Acko Ankarberg Johansson (KD):
I dag debatterar vi socialutskottets betänkande som enbart handlar om covid-19-pandemin. Det är sammanlagt 120 yrkanden som vi riksdagsledamöter skrev under höstens allmänna motionstid i september förra året. Förslagen speglar de erfarenheter vi hade då. Jag är exempelvis glad över att regeringen har lyssnat på vårt yrkande om att säkra en fungerande läkemedelsförsäkring för alla de vacciner som blir aktuella.
Det är avgörande att den finns på plats som en del i att säkerställa en trygg och effektiv vaccinering. Det är också glädjande att regeringen har lyssnat till våra krav på förbättrad tillgång till skyddsutrustning inom omsorgen. Vi har också här i kammaren lyft att assistansanordnare ska omfattas av ersättningen för covid-19-relaterade kostnader, vilket nu är fallet. Fru talman! Andra saker har inte genomförts än fast de är akuta och angelägna.
Låt mig få återkomma till detta. Men först några ord om svårigheten att navigera när en hel värld drabbas av ett nytt virus. Coronaviruset sars-cov-2 var okänt för de flesta av oss i januari 2020. I dag vet vi betydligt mer, men ständigt kommer ny kunskap om hur viruset beter sig och hur det muterar samt om hur sjukdomen covid-19 utvecklas och ska behandlas på bästa sätt.
Kombinationen av att pandemin sätter sjukvården under hård press, att dödstalen är alldeles för höga och att kunskapsutvecklingen går snabbt ställer krav på att vi i realtid kan bestämma strategi och agera. Transparens är då en avgörande beståndsdel i krishanteringsarbetet.
Detta för att allmänheten, men också vi partier i opposition, ska få förtroende för de åtgärder som myndigheter och regeringen föreslår. Om vi inte får del av underlagen och skälen bakom de råd och rekommendationer som ges finns en risk för att följsamheten minskar och därmed en risk för att smittspridningen inte hindras i tillräcklig grad.
Under den första delen av pandemin var det inte offentligt hur många intensivvårdsplatser vi hade i landet. Detta berodde delvis på att det saknas nationell information om sådant i ett system med 21 självstyrande regioner. Men det sas också att den informationen var känslig av säkerhetsskäl och därför inte kunde bli offentlig.
Så småningom ändrades detta, och det gavs viktig daglig information om hur många platser som behövdes för att coviddrabbade skulle kunna behandlas tillsammans med andra intensivvårdspatienter, men också om hur många platser vi hade som buffert.
Jag tror att det ökade förståelsen för konsekvensen av covid-19 när vi såg hur sjukvården upprepade gånger tvingades ställa om för att skapa fler intensivvårdsplatser och när vi såg hur stor andel av platserna som var belagda av covid-19-patienter. Min uppfattning är att det är relevant för oss alla att ha den sortens kunskaper och andra kunskaper för att förstå hälso- och sjukvårdens utmaningar under pandemin.
På samma sätt var det bra att regeringen hörsammade Kristdemokraternas och andra partiers krav i början av mars förra året om en bättre nationell kommunikation från Folkhälsomyndigheten till allmänheten. Vid den tidpunkten, i början av mars, fick man skrolla långt ned på myndighetens hemsida innan man hittade något om det nya viruset. Det hela gav ett intryck av att det inte var så viktigt.
Men regeringen lyssnade, och de dagliga presskonferenserna infördes genom ett regeringsbeslut. Det var ett ovanligt men klokt beslut eftersom en av de viktigaste delarna i hanteringen av en pandemi är att allmänheten får tillgång till information på ett tillförlitligt och lättillgängligt sätt. Fru talman! Det har varit en återkommande dragkamp mellan de olika delarna när det gäller ansvarsfrågan.
Det har varit oklart om flera olika avgörande insatser skulle hanteras av regionerna och kommunerna var för sig eller om staten skulle ansvara för en nationell samordning. Vi kristdemokrater är glada att regeringen har hörsammat en del av de förslag när det gäller ökad nationell samordning som vi har lämnat i samband med de skrivelser vi lämnar till regeringen när partiledarna samlas för samtal med statsministern.
Det gäller exempelvis att Socialstyrelsen fick ett nationellt ansvar för att säkerställa tillgång till skyddsutrustning och för att samordna behovet av intensivvårdsplatser över landet. Men vi kristdemokrater anser att regeringen behöver fatta fler beslut för att öka det nationella ansvaret. Det är orimligt att 21 olika regioner och 290 olika kommuner ska behöva hitta egna lösningar när vi befinner oss mitt i en brinnande global kris.
Vi har exempelvis saknat en nationell plan för testning och smittspårning. Det har alltför ofta blivit diskussioner mellan regeringen och regionerna om vad som beslutats. Ansvaret för detta ligger på båda parter, men ytterst är det ändå regeringen som styr riket och måste säkerställa att testning och smittspårning sker i tillräcklig omfattning.
I dag har vi, enligt uppgifter från regeringen, ungefär dubbelt så stor kapacitet för testning jämfört med den kapacitet som används. Vi behöver utnyttja den fulla nationella kapaciteten för att bryta såväl den allmänna samhällsspridningen som de klustersmittor vi ser uppstå just nu. Jag yrkar därför på att vår reservation nummer 1 om en nationell plan för testning och smittspårning prövas av kammaren.
Detta är en mycket viktig del i det arbete som nu måste göras under hela året, inte minst med tanke på de olika mutationer av viruset som finns. Fru talman! Låt mig avslutningsvis lyfta ett annat område som kräver ett större engagemang från oss alla. Det handlar om alla dem som drabbats av det som kallas långtidscovid. Särskilda resurser har ställts till förfogande för detta, men det krävs betydligt mer och i närtid.
Människor är drabbade nu och har svårt att få den vård och behandling de behöver. Många av dem pekar på behovet av tvärprofessionell vård, och professionen, vårdens medarbetare, efterfrågar nationella riktlinjer och resurser för att kunna ge rätt vård. Socialstyrelsen har utlovat nationella riktlinjer senare i vår. Jag förstår problemen med att ta fram riktlinjer när det saknas fullskaliga studier som kan säkerställa evidens.
Men andra länder har kommit längre, och vi borde kunna göra mer i närtid för att ge hjälp till dem som drabbats av långtidscovid. Det handlar framför allt om behandling men också om ekonomisk trygghet genom socialförsäkringssystemet.