Lotta Finstorp (M):
Vi behandlar i den här budgetdebatten utgiftsområde 10, ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 från Moderaterna. Naturligtvis står vi även bakom våra övriga reservationer. Vi redovisar vårt ställningstagande avseende anslaget i ett särskilt yttrande.
Sverige beskrivs ofta som ett av världens bästa länder att leva i. Men Sverige står inför många utmaningar, inte minst avseende de ökade kostnaderna för sjukfrånvaron. Hur kan ett av världens friskaste länder ha en av världens mest sjukfrånvarande befolkningar? Det är en stor förlust för individen när sjukdom leder till utslagning från arbetsmarknaden, trots att man inget hellre vill än att arbeta.
Att vara en del av arbetslivet förbättrar livsvillkor och delaktighet i samhället. Sjukförsäkringen måste därför ha fokus på återgång till arbete, så långt det är möjligt för den enskilde. Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv är de ökade sjukskrivningstalen en stor påfrestning på de offentliga finanserna, eftersom antalet arbetade timmar leder till minskade offentliga inkomster och ökade utgifter. Herr talman!
Tilliten till socialförsäkringen som skyddsnät undergrävs om allt fler medborgare lever på sociala ersättningar utan att bidra till välfärdens finansiering. På samma sätt kommer tilliten till systemet att ifrågasättas om den som har rätt till medel ur transfereringssystemet inte får det. De sociala trygghetssystemen är till sin konstruktion gjorda främst för den som är anställd.
Vi moderater anser därför att en översyn måste göras för att öka tryggheten för den som är företagare. Ersättningsmodellen vid aktivitetsersättning som utgår vid förlängd skolgång bör reformeras så att unga människor inte per automatik får aktivitetsersättning enbart på den grunden att de går i särskola. Detta leder ofta till inlåsningseffekter. Herr talman!
Socialförsäkringsutredningen föreslår i sitt betänkande en rad förbättringar i sjukförsäkringen, inklusive stöd för återgång i arbete. Nu är det hög tid att ett antal av utredningens förslag föreslås av regeringen och förverkligas.
Den kraftiga ökningen av sjukpenningtalet är mycket oroande, och i ljuset av denna ökning ter sig regeringens budgetförslag att som enda land i Europa ta bort den bortre tidsgränsen som anmärkningsvärt. Därmed försvinner även möjligheten att delta i det arbetsmarknadspolitiska programmet arbetslivsintroduktion - ALI som det förkortas. Herr talman!
Jag har respekt för att Socialdemokraterna måste genomföra något av sina vallöften med tanke på alla de hittills brutit. Men med tanke på hur sjuktalen ökar ter sig borttagandet av den bortre tidsgränsen snarare som en illa vald vallöftesleverans än en genomtänkt åtgärd.
Det är på sin plats att påminna Socialdemokraterna om hur dåvarande statsminister Göran Persson satte de då skenande sjukskrivningstalen i fokus genom att i budgetpropositionen 2003/04 fastslå en vision om halverade sjukskrivningstal till 2008. Det var en hisnande vision som krävde krafttag, för den ansågs av många som i det närmaste ouppnåelig.
Perssons tidigare socialförsäkringsminister Anna Hedborg uppdrogs att utreda frågan. I korthet levererade hon sitt svar i utredningen våren 2006 och föreslog att tidsgränser måste införas för att styra upp de alltför många passiva långtidssjukskrivningarna, som ofelbart ledde till förtidspensionering och ett liv med endast sjukersättning som inkomstkälla.
Genom att inga tidsgränser fanns för avstämning om hur sjukdom och arbetsförmåga utvecklades blev alltför många sjukskrivna alltför länge. Detta medförde i sin tur att alltför många fall ledde till förtidspensionering utan att någon vinnlagt sig om att utreda arbetsförmågan eller om andra möjligheter stod till buds för att hjälpa.
Detta drabbade även många unga människor, som passivt förvisades till utanförskap och bidragsförsörjning för resten av livet. När utredningen sändes ut på remiss återkom bland annat LO med stöd för förslagen om tidsgränser och tyckte att den bortre tidsgränsen kunde sättas vid 15 månader.
I dag, herr talman, är den bortre tidsgränsen satt till det dubbla, det vill säga 30 månader, genom att alliansregeringen i stort genomförde den reform som Anna Hedborgs utredning föreslog. Varför har nuvarande S-regering fullständigt ändrat uppfattning jämfört med 2006? Till syvende och sist handlar de politiska skiljelinjerna om hur vi ser på sjukdomsbegreppet.
Det finns dessvärre sjukdomar som kräver 100 procents sjukskrivning. Men det finns förstås också sjukdomstillstånd som med ny behandling möjliggör arbete på 100 procent av den egna förmågan. Reformarbetet avseende sjukförsäkringen måste ha ett tydligt fokus på att stärka det friska. Låt inte människor glömmas bort i ohälsosam passivitet!
Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen för i sitt slutbetänkande resonemanget att det skulle gå att ta bort den bortre tidsgränsen på lång sikt om rehabiliteringsåtgärderna var säkerställda och effektiva för var och en som behöver dem.
Men det som händer nu är att regeringen tar bort den bortre tidsgränsen utan att ha säkerställt att rehabiliteringsåtgärderna finns på plats. Sjukpenningtalet för kvinnor är 13,5 dagar jämfört med männens, som är 7,2 dagar. Det betyder att i oktober 2015 är kvinnors sjukpenningtal 88 procent högre än männens. Herr talman!
Ökningen i sjukfrånvaro är störst bland kvinnor och tydligast i psykiatriska diagnoser. Det sistnämnda bidrar i sin tur till ökningen i sjukfallslängder eftersom sjukskrivningar med dessa diagnoser i genomsnitt blir betydligt längre. Ökningen sker i alla mått förutom i antalet nybeviljade sjuk- och aktivitetsersättningar, som har ett oförändrat värde.
För att kunna uppnå sjukpenningmålet måste primärt de berörda myndigheterna definieras och en gemensam handlingsplan tas fram. Försäkringskassans roll och uppdrag måste förstärkas. Herr talman! Det ökade sjukpenningtalet är en stor utmaning för Sverige, och regeringen saknar svar och skarpa åtgärder för att hejda ökningen.
Hälso- och sjukvårdens köer, avsaknaden av ett tydligt uppdrag för patientens återgång till arbete och regeringens otydlighet avseende vårdval och privata vårdgivare är ett stort problem för Sverige. Dessa faktorer bidrar självfallet inte till att människor får snabbare adekvat hjälp att komma tillbaka till arbete.