KBLab/rixvox huggingface dataset:
Lena Asplund (M):
Jag har sedan jag kom hit läst svaret. Det är ett långt svar som egentligen inte säger någonting i den fråga som Allan Widman ställer och som jag tycker är väldigt relevant. Det är av den anledningen som jag står här nu. Precis som Allan Widman sa hade vi utredaren Ingemar Wahlberg i utskottet i dag kl. 10, där han berättade om utredningen Logistik för högre försvarsberedskap .
Det var jag som ställde frågan till Ingemar Wahlberg vad han ansåg om Arboga, i och med att jag har läst utredningen och det inte står något om centralförrådet i den. Jag fick då svaret, som Allan Widman mycket riktigt sa, att det var helt förkastligt. Jag ska nog inte citera allt han sa, för bedömningen var rätt hård.
Han berättade också att han har varit där och tittat på det. Jag har också besökt Arboga och gjort det tillsammans med moderata vänner i utskottet. Och man häpnar nästan när man kommer in i den enormt stora byggnaden, som inte är skyddsklassad på något sätt och som nog inte skulle stå emot speciellt mycket om någon skulle vilja göra något illasinnat där.
Det finns både högt och lågt, stort och smått - allt ligger där. Och det är mer än bara lite gott och blandat utan faktiskt också materiel av stor vikt som finns där. Jag skulle vilja att försvarsministern berättar något mer än vad han säger i svaret. Han måste ju kunna berätta vad han vill göra i och med att det inte finns någonting om det här i utredningen.
Man ska nog inte gå tillbaka till någon typ av mobbförråd, för där stod väldigt mycket och möglade. Materiel ska väl återanvändas, men förråden borde finnas närmare förbanden. De borde även ligga på ställen där det inte är lika skadligt och lite beroende på vad det är för materiel. Det finns de som säger att det är ungefär kängor och uniformer som finns i Arboga.
Ja, det finns en himla massa kängor och uniformer där, och det är ju viktiga saker. Vi kan ju inte ha soldater som är ute i fält utan något så viktigt som kängor och uniformer. Det mesta som ligger där är tält. Jag antar att försvarsministern har varit där och tittat på detta enorma robotiserade lager. Om någonting händer där är det underrättelsemässigt sett, om man vill vara lite taskig, lätt att slå ut hela systemet.
Då får man problem. Man hittar inte en pryl och kommer inte åt dem. Min personliga åsikt är att man borde rensa bort det mesta och sälja det till Icas centrallager eller liknande.
Lena Asplund (M):
Jag tyckte inte att försvarsministern svarade på frågan, och det var kanske därför vi hade, som Allan Widman sa, ett något högt tonläge. Jag får be om ursäkt om försvarsministern blir förnärmad av att vi upplyser om hur det ser ut i Arboga, men de som följer debatten kanske behöver lite bakgrundsinformation.
Jag trodde inget annat än att försvarsministern har varit i Arboga. Försvarsministern svarade på en del om logistikförsörjningen och vad som sägs om den. Som Allan Widman sa kan vi säkert komma överens, för det finns mycket bra i denna utredning. Det som bekymrar mig är försvarsministerns hållning vad gäller att man har lagt så många ägg i denna korg i Arboga.
Försvarsministern säger att han inte kan göra så mycket. Det är klart att ministern kan. Det är ju ministern som är ansvarig för detta. Man kan titta på hur man kan göra förändringar. Ska man ha kvar detta enorma lager, eller ska man sprida ut det ännu mer? Vi är också medvetna om att det är utspritt. Men frågan är hur mycket? Frågar jag FMV får jag ett svar, och frågar jag andra får jag andra svar.
Jag vet faktiskt inte hur mycket som inte ligger där. Egentligen har vi väl samma ståndpunkt, och det är att det inte är bra att ha så mycket där. Jag hoppas därför att försvarsministern tittar på detta och återkommer till riksdagen så att vi kan lösa det tillsammans. Det kommer att finnas stöd för det i riksdagen.
Lena Asplund (M):
Ambassadör Krister Bringéus har nu lämnat över sin utredning om Sveriges försvar och säkerhetspolitiska samarbeten, inklusive Nato, till regeringen. Bringéus fastslår att västs samlade konfliktavhållande förmåga skulle öka med Sverige i Nato. I sin regeringsförklaring underströk statsministern vikten av samarbete när det gäller säkerhet.
Därför, herr talman, vill jag fråga försvarsminister Peter Hultqvist varför det är så viktigt för regeringen att hålla dörren stängd till Nato.
Lena Asplund (M):
När det gäller säkerhetspolitik kan den ändras rätt fort beroende på hur omvärldsläget ser ut, och det har vi ju sett de senaste åren. Varför föredrar då regeringen ett bilateralt samarbete med USA och de övriga länder som försvarsministern radade upp här i stället för ett samarbete inom ramen för Nato, där Sverige tillsammans med likasinnade andra stater skulle ha mycket större möjlighet att påverka samarbetet?
Lena Asplund (M):
USA:s blivande president Trump har uttalat hur han ser på USA och dess ovilja eller tvekan till att vara behjälplig vid en eventuell konflikt i Europa. Det känns oroande, och det talar för ett svenskt Natomedlemskap. USA är bara en av 28 nationer i Nato. Nato leds för övrigt av generalsekreterare Jens Stoltenberg och inte av USA:s president.
I FOI:s rapport om rysk militär förmåga i ett tioårsperspektiv från 2016, som publicerades i dag, konstaterar man bland annat: I ljuset av det senaste årets utveckling bedömer vi de tillgängliga resurserna för militära operationer utifrån antagandet att Ryssland tar initiativ till att använda militärt våld. I rapporten konstateras också att rysk militär förmåga har stärkts och ökar.
Därför vill jag fråga försvarsministern: Varför ser han att en bilateral försvarsuppgörelse med USA är säkrare än ett multilateralt medlemskap i Nato - med åtnjutande av artikel 5?
Lena Asplund (M):
Regeringen har tillfört medel till landstingen för en förbättrad förlossningsvård och insatser för kvinnors hälsa för att verka för att uppnå målet om en mer tillgänglig, säker, kunskapsbaserad och jämlik vård inom förlossningssjukvården. Det är 500 miljoner för 2016, och nu 500 miljoner för 2017 - alltså en halv miljard. Västernorrland fick 2016 12 1⁄2 miljon av dessa pengar.
Då väljer statsministerns partikamrater att lägga ned BB i min hemkommun Sollefteå, som för övrigt har varit statsministerns hemkommun en gång i tiden. Hur rimmar det med regeringens ambitioner om att uppnå målet om en mer tillgänglig, säker och jämlik förlossningssjukvård i hela landet?
Lena Asplund (M):
För ungefär en månad sedan var vi moderater i försvarsutskottet i Göteborg. Bland annat träffade vi företrädare för Göteborgs hamn. Göteborgs hamn är en av våra viktigaste hamnar för att få in förnödenheter av olika slag i Sverige. Företrädarna uttryckte en stor oro över att Försvarsmakten inte har något minröjningsfartyg på västkusten eftersom alla är placerade på östkusten.
Skulle hamnen mineras innebär det stora bekymmer, och vi skulle bli ordentligt avskurna. Det handlar inte bara om hamnen utan om farvattnen utanför Göteborgs hamn och mellan Sverige och Danmark. Vad är försvarsministerns intresse i denna fråga? Hur ser han på skyddet av Göteborgs hamn?
Lena Asplund (M):
Jag får ofta svaret av försvarsministern att han är rädd att jag eller någon annan ska KU-anmäla honom. Det är viktigt att vi ser till vår mest betydelsefulla hamn. I dag lever vi i ett just in time-samhälle, och vi är beroende av att vissa förnödenheter kommer in. Aurora är bra, men vi kommer fortfarande inte att ha några minröjningsfartyg på västkusten, vilket jag beklagar.
Lena Asplund (M):
Tack, försvarsministern, för svaret! Jag tycker också att det här är en viktig fråga, och jag har ställt den här interpellationen för att frågan ska lyftas. Jag tror att vi är rätt överens i frågan. Jag tycker att det känns bra att vi har den här lilla diskussionen om hur det ska vara för de kvinnor som finns i försvaret och för de kvinnor som vill söka sig dit. Jag tycker att det är bra att man har gett Rekryteringsmyndigheten i uppdrag att se över kraven.
I utskottet hade vi besök av Rekryteringsmyndigheten för ett tag sedan - det var en månad sedan eller något sådant - för att höra hur det har gått nu efter beslutet om att värnplikten ska återinföras. Det var ungefär 93 procent som svarade, och 6 103 var utvalda av Rekryteringsmyndigheten för att komma till prövning.
Av dem var 4 611 män och 1 492 kvinnor. Det var alltså knappt 25 procent kvinnor. Vi vet inte hur många av dem som blev uttagna efter att ha gjort testerna. Behovet är ungefär 4 000, som försvarsministern är väl medveten om. Ungefär 2 000 av dem kommer att tas in via värnplikten, och 2 000 tror man kommer att söka sig frivilligt till Försvarsmakten.
Då är frågan: Var hamnar man då när det gäller andelen kvinnor? Det är vi i politiken som egentligen styr vad Försvarsmakten ska göra och hur vi ska få en ändring. Man kan fundera i andra banor när det gäller vad man kan göra för att göra Försvarsmakten mer attraktiv för kvinnor. Försvarsministern nämnde här bland annat personlig utrustning och sådant.
Ja, det är jätteviktigt, men finns det något ytterligare mervärde man skulle kunna skapa för att få kvinnor att vilja bli officerare? Kan man till exempel få något slags utbildning under tiden som kan innebära ett mervärde i det privata livet sedan? Det är lite intressant att titta på hur det ser ut i vår omvärld.
USA är det mest jämställda landet i det här sammanhanget med 17,6 procent kvinnliga yrkesofficerare, varav de har betydligt högre andel högre yrkesofficerare än vad vi har. Vän av ordning kan ställa sig frågan: Är USA mer jämställt än vad vi är? Nja, jag har lite svårt att tro det - vi är ju ett väldigt jämställt land. Är det plikten då?
Nej, det är det inte heller, för USA:s försvar bygger ju helt och hållet på frivillighet. Vad har man egentligen gjort där som gör att man får betydligt fler kvinnliga officerare än vad vi har här i dag? Jag skulle också vilja höra om försvarsministerns visioner och ambitioner för att få fler kvinnor till Försvarsmakten. Med tanke på ämnet för nästa interpellationsdebatt vi ska ha här tror jag att det är viktigt att man snabbt ökar andelen.
Som jag har skrivit i min interpellation tar det väldigt lång tid om vi fortsätter i den här takten innan vi ens kommer upp i Norges andel som är 11 procent kvinnor. Frankrike har 15,6 procent, Kanada har 14,9 procent och Storbritannien har 13 procent. Vi är absolut inte sämst i klassen. Både Finland och Danmark har mindre andel kvinnliga officerare. Men det är inte ett svar.
Vi bör bli bättre. Jag skulle vilja att försvarsministern gör en vidare utläggning om hur han anser att man ska jobba på det.
Lena Asplund (M):
Jag och Peter Hultqvist är ganska överens om det här. Det är bra. Det är också bra att frågan lyfts upp. När det gäller kvantitativa mål om minst 20 procent är det jättebra. Men det gäller att se till att målen uppfylls. Förvarsministern tog upp att 21 procent av de som varit på mönstring i oktober var kvinnor. Det är bra.
Men i fråga om de övriga som ska komma in, de ungefär 2 000 som antagligen kommer att komma in på frivillig väg, måste man få fler kvinnor att söka sig in även den vägen, inte bara genom värnplikten. Min fundering gäller de kvinnor, kanske 20 procent, som kommer in i Försvarsmakten via pliktsystemet.
Det gäller att behålla dem sedan, så att de kan gå vidare och kan tänka sig att vara kvar i Försvarsmakten ett antal år. Alla kommer inte att bli officerare - absolut inte. Men flera av dem kan bli det och sedan få möjlighet att klättra även högre. I USA har man tydligen haft den första kvinnliga fyrstjärniga amiralen; hon har gått i pension nu. Vi har alltså en liten bit att vandra.
Det är bra att man ska se över personlig utrustning. Jag tror att det har hänt mycket. Jag ska berätta om mina egna intryck av Försvarsmakten. Jag har varit på repmöten och varit krigsplacerad även om jag inte har gjort värnplikt; jag är sjukvårdsutbildad.
I början av 90-talet var jag på en krigsförbandsplats, och på den tiden tog det flera dagar innan sanitära saker kom på plats. Det är inte acceptabelt, varken för män eller för kvinnor. Jag utgår från att Försvarsmakten har blivit mycket bättre på sådant. Det är sådana saker man också måste titta på för att attrahera kvinnor.
När man är ute på övningar ska det finnas bra sanitär utrustning, och man ska kunna duscha. Och när det gäller utrustning ska man inte behöva ta på sig kängor i storlek 40 och sådana saker. Det händer mycket. Jag vet det, men det har tagit väldigt lång tid. Man måste titta på sådant. Det är bra att försvarsministern har de här ambitionerna. Jag tror att även Försvarsmakten har ambitionerna.
Nu gäller det bara att locka tjejerna att söka sig till Försvarsmakten, så att de kan se att det finns ett mervärde. Det har varit lite dåligt med det i Sverige. I många andra länder har det nämligen funnits ett stort mervärde i att ha varit en del av Försvarsmakten, att ha gjort lumpen eller att ha varit anställd där. Det har inte riktigt varit på det sättet i Sverige. Det är synd.
Men det kanske blir så med tanke på att vi nu pratar mer om försvarsfrågor och har ett försämrat omvärldsläge. Vi ska vara stolta över killarna och tjejerna som gör lumpen och sedan går vidare i Försvarsmakten.
Lena Asplund (M):
Jag känner mig nöjd med det svar som jag har fått av försvarsministern. Vi tänker och tycker nog lika i den här frågan, och det gläder mig. Det är viktigt för det svenska försvaret att få in mer kvinnor och att bli mer jämlikt. Som jag sa innan kommer vi att ta upp detta också i nästa debatt.
Det är viktigt att det sker värdegrundsförändringar inom Försvarsmakten, som kanske inte alltid har varit bland de bästa på det här området. Jag har inte så mycket mer att tillägga än att jag känner mig nöjd. Jag har lyft frågan, och jag är nöjd med försvarsministerns svar. Vi befinner oss nära varandra här.
Jag önskar försvarsministern lycka till med att få in ännu fler kvinnor som vill arbeta inom Försvarsmakten.
Lena Asplund (M):
Tack, försvarsministern, för svaret! Det gör mig ont i hjärtat att behöva stå här i dag och ha den här debatten, speciellt med tanke på debatten vi hade innan om hur man ska få fler kvinnor till Försvarsmakten.
Uppropet givaktochbitihop som har skrivits under av 1 730 kvinnor och publicerats på DN Debatt fick mig att undra om det verkligen kan vara så illa. Alla 1 730 kvinnor som har skrivit under har kanske inte blivit utsatta för kränkningar av olika slag, men de skriver under på hur det har varit.
Den 7 december träffade vi i försvarsutskottet några kvinnliga anställda vid Försvarsmakten som deltog i uppropet, tillsammans med personaldirektören, generalmajor Klas Eksell. Vi fick då lite mer information, men jag blev ju inte lugnad av det.
Det berättades att ungefär 25 procent av de kvinnliga anställda inom Försvarsmakten känner en otrygghet på sin arbetsplats, och det är totalt oacceptabelt. Det positiva är att ÖB och den högsta ledningen har vidtagit skarpa åtgärder mot det här. Men problemet ligger inte där.
Som kvinnorna berättade ligger problemet varken i toppen eller i botten. När unga människor kommer in i försvaret fungerar de bra. Men det handlar om nivån mitt emellan. Efter ett tag sker det en förändring ute på förbanden när det ska passas in. Då blir det kränkande behandling och sådant.
Det stod mycket i debattartikeln, och mycket av det som skrevs var saker som jag inte ens skulle vilja säga i riksdagens kammare. En kvinna skrev: "Som soldat och officer kan jag så här i efterhand baxna när jag tänker på den aldrig sinande strömmen av sexuella inviter från manliga kollegor. Äldre män, gifta män, chefer och befäl som jag stått i beroendeställning till."
Problemet många gånger är att man står i en beroendeställning till någon. Det är väldigt svårt att anmäla någon som är ens chef och som har behandlat en kränkande. Kvinnorna som vi träffade berättade att om man anmäler något och det blir en utredning kan det bli tio till tolv olika personer inblandade i utredningen.
Var finns då sekretessen? Det är ett stort problem. Om man anmäler sin chef eller kollega vill man ju inte att det ska vandra runt i hela förbandet, utan man vill att det ska vara sekretessbelagt. Detta är någonting som Försvarsmakten bör titta på.
Som kvinnorna också sa finns det stora riskområden i och med att tilltron fallerar och det saknas konkreta återrapporteringar. Många av dessa kvinnor anmäler över huvud taget inte för att man vet att sekretessen försvinner när det är så många som ska gå igenom ett ärende. Man vet inte heller hur det ska hanteras. Det är svårt i hierarkiska organisationer.
Jag undrar om försvarsministern kunde säga lite mer om vad han tycker om detta.
Lena Asplund (M):
Jag vill citera följande: "Vi har sökt oss till Försvarsmakten för att vi är beredda att försvara Sverige och rätten att leva som man vill, men ofta har våra värsta motståndare funnits i vår egen organisation."
Det är rätt ruggigt att läsa något som detta, eftersom dessa kvinnor är villiga att offra sina liv för vår frihets skull och för att Sverige ska kunna vara det trygga land som vi tycker att det är. När vi har träffat kvinnorna i detta nätverk berättar de också att det finns kvinnliga nätverk inom Försvarsmakten.
Men ingen vill eller har velat vara med, för de kvinnliga nätverken har betraktats på ett nedvärderande sätt. När Försvarsmakten har gjort sina medarbetarenkäter har man sett att rätt många har varit utsatta för kränkande särbehandling. Bland dessa fall finns även män. Vi får inte glömma bort männen i det hela, för det är inte bara kvinnor som blir utsatta för kränkningar.
Det kan alla bli, men kränkningarna kan komma till uttryck på olika sätt. Sedan jag skrev min interpellation och efter att jag skrev en debattartikel i frågan har kvinnor hört av sig till mig. Det finns en sak som oroar mig. En del som har hört av sig jobbar eller har jobbat på ministerns eget departement.
Jag har lovat dem att inte avslöja vad de har sagt till mig, eftersom det skulle kunna röja vilka de är. Det som jag har fått höra reser fler frågor än det ger svar, och det här gör mig riktigt orolig. Jag undrar hur försvarsministern tänker ta itu med problemen på det egna departementet, för problemen finns där och går inte att förneka. Det här gäller hela vägen.
Vi har sett att det finns i politiska partier, ja överallt i samhället. Det som har kommit upp den senaste tiden i samband med metoo-uppropet har fått mig att undra. Har vi haft en så osund kultur i Sverige? Jag blir som kvinna förskräckt över att så många kvinnor har blivit kränkta. Hur tänker försvarsministern ta itu med problemen på sitt eget departement?
Lena Asplund (M):
Jag förstår att försvarsministern inte kan kommentera några enskilda ärenden, för jag kan inte ens tala om vad det handlar om trots att jag har fått berättelser till mig. Det här är känsligt eftersom det är personbundet. Som vi sa tidigare handlar mycket om sekretess.
Jag hoppas att de kvinnor - inom både Försvarsmakten och Regeringskansliet - som har blivit kränkta och som lyssnar till denna debatt i fortsättning kan anmäla sina eventuella chefer eller underordnade för att få en utredning med sekretess till stånd. Det här måste ske på ett värdigt och bra sätt för att man ska komma till rätta med problemen.
Som jag sa tidigare är det inte hållbart om tio till tolv personer är inblandade i en utredning, så som det har varit inom Försvarsmakten. Då försvinner sekretessen helt och hållet, och då vill som sagt ingen anmäla. Det är av detta skäl som de kvinnor som har hört av sig till mig har varit oroliga.
Om det exempelvis är ens överordnade som har utsatt en för en kränkning är man kanske rädd för att förlora sin tjänst eller för hur man ska kunna jobba tillsammans i fortsättningen. Det är bra att försvarsministern är medveten om detta. Jag litar på och hoppas att försvarsministern tar itu med det här ordentligt på sitt eget departement och genom att se till att Försvarsmakten i allmänhet tar itu med problemen.
Jag vill också passa på att önska försvarsministern en god jul och ett gott nytt år. Jag hoppas att han kan få lite ledighet och vila tillsammans med familjen.
Lena Asplund (M):
Jag får tacka statsrådet för svaret, men tyvärr svarar statsrådet inte på frågan om inrättande av en nationellt reglerad specialistutbildning för biomedicinska analytiker. Det är inte fråga om en behörighetsutredning, eftersom yrket biomedicinsk analytiker redan är reglerat i och med den legitimation som infördes 2006.
Min fråga handlar om en reglerad specialistutbildning, liknande den för sjuksköterskor. Statsrådet säger vidare i sitt svar att utbildning av yrkesgrupper som ligger varandra nära bedöms kunna hanteras inom samma uppdrag. Då verkar det närmast som om de legitimerade biomedicinska analytikerna glöms bort. Eller är kunskapen inte större om detta yrke, så att man inte förstår hur nära de andra det ligger?
Statsrådet säger vidare att det är arbetsgivarna inom hälso- och sjukvården som ansvarar för att säkerställa en fungerande organisation och bemanning inom vården men att staten kan bidra till detta genom att tillhandahålla en utbildning av hög kvalitet som svarar mot vårdens behov. Arbetsgivare inom vården efterfrågar en specialistutbildning inom biomedicinsk laboratorievetenskap för biomedicinska analytiker. Det behovet är stort.
En väl fungerande kompetensförsörjning inom vården förutsätter att det finns tydliga karriärvägar för samtliga professioner, vilket i dag inte alltid är fallet; det gäller bland annat biomedicinska analytiker. Avhoppen från programmet är stora, vilket har flera förklaringar. En är att man kommer till insikt om att det saknas karriärvägar.
Programansvariga på de olika lärosäten som tillhandahåller det biomedicinska analytikerprogrammet har i samarbete redan tagit fram ett förslag till struktur för en specialistutbildning. Specialistutbildning ska vara på avancerad nivå och vara kvalitetssäkrad genom reglering i högskoleförordningen. Ur patientsäkerhetsperspektiv är lokala lösningar inte något alternativ, och inte heller icke-reglerade kurser på högskolan.
Sverige behöver en jämlik vård där det kan säkerställas att personalen har den kompetens som den högspecialiserade vården kräver, liksom morgondagens vård. Jag vet att det har hållits ett möte mellan Vårdförbundet, Institutet för biomedicinsk laboratorievetenskap och statssekreterare på Social- och Utbildningsdepartementen.
Vid det mötet påpekade bland annat Vårdförbundet att frågan om specialistutbildning är väl förankrad hos verksamhetsföreträdare och lärosäten. Därför undrar jag igen om statsrådet har förstått vad skillnaden är, vilket inte framgår av det svar jag har fått.