KBLab/rixvox huggingface dataset:
Eskil Erlandsson (C):
Jag väljer att i detta inlägg ta den sista frågeställningen först eftersom den är ny för denna debatt. Vi har, som jag påtalat i mitt svar, anslagit pengar för att uppdatera den blockdatabas som vi har i Sverige. Vi kommer med stor sannolikhet att fortsätta det arbetet under nästkommande år.
Det kommer att påtagligt minska risken för fel i ansökningarna. Det kommer att påtagligt minska risken för sanktioner för Sverige, men också för enskilda lantbrukare, vilket jag är glad över. I dag beror felen oftast på att det är fel i den blockdatabas som används.
Vi har alltså innevarande år anslagit inte mindre än 70 miljoner kronor för det ändamålet. Vad gäller den andra frågan måste jag åter påtala att Sverige inte fått en ökad kontrollfrekvens. Däremot kan det ha skiftat mellan länen beroende på att felfrekvensen varit större eller mindre i respektive län.
Då är det naturligt att man måste omfördela pengar mellan olika områden i landet. Jag vet att ett sådant arbete bedrivs både på det berörda departementet, vilket alltså inte är mitt departement utan Finansdepartement, och också på Jordbruksverket eftersom de har kunskap om hur stor kontrollfrekvensen är i respektive län i Sverige.
Därtill finns det, som jag nämnde tidigare, signaler om att pengarna inte räcker. En sådan ansökan fick vi in så sent som i mitten av månaden. Den normala beredningsgången i Regeringskansliet är ett antal månader. Både interpellanten och jag måste acceptera att det går till på det sättet.
Därav mitt uteblivna svar på den framställda frågan om ytterligare pengar eller inte. Jag kan bara konstatera att i den tilläggsbudget som regeringen presenterade i början av april månad var det inte ens tekniskt möjligt att ta med den, men vi kommer med ännu en tilläggsbudget i, om inte minnet sviker mig, slutet av augusti månad. Fram till dess pågår ett beredningsarbete.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tackar för debatten. Det är angeläget att föra denna typ av debatter och diskussioner i kammaren. Låt mig avslutningsvis säga att medel till länsstyrelserna tilldelas i huvudsak över förvaltningsanslag.
Det är upp till respektive myndighet, respektive länsstyrelse, att fördela pengarna på de verksamheter som myndigheten i fråga, i detta fall länsstyrelsen, har att bedriva. Det skiftar från tid till annan vilken verksamhet som är mest angelägen att utföra, och det kommer att skifta i framtiden.
Om det är angeläget vid någon länsstyrelse att nu få fram pengar till ytterligare kontrollverksamhet är det upp till myndighetschefen att ta de avgörandena. Det kan inte vara så att det vid varje tillfälle ska behöva avsättas nya friska pengar från regeringens sida.
Vi får en alldeles omöjlig budgeteringssituation i samhället om vi varje gång det fattas lite pengar vid en länsstyrelse ska behöva gå till riksdagen. Därav det budgeteringssystem som vi har. Vad beträffar betesmarkerna vill jag, fru talman, hänvisa till min tidigare debatt med Tina Ehn.
Eskil Erlandsson (C):
Låt mig börja med att tacka för interpellationen. Jag tycker att det är en angelägen och viktig sak vi debatterar vid det här tillfället.
Låt mig också som svar på den konkret framställda frågan säga att fördelningen av kompetenser mellan EU:s institutioner såsom den föreskrivs i det fördrag vi arbetar efter är att rådet och parlamentet beslutar på grundval av de förslag som läggs fram av kommissionen.
Medlemsstaterna har inte någon möjlighet att själva föreslå lagstiftningsåtgärder, eftersom denna rätt till initiativ är förbehållen just kommissionen. Varje medlemsstat, och det inkluderar ju Sverige, kan däremot sträva efter att påverka innehållet i kommissionens förslag.
Det gör vi i detta sammanhang, och det gör vi, ska interpellanten veta, i alla andra sammanhang också. Jag nämnde i mitt svar tre saker som jag tyckte var angelägna att tala om i den här debatten, där vi försöker att påverka det innehåll från kommissionen vad gäller översynen av EU:s jordbrukspolitik som vi förväntar oss att få del av inom närtid - den så kallade hälsokontrollen.
Tre konkreta förslag nämnde jag i mitt svar. Vi är bra på att vårda våra vatten i Sverige, och det tycker jag är angeläget att nämna. Jag skulle önska att vi kunde få samma synsätt i andra länder runt Östersjön.
Ett exempel utöver dem jag redan har nämnt och som jag gärna vill nämna i sammanhanget är att vi i Sverige har en skatt på handelsgödsel vilket man inte har någon annanstans. Jag tycker att interpellanten borde hedra oss för att vi håller fast vid denna skatt och även försöker att introducera den i andra delar av vår omvärld, till exempel Europeiska unionen.
Låt mig också återigen nämna att vi strävar efter en full frikoppling vilket ju minskar intensiteten i jordbruket. Vi kämpar just nu med en frågeställning som berör ett av våra grannländer, där min och regeringens inställning är att den typ av stöd som har funnits i detta grannland inte ska finnas längre.
Jag talar om det finska så kallade 141-stödet.
Eskil Erlandsson (C):
Jacob Johnson har frågat mig genom vilka ekonomiska åtgärder jag avser att verka för att den jordbruksmark på vilken certifierad ekologisk produktion bedrivs ska öka från 7 till 20 procent till år 2010 samt att 25 procent av den offentliga konsumtionen ska utgöras av ekologiska livsmedel.
Jacob Johnson har dessutom frågat mig hur jag anser att omfördelningen av medel från anslag 44:6 Åtgärder för att främja ekologisk produktion till anslag 43:14 Konkurrenskraftig livsmedelssektor samt anslag 44:3 Miljöförbättrande åtgärder gynnar omställning av det svenska jordbruket till ekologisk produktion.
Den kraftigaste stimulansåtgärden för ekologisk produktion som vi har i dag är den miljöersättning för ekologiska produktionsformer som finns inom ramen för landsbygdsprogrammet. Här betalar vi varje år ut ca 1⁄2 miljard kronor till jordbrukare som bedriver ekologisk produktion. Om produktionen är certifierad som ekologisk är ersättningen högre.
För offentlig konsumtion av ekologiska livsmedel är det främst offentliga aktörer som har ett ansvar att ställa krav i samband med upphandlingar. Det är viktigt att beslutsfattare på lokal och regional nivå ger sina tjänstemän mandat och medel att köpa in ekologiska livsmedel.
Regeringen har i budgetpropositionen för 2008 föreslagit att anslag 43:14 ska finansiera åtgärder inom ramen för en livsmedelsstrategi för hela Sverige. Regeringen arbetar för närvarande med den närmare innebörden i förslaget. Regeringen ser dock inte att det bara är genom statliga ekonomiska åtgärder som man kan och ska verka för en ökad produktion och konsumtion av ekologiska produkter.
Enbart statliga medel kan inte driva på utvecklingen. Utvecklingen måste komma från de aktörer som verkar på marknaden, och konsumenternas efterfrågan är helt avgörande för utvecklingen. Arbetet med regelförenklingar, dialog med näringen, konsumenternas påverkan och initiativ från näringen själv är viktiga medel för att nå de uppsatta målen.
En ekologisk produktion som är baserad på statliga stöd är inte hållbar i längden. Det huvudsakliga syftet med medlen inom anslag 44:6 har varit dels att främja utvecklingen av marknaden för ekologiska livsmedel, inklusive offentlig konsumtion, dels att försöks- och utvecklingsverksamhet med ekologiskt jordbruk ska kunna bedrivas för att uppnå miljökvalitetsmålen.
Denna typ av verksamhet kommer även fortsättningsvis i stor utsträckning att kunna bedrivas, men med finansiering från andra anslag.
Eskil Erlandsson (C):
Även den här interpellationen är en angelägen fråga att diskutera. Låt mig konstatera att det inte går att kommendera fram vare sig produktion eller konsumtion.
Det måste bygga på ett intresse från producenter att producera men också ett intresse från en konsumentgrupp att konsumera en producerad vara eller produkt. Samhället kan ställa upp med lite smörjmedel. Det gör samhället i den här frågan på flera olika sätt.
Bland annat finns, som jag nämnde i mitt interpellationssvar, en mycket stor mängd pengar avsatt för producenter att användas vid produktion enligt ekologiska metoder. Det är över 1⁄2 miljard kronor, fru talman.
Därtill har vi i budgetpropositionen föreslagit att vi för Sverige ska plocka fram en samlad livsmedelsstrategi där de stora, men framför allt de små och medelstora, företagen ska kunna presentera sig och sin produktion.
Men vi ska också involvera de organisationer, föreningar och sammanslutningar som finns i olika produktionsinriktningar - däribland de som företräder den ekologiska produktionen. Därtill kan vi konstatera att vi för inte alltför länge sedan hade en besvikelse på marknaden.
Besvikelsen gällde att konsumenternas intresse för att konsumera det som var ekologiskt framställt inte var så stort som produktionen. Nu har vi det omvända förhållandet, vilket är roligt och glädjande på alla sätt som tänkas kan. Det innebär i sin tur att marknaden tar tag i detta.
Som exempel kan jag nämna, Jacob Johnson, att Arla höjde sin merbetalning för ekologiskt producerad mjölk i januari innevarande år då den var 50 öre till 77 öre. Det är ganska mycket pengar för en mjölkproducent. Möjligheterna finns.
Gör vi något på den konventionella sidan? Ja, vi har faktiskt gjort något mycket ovanligt i vår gemensamma jordbrukspolitik i Europa. Vi har infört skatt på produktionsmedel. Vi har skatt på handelsgödsel, Jacob Johnson, och vi har skatt på bekämpningsmedel!
Vi straffar alltså den konventionella produktionen medan vi gynnar med 1⁄2 miljard den ekologiska produktionen.
Eskil Erlandsson (C):
Jag tycker att det är ett felaktigt påstående att det inte görs något på det här området. Generellt, när vi pratar om djurskydd, avel och liknande saker, är alla producenter intresserade av att ha friska djur i sina besättningar. Det är friska djur som producerar det som producenten vill ha.
Producenten vill ha friska kor som producerar bra med frisk mjölk. Slaktkycklinguppfödaren vill självklart ha friska kycklingar som producerar det som slaktkycklingproducenten ska sälja på en öppen marknad. Har det då inte hänt någonting på det här området? Jo, jag tycker faktiskt att mycket har hänt på avelsområdet för att få fram bättre djurmaterial.
Om vi talar kycklingar kan vi konstatera att man bland annat har börjat genomlysa och röntga lederna på avelsdjuren rutinmässigt för att minska förekomsten av i olika sammanhang redovisade benproblem och rörelsestörningar. Varför har man gjort detta? Jo, därför att man självklart vill ha fram föräldradjur som producerar friska djur som sedan ska användas i produktionen.
Interpellantens påstående om att man mer eller mindre medvetet avstår från att ta fram friska djur för användning i olika typer av lantbruksverksamhet tycker jag är direkt felaktigt.
Eskil Erlandsson (C):
Jag vill ta upp två saker apropå ställd fråga. Först och främst: Företagen i Sverige, det vill säga producenterna i Sverige, för en ständig dialog med de avelsföretag som finns i olika delar av världen. Detta beror på att man vill ha fram friska, sunda och starka djur. Varför vill man nu detta?
Jo, därför att friska, starka och sunda djur producerar bättre än osunda och sjuka individer. Samtidigt vill jag återigen understryka att vi i vårt land har lagt stor vikt vid att upprätthålla den stränga salmonellakontroll som vi har.
Jag vill inte orsaka något folkhälsoproblem i Sverige genom att vi får in salmonella i landet. Gör vi då ingenting från samhällets sida?
Eskil Erlandsson (C):
Först vill jag tacka för den här debatten. Jag tycker att det är en angelägen fråga som diskuteras. Jag är övertygad om att vi alla vill att djur ska ha det bra. Vi vill inte att djurbesättningar eller våra sällskapsdjur ska bära på genetiska defekter som innebär att de bär på lidande. Vad är då att göra åt detta? Det finns ett antal saker att göra.
En sak är att vi konsumenter har en makt. Vi har vår konsumentmakt. Vi kan välja eller välja bort. Men de flesta konsumenter tittar också - förutom på en del andra saker - på vad som kostar mer eller mindre än något annat.
Detta gör ju att den här produktionen, liksom mycket annan produktion, är utsatt för en internationell priskonkurrens. Så vill vi ju faktiskt ha det i ett öppet samhälle, men trots detta ställer vi alltså höga krav på bland annat djuromsorg i vårt land. Det innebär att vi inte tar in vad som helst, för vi vill att djuren ska ha det bra.
Det innebär till exempel att det är vissa problem att ta in kycklingar som kan bära på salmonellasmitta. Därför måste de vara i karantän, och detta leder i sin tur till att inflödet av kycklingar av andra raser och linjer än de som används frekvent är litet. Vad kan vi då göra utöver detta?
Ett sätt är att ha en forskning i landet. För detta har alltså regeringen för det kommande året anslagit vad jag tycker är rejält med pengar, så att vi får fram de friska och hållbara djur som vi vill ha i våra besättningar.
Eskil Erlandsson (C):
Låt oss konstatera att Eldrimner de facto har rollen som ett nationellt resurscentrum för småskalig hantverksmässig livsmedelsproduktion. Under några år fanns det speciella pengar avsatta för detta därför att detta var ett projekt.
Men, fru talman, projekt är per definition projekt. Det innebär att de ska utvärderas när projekttiden är slut. Utvärderingen är nu gjord och redovisas delvis i mitt interpellationssvar. Utfallet av utvärderingen var för Eldrimners del positivt, för att inte säga mycket positivt.
Det innebär i sin tur att Eldrimner har erhållit pengar.
Går det att göra på något annat sätt? Nej, enligt min bedömning går det inte att göra på något annat sätt. Ansökningarna måste vägas mot varandra. Det går inte att peka på något och säga att ni ska ha extrapengar från regeringen genom ett särskilt beslut. Så fungerar inte vårt samhälle.
Att efterlysa en mer stabil finansiering än de pengar som finns i landsbygdsprogrammet och i livsmedelsstrategin går inte, enligt min uppfattning, eftersom alla verksamheter är föremål för en årlig budgetbehandling av kammaren. Vartenda universitet och varenda högskola är föremål för en årlig budgetbehandling och har att ansöka om sina pengar.
Men det gäller inte dessa verksamheter därför att här ligger EU bakom. EU har slagit fast att vi har ett sjuårigt landsbygdsprogram. Det finns alltså pengar till den här typen av verksamhet, vilket jag är mycket glad över. Har man fråntagits något uppdrag? Nej, man har inte fråntagits något uppdrag.
Är det så att jag inte har besökt Eldrimner och tagit del av den dialog som man har velat föra från Eldrimners sida? Nej, det är inte så heller. Jag har, fru talman, besökt Eldrimner och tagit del av verksamheten.
Jag har också sett till att mina medarbetare på departementet vid ett flertal tillfällen har tagit emot Eldrimners företrädare och medarbetare och ska göra det även i fortsättningen. Det är alltså, fru talman, upp till sökanden att söka pengar ur de tillgängliga potter som finns.
Från de potterna kan man numera, beroende på ett aktivt agerande från regeringens sida, få fleråriga stöd, vilket inte är möjligt på något annat sätt.
Eskil Erlandsson (C):
Regeringen har satsat stort på livsmedelssektorn. Vi har gjort det därför att vi är övertygade om att vi i denna sektor kan hitta många nya verksamheter som kan sysselsätta många människor i alla delar av vårt land.
För att den visionen ska bli verklighet krävs det engagerade och kunniga människor i alla delar av landet. Vad gör då regeringen för detta?
Vi har bland annat sett till att det finns ett väldigt stort landsbygdsprogram, nämligen 5 miljarder kronor per år under en sjuårsperiod att användas bland annat för att utveckla kompetensen hos människor som ska få eller har sin utkomst från den här typen av verksamhet.
För att det i sin tur ska bli verklighet fordras ju att någon plockar upp den kunskap som ibland bara finns hos individer ute i vårt samhälle. Eldrimner är ett sådant exempel. Vad är mer naturligt än att anvisa pengar från detta program till den här typen av verksamhet?
Jag kan inte se att det finns något motsatsförhållande mellan att göra detta och att leva upp till den vision som regeringen har, det vill säga att få fram fler företag och fler verksamheter bland annat inom den småskaliga livsmedelsförädlingen. Hur går man då till väga? När man startar en verksamhet är det ganska naturligt att verksamheten bedrivs i projektform.
Jag är rädd om skattebetalarnas pengar - det hoppas jag att interpellanten och meddebattören också är. När ett projekt är slut är det ganska självklart att man gör en utvärdering för att se om det är värt att gå vidare eller inte. I det här fallet har man vid utvärderingen kommit fram till att utfallet är mycket gott.
Då är det naturligt att man lyfter in verksamheten i ordinarie verksamhet som kan ge den ekonomiska bas som bland annat Eldrimner behöver för att kunna utveckla sin verksamhet framöver. Är det möjligt att ge anslag för flera år? Ja, det är möjligt i det här fallet. Men det är inte regeringen som gör det.
Jag är inte bara rädd om skattebetalarnas pengar, jag är också rädd för att inte följa lagar och förordningar. Vi har ju en konkurrensutsatt verksamhet och andra lagar och förordningar. Då måste man väga ansökningar mot varandra. Något annat sätt är inte möjligt när man ska tilldela den här typen av verksamhet medel och resurser.
Eskil Erlandsson (C):
Tack för den här interpellationen. Det har framgått av debatten och jag kan bekräfta att jag är engagerad när det gäller den här typen av frågor om mat. Jag tycker dessutom att mat är gott.
Regeringen har sett en möjlighet att utveckla olika delar av vårt land med hjälp av maten och med hjälp av den kultur, tradition och kunskap som finns i olika delar av landet.
Den kunskap, tradition och kultur som handlar om mat är ofta regional. Vi är därför angelägna om att den typ av verksamheter som vi diskuterar i samband med interpellationen växer upp i alla delar av landet. Eldrimner kan vara ett föredöme.
Regeringen kan inte tilldela alla typer av projekt som uppstår i olika delar av landet speciella pengar eller utnämna dem till något speciellt. Vi måste ha den ordinarie beslutsgången för detta, och det är att hantera alla ansökningar lika.
Det gör man också i de statliga verken. Hur mycket pengar handlar det om? För nästa år lägger vi 9 miljoner kronor på att utveckla den småskaliga slakten. Vi lägger 30 miljoner extra på kompetensutveckling i landsbygdsprogrammet som redan innehåller 5 miljarder kronor. Vi har 26 miljoner kronor till vår livsmedelsstrategi.
Jag tycker att det tyder på att vi har ett engagemang och intresse för seriösa verksamheter i olika delar av vårt land.
Eskil Erlandsson (C):
Trav- och galoppsporten har en lång tradition i Sverige. Sporten utgör också en betydande andel av hästsektorn i landet och genererar sysselsättning och tillväxt för samhällen men också på landsbygden.
Själva tävlingarna och spelet är en, låt oss kalla det upplevelseverksamhet som intresserar många, både hästägare och tränare liksom personer som rent allmänt är intresserade av hästar och spel. Men det är av största vikt att tävlingarna och spelet bedrivs under ordnade former.
Bland annat därför finns ett avtal mellan staten och hästsportens organisationer som reglerar ansvarsförhållandet mellan inblandade parter. Det är också, som framgår av mitt resonemang, av största vikt att djurskyddet beaktas vid tävlingarna.
För det ändamålet finns rent konkret på våra banor tävlingsveterinärer som utför ett oerhört viktigt uppdrag, nämligen att tillse att djurskyddslagens krav efterlevs. I sammanhanget kan jag meddela att vi har för avsikt att se över djurskyddslagstiftningen. Låt oss kalla det för att modernisera den.
Hur är det med utrustning och liknande? Låt oss konstatera att utgångspunkten för den nuvarande svenska jordbrukslagstiftningen är att djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Denna utgångspunkt gäller inte bara när vi talar om hästar och trav utan den gäller vid all djurhållning.
I samma ögonblick som jag har sagt detta, låt oss också vara överens om och konstatera att det ständigt sker förändringar i djurhållningen och kunskapen om vilka behov som olika djur har och vilka sjukdomar som finns och hur de kan botas.
För att ta hänsyn till ändringar i omvärlden och ny kunskap och erfarenhet som vi ständigt får är bestämmelserna i den djurskyddslagstiftning som vi har i dag generellt utformade. De syftar till att täcka upp olyckor och andra typer av situationer. Den typen av lagstiftning som vi har på ganska många områden kallas för ramlagstiftning.
Den är tänkt att kunna tillämpas på olika situationer utan att man för den skull kan reglera i lag allt som gäller saker och utrustningar som får användas, ålder och liknande för djur. Detta beror på att kunskapen förändras och ökas hos oss, och vårt förhållande till och användning av djur ändras över tiden.
Då kan vi inte hålla på och ändra lagstiftningen hela tiden.
Eskil Erlandsson (C):
Hur ska vi skydda djur när deras intressen kanske står i konflikt med andra intressen, till exempel ekonomiska intressen?
Den konflikt som kan uppstå mellan djurskyddsintresset och ekonomiska drivkrafter vet jag, genom mina medarbetare, övervägdes redan den gången vår nuvarande djurskyddslagstiftning utformades.
Jag har tidigare berört att djurskyddslagstiftningen drar sin gräns för vad som är tillåtet och otillåtet vid att djur inte får utsättas för onödigt lidande.
Denna grundidé gäller för djur både när det ekonomiska intresset utgör ett av de grundläggande skälen till att man innehar djuret i fråga och självklart för andra djur, till exempel djur inom den vanliga animalieproduktionen.
Naturligtvis gäller lagen också för tävlingshästar. Låt mig också på den punkten igen påpeka för Tina Ehn att vi har fått en utredning om banveterinärernas situation.
Vi ska under den kommande våren lägga fram en proposition som bland annat kommer att behandla förslag som finns i denna utredning. Vad beträffar avtal mellan staten och organisationer på området är de just nu föremål för överväganden.
Såvitt jag känner till är de ännu ej klara och undertecknade. Av det skälet kan jag inte avslöja vad de eventuellt kommer att innehålla, men självklart för jag hela tiden in de aspekter som ligger på mitt bord - däribland djurskyddsaspekterna vid tävlingar med djur.
Eskil Erlandsson (C):
Jag måste återigen påpeka, och samtidigt poängtera, att utgångspunkten i den svenska djurskyddslagstiftningen är att djur ska behandlas väl. De ska dessutom skyddas mot onödigt lidande och sjukdom - detta apropå diskussioner om utrustning och annat.
Vi kan inte i lag specificera allt utan vi måste ha generella lagstiftningar. Detta beror på att utvecklingen är som den är, det vill säga ganska snabb på vissa områden vilket gör att nya saker kommer till och andra ibland försvinner.
Därtill vill jag poängtera att Jordbruksverket håller på med en utredning om banveterinärernas situation. De kan göra en del saker på verksnivå och myndighetsnivå.
Andra saker kommer vi att behandla i samband med den proposition som är under utarbetande just nu och som vi har för avsikt att lägga fram för riksdagen under kommande vår. Jag förutsätter att vi i den propositionen kan komma med förslag så att vi kan enas om de här frågorna, för jag tror att vi alla vill våra djur väl.
Vi vill att de ska prestera bra på olika och alla områden, för det är en av grunderna till att vi har djur. Då är det bara så enkelt att friska och sunda djur presterar bättre än djur som inte är friska och sunda. Allra sist: Avtalet mellan staten och travets organisationer är ännu inte klart.
Det är ett sätt att föra in den här diskussionen i nu omdebatterad sport. Men det finns också andra tillfällen då jag gör det, eftersom jag har förmånen att träffa de här organisationerna i lite olika sammanhang. Tack för interpellationen! Det är en viktig fråga.