Stefan Attefall (KD):
ILO 94 har varit med i diskussionerna om upphandlingsdirektiven. Sverige har varit aktivt för att få ett rättsligt utlåtande om vad det innebär om ILO 94 skulle lyftas in eller hänvisas till i upphandlingsdirektiven. Här har vi drivit på och fått en del rättsliga uttalanden från rådets rättstjänst, men de har inte varit så precisa att det har skapat klarhet fullt ut. Det finns problem.
ILO-konventionen har ratificerats av tio länder, och de gjorde det innan de blev EU-medlemmar. Många länder har inte ratificerat konventionen, och EU som institution har inte ratificerat den. Det finns en del oklarheter i hur man ska tolka ILO-konventionen i förhållande till EU-rätt och till de allmänna principerna, exempelvis när det gäller upphandling.
Under förhandlingarnas gång sökte Sverige efter en lösning för att få in detta på något sätt och hänvisa till detta. Det fanns idéer om att göra olika typer av hänvisningar till ILO 94. Men de skrivningar som kom fram från kommissionen hade snarare inneburit en begränsning av möjligheterna för Sverige att självständigt kunna bedöma om och när ILO 94 skulle ratificeras.
Sverige var därför emot att man skulle göra sådana hänvisningar eftersom det hade inneburit ett steg tillbaka sett ur exempelvis Marie Granlunds synvinkel. Det har inte heller varit föremål för parlamentets synpunkter. Där har man också insett att det inte rätt forum och rätt väg att dra in ILO 94 i detta sammanhang. Däremot har man velat ha förstärkta skrivningar för just artikel 15.2.
Här har Sverige aktivt arbetat för att tillmötesgå Europaparlamentets synpunkter i konflikt med ett antal andra länder inom EU som har varit rädda för denna typ av skrivningar. Det har till exempel varit länder som misstänkt att de ska få sämre förutsättningar konkurrensmässigt och därför inte vill att det ska finnas några skarpa skrivningar.
Man har jobbat både med den formulering som Europaparlamentet har kommit med och med skälskrivningarna, alltså vilka skäl man har bakom. Det är ett slags förarbetestexter som man har jobbat med för att hitta skrivningar som gör att man får så precist innehåll som möjligt och för att tillmötesgå de olika synpunkter som finns inom EU-kretsen. Här ser man nu ut att kunna landa på det som Europaparlamentet har föreslagit och som Sverige också har stött.
Det innebär att det blir tydligare och bättre möjligheter att ställa sociala krav. Men vad innebär detta i praktiken? Vi har också ett utstationeringsdirektiv som styr, och vi har allmänna principer. Man får inte formulera de sociala kraven så att de står i strid med övergripande principer såsom likabehandling, transparens och icke-diskriminering. Här finns alltid en viss tolkningssituation som vi kommer att få leva med.
Vi har dock ett bättre stöd för detta i det nya EU-direktivet än vad vi hade tidigare, även för EU-domstolen när den till exempel ska avgöra i principfall och för svenska domstolar. I Sverige ska vi skriva en svensk lagstiftning om detta; vi ska tolka in det i svensk lagstiftning. Det är ett utredningsarbete som har påbörjats och som ska vara klart inom två år.
Frågan om en svensk ratificering av ILO 94 ligger på arbetsmarknadsministerns bord, och jag kan därför inte uttala mig om hur beredningsläget ser ut där.