KBLab/rixvox huggingface dataset:
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att säga att jag tycker att det är bra att ministern ska göra besök på plats och se hur det är i den verklighet som Karin Nilsson så tydligt har beskrivit. Jag hoppas också att ministern får möjlighet att möta medborgare som kan berätta sin historia. Det känns ändå på något sätt som att vi har en bra lagstiftning.
Men den efterlevs inte, och då kan man ju inte låta bli att känna en viss frustration. Man kan inte heller låta bli att fundera över om marknaden klarar av det här med tillgänglighet och rättigheten till telefoni och fast telefoni i hela landet. Det känns lite grann som att man inte riktigt klarar av det.
Jag kan inte låta bli att också känna att medborgarna runtom i Småland och Blekinge - framför allt är ju Kronoberg hårt drabbat - på något sätt är med i ett experiment med Telia när det gäller om man behöver efterleva den lag som vi har stiftat här i riksdagen.
Jag känner att man blir oerhört frustrerad över detta. När det gäller teknikutvecklingen och Fastmobil tror jag att det kanske är en del av framtiden. Men jag är inte säker på att kunderna, konsumenterna, ännu är mogna för detta och att teknikutvecklingen har kommit tillräckligt långt. Sist men inte minst delar jag Lars-Ivar Ericsons uppfattning om det här med ekonomiska ersättningar liknande de överenskommelser vi har med elbolagen.
Det är kanske ett sätt att komma ett steg framåt. Jag har för avsikt att återkomma i den frågan till ministern utifrån om vi kan ställa sådana krav.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att tacka för svaret. Jag har läst det flera gånger och funderar över vad ministern egentligen säger.
Att exportfrämjande verksamhet är viktigt och att det är viktigt för Sverige och för vår tillväxt tror jag att vi kan vara överens om.
När jag läser svaret får jag en känsla av att det mer handlar om att marknaden själv ska styra.
Det gör mig lite orolig, inte minst med tanke på att det är just de små och medelstora företagen som behöver ha hjälp för att ta sig ut i världen. De ställs inför många frågor.
Jag tycker att de 4 miljoner som ministern eller regeringen nu tillför exportrådgivarna är bra, men jag kan fortfarande inte låta bli att fundera över om detta räcker. Jag funderar också över hur det blir med de andra branschprogrammen. Det är bra med den fortsatta satsningen på branschprogrammet för livsmedel. Det behöver vi.
Det finns små livsmedelsföretag i Sverige som kan ta marknadsandelar runtom i världen. Det gäller inte bara Ikea, som i dag är vår största livsmedelsleverantör. Men det finns andra branschprogram som nu kommer att upphöra, och det kan man också känna oro för.
Jag har ställt tre frågor till ministern angående de regionala exportrådgivarna, bland annat om det här kommer att generera tillräcklig kompetens. De är 22. Kommer pengarna att räcka till dem så att de fortsättningsvis har möjlighet att i lugn och ro ge våra småföretagare råd?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Man kan bolla med siffror på många olika sätt. Mycket handlar också om trovärdighet. De borgerliga hävdar att de satsar dubbelt så mycket gentemot vad den föregående regeringen har gjort. Det kan kännas lite skrämmande. Man kan fundera över hur det är med trovärdigheten.
Om man tittar på hur mycket den förra regeringen satsade under 2006 handlar det om 221 miljoner. Om man tittar i den nuvarande regeringens budget handlar det om 185 miljoner. När jag räknar blir det mindre pengar till exportfrämjande verksamhet.
Det blir definitivt inte en fördubbling. Det känns som att det inte är riktigt tillförlitligt att säga att det sker en fördubbling. Att bolla med siffror är en sak, men det som oroar mig mest är situationen för den lilla företagaren. I Småland, där jag bor, finns många småföretag.
Ett flertal av dem skulle behöva växa. En del av småföretagarna är inte så vana vid att hantera den typen av frågor. De har startat ett företag eftersom de hade en dröm om att producera en vara eller en tjänst. Det är de duktiga på.
Men nu känner de att de behöver komma ut på den eller den marknaden, och de behöver hjälp på traven.
I dag är det möjligt att kostnadsfritt träffa en exportrådgivare vid sex-nio tillfällen under en halv dag åt gången och sitta ned i lugn och ro och gå igenom marknaden. Hur ser det ut? Är det rätt marknad att satsa på? Det kan vara helt fel land eller kontinent.
De kanske ska vända sig mot ett annat land med den produkt de vill sälja. Möjligheten att göra detta i lugn och ro är oerhört viktigt för tilltron till att våga satsa på export.
Ministern sade i sitt svar att i det perspektivet satsar man på att stärka rådgivningen - jag är inte helt övertygad om att det är en förstärkning - kvinnors företagande, avgiftslättnader, regelförenklingar och skattereduktioner. Jag är inte övertygad om att det är viktigast.
När man kommer ut på marknader i andra delar av världen behöver man få hjälp med att lära sig hur den marknaden fungerar. Det är därför så oerhört viktigt med exportrådgivarna. De kan hjälpa till så att företagarna får den tid de behöver. Även om reglerna förenklas i Sverige finns det regler i andra delar av världen som man också behöver hjälp med. Det är därför det är så viktigt med exportrådgivarna.
Det är därför vi känner en sådan oro för hur det ska bli för dem i framtiden. Kan ministern här och i dag säga att småföretagarna inte behöver vara oroliga och att pengarna kommer att räcka till de 22 rådgivarna som finns i dag? De ska våga ta första steget och växa.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag får inte riktigt det här att gå ihop, av flera olika anledningar. Men jag tänkte ta fasta på en sak som ministern sade i sitt andra inlägg, att det fanns en bristande näringslivspolitik i den socialdemokratiska regeringen. För mig känns det mycket märkligt och definitivt inte trovärdigt. Vi har haft ansvaret de senaste tolv åren.
När vi tog över för tolv år sedan såg det inte riktigt lika bra ut i Sverige som det gör nu. Vi tog inte över ett fullt matbord där alla maträtterna stod framme redan från början, utan vi fick börja med att ta en sak åt gången på smörgåsbordet.
Skillnaden är att ni från borgarnas sida nu har tagit över ett fullt färdigt serverat bord. Det är det som är den stora skillnaden. Under resans gång upplever jag att den näringslivspolitik som vi har fört har varit positiv för Sverige och för företagen. Därför känns den bild som ministern målar upp inte riktigt trovärdig.
Jag vill avslutningsvis säga att jag ändå fortfarande känner en oro inför framtiden vad gäller exportfrågorna i allmänhet men framför allt vad gäller exportrådgivarna som jobbar regionalt. Jag lägger också särskilt märke till att ministern säger att han förutsätter att de blir kvar, inte att han lovar att de blir kvar.
Det betyder mycket för företagen i deras möjlighet att komma ut på nya marknader. Det finns all anledning att även fortsättningsvis vara orolig för frågorna, och jag kommer att återkomma och fortsätta att ställa frågor runtomkring det här. Här och nu vill jag i alla fall tacka ministern för svaret ännu en gång. Tack för debatten!
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är alltid intressant att diskutera och debattera utnämningspolitiken. När jag var ute i valrörelsen träffade jag alltför många som tagit till sig och dessvärre trodde på den bild som alliansen hade målat om hur utnämningspolitiken gick till och påstod att vi som socialdemokrater inte var trovärdiga.
Jag hade en hel del diskussioner människor emellan om detta.
Det gör mig därför oerhört bedrövad, och jag anser att det är väldigt allvarligt, när jag hör Mats Odells svar till Peter Hultqvist: "Att förre statsministern Göran Persson hade ett avgörande inflytande över utnämningsmakten ansåg vi i den dåvarande oppositionen vara väl belagt."
Det handlar om att till Sveriges riksdag skriva ett svar som bygger på hörsägen och spekulation. Det upplever jag som oerhört allvarligt. Jag ska gå vidare till det som handlar om utnämningspolitiken som jag upplever handlar om trovärdighet. Det är en sak att använda ord och en annan sak att gå till handling.
Jag som kommer från Kronobergs län kan känna: Har vi kommit i kläm någonstans i det nya sättet att arbeta med att rekrytera myndighetschefer? Vår förre landshövding Lagrell lämnade sitt uppdrag år 2006 mellan jul och nyår. Vi har fortfarande inte sett någon ny landshövding i Kronobergs län. Det har gått sex månader.
Har ministern på något sätt glömt bort lilla Kronoberg i det perspektivet? Man har faktiskt utsett en landshövding i Stockholm. Det kan väl ändå inte i den utnämningspolitik som man bedriver vara skillnad på ett län och ett annat län. Det är lika viktigt att vi tillsätter myndighetschefer utifrån där de ska finnas.
Det skulle vara bra att gå från ord till handling i utnämningspolitiken. Min fråga till ministern är: Behandlar vi alla län lika och utser landshövdingar i samma snabba takt som vi gör i Stockholm?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Frågan om jämställdhet i arbetslivet är en av våra allra viktigaste frågor utifrån att vi ska få lika villkor, och framför allt rätten till lika villkor. Det handlar om klass och kön. Många sätter då klass och kön mot varandra, men det är inte detta det handlar om. Det handlar ju om att få lika rätt.
Om man tänker på hur flickor och pojkar uppfostras handlar det mycket om att pojkar får möjlighet att stoja och bråka medan man ställer krav på flickor att de ska vara duktiga och ta hand om varandra. Det här följer naturligtvis med genom livet.
Det är just därför det är så oerhört viktigt att vi stimulerar till att vi får möjlighet att vara människor, inte kön, och att vi får möjlighet att bryta mönster. Jag kanske ska tacka för svaret.
Jag måste säga att efter det här svaret känner jag en stor oro inför framtiden, en oro för att vi nu tar ett steg bakåt när det gäller jämställdheten. Jag kan börja med när ministern, Nyamko Sabuni, skriver i sitt svar att fler människor ska komma in på arbetsmarknaden och kunna arbeta i den omfattning som de önskar.
Hon skulle i det perspektivet vilja ge sken av att man ökar jämlikheten på det här sättet. Då kan jag inte låta bli att ställa mig frågan: Varför har inte regeringen fullföljt rätten till heltid? Vi vet att det är så många kvinnor som i dag är ofrivilligt deltidsarbetslösa.
Det känns som lite av ett hån när man påstår att man med sin arbetsmarknadspolitik har skapat förutsättningar för att alla ska få jobba som de önskar. Det är inte riktigt sanningen. Vi vet att allt fler kvinnor i dag hamnar i visstidsanställningar.
Där hade vi genomfört en reform, som vi hade fattat beslut om här i riksdagen. Det har man rivit upp från regeringens sida. På det sättet ökar orättvisorna på arbetsmarknaden och vi ser, eller kommer i framtiden att se, hur fler kvinnor kommer att finnas i mer otrygga anställningar.
Det känns lite grann som att vi då inte tar ett steg framåt när det gäller jämställdheten i arbetslivet. Något annat som också är mycket förvånande i svaret är detta med att det ska vara lönsamt att gå från deltid till heltid.
Tänk att jag under alla de år som jag har varit ute i arbetslivet, ända sedan 70-talet, inte har träffat på en enda person, oavsett kön, som har sagt att de vill jobba heltid men har avstått på grund av lönen, alltså att det inte har lönat sig att jobba heltid. Det är mycket märkligt och förvånande.
Om man vill jobba heltid vill man ju göra det. De flesta som jobbar deltid i dag gör det ofrivilligt. Det finns de som under en period i sitt liv väljer att jobba lite mindre, kanske för att man har små barn hemma. Men det är en annan frågeställning.
Min fråga till ministern kvarstår: Vilka åtgärder är ministern beredd att vidta för att öka jämställdheten i arbetslivet?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det är en lite märklig inställning till rätten till heltid att man måste se till arbetsgivarens förmåga. Var finns människan?
Om man måste se till arbetsgivarens förmåga, hur kan det då komma sig att det finns heltid i de mansdominerade yrkena eller där det är flest män som arbetar? Inom de yrkeskategorier där många kvinnor jobbar är det däremot oftast deltid.
För att tydliggöra det kan man titta på handeln, som också är en växande näring. Där man exempelvis säljer IT-saker och tv-apparater jobbar många män.
En bred majoritet jobbar heltid, medan kvinnor inom livsmedelshandeln och i klädbutiker jobbar deltid. Har inte dessa arbetsgivare samma förutsättningar och samma förmåga? De verkar ju i samma bransch. Det håller inte ihop riktigt.
Det måste handla om rätten till heltid med deltid som en möjlighet - det finns olika saker i livet som gör att man kanske inte alltid vill jobba heltid. Det finns faktiskt också de som har ett företag och jobbar halvtid där och halvtid i någon form av anställning.
Det måste alltså finnas en flexibilitet, men det handlar om normen och kvinnors rätt på arbetsmarknaden. Jämställdhetsministerns inställning är märklig i det perspektivet.
En helt annan sak, vilket också Hillevi Larsson var inne på, är att alliansen som gick till val på fler jobb föreslår ett bidrag för att inte arbeta nästan det första de gör. Jag tänker förstås på vårdnadsbidraget.
När vi tittar på till exempel Norge kan vi konstatera att den grupp kvinnor som stannar hemma med vårdnadsbidrag är den grupp kvinnor som har den lägsta utbildningen och de största svårigheterna på arbetsmarknaden.
Hur kan det komma sig att en regering som har gått till val på fler jobb vill stimulera att kvinnor inte arbetar? Ministern skriver i sitt svar om jämställdhetsbonusen, och det är bra. Men när ska vi få se ett konkret förslag?
Vi kan vara överens om att jämställdhetsbonusen är ett bra förslag, men när får vi se resultatet? När ministern också lägger till att hushållsnära tjänster ytterligare kommer att öka jämställdheten blir man riktigt mörkrädd.
Vi har ingenting emot att man kan köpa tjänster - invändningarna handlar snarare om hur vi använder våra skattemedel - men på det här sättet kan ju männen köpa sig fria. De kan köpa en tjänst i jämställdhetens tecken. Att påstå att vi på detta sätt får ett mer jämställt arbetsliv är fel perspektiv.
Min fråga kvarstår alltså: Hur ökar vi jämställdheten i arbetslivet?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Tyvärr har vi alldeles för lite tid att diskutera en så viktig fråga. Det finns flera olika spår. Jag tänker fortsättningsvis koncentrera mig på vårdnadsbidraget och en mer jämställd arbetsmarknad. Redan i dag vet vi att kvinnor diskrimineras på arbetsmarknaden - inte minst unga kvinnor som söker arbete får frågan om de tänker skaffa barn.
Låt oss lite grann i vår fantasi leka med tanken att vi i framtiden har infört rätten till vårdnadsbidrag. Enligt uppgift ska varje kommun själv få bestämma om kommunen ska införa vårdnadsbidrag. Jag bor i Småland i Kronobergs län. Jag är övertygad om att man i det röda Lessebo inte kommer att införa något vårdnadsbidrag, men i den borgerliga kommun jag själv bor i kommer man att göra det.
Vi har haft en folkomröstning om rätten till vårdnadsbidrag. I den numera borgerliga Växjö kommun är det sannolikt att det också blir ett vårdnadsbidrag. Låt säga att kvinnor söker arbete.
När en arbetsgivare ska välja vilken kvinna han eller hon ska anställa kanske arbetsgivaren också börjar titta på var den unga kvinnan bor som kanske tänker skaffa barn. Bor hon i en kommun där det finns vårdnadsbidrag? Då finns risken att arbetsgivaren anställer en kvinna som kommer att begära tjänstledigt kanske tre fyra år.
Eller bor hon i det röda Lessebo, som förmodligen inte kommer att införa vårdnadsbidrag? Kanske den kvinna som bor i en kommun där det inte finns vårdnadsbidrag har lättare att få ett jobb än den kvinna som bor i en borgerlig kommun. På det sättet är risken att fler kvinnor kommer att bli diskriminerade i arbetslivet. Fru talman!
Därför upplever jag att vi nu har tagit ett steg bakåt och att det har blivit en försvagning vad gäller jämställdhetsarbetet i arbetslivet.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Angående WTO och förhandlingarna säger Marie Weibull Kornias till oss här i kammaren: Rättvisa - världen väntar. Det betyder alltså att inte heller de borgerliga riksdagsledamöterna vet vad som händer. De har inte heller fått information om hur långt man har kommit i WTO-förhandlingarna och Doharundan.
Det tycker jag är ännu mer allvarligt. Ministern kanske borde ha varit med här i kammaren i dag så att vi alla kunde ha fått del av detta. Det handlar om frihandel och möjligheten att som företag och som land få ökad tillväxt och att växa. Det är betydelsefullt. Industriavtalet pekar oerhört tydligt på det.
Med tanke på att tjänstesektorn också ökar känns det lite oroväckande. Marie Weibull Kornias sade i sitt anförande att jag i mitt anförande inte vidrörde något om vad som är nya saker.
Anledningen till det är att den handelsdeklaration som vi har fått här i kammaren inte finns med i betänkandet. Det som mest berördes där var Sveriges olika frågeställningar ute i världen. Därför vidrörde jag inte det. Men eftersom Marie själv passade på att vidröra detta tänkte jag ställa en fråga.
Med tanke på vikten av export och att Sverige har tappat marknadsandelar har regeringen valt att nästan halvera stödet till Exportrådet. Hur kan det komma sig? På vilket sätt får vi i så fall ökad tillväxt och ökad export?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det tror jag också; vi får information när och om ett avtal kommer på plats. Det har vi att se fram emot i utskottet. Samtidigt är det lite märkligt med den nya ordningen för hur vi i riksdagen behandlar EU-frågor. Jag har förmånen att vara suppleant i EU-nämnden.
Därav får jag till viss del ta del av vad som händer i WTO-frågorna. Men de andra som sitter i näringsutskottet får inte alls den informationen. Det finns saker att förmedla, men näringsutskottet har inte fått den informationen. Därav tycker jag att det här är allvarligt. De borgerliga ledamöterna i näringsutskottet borde ju också tycka att det är viktigt att få del av detta.
En annan fråga som Marie Weibull Kornias inte svarade på var den om exporten. Jag ställde en fråga om halveringarna och utifrån det faktum att vi har tappat marknadsandelar, vilket Marie Weibull Kornias själv nämnde.
Med tanke på de tidigare debattinläggen från både Lage Rahm och Kent skulle jag vilja veta hur det egentligen är med spelreglerna på arbetsmarknaden i världens länder. Är regeringen för fackliga rättigheter? Det kändes lite osäkert i svaret.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Ibland blir jag mörkrädd, och det är inte alltid när jag är ute. Jag blev det lite här alldeles nyss när jag hörde Carl B Hamilton säga att när det gäller barnarbete ska vi gå försiktigt fram runt omkring det som är vidriga förhållanden. Då kan jag inte låta bli att tänka på ett tv-program som jag såg för ett tag sedan.
Det handlade om ganska små pojkar. De var nog mellan sex och elva år. De hade blivit sålda - deras föräldrar var fattiga och hade svårt att få mat för dagen - till en fiskare, som drev en fiskeindustri. De här pojkarna hade de som dykare.
Här i industrivärlden har vi ju en annan typ av verktyg när vi fiskar, vilket är ett problem i sig, men här hade man de här småpojkarna till det. De var ju smidiga. En del drunknade efter vad man kunde förstå. Det var en form av barnarbete. Det finns fabriker som har brunnit ned där dörrarna har varit låsta, och det har visat sig att det har bara varit barn som har arbetat där inne. Det fanns en pojke som var tolv år när han mördades.
Jag minns inte hans namn just nu, men han jobbade på ett tegelbruk. Jag tror att han var från Pakistan. Han kämpade för barns rättigheter och att slippa barnarbete. Han blev dödad. Man kan ställa sig frågan varför. Är det detta som är Folkpartiets linje, eller är det enbart Carl B Hamiltons?
När det gäller barns rättigheter, delar inte Folkpartiet barnkonventionens intentioner? Man blir lite mörkrädd när man hör detta inlägg. Jag och vi socialdemokrater har en bestämd uppfattning: Barn ska gå i skolan - vuxna ska arbeta.
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Det känns lite grann som om Carl B Hamilton snurrar runt frågan och bara hänvisar till Rädda Barnens hemsida. Jag antar att Rädda Barnen menar att det tar tid att ställa om i utvecklingsländerna innan man fått en så pass genomgående tillväxt att många i vuxen ålder kan vara ute i arbetslivet.
Inte heller kan man putta ut de arbetande barnen på gatan. Så fort går det nämligen inte att ställa om. Jag kan inte låta bli att undra, för Carl B Hamilton svarar inte på frågan: Delar inte Folkpartiet intentionerna i barnkonventionen utifrån det som handlar om barns rättigheter? Där står väl ingenstans att barn ska arbeta?
Det hela blir lite märkligt. Jag tror att det vore bra att konkret svara på frågan om det är okej att 70 miljoner barn i världen arbetar i dag. Jag har svårt att se det så. Ska det vara okej att barn i utvecklingsländerna jobbar medan vi i industrivärlden inte accepterar att våra barn jobbar? Som konsumenter vill vi ju inte köpa produkter som tillverkats av barn.
Vi är oerhört noga med det och sådant som handlar om sociala rättigheter. Delar inte Folkpartiet dessa intentioner längre? Det är i så fall mycket förvånande. Jag hoppas att vi nu kan få ett klargörande och inte bara en uppläsning från Rädda Barnens hemsida. Var står Folkpartiet i fråga om barnarbete?
Carina Adolfsson Elgestam (S):
Jag vill börja med att hälsa ministern välkommen till kammaren. Jag är inte helt säker, men jag misstänker att det är premiär för henne som handelsminister här i kammaren: Välkommen hit!
Export och investeringar i Sverige är en viktig fråga inte minst med tanke på att vi tycker att jobben är den viktigaste frågan. Sverige är ju ett starkt och välkänt varumärke. Det är världsledande på många olika områden.
Svensk teknik, design, forskning och inte minst en stark svensk exportindustri har bidragit till att sprida bilden av Sveriges starka konkurrenskraft. Här finns en stor utvecklingspotential att bygga vidare på. Sverige har goda möjligheter att bli ännu attraktivare för utländska direktinvesteringar.
Där har de små och medelstora företagen stora möjligheter att utveckla sin export. För att lyckas med export och investeringsfrämjande behöver vi ha både Exportrådet och Invest in Sweden Agency. De är oerhört viktiga. Det är det som känns så oroande.
Regeringen har gjort så kraftiga neddragningar inom export- och investeringsfrämjandet. Personal har blivit uppsagd, och närvaron har minskat utomlands på vissa platser. Därför känns det lite dubbelbottnat när ministern i sitt svar bland annat pekar på att en utredare har blivit tillsatt.
Det är väl positivt i sig, men med tanke på att både Kommerskollegium och Exportrådet har uppmärksammat regeringen på att Sverige har tappat marknadsandelar på varuexporten, framför allt i förhållande till konkurrensländer inom Europamarknaden, känns det som att till nästa höst, om ett år, det hinner att rinna mycket vatten under broarna.
Redan för ett år sedan när regeringen tillträdde var den här frågan uppmärksammad. Regeringen gör kraftiga neddragningar på exportfrämjandet. Samtidigt säger ministern i svaret att det är viktigt med export och investeringar i Sverige.
På något sätt går det inte riktigt ihop. På något sätt kvarstår frågan som jag har i min interpellation: Avser statsrådet att fullfölja regeringens utstakade väg och fortsätta att trappa ned på de exportfrämjande insatserna?