Anders Åkesson (C):
Det var mycket intressanta besked vi just fick av trafikutskottets ordförande Karin Svensson Smith, som utgör en del av samarbetsregeringen. Bevare oss för den sortens planeringsarbete som begicks i början av 2000-talet, Karin Svensson Smith. Jag har egna och mycket smärtsamma minnen av hur det gick till när det var underfinansierat med 60 miljarder.
Transport- eller kommunikationsministern rafsade ihop ett Trollhättepaket genom att plocka redan beslutade objekt lite här och var i landet för att kunna åka till Trollhättan och presentera något fluffigt. Vägverksfolk runt om i vårt land fick åka runt till regionala beslutsfattare och säga: Det här objektet är inte aktuellt längre, därför att pengarna är flyttade med ett pennstreck.
Dåvarande finansminister Bosse Ringholm och dåvarande infrastrukturministern bekräftade luftslottet och hålet av 60 miljarder kronor som inte fanns. Kalla det inte för att ta ansvar för kommande generationer! Det är luftslott, falsarier, fusk eller springnotor, om man så vill. Bevare oss för den sortens finansiering! Statsrådet Johansson säger att det är alldeles för tidigt att uttala sig om ekonomiska ramar för kommande infrastrukturproposition.
Det kan man tolka på flera vis. Ett är att skatten på ungas arbete tydligen ska vara en del av finansieringen. Det är en skattesänkning som Socialdemokraterna brukar beskriva som onyttig eller meningslös. Det tycker ju inte jag som centerpartist, och där har vi olika uppfattning. Men uppenbart är ungdomsskatten en finansieringskälla när kilometerskatten nu inte faller in. Fru talman!
Ett annat sätt att tolka det är givetvis att samarbetsregeringen avser att ligga kvar på samma eller till och med en lägre ekonomisk nivå än de 740 miljarder kronor som är utgångspunkten för arbetet. I så fall är det rimligt att statsrådet väldigt snabbt redovisar vilka objekt i nu gällande plan statsrådet avser att lyfta bort, för det måste det i så fall förhandlas och resoneras om med berörda.
Alternativet är att göra om reptricket med en kraftigt underfinansierad infrastrukturplan, alltså en ny springnota, men det är inget bra alternativ. Jag är orolig, fru talman, över att landets regering alldeles uppenbart chansar och skjuter från höften när det gäller hur stora framtida samhällsinvesteringar ska finansieras.
De förväntade men sannolikt uteblivna intäkterna från kilometerskatten motsvarar ett statsfinansiellt slukhål på 44-55 miljarder. Vi talar om nästan två Norrbotniabanor som försvinner. Under 2016 - det är ett år dit - ska regeringen lägga fram en infrastrukturproposition som våren 2018 ska följas upp med ett beslut om en nationell transportplan för åren därefter.
Samtidigt ska utredningen om skatt på avstånd, kilometerskatt, redovisas i december 2016. Den ska följas av en remiss och av förhandlingar i EU, och det ska skrivas en proposition.
Min fråga till statsrådet Johansson blir därför, om det inte går att uttrycka sig så precist som jag har begärt: Med hur stor sannolikhet bedömer statsrådet att kilometerskatt som intäktskälla ska kunna vara med och finansiera kommande infrastruktursatsningar? Jag vet att vi inte har öronmärkta skatter i vårt land, men statsrådet själv har ju så sent som i januari uttalat att det finns en koppling mellan kilometerskatt och stora infrastrukturåtaganden.
Om kilometerskatten inte fungerar och springnota inte är acceptabelt, vilka blir objekten som plockas bort när åtgärdsplanen ska fastställas 2018?