Beatrice Ask (M):
Det här börjar bli en riktigt intressant debatt, som kommer in på ideologi och väldigt viktiga frågor. Det ankommer naturligtvis inte på mig eller någon annan minister att avgöra vad som är ocker eller inte. Det finns regler för hur det bedöms, och det finns regler för hur man bedömer en del andra mål i de här frågorna. Hillevi Larsson beskrev ganska väl hur verkligheten kan se ut för rätt många människor. Jag känner den verkligheten väl.
Som minister har jag också att arbeta med frågor som rör skuldsättning, överskuldsättning och den typen av problem. Det är bara att konstatera att det finns för många människor här i landet som hamnar i skuldsättning på ett sätt som inte är acceptabelt, och inte minst ungdomar har svårigheter. Vi kommer väldigt snabbt till den fråga som Anti Avsan tog upp, nämligen frågan om personligt ansvar. Hur stort är det personliga ansvaret? Vad kan man göra för att stärka det personliga ansvaret?
Jag sade inledningsvis att jag ser positivt på den typ av utbildnings- och informationsinsatser som man sätter in. Jag tror aldrig att staten kan klara av att bygga alla de skyddsvallar och ha alla de mekanismer som behövs för att människor inte ska hamna illa till när det gäller ekonomin. Det finns alltid nya möjligheter. Det spelar inte så stor roll om det är sms-lån eller någonting annat. Därför har vi ett ganska omfattande regelverk. Det ser någorlunda vettigt ut.
Jag tror att det kan användas också när det gäller nya företeelser. Det är vår skyldighet att följa upp att så sker. Men vi måste också fundera över om det finns annat som behöver göras. Det betyder inte - och det är viktigt att markera den nyanseringen - att man ska vara emot nya former för kreditgivning och annat. Det kan faktiskt behövas för att människor ska klara sin vardag, men det ska vara vettiga villkor.
Vi ska naturligtvis ha skyddsvallar som gör att människor inte i onödan ställs inför situationer som de inte kan mäkta med eller klara av. Balansen mellan den enskildes ansvar och statens ansvar är viktig. Det är ingen hemlighet att alliansen har en större betoning på den enskildes ansvar. Men vi måste också ha särskild omsorg, inte minst om ungdomar.
När detta är sagt kan jag berätta vad regeringen kan göra. Regeringen gör faktiskt en del. Vi har inlett ett arbete med konsumentkreditlagen.
Framställandet av den departementspromemoria som kommer att ligga till grund för de förändringar som ska göras påverkas av att frågan om EU-beslutet faktiskt ska prövas av Europaparlamentet också, så det är lite tidsfördröjningar i systemet. I det sammanhanget kommer vi dock att få pröva denna fråga om kreditprövning, som är en mekanism som man kan ha när det gäller detta.
Jag tycker att det är viktigt att riksdagen känner till att det arbetet kommer i gång. Då får vi också följa upp vad man har sagt i Europaparlamentet och naturligtvis i rådet, där vi redan har röstat. Vad gäller andra åtgärder som kan behövas för att se om detta fungerar tror jag att man ska ha ett visst lugn när det gäller att kräva åtgärder. Det är nämligen inte så tvärsäkert att man vet om lagarna är tillfyllest eller inte.
Jag påpekade också att jag väldigt noga följer utvecklingen på detta område, vilket jag utgår från att också andra ministrar som är i närheten av problemställningen gör. Jag tror inte att vi har olika uppfattningar när det gäller om det är viktigt eller inte viktigt att reglerna fungerar. Jag tror inte heller att man nödvändigtvis lever i olika världar, men det finns mer än en infallsvinkel på problemet. Vi får väl försöka mötas i det arbetet, och jag ser fram emot fortsatta debatter om detta.