Ulrica Messing (S):
Åsa Torstensson tycker att lagen är ett trubbigt system. Jag delar inte den uppfattningen. Lagar i vårt land är också ett etiskt ställningstagande. Lagar ändras över tid därför att vårt etiska ställningstagande också ändras över tid. Det gäller till exempel synen på diskriminering och mycket annat.
Lagar i vårt land är ett staket omkring rättigheter och skyldigheter för att hålla ihop vårt land och se till att vi som enskilda medborgare inte behandlas olika på grund av var man bor, hudfärg, kön eller religiöst ställningstagande. För människor som vid olika tillfällen i livet känner sig utsatta är lagstiftningen också en hjälp. Den lagstiftningen har vi använt väldigt många gånger för kvinnor och män som bor på landsbygden eller som driver företag på landsbygden.
Så sent som 2005 stärkte vi lagen när det handlade om elnätsbolagens grundläggande skyldighet att ha en infrastruktur på landsbygden. Det är klart att Åsa Torstensson var hjälpt av det. Lagen är inte bara ett trubbigt verktyg. Det är det sätt på vilket folkvalda i vårt land kan se till att skillnaderna i landet inte blir för stora. För mig är det en viktig regionalpolitisk fråga.
Jag kan bara konstatera att Åsa Torstensson gör en helt annan tolkning än vad hennes egen myndighet gör. Åsa Torstensson har en stark tilltro till att man ska komma överens. Verkligheten visar något annat: enskilda kvinnor och män i Årböle eller i Dalarna som driver turistföretag eller skogsarbetare i Kronoberg och som inte får tillgång till sin post.
Man har i åratal försökt komma överens med sitt regionala postkontor men har inte gjort det, därför att man kan tolka lagen om skyldigheter olika. Det var det som PTS konstaterade. Det får inte vara så att det skiljer sig beroende på i vilken region man bor hur generöst eller hur snävt Posten tolkar sin skyldighet att leverera post.
I vårt stora land, där vi också har många glesbefolkade områden, är det dyrt att hålla ihop landet. Det är därför vi lägger mycket pengar på regionalpolitiken. Det här är ett sätt att arbeta regionalpolitiskt. 39 miljoner kronor om året säger Post- och telestyrelsen att det skulle kosta att ta just det ansvaret för de 3 % som i dag inte har den service som 97 % har.
Vi pratar inte om att det ska vara likadan service för dem som bor på landsbygden som för dem som bor i tätort, men det ska vara likvärdig service.
Antingen kan man kräva att Posten, som är ett statligt bolag och som på andra områden kompenseras för att ta ett ansvar för det som ibland är olönsamt, ska ta ansvaret för de 39 miljoner kronorna, eller också kan man titta på andra modeller, som till exempel i Finland, där man har en koncessionsavgift. Där får alla postoperatörer vara med och finansiera just olönsam utdelning för att man ska ta ett regionalpolitiskt ansvar.
Fördelen med det är att det är konkurrensneutralt. På något sätt borde vi säga att vi har råd att också ta det regionalpolitiska ansvaret här i Sverige. Använd lagstiftningen för att hålla ihop vårt land!
Låt den statliga aktören Posten få uppdraget att verkligen komma till förhandlingsbordet och inse att det är kunden, i det här fallet det enskilda hushållet eller den enskilde företagaren, som är själva förutsättningen för att Posten ska ha någonting att göra! Det är inte så att de är ett bekymmer, utan de är en del av Postens affärsidé. Vi har inte råd att avstå den del som handlar om 3 % heller. Vi behöver ett förtydligande här.
Jag tycker att regeringen ska lyssna på sin myndighet och genomföra det som PTS har föreslagit.