KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrica Messing (S):
Jörgen Johansson har faktiskt rätt. Man får ställa sig frågan: Vem är det som bestämmer? Det är ingen tvekan om det. Det är jag, höll jag på att säga, men det är självklart regeringen i sin helhet som bestämmer. Jag vill vara tydlig och säga att jag inte kommer att föreslå resten av regeringen att vi backar från de beslut till planer som regeringen en gång har tagit, utan de ligger fast.
Jag är medveten om att det här har skapat väldigt mycket oro, inte bara lokalt när det gäller E 18 utan på många håll i vårt land. Vägsverksregionens underlag finns från olika delar av vårt land. Summan av förslagen till förändringar innebär att många ställer sig frågan: Kommer vårt vägprojekt inte att bli av 2006, 2008 eller 2009 som det är lovat utan först betydligt senare?
Att man skapar den oron visar hur oerhört viktiga investeringarna i vägnätet är. Vägar är inte bara möjligheter för tillväxt och lokal eller regional utveckling, utan de hänger också väldigt tätt ihop med vår trafiksäkerhetsambition. Nu har vi gjort en tydlig prioritering att bygga bort de hundra farligaste vägarna, och det är viktigt. Vi är dock inte klara med det arbetet än.
Förutom att detta är viktigt för att knyta ihop kommuner och öka möjligheterna till resande, och för företagens del att göra affärer, är det alltså även en trafiksäkerhetsåtgärd. Också det är ett prioriterat område för mig. Det är alltså ingen tvekan om att det kommer att vara regeringen som bestämmer. Vi har tidigare varit oerhört tydliga och sagt att detta ligger fast, och det gör det fortfarande.
Sedan är det en viktig fundering som Jörgen Johansson har när det gäller balansen mellan att å ena sidan acceptera förskottering och å andra sidan inte ha så mycket förskottering eller lån via Riksgälden att man under ett antal år kanske bara får amortera och återbetala och inte kan bygga något nytt. Därför har regeringen också satt ett tak för hur stor del av ramen varje år som får vara förskottering.
Jag vet att det i en del kommuner finns lite irritation kring detta. Man menar att man gärna skulle vilja bygga lite snabbare. Jag har naturligtvis respekt för det. Ur ett nationellt perspektiv är det dock varken önskvärt eller rimligt att Vägverket bara har förskottering eller lån i Riksgälden på sina ramar. Vi måste också kunna bygga och betala utifrån de beslut som regering och riksdag har tagit.
Därför är den här principiella balansen värd att hela tiden fundera över - och då också hålla nere förskotteringarna en del. Debatten kommer alltså säkert att fortsätta, men regeringens beslut om de projekt som ska byggas under de kommande åren ligger fortfarande kvar.
Ulrica Messing (S):
Marie Wahlgren har frågat mig hur jag tänker verka för att postservicen på landsbygden utvecklas och förbättras. Inledningsvis vill jag säga att jag, precis som Marie Wahlgren, är övertygad om att en väl fungerande postservice betyder oerhört mycket för alla som bor eller är verksamma på landsbygden. Statens krav på Posten AB att erbjuda rikstäckande post- och kassaservice är också oförändrat. Regeringen har nyligen gett ett uppdrag till Post- och telestyrelsen.
Syftet med uppdraget till PTS är att kartlägga avstånden till postlådor på landsbygden. I uppdraget ingår även att definiera "huvudväg och sidoväg", ett begrepp som i dag är viktigt för utdelningen på just landsbygden. Post- och telestyrelsen kommer också att göra en internationell jämförelse.
Dessutom har PTS enligt sitt regleringsbrev för år 2006 i uppdrag att redovisa hur de allmänna råden för postutdelning, som trädde i kraft den 1 oktober 2005, har tillämpats. Båda uppdragen ska redovisas senast den 31 oktober 2006, alltså i år. Det stämmer att Svensk Kassaservice AB under de senaste åren har stängt ett antal serviceställen. Anledningen är att antalet transaktioner hela tiden minskar.
När det gäller kassaservice i glesbygd vill jag också påpeka att antalet lantbrevbärarturer med beställd kassaservice under perioden 2001-2006 ökade från 33 till 276, något som ofta medför en högre servicenivå. Det framgår tyvärr inte av siffrorna i tabellen i interpellationen. Posten AB:s servicenät för brev och paket utgjordes tidigare av de traditionella postkontoren.
Det kontorsnätet har genomgått stora förändringar. De mest genomgripande skedde 2001-2002. I dag baseras servicenätet på samarbete med till exempel ett antal stora butikskedjor. Jag är glad över att Marie Wahlgren också nämner de positiva exempel som finns på samordning mellan postservice och annan service.
Posten AB deltar i multiserviceprojekt där olika serviceslag samlokaliseras och samordnas för att möjliggöra en bärkraftig service även på orter där kundunderlaget är för svagt för enskilda servicegivare. Beslut om etablering av enskilda serviceställen och omorganisation är operativa beslut, och det vilar på bolagets styrelse och ledning att fatta dessa. Jag förutsätter att Posten AB följer de lagar och regler som finns på det området.
Avslutningsvis vill jag när det gäller postutdelningen på Ven nämna att jag i januari i år besvarade ett brev från Arbetsgruppen för Vens byalag. Som jag förstått har de aviserade förändringarna inte genomförts, och några beslut har ännu inte fattats. Hur Posten AB än väljer att utforma post- och kassaservicen på landsbygden så ska det ske enligt nu gällande regler. Det är Post- och telestyrelsen som har ansvaret för att ha tillsyn över det.
Själv bevakar jag noga utvecklingen och är beredd att vidta ytterligare åtgärder om så krävs.
Ulrica Messing (S):
En viktig fråga att ställa sig är naturligtvis: Om staten ska äga bolag eller företag, har staten då någon tanke med det? Svaret på den frågan är ja. Jag tycker att de statliga bolagen har och ska ta ett ansvar för samhällsutvecklingen i vid mening.
Det kan handla om alltifrån att ta ett ansvar för att göra en energiomställning mot det långsiktigt hållbara till att ta ett ansvar för att också hålla ihop vårt land, alltså att ta regionalpolitisk hänsyn i sina beslut och i den verksamhet de bedriver. Posten är ett av de bolagen. Nu får jag börja i andra änden, eftersom jag är ansvarig för lagstiftningen, och ställa frågor om denna. Jag inser att en del av den lagstiftning som finns i dag är gammal. Det har hänt jättemycket i vårt land. Det har varit omstruktureringar.
Det gäller inte bara befolkningsutvecklingen utan också teknikutvecklingen. Jag vill att vår myndighet hjälper oss att svara på vad som är en minimibas här. Vad måste man ha för bemanning och bevakning för att kunna säga att det fortfarande är rikstäckning? Därmed inte sagt att vi ska nöja oss med det, men man måste veta var golvet ligger för att också kunna arbeta sig uppåt.
Jag börjar i den änden, och är det något i det underlag som Post- och telestyrelsen kommer fram till som på något sätt skulle innebära att Posten som bolag inte kan arbeta med det utifrån de ägardirektiv som finns i dag, då är jag beredd att ta upp den diskussionen med Thomas Östros, som svarar för Posten AB som bolag.
Men vi börjar med lagstiftning och ser efter vad som krävs för att du och jag som medborgare ska kunna ställa krav på en statlig verksamhet som är en oerhört viktig del av den offentliga service som faktiskt vi som enskilda medborgare, men också företagen, är beroende av för att kunna utvecklas. Jag utgår från att vi på en del områden får skärpa lagstiftningen i framtiden.
Ulrica Messing (S):
Tasso Stafilidis har frågat mig dels om jag avser att hörsamma det franska initiativet till ett samarbete mot barnsexturism mellan EU-länderna, dels vilka fler åtgärder jag avser att vidta med anledning av det franska initiativet. Den svenska regeringen prioriterar sedan länge arbetet med att förebygga och bekämpa sexuell exploatering, prostitution och människohandel för sexuella ändamål. Centralt i detta arbete är insatser som fokuserar på grundorsakerna till dessa övergrepp.
Det handlar om nolltolerans för mäns efterfrågan på kvinnor och barn för sexuella ändamål och åtgärder för att stärka kvinnors och barns sociala, ekonomiska, juridiska och politiska ställning runtom i världen. Den 1 april 2005 skärptes bland annat förbudet mot köp av sexuella handlingar av barn så att det nu omfattar även köp som sker under andra förhållanden än sådana som utgör rena prostitutionsförhållanden.
Kravet på dubbel straffbarhet för att i Sverige kunna döma personer för allvarliga sexualbrott som de begått i utlandet mot barn under 18 år har också tagits bort.
Genom EU:s rambeslut om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi har medlemsstaterna enats om gemensamma minimiregler när det gäller straffrättsliga åtgärder, däribland straffrättsliga påföljder, i kampen mot sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi.
I sammanhanget kan även nämnas EU:s rambeslut om bekämpande av människohandel som syftar till att skapa nya gemensamma minimiregler i EU:s medlemsstater när det gäller straffrättsliga påföljder och andra former av straffrättsliga åtgärder mot människohandel. Jag vill understryka att jag stöder och uppmuntrar det arbete som den svenska resenäringen sedan 1992 har gjort för att stoppa sexhandeln med barn.
Jag stöder också det arbete som Ecpat Sweden gör i kampen mot barnsexturism och det samarbete de har med den svenska resenäringen. Även när det gäller det europeiska samarbetet i kampen mot turism där barn utnyttjas sexuellt har Sverige varit delaktigt, bland annat i en arbetsgrupp under kommissionens rådgivande kommitté för turism med uppgift att utarbeta förslag i kampen mot barnsexturism.
Kampen mot barnsexturism har alltså pågått i ett antal år, men jag tycker det är ett bra initiativ av Frankrike att nu sätta press på hur samarbetet inom EU kan förstärkas. Frågor kring hur vi mest effektivt kan bekämpa den globala barnsexturismen kommer nu att diskuteras vidare i kommissionens rådgivande kommitté för turism i juni i år. Sverige avser självklart att delta aktivt på detta möte.
Ulrica Messing (S):
Bengt-Anders Johansson har frågat hur jag och regeringen ställer oss till att skapa specifikt tillväxtmål som innebär en 40-procentig ökning av den svenska virkesproduktionen. Jag är överens med Bengt-Anders Johansson om att skogen har varit en av de viktigaste förutsättningarna för svenskt välstånd och att skogen alltjämt är av stor betydelse för Sveriges ekonomi, både för virkes- och för energiproduktion.
Regeringen har tillsammans med företrädare för näringslivet tagit fram ett långsiktigt strategiprogram med skogs- och träindustrin. Programmet pekar till exempel på möjligheterna till ökad skoglig tillväxt. Regeringen är medveten om att Sverige kan producera volymmässigt betydligt mer per arealenhet än vad vi gör i dag, men det kräver bland annat att skogsägarna vill och bedömer det som ekonomiskt intressant.
Vi har samtidigt ett jämställt miljömål i skogspolitiken, och vi ställer generellt höga krav på skogsägarna att producera skogsråvara på ett sådant sätt att miljö- och kulturmiljövärden värnas. De flesta skogsägare väljer i dag att investera i en kombination av hög volymmässig virkesproduktion och mer specifika kvalitetssortiment, beroende på sina individuella förutsättningar.
Jag tycker också att det finns ett värde i att skogsägarna kan ta beslut om att satsa på värdefulla virkessortiment, trots att de ibland innebär lägre volymproduktion än andra alternativ. Den översyn av gällande skogspolitik som nu pågår, och där Bengt-Anders Johansson sitter med i den parlamentariska referensgruppen, inkluderar att belysa virkesförsörjningsfrågorna och det svenska skogsbrukets utvecklingsmöjligheter på en internationell marknad.
Jag och regeringen avvaktar Skogsutredningens analys av nuvarande skogspolitik och de förslag som utredaren lägger fram senare i höst. I övrigt stöder vi den utveckling som sker när det gäller att effektivare nå de mål vi redan har satt upp och som riksdagen fattat beslut om, och det kan i det sammanhanget givetvis bli aktuellt med uppdrag till bland annat Skogsstyrelsen för att se hur vi kan öka tillväxten utan att äventyra miljömålen.
Ulrica Messing (S):
Först vill jag säga till Bengt-Anders Johansson att jag delar hans uppfattning. Jag kanske var lite för ivrig med att försöka formulera mig lite vidare i mitt interpellationssvar. Jag delar uppfattningen om skogen som viktig näring. Som en stor basindustri kommer den att vara avgörande för vår ekonomiska utveckling också i framtiden. Här finns en fantastisk potential. Men det betyder inte att jag tror att skogen kommer att räcka till allt.
Om vi ökar produktionstakten i skogen kommer den att räcka till lite mer, men det kommer också att kräva en del diskussioner om vad vi ska använda den ökade volymen till. Det är där jag menar att den inte kommer att räcka till allt det som man egentligen skulle kunna använda skogen till. Då kommer de här spännande men också ibland svåra avvägningsfrågorna, hur mycket av skogen som ska användas till att leva upp till miljömålen.
Vi vet att skogen är en fantastisk bra kolsänka till exempel. Det ska vi fortsätta att värna. Ska vi också använda skogen som en del av en energiomställning eller ska vi ställa fokus på att vidareförädla det vi vet att vi kan tjäna lite mer pengar på?
Många sådana spännande frågor kommer upp, och jag är både intresserad av och angelägen om att få vara med i de framtida diskussionerna, därför att jag ser framför mig att vi faktiskt ska öka produktionen i skogen. Jag tycker att vi ska göra det, samtidigt som vi måste fortsätta att arbeta med att alla skogsägare ska leva upp till de planer som finns och som gäller i dag.
Vi har, trots några år av intensivt informationsarbete, problem med gallringen inom delar av det svenska skogsbruket. Blir vi än bättre på att gallra och dessutom också återplanterar där det krävs återplantering ökar potentialen ännu mer. Jag ser positivt på att kunna öka just produktionen i skogen.
Och jag utesluter inte att det också ställer just avvägningen mellan de miljömål och de produktionsmål som vi har i dag i en annan dager. Jag vill att de målen ska vara jämställda. Men det kanske är så att en del av de planer vi har måste ändras eftersom skogsbruket kanske också kommer att ändras inom vissa områden. Jag är också beredd att titta närmare på de frågorna i framtiden, därför att här finns en potential.
Som jag sade alldeles nyss tror jag att skogen kommer att kunna räcka till mer än den gör i dag, dock inte till allt. Som skogsägare har jag samma typ av växtlighet som Gunnar Andrén på min areal, nämligen äppelträd.
Det som Gunnar Andrén pekar på är hur man kanske kan utveckla skogskontona för att också uppmuntra till och uppmana till mer produktion och aktivitet i skogen. Jag vet att finansministern har blivit uppvaktad av representanter för både skogsindustrierna och skogsägarna om detta utifrån olika aspekter.
Det förekommer också just nu diskussioner mellan finansministern och representanter för skogsägarna med anledning av stormen i södra Sverige och de familjer som precis hade gjort ett generationsskifte. Jag vet att finansministern just nu tittar på vad just skogskontona kan betyda i framtiden och vilka aspekter som man då ska ta till vara.
Ulrica Messing (S):
Både Bengt-Anders Johansson och Gunnar Andrén pekar på den hårda konkurrensen. Det råder inget tvivel om att det är en hård konkurrens, ibland till och med omöjlig för oss att möta. Vi kommer aldrig att ha ett sådant klimat att vi kan konkurrera med växtligheten i Brasilien där man avverkar träd efter sex, ibland sju, år medan vi har cirklar på 60-70 år och, precis som Bengt-Anders Johansson sade, ibland ännu fler år.
Det är den verklighet vi måste förhålla oss till och också ta hänsyn till när vi diskuterar hur vi ska använda vårt skogsbruk och vad vi ska vara riktigt duktiga på. Jag tror inte att vi kommer att närma oss de plantageodlingar av skog vi ibland kan se i andra länder. Det är helt enkelt utifrån att vi har en annan syn på skogen. I den meningen räcker skogen till mycket.
Nästan varenda kvinna och man i vårt land har någon form av koppling till skogen. Vi går i skogen för rekreation, för att plocka bär och svamp samt för att jaga. Vi har skogen som en växande turistattraktion. Det handlar om jakt, fiske och upplevelser i fjällen. Allt detta, menar jag, kommer skogen att räcka till. Men det påverkar också vårt synsätt kring hur skogen ska brukas.
Det är oerhört viktigt att komma ihåg att skogsägaren har sista ordet och är en viktig medaktör i arbetet. När de jämställda målen, produktionsmålet och miljömålet, genomfördes underskattade vi det ständiga och gnetande arbetet att påminna om vad som är avgörande för att ha högt ställda produktionsmål.
Vi fokuserade mycket på att belysa möjligheterna och de nya skyldigheterna i det nya målet. Det vi ser är det som Bengt-Anders Johansson pekade på, nämligen att vi har nått upp till miljömålet mycket snabbare än vad någon kunde ana när besluten om de två jämställda målen beslutades. Vi har gjort det eftersom det har funnits ett brett folkligt stöd, ett stort engagemang kring att medverka och att vi har haft bra kanaler för information och rådgivning.
Det vi kan känna oro för när det gäller den förrförra översynen av hur väl vi lever upp till miljömålet och produktionsmålet som Skogsstyrelsen tog fram är att vi har tappat på produktionssidan. Där har vi nu vidtagit en del åtgärder som handlar om just information och rådgivning. Där måste vi fortsätta att ta ett gemensamt ansvar. Jag vill ha de två jämställda målen, men jag har lika höga ambitioner för dem båda.
Det är också viktigt med produktionsmålet. Då spelar till exempel återplanteringen och röjningen en viktig roll. Där måste vi också ha skogsägaren med oss. På Bengt-Anders Johanssons konkreta fråga, om vi har diskuterat produktionsmålet och miljömålet ungefär lika mycket i regeringen, kan jag säga att vi har diskuterat oron för att vi har tappat lite mer i produktionsmålet än i miljömålet.
Vi ser där att utvecklingen har gått fantastiskt bra, och det finns ett brett stöd och engagemang. På den andra konkreta frågan, om jag är beredd att medverka till ett ökat produktionsmål i skogen, är svaret ja.
Ulrica Messing (S):
Jag sade kort i mitt förra inlägg att utifrån det Skogsstyrelsens tidigare utvärdering visade, om vi lever upp till produktionsmålet och miljömålet lika väl som vi har lovat att göra, finns alarmerande signaler om produktionsmålet. Just ifrån detta har regeringen vidtagit åtgärder. Vi har ökat informationsinsatserna till de enskilda skogsägarna.
Vi tror att det var ett av skälen till att vi så snabbt fick fart på våra möjligheter att leva upp till miljömålen. Där fanns ett folkligt stöd och ett engagemang, och det är viktigt. Men det måste också finnas ett engagemang för att leva upp till produktionsmålen. Min övertygelse är att vi tjänar på dem båda, och de är avhängiga av varandra. Ska vi lyckas ha höga ambitioner för skogen även i fortsättningen är miljömålet naturligtvis också angeläget.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder för att se till att tågtrafiken i Mälardalen fungerar på ett tillfredsställande sätt. Jag vill börja med att poängtera att jag delar Torsten Lindströms uppfattning att staten har ett ansvar för att kvinnor och män runtom i vårt land har bra möjligheter att pendla med tåg över dagen till arbetsplatser och utbildning. Men ansvar ligger även på trafikhuvudmännen och de tågoperatörer som åtagit sig att utföra trafik.
Thomas Östros har i svar på tidigare riksdagsfrågor redogjort för hur staten som ägare av SJ ser på trafikstörningarna i Mälardalen. Av den redogörelsen framgår att SJ vidtagit en rad åtgärder för att förbättra situationen. Till viss del har trafikstörningarna orsakats av att nya fordon inte levererats i tid.
Det har även varit svårt att få spårkapaciteten i Mälardalen att räcka till för den ökade trafiken, trots att Banverket har gjort stora ansträngningar för att tillgodose efterfrågan från resenärer och järnvägsföretagens behov. Som statsråd med ansvar för transportpolitiken beklagar jag trafikstörningarna eftersom de har lett till att så många pendlare fått en ohållbar situation.
I propositionen Moderna transporter , som riksdagen nyligen ställt sig bakom, gör regeringen bedömningen att pendlingsmöjligheterna med tåg över länsgränser behöver förbättras. Det kräver ett ökat samarbete mellan flera aktörer. Medan trafikhuvudmännen är ansvariga för trafiken inom ett län, har Rikstrafiken ansvar för att upphandla eller stödja olönsam trafik på längre sträckor än inom länet.
Slutligen har SJ ensamrätt att driva interregional trafik som kan ske på kommersiella grunder utan stöd från det allmänna. För att förbättra pendlingsmöjligheterna över länsgränser behövs mera samverkan mellan de ansvariga för trafiken inom länen såväl som med dem som har ansvar för den interregionala järnvägstrafiken.
Om ansvaret för pendling helt läggs över på ansvariga trafikhuvudmän i angränsande län riskerar vi att försvaga förutsättningarna för en sammanhållen nationell järnvägstrafik över hela landet. Därför menar regeringen att en bättre samverkan mellan alla berörda kommer att leda till de bästa lösningarna.
Av propositionen framgår även att Rikstrafiken kommer att få en förstärkt roll när det gäller samverkan mellan den regionala och den interregionala järnvägstrafiken. En ökad samverkan innebär även att trafikhuvudmännen kan förhandla med SJ om hur de ska kompensera bolaget om de vill att biljettpriserna för pendlarna i Mälardalen ska vara lägre.
Ulrica Messing (S):
Först säger Torsten Lindström att det viktigaste man kan göra är att investera i järnvägen. När jag svarar att det är precis det vi gör säger Torsten Lindström att det inte är bra. Det är klart att det är det som är förutsättningen. Det är för trångt på spåren. Den positiva utveckling vi kan se i dag med många resenärer, inte minst i Mälardalen men också i andra stora regioner i vårt land, har faktiskt kommit de senaste åren.
Västerås upplevdes inte ligga lika nära Stockholm för tio år sedan som i dag. Det har hänt något. Vi pendlar över större områden. Trafiken har blivit bättre. Man upplever att våra möjligheter med snabbtåg och med samarbete över länsgränserna blir bättre. Med det kommer det självklara kravet från oss resenärer att tågen ska gå i tid.
Det enda sättet att skapa förutsättningar för att tågen ska gå i tid och att vi kan lita på det är att öka kapaciteten på järnvägen. Vi har fem sex års planeringsarbete bakom oss. Nu tas spadtagen. Man kan snart se resultat.
Jag kommer att bevaka det arbetet mycket noga eftersom jag vet att det är flaskhalsen in i Mälardalen när det handlar om järnvägstrafiken här. Uppdraget är att SJ ska driva trafik på kommersiella villkor. Vi vill inte subventionera SJ. Det är den stora skillnaden.
När vi löser ett månadskort av trafikhuvudmän i till exempel Skåne, som Torsten Lindström skriver om i sin interpellation, är resorna subventionerade via skatten. Det är inte resor som man gör med SJ i interregional trafik. Vi gör just nu stora avregleringar när det handlar om järnvägstrafiken. I den proposition som riksdagen ställde sig bakom förra veckan går vi vidare och avreglerar chartertrafiken och nattågstrafiken.
Sverige har sedan många år avreglerat hela godstrafiken. Om Torsten Lindström och jag är överens om att det stora problemet i dag är brist på spår, tror jag inte att vare sig Torsten Lindström eller någon annan tror att världen blir bättre om det är ännu fler som konkurrerar om det vi redan vet att det är brist på, nämligen spår.