Hans Linde (V):
Jag får börja med att tacka biståndsministern för svaret. Vi lever i en värld där behovet av bistånd fortfarande är enormt. Utvecklingsutmaningarna är stora, många och komplexa. Samtidigt ser vi allt fler aktörer - allt fler stater, civila samhällsorganisationer och filantroper - som bedriver utvecklingsarbete. Samtidigt måste FN fortsätta att spela en viktig roll.
Utgångspunkten för det svenska biståndet måste vara: Vad är vårt mervärde i Sverige 2015? Vi ser på område efter område hur andra länder, organisationer eller FN-organ gör ett utmärkt arbete. Vi som Sverige, som en av många aktörer, måste fråga oss: Var kan vi göra störst skillnad? Vad kan vi göra i biståndet som ingen annan vill eller kan göra?
Jag tycker att det finns få områden där det svenska mervärdet är så tydligt som när det kommer till hbtq-personers mänskliga rättigheter. Få grupper i världen blir så systematiskt förtryckta och får sina mänskliga rättigheter kränkta så systematiskt som hbtq-personer. Diskrimineringen av hbtq-personer är tydligt kopplad till andra utvecklingsutmaningar, som fattigdom, våld och ohälsa.
Samtidigt ser vi att det, trots att vi har så många aktörer inom biståndet i dag globalt sett, är ytterst få som vill jobba med dessa tyvärr kontroversiella frågor. Om vi tittar på svensk biståndspolitik ser vi att hbtq-frågorna har fått ett större utrymme. Men trots allt måste vi komma ihåg att vad jag kunnat se aldrig mer än 1 promille av den svenska biståndsbudgeten har gått till hbtq-frågor. Trots det har denna lilla insats gjort stor skillnad.
Precis som biståndsministern säger finns det stora möjligheter att utveckla ett bättre arbete. Jag tror att vi var ganska många som, när vi fick en ny regering och en feministisk utrikespolitik, förväntade oss att man skulle ta tydliga steg framåt. Jag måste nog säga att det tyvärr har varit svårt att se konkreta initiativ från den här regeringens sida.
Snarare är nog den allmänna bilden att biståndsministern har valt att prioritera ned arbetet med hbtq-frågorna när frågor om miljö, klimat och fiske i stället ska prioriteras upp. Jag kan ge några exempel. Regeringens första utrikespolitiska deklaration var svag när det gäller hbtq-frågor eller rättare sagt h- och bfrågor, för transpersoner nämndes inte i den utrikespolitiska deklarationen.
I regeringens första regleringsbrev till Sida lyfts inte hbtq-frågorna upp, och man ger inte Sida några som helst uppdrag på området. Jag välkomnar verkligen att vi får en biståndsminister med ett starkt engagemang för miljö- och klimatfrågorna. Men jag blir oroad om engagemanget i miljö- och klimatfrågor går ut över andra områden, till exempel Sveriges insatser när det gäller hbtq-arbetet. Risken är stor att det, om Sverige tystnar, inte finns någon annan som är beredd att gå in i de här frågorna.
Jag måste nog också säga att biståndsministerns ganska allmänt hållna svar tyvärr förstärker denna oro. Jag hör inga förslag på konkreta initiativ eller nya satsningar från den här regeringens sida, och en del av mina frågor har man valt att inte besvara. Därför skulle jag vilja upprepa en fråga som jag inte fick svar på av biståndsministern.
Regeringen jobbar nu med att omarbeta strategin för regionalt arbete med hiv/aids och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter samt för hbt-personers mänskliga rättigheter i Afrika söder om Sahara. Tidigare har hbtq-personers mänskliga rättigheter lyfts fram som ett särskilt område i denna strategi. Nu finns det en mycket stark oro för att det ska strykas och att det ska nedprioriteras.
Det är i synnerhet allvarligt eftersom Afrika söder om Sahara kanske är den region där bakslagen är som störst och tydligast just nu. Jag skulle gärna vilja ha ett tydligt besked från biståndsministern när det gäller hur man i framtiden avser att jobba med hbtq-frågan i Afrika söder om Sahara. Kommer hbtq-personers mänskliga rättigheter att prioriteras som ett särskilt område i Sveriges strategier för utvecklingssamarbete med Afrika söder om Sahara framöver?