.
Där har vi varit överens om den militära alliansfriheten som plattform. Statsministrarna har angett hur positionen ser ut. Vi har varit överens om hur vi ska hantera HNS, alltså host nation support-avtalet. Vi har varit överens om de bilaterala samarbetena. Vi är överens om att vi som länder i grunden har en defensiv agenda.
Vi vill inte agera på ett sådant sätt att man uppfattar det som något annat än att vi vill värna vår suveränitet och att vi vill bidra till stabilitet i vår del av Europa. Men inget av länderna är heller naivt, utan vi ser det som sker i Ryssland. Vi har varit mycket tydliga med det.
Redan tidigt under min ordförandetid i utskottet pekade jag på problemen med Ryssland, vilket den dåvarande regeringen hade problem med att ta till sig.
Mot bakgrund av svensk historia, mot bakgrund av den balansgång vi gick under kalla kriget och mot bakgrund av dagens situation och vårt geografiska läge är det viktigt att vår grundläggande säkerhetspolitiska doktrin ligger fast, men det är också viktigt att vi fördjupar alla våra samarbeten och att vi har en öppenhet i det. Det är inget hemligt. Öppenheten i dessa frågor är också ett sätt att ge signaler till omvärlden.
Dessutom skapar vi genom våra kontakter och genom det som vi i praktiken gör en situation där vi har handlingsfrihet att agera tillsammans i olika roller om det värsta skulle inträffa i form av någon kris. Tyvärr tror jag att läget är sådant att om det händer något i vår del av Europa kommer det att påverka samtliga länder i vårt område.
Det klokaste är därför att låta alliansfriheten ligga fast, bygga fasta band med Finland, fördjupa de bilaterala relationerna, bygga den transatlantiska länken och fullfölja inriktningsbeslutet.