Hans Linde (V):
Min interpellation handlar om hur vi kan stärka kraven på mänskliga rättigheter, demokrati och hållbar utveckling och hur vi kan få en handelspolitik som bidrar till hållbar utveckling och utgår från de fattigas perspektiv på utveckling. Handelsministern svarar med en ganska lång utläggning om protektionism och handelshinder. Jag ställer mig lite frågande till det, för det är inte det diskussionen handlar om.
Eller anser handelsministern att krav på mänskliga rättigheter och demokrati, att understödja fackliga rättigheter och att stödja globala ramavtal är en form av protektionism? Det har varit en lång diskussion här i dag med fokus på Saudiarabien. Jag tycker att det är märkligt att diskussionen om svensk handelspolitik har kokat ned till en diskussion om Saudiarabien.
Låt oss komma ihåg att mindre än 1 procent av den svenska exporten går till Saudiarabien. De senaste åren har vi dessutom sett hur denna export har sjunkit. Med tanke på oljeprisets utveckling är Saudiarabien knappast en spännande tillväxtmarknad, även om vi bara fokuserar på den ekonomiska utvecklingen. Samtidigt ser vi en lång rad demokratier där ekonomin växer snabbt, och det är inte bara små ekonomier.
Ghana, Peru och Chile är betydande ekonomier som växer snabbt, och här ser vi också en respekt för de mänskliga rättigheterna. Varför väljer näringsministern att prioritera stagnerade diktaturer på Arabiska halvön framför att gå in och arbeta i länder där vi ser en demokratisk utveckling och en spännande ekonomisk utveckling?
Jag vet att det finns starka intressen för bland annat Peru, Ghana, Chile och Zambia i svenskt näringsliv och goda möjligheter att göra affärer. Jag beklagar att regeringen inte är beredd att ta denna chans. I min interpellation lyfter jag också upp Exportkreditnämnden och Svensk Exportkredit. De är centrala verktyg i den svenska handelspolitiken och i det svenska exportfrämjandet.
Det är organ som har stor påverkan globalt. Vänsterpartiet bad riksdagens utredningstjänst att titta på de garantier och krediter som gavs till länder som klassades som diktaturer av Freedom House under förra mandatperioden. Bara Exportkreditnämnden utfärdade exportkrediter på 59 miljarder kronor till 51 diktaturer under förra mandatperioden.
Det är inte Mikael Dambergs ansvar, men jag vill ändå få in det i diskussionen. Fem länder dominerar: Ryssland, Förenade Arabemiraten, Saudiarabien, Egypten och Iran. Vi vet att man har använt mångmiljardbelopp ur dessa exportkrediter för att främja vapenexport till exempelvis Pakistan. Här måste man ställa sig en del frågor.
Även EKN:s och SEK:s verksamhet ska vara samstämmig med övrig politik. Även deras verksamhet ska utgå från de fattigas perspektiv på utveckling. Jag har ibland lite svårt att se det. Utgår man från de fattigas perspektiv på utveckling när man använder mångmiljardbelopp för att till exempel säkra vapenexport till Pakistan? Utgår man från ett rättighetsperspektiv när man i dag går in i Saudiarabien med mångmiljardbelopp?
Vi från Vänsterpartiet har följt dessa frågor under lång tid och ställt tydliga krav. Jag ser att EKN och SEK har förändrats till det bättre på flera punkter. Jag ser också att när till exempel Svenska Amnesty och Diakonia granskar de organen ser man tydliga förbättringsåtgärder. När jag däremot lyssnar på handelsministern här verkar kan ganska nöjd med sakernas tillstånd. Det är trots allt regeringen som är ytterst ansvarig för verksamheten. Genom regleringsbrev och ägarpolicy styr man verksamheten i grunden.
Man har möjlighet att understryka vikten av PGU och respekt för de mänskliga rättigheterna. Är handelsministern inte beredd att vidta några åtgärder över huvud taget för ökad respekt för de mänskliga rättigheterna i de två organen?