Ulrica Messing (S):
Arbetet ska göras med samma noggrannhet som tidigare, säger Maud Olofsson. Det oroar mig ännu mer. När Maud Olofsson tillsammans med Mats Odell presenterade vilka bolag regeringen är beredd att sälja ut var svaret på frågan som Maud Olofsson fick att det inte hade gjorts någon analys inför den presentationen. Men det arbetet ska kanske börja nu, och det är viktigt att det arbetet också sker. Sedan säger Maud Olofsson i svaret till mig att Sveaskog har varit en föregångare inom skogsbruket.
Det känns inte riktigt som om näringsministern står för det nu i repliken till mig. Jag tycker att de har varit det, men det har också väldigt många små privata skogsägare varit. Jag tror att det har varit en framgångssaga för svensk skogspolitik och svensk skogsnäring att vi har två jämställda mål.
Jag tror att många blev positivt överraskade när vi utvärderade skogspolitiken första gången och kunde konstatera att det faktiskt hade gått mycket fortare att uppnå de miljömål som vi hade satt upp än vad någon kunde ana när vi fattade beslut om detta här i riksdagen. Det finns ett genuint och djupt intresse bland små och stora skogsägare, privata och andra, att verkligen ha gröna skogsvårdsplaner till exempel.
Det har gjort att också förutsättningar för att öka produktionen finns där. Det tycker jag är en spännande fråga. Skogen kommer inte att räcka till allt. Vi får inte låtsas att det är så. Men skogen kan räcka till några fler åtgärder och satsningar än vad den har gjort hittills. Då tror jag att Sveaskog är en viktig aktör i det arbetet bland annat därför att, precis som Maud Olofsson pekar på i svaret till mig, de spelar en viktig roll genom att kunna erbjuda bytesmarker.
Vi har använt oss av det vid till exempel stora skogsbränder då privata skogsägare, små och stora, har fått en chans att byta den nedbrända marken mot en statlig mark. Vi har använt detta när vi har gjort stora naturvårdsavsättningar och när det gäller naturreservat. Vi har också, via politiska beslut, kunnat sätta en press på en statlig aktör att verkligen gå i bräschen för ett modernt skogsbruk och vara pådrivande i omställningen av den sågverksindustri som har haft en kämpig historia och som ännu inte är klar med den omställningen.
Det gäller också på en rad olika andra områden. Jag tycker att det finns ett värde i det. Jag inser den stora potential som inte minst de små skogsägarna utgör och har utgjort, men jag tror också att en statlig aktör kan hjälpa till för att driva på det utvecklingsarbetet. Jag vill att de ska få fortsätta med det. Sedan är det också så att Sveaskog, som det renodlade skogsägande företag det faktiskt är, nu också genererar stora intäkter till staten.
De har gjort stora omstruktureringar under de här åren sedan sammanslagningen och sedan en del av försäljningen. Bara under förra året blev det en stor extra utdelning. Förra året gav Sveaskog 1,9 miljarder kronor tillbaka till staten. Man har höga ambitioner för att investera i ökad skogstillväxt. Man investerar i ny teknik. Man har högre ambitioner för vidareförädling just därför att de bra miljömålen har gett förutsättningar för högre produktionsmål.
Man har varit banbrytande när det handlar om att skapa förutsättningar för naturturism. Allt detta tror jag också spiller över på inte minst de små och medelstora skogsägarna.
Mot bakgrund av alla de här aspekterna, vad det genererar till staten, att man kan använda Sveaskog som en viktig aktör när det gäller bytesmarker, att man kan ställa krav på dem att använda ny teknik och vara en del av omställningen, finns det för mig starka skäl att verkligen kritiskt granska om den gemensamma naturresursen fyller en större funktion.
Tror vi att det blir lättare att använda den mark som privata aktörer har som utbytesmark än vad det är om vi har en statlig aktör, som till exempel Sveaskog, kvar?