KBLab/rixvox huggingface dataset:
Berit Högman (S):
Man behöver inte på något sätt vara ett matematiskt geni för att se hur omfördelningen sker och var pengarna hamnar när fastighetsskatten förändras och förmögenhetsskatten tas bort. Regeringen för en politik som innebär att den tiondel av befolkningen som är rikast blir ännu rikare. Den gruppen människor bor definitivt inte i glesbygd.
Jag kan fortsätta att beskriva vad Maud Olofssons och regeringens politik betyder för glesbygden och därmed också för företags möjligheter att födas, växa och utvecklas. Det blir sämre förutsättningar att få tag i utbildad personal då komvux resurser kraftigt reduceras eftersom resursfördelningen görs om.
Tidigare gick de till kommuner som hade flest kortutbildade, och det var glesbygdens kommuner som då fick mer. Nu är den omfördelningen borttagen. Arbetsmarknadsutbildning existerar praktiskt taget inte längre, och detta leder till flaskhalsar och till att exempelvis de långtidsarbetslösa ungdomarna blir oändligt många fler. I Värmland har de ökat med 100 procent.
Resurser till forskning ska nu kanaliseras på ett sådant sätt att de med all sannolikhet hamnar på de gamla stora universiteten och i liten utsträckning ger förutsättningar för Mitthögskolan och andra högskolor utan universitetsstatus att utveckla sin FoU tillsammans med små och medelstora företag. Detta leder också till en försämring för företagen.
Jag ska inte upprepa det jag vet att statsrådet redan har debatterat i dag, nämligen neddragning av resurser till Forska och väx. Visst är det många fler som får jobb nu, och det är jättebra. Men den kritik som Maud Olofsson riktar mot den generella sänkningen av arbetsgivaravgiften faller nu väldigt mycket tillbaka på regeringen själv.
Varför ska McDonalds, som är ett stort vinstdrivande företag, få kraftiga subventioner när de anställer unga människor när det saknas pengar till viktiga åtgärder för glesbygdens utveckling och för unga människors inträde på arbetsmarknaden? Varför ska skattebetalare i hela Sverige subventionera Östermalmsfamiljens butler i Bretagne när byskolan hotas av stängning på grund av resursbrist i en glesbygdskommun?
Var finns alliansens politik för glesbygden?
Berit Högman (S):
Jag har inte hört någon som helst klang- och jubelsång från småföretagare i glesbygd och landsbygd över regeringens politik. Det är väl snarare så att de kvinnliga företagarna hellre hade velat att man snabbare jobbade med att se över de sociala trygghetssystemen för småföretagare än att man hojtar om ett program som ingen riktigt vet vad det leder till.
Jag är också övertygad om att Maud Olofsson känner till att förändringen av 3:12-reglerna var ett arbete som sattes i gång redan på vår tid. Jag tycker att det är bra att det fortsätter, för jag tror att det är bra för småföretagen. I fjol vid den här tiden fanns det registrerat på Länsarbetsnämnden i Värmlands län 38 långtidsarbetslösa ungdomar.
I år vid den här tiden - vi besökte dem den 4 juni - var siffran över 300. Kom inte till mig eller till svenska folket och säg att ungdomsarbetslösheten har minskat! Vi kan se att siffran stiger när det gäller det som är det absolut värsta som kan hända, nämligen att unga människor går in i långvarig arbetslöshet.
Det beror ju på att ni har stängt vägarna för dessa unga människor att få den puff, den kompetenshöjning och utbildning som krävs för att ta ett jobb i en tuff konkurrens. I stället ska de straffas. Man ska slå på den som redan ligger med lägre ersättningsnivåer och ingen möjlighet till fortbildning. Det blir svårare att ta sig in på skola, och arbetsmarknadsutbildningen är obefintlig.
Detta är inte att hjälpa företag att växa och att rekrytera arbetskraft, som just nu är den för företagen absolut viktigaste frågan.
Berit Högman (S):
Ja, inte tycker jag att betänkandet är ett uppsamlingsheat, utan det är kanske en hop goda idéer för framtiden. Hans Rothenberg hänvisar till kommande propositioner som kommer att ha stor betydelse för besöksnäringen. Han nämner infrastrukturpropositionen. Om jag förstår det rätt åker infrastrukturministern redan nu ut och pläderar för att regionerna måste göra ekonomiska insatser när det gäller vägarna.
Är de regioner där vi har den bästa turismen i övrigt ekonomiskt bärkraftiga regioner? Nej, så är det naturligtvis inte. Jag funderar på om det med det tänkesättet över huvud taget blir någon mer bit asfalt på vägen upp till Idre eller om det över huvud taget finns någon idé om hur turismen skulle utvecklas i Hemavan eller någon annanstans, alltså med ett sådant marknadstänkande.
Med ett sådant marknadstänkande kommer infrastrukturen att förbättras kraftigt i befolkningstäta områden men inte nödvändigtvis där turismen utvecklas. Kan Hans Rothenberg ge mig försäkringar om motsatsen är jag tacksam. Sedan gäller det forskningen. Vi är säkert väldigt överens om att tjänstesektorn behöver mer forskning.
Men vi kan se vilka universitet och högskolor som i dag ägnar sig åt besöksnäringen, väldigt handfast. Det är högskolor och små nya universitet. Vad jag förstår kommer alliansens partier att se till att mycket mer av forskningspengarna går till de stora gamla universiteten. Kan Hans Rothenberg lova mig att jag har fel även på den punkten?
Sedan undrar jag: Vilka är de där förslagen som ligger på regeringens bord? Nu har jag hört det i snart ett år. Jag vet fortfarande inte vilka förslag det är. Berätta det, så blir det mycket lättare att ha debatt!
Berit Högman (S):
Jag kan konstatera att det finns ett hemlighetsmakeri kring vad regeringen avser att göra med besöksnäringen. Vi får leva i ovisshet när det gäller det. Men före valet lade ni fram ett förslag. Jag utgår från att det var ditt parti, Hans Rothenberg, som drev den frågan. Det gällde att allemansrätten skulle inskränkas till förmån för äganderätten.
Man skulle inte kunna bedriva naturturism utan ägarens samtycke. Detta är naturligtvis ett väldigt stort hot mot den växande naturturismen. Väldigt många goda idéer finns om hur man skulle kunna bedriva den turismen. Den turismen ligger också helt i samklang med en hållbar utveckling.
Det handlar om att utveckla viltsafarin, cykelturism, kanotism och så vidare. Om vi inte vet vad regeringen har för sig kan vi ändå fråga här i riksdagen om Hans Rothenberg har för avsikt att driva denna valfråga i Sveriges riksdag.
Berit Högman (S):
Jag får tacka statsrådet för svaret. Jag har skrivit interpellationen därför att jag är angelägen om att vi reder ut var regeringen egentligen står i den här frågan. Efter det här svaret har jag inte blivit direkt klokare. Det är svårt att tolka vad som är regeringens syn på generella åtgärder kontra specifika åtgärder och samverkan mellan näringsliv och samhälle eller inte.
Jag har också tagit del av förra veckans interpellationsdebatt som särskilt handlade om fordonsindustrin. Min konkreta fråga var om näringsministern delar Fredrik Reinfeldts och hans partis syn på att branschprogrammen är ett antikverat sätt att se på ekonomisk utveckling och ett antikt sätt att bedriva verksamhet. Jag konstaterar att det kanske inte är så.
I svaret säger näringsministern att branschprogram ändå är bra. Det tackar vi för. Vi konstaterar att det finns pengar avsatta till år 2010. Ändå försöker Maud Olofsson att förminska betydelsen av branschprogrammen genom att säga att det är så lite pengar.
Det är en märklig syn hos ett statsråd som tycker att 100 miljoner till kvinnosatsningar är väldigt mycket pengar medan 200 miljoner till sex specifika branscher är lite pengar. Vi socialdemokrater har ännu mer pengar till branschprogrammen. Men låt oss hålla oss till de sex nuvarande. De bidrar till 80 procent av näringslivets satsningar på forskning och utveckling.
De ger 600 000 direkta arbetstillfällen och 560 miljarder i export. De representerar företag och arbetsplatser över hela landet. De är förutsättningar för tiotusentals andra företag inom tjänste- och servicesektorn. Framför allt har de sett till att genom en god produktutveckling och forskning sätta sitt företag på världskartan.
Det är inte enbart genom marknadsekonomi och fri konkurrens som Sverige nått de positioner det har i dag inom dessa sex branscher. Det är just samverkan och samspel mellan samhällets intressen och näringslivets eget arbete som gett framgångarna. Vi brukar inom Socialdemokraterna tala om armkroken.
Om näringsministern skulle ta sig tid att läsa industrihistoria eller på annat sätt ta del av utvecklingen blir detta samspel tydligt. Det är också ett arbetssätt som industrin de facto efterlyser även fortsättningsvis. Inte skulle Packaging Arena i Karlstad ha fått i gång sitt forsknings- och utvecklingscentrum om inte samhälle och näringsliv jobbat ihop. Nu finns också kinesiska intressenter.
Inte skulle Compare, vårt IT-kluster, nyss ha kunnat inviga sin FoU-enhet utan en samverkan mellan samhällets pengar och näringslivets pengar och intresse. Inte skulle Uddeholm Tooling i Hagfors som är världsledande på verktygsstål kunna rekrytera hundra nya medarbetare utan att det funnits ett samspel mellan näringsliv och samhälle.
Inledningsvis var inte Centern helt avvisande till branschprogrammen när vi inledde jobbet. Nu måste jag än en gång ställa frågan: Vad är regeringens samlade syn på samverkan mellan samhälle och näringsliv? Vill regeringen att vi även framgent ska ligga i framkant på områden inom våra traditionellt stora näringar?
Eller är det bara låglönejobb i tjänstesektorn som ska vara kännetecken för svenskt näringsliv och arbetsliv?
Berit Högman (S):
Forsknings- och innovationspropositionen får vi säkert anledning att återkomma till. Men jag känner inte alls någon trygghet när jag vet att vi har en universitetskansler som far runt med centraliseringstankegångar kring högre utbildning och forskning som nog går helt på tvärs med det som Maud Olofsson nu här beskriver, nämligen en företagsnära forskning.
Vi vet att det är de små högskolorna och universiteten som har varit duktigast på att åstadkomma en nära knytning mellan näringsliv och akademi. Där är universitetskanslern oemotsagd från alliansens företrädare, skulle jag vilja säga. Men det han går runt och samtalar om är ju en helt annan modell av den akademiska världen. Det bekymrar inte bara mig utan också dem på många mindre universitet och regionala högskolor.
Vi är helt överens om politiken, säger Maud Olofsson. Men på industridagen vägrade Fredrik Reinfeldt att säga något om framtiden för industrin och forskningen. På intet sätt känner vi socialdemokrater någon trygghet i att ni i regeringen är överens. Eftersom Centern och näringsministern ändå har uttryckt något slags vilja kring branschprogrammen hoppas jag att det är det som i det här fallet gäller.
Men det känns inte som att det finns en enhetlig regeringspolitik. Vi socialdemokrater vill fortsätta att jobba med branschprogrammen därför att vi märker att de ger resultat och att de har fått en väldigt stark respons hos både de fackliga organisationerna och näringslivet. Därför vill vi egentligen gå vidare med det som vi tydligt motionerat om och som handlar om besöksnäringens utveckling.
En förutsättning för att det ska gå bra för en bransch är inte, tror vi, att man har så dåliga anställningsförhållanden och så låga löner som möjligt, utan en förutsättning är att det är en kvalitativt bra bransch. Dit hör också forskning och utveckling. I en debatt här tidigare i dag pratade vi om upplevelseindustrin som mycket väl lämpar sig för ett likartat arbetssätt.
Skillnaden i förhållande till att låta en regering ensidigt göra ett program är att just de här branschprogrammen har så att säga samarbetats fram - man har verkat tillsammans, precis som Lars var inne på.
Om bilindustrin i trötthet över att regeringen inte lyssnar i stället gör sitt eget innovationsprogram och regeringen säger att den gör sina egna förslag uteblir ju denna nyttiga samverkan som naturligtvis är ett givande och tagande och som vi, även jag, är alldeles övertygade om ger väldigt mycket bättre resultat i en förlängning.
Regeringen har tydligt visat på en prioritering trots sitt tal om att generella åtgärder är bättre. Det är ju 8 miljarder mindre i statskassan genom sänkta arbetsgivaravgifter i servicenäringen.
Är det alltså en politik som vi framgent kan få se att regeringen konsekvent satsar på att få mer av låglönejobb och tillfälliga jobb och mindre av jobb inom våra traditionella näringsgrenar?
Berit Högman (S):
Absolut, Maud Olofsson, är det klart att vi socialdemokrater både kan och ska ta ansvar. Det har vi alltid gjort, så för oss är det inte särskilt främmande. Jag konstaterar att Maud Olofsson inte har tagit avstånd från Fredrik Reinfeldts synsätt att samarbete mellan näringsliv, samhälle och fackliga organisationer är ett antikt arbetssätt.
Så länge näringsministern inte gör det finns det väldigt stor risk att avsaknaden av långsiktighet, avsaknaden av besked leder till stagnation. Det leder till ett disparat handlingssätt som gör att vi inte får ut så mycket av vare sig näringslivets eller samhällets pengar som vi skulle kunna om vi bestämde oss för hur vi jobbar tillsammans.
Vi har 300 miljoner mer till branschprogram än vad regeringen har, och vi har klart och tydligt beskrivit i en särskild motion att ett av de viktigaste branschprogram vi ser framöver är ett för besöksnäringen som det första programmet inom en ren tjänstesektor. Under debatten i dag har det nämnts mycket om fordonsindustrin, men vi ska komma ihåg att branschprogrammen omfattar läkemedels- och bioteknik, IT och telekommunikation.
Det handlar om över 600 000 anställda, och det handlar om nästan 700 miljarder i exportintäkter. Det är klart att det är en otroligt viktig och stor verksamhet, som vi socialdemokrater tycker att regeringen behandlar väldigt styvmoderligt.
Berit Högman (S):
Det är kanske tredje eller fjärde gången som statsrådet och jag för interpellationsdebatter här i kammaren. Det som slår mig är att det finns vissa saker som kännetecknar den borgerliga regeringen. Det är mycket utredande, och det är mycket utredande av enmanskaraktär som saknar demokratisk insyn.
Det finns en annan sak som också kännetecknar regeringen, och det är förslag som läggs fram och som sedan visar sig vara så dåliga att de får dras tillbaka eller dras i långbänk därför att de inte går att genomföra. Det tredje kännetecknet är förslag som genomförs tvärtemot vallöftena. Hit hör väl ändå beslutet om höjd arbetsgivaravgift för småföretag.
Jag skulle kunna lägga till ett fjärde kännetecken, nämligen påståenden som görs utan att de överensstämmer med verkligheten. Detta kan jag återkomma till så småningom. Frågan som jag har tagit upp handlar just om små företag verksamma i besöksnäring och i restaurangbransch. Hittills har det faktiskt inte hänt ett dugg positivt.
Det enda regeringen hittills har fått beröm för är förslag som inte har genomförts, exempelvis den avtalade sjukersättningen. Vad som har hänt är att regeringen hittills har tjänat 4,6 miljarder på att höja arbetsgivaravgiften för småföretag. Det är massor med pengar som skulle kunna gå tillbaka till de små företagen! Kommer detta att ske?
Kommer det att ske någon återbetalning? Kommer det att ske någon kompensation? Vallöftena har ju aldrig infriats. De små företagen har fått höjd arbetsgivaravgift. Ett annat vallöfte var regelförenklingar. Ärligt talat visste jag inte om jag skulle skratta eller gråta när jag träffade en företrädare för bryggerinäringen som berättade om konsten att få i gång ett bryggeri.
Han berättade om kontakten med flera myndigheter som sinsemellan inte hade inbördes kontakt och om kontakt med en myndighet där handläggaren i fråga inte hade någon egen telefonlinje och därför var omöjlig att nå. Han talade om regeln att man måste bekosta och skaffa en lokal innan man ens har vetskap om ifall man får påbörja sin näring.
Därför är det bra att jag ser att svaret innehåller en ambition att göra någonting åt det här. Men när kommer de konkreta förslagen? Maud Olofsson hänvisar till landsbygdsprogrammet.
Till skillnad från många andra gånger, när Maud Olofsson har sagt att vi inte behöver några särskilda insatser, är det i det här fallet glädjande i mitt perspektiv att se att det stundom kan behövas särskilda insatser. Men landsbygdsprogrammet hjälper föga för de små bryggerier som inte kan få ut sina produkter till restauranger och pubar av det skälet att de stora bryggerijättarna har sett till att de har monopol på utbudet.
Det är något som jag inte tycker överensstämmer med den fria konkurrensen, på samma sätt som vi kan se att många små livsmedelsbutiker har svårt att överleva därför att de stora jättarna ser till att det helt enkelt inte går. Då blir min fråga till Maud Olofsson: Är statsrådet beredd att titta närmare på konkurrenslagstiftningen så att vi verkligen har en konkurrens på lika villkor i det här landet?
Berit Högman (S):
Det är precis det här jag inledde interpellationsdebatten med att tala om, nämligen att säga en sak och göra en annan. När det gäller regelförenklingar har näringslivets egen regelnämnd konstaterat att regelkrånglet faktiskt har ökat. Det har inte minskat. Redan under förra mandatperioden fattades beslut i riksdagen om att jobba med regelförenklingar, och det arbetet sattes i gång på Näringsdepartementet.
Med tanke på vilken support Maud Olofsson hade i det jobbet då borde förslagen ha funnits så de kunde genomföras nu. Men sanningen är att det inte kommer några förslag. De förslag som kommer handlar om att öka krånglet. Sätt er ned i vardagen och se det lilla hotell eller pensionat som skulle klara av den här arbetsgivaravgiftssänkningen och bokföringen, eller bensinstationen när det gäller skillnaden mellan en liter olja och en varmkorv med bröd.
Det är helt otroligt hur man med sådan kraft kan påstå att man gör saker medan utfallet i verkligheten är ett helt annat, nämligen att det inte händer någonting som den enskilde företagaren märker - utom småföretagaren, som märker att han har fått höjd arbetsgivaravgift. På det har staten nu tjänat 3,6 miljarder, som skulle ha kunnat komma småföretagen till nytta.
Det är det som är det upprörande i det hela. Till Jan Andersson vill jag också säga att jag tror att det är bra om alliansen bekymrar sig mer om att genomföra sin egen politik än om vilken politik som vi går till val på och för. Den kan jag och mina kamrater hantera. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi har ett systembolag.
Det är ett bra sätt att se till att människor i hela landet kan få lite olika sorter när man väl väljer att gå på Systembolaget. Men även där kan man se att det inte alltid är så att den lokala produktionen uppmuntras. Men det är ingenting som vi löser här.
I svaret skriver också statsrådet att det görs en massa generella insatser, och ett exempel på det är ökat stöd till exportfrämjande. Då kommer jag återigen till det där att säga en sak och göra en annan. Det är faktiskt så att i budgetpropositionen 2007 anslog regeringen 163 miljoner till exportfrämjande. Det är en neddragning med 140 miljoner från 2006 års nivå.
Nu tillförs 85 miljoner och även 83 miljoner för 2009 och 45 miljoner för 2010. Men en del av det är avsett att täcka kostnaderna för världsutställningen i Shanghai och har inte ett dugg med export- och besöksnäringens tjänster och varor att göra. Man hänvisar då till Exportrådet.
Men Exportrådet har aldrig fått något uppdrag av regeringen att med kraft ta sig an besöksnäringen. Där säger man: Nej, det är inte vårt bord. Det är inte tillsagt om det. Det är klart att i ett sådant läge samverkar inte de processer som borde samverka för att vi ska stötta besöksnäringen åt rätt håll.
Därför blir min sista fråga: Är statsrådet beredd att ge Exportrådet ett tydligare uppdrag när det gäller besöksnäringens framtid?
Berit Högman (S):
Det är klart att det är bra om regeringen vet vad den gör. Problemet med en del förslag är att man inte vetat vad man gjort och därför fått ta tillbaka förslagen. Man behöver inte lägga kraft på förslag som är så dåliga att de inte går att genomföra. Då är det bättre att lägga kraften på sådant som är möjligt att genomföra. På förmiddagen i dag har Maud Olofssons partikamrater yrkat avslag på vår turistmotion.
Den innehåller bland annat ett förslag om ett branschprogram som skulle kunna stötta det som Maud Olofsson talar så väl om, nämligen en lokal utveckling av besöksnäringen dit måltidsriken, antingen de ligger i Bergslagen eller i Jämtland, hör. Det kan vi väl se fram emot. Vi har en regering som ser till landsbygden, säger Hans Wallmark. Min mejl går just nu varm.
Jag får mejl från ägare till små bensinmackar som ser att deras framtid är hotad eftersom små bensinstationer inte längre ska göra sig besvär. Därför har bensinhandlarna bett att få träffa regeringen men fått svaret att regeringen inte har tid. I det fallet finns det i alla fall ingen strategi som visar att det är en landsbygdens regering. Det är fullt möjligt för besöksnäringen att anställa människor säsongvis.
Det har varit så tidigare och är så även nu. Det vi reagerar starkt emot är det faktum att regeringen bedriver en politik som innebär att en miljon människor snart står utan någon form av socialt skyddsnät, förutom socialbidrag.
Arbetslöshet blir effekten av den politik som nu förs med många tillfälliga anställningar, svårigheter att ta sig in i arbetslöshetsförsäkringen, svårigheter att få mod och kraft att ställa om, något som krävs om man ska jobba i en sådan bransch som besöksnäringen. Den politik som regeringen för på arbetsmarknadens område är egentligen kontraproduktiv vad gäller att nå en bättre utveckling av besöksnäringen.
Då är vi emellertid inne på ett annat utskott och en annan ministers ansvarsområde, och jag ber därför att få tacka för debatten.