Acko Ankarberg Johansson (KD):
En regering måste kunna ta initiativ och agera under en kris. Det är sedan riksdagens uppgift att besluta om under vilka omständig-heter regeringen ska kunna vidta åtgärder men också om hur konsekvenserna ska hanteras för den som drabbas på ett negativt sätt av åtgärderna. Regeringen har lämnat förslag om en tillfällig covid-19-lag. Den första frågan att ställa sig är: Behövs den? Kristdemokraternas uppfattning är att vi behöver en pandemilag.
De verktyg som regeringen hittills har använt för att begränsa smittspridningen är lagar som används utifrån behovet av ordning och säkerhet ur ett polisiärt perspektiv. Det är ett alldeles för trubbigt verktyg.
Under pandemin behövs i stället en lag som utgår från risken för smitta - en lag som möjliggör åtgärder där trängsel kan uppstå och där det, om det finns skäl och är proportionerligt, kan vidtas åtgärder som träffsäkert kan minska trängseln och därmed också risken för smitta. Det behöver också finnas principer för när det ska utgå ekonomisk ersättning eller kompensation till näringsidkare och andra som drabbas av åtgärden.
Hur den ekonomiska kompensationen sedan utformas och preciseras är en del av sedvanligt budgetarbete som ständigt pågår under pandemin. Regeringens promemoria, som är grunden för det lagförslag som vi i dag har på bordet, innehöll enbart vaga formuleringar om ekonomisk ersättning. Det var uppenbarligen en fråga som regeringen inte ville blanda ihop med åtgärderna. Åtgärder och kompensation måste dock hänga ihop, anser vi kristdemokrater.
Följsamheten till en restriktion stärks om man vet att det kommer en kompensation till den som tvingas att stänga helt eller påtagligt begränsa sin verksamhet, och följsamhet till restriktioner är viktigt. Herr talman! Pandemin kräver många offer. Det handlar om dem som drabbas av sjukdomen liksom om dem som har drabbats av sjukdomen och sedan lever med sena effekter som kan vara långvariga och som påtagligt försämrar deras liv.
Hälso- och sjukvården gör ett storartat arbete med att ge vård till dem som har drabbats av covid-19, och även om jag är glad att allt fler som drabbats av sena effekter nu får vård och rehabilitering behöver mer göras för just dessa patienter. Men pandemin kräver fler offer.
Företagare ser sitt livsverk gå om intet, anställda varslas och måste kanske till slut sägas upp - allt beroende på konsekvenserna av covid-19. Ekonomisk ersättning måste därför vara huvudregel när det offentliga, staten, beslutar om åtgärder för att minska smittan. Sedan behöver ersättningen anpassas efter åtgärd och situation och hanteras i extra ändringsbudgetar på sedvanligt sätt. Herr talman!
Jag är glad att regeringen delvis lyssnade till de synpunkter som vi kristdemokrater lämnade på promemorian respektive lagrådsremissen och att regeringen i den proposition som riksdagen i dag behandlar med anledning av pandemilagen har tydliggjort att man avser att redovisa hur man ser på ekonomisk ersättning. Men det räcker inte. Det tillkännagivande som vi har fått en majoritet för i utskottet är därför viktigt, och det innebär att riksdagen anser att ekonomisk ersättning ska vara huvudregel.
Det innebär att så snart regeringen vidtar åtgärder utifrån pandemilagen uppmanas man att utöver redovisningen av hur man ser på ersättningar till dem som drabbas också redovisa hur man tänker göra utifrån att ersättning är huvudregel. Det kommer riksdagen att besluta i dag. Herr talman! Ska det vara 30, 14 eller 7 dagar?
Ja, i regeringens promemoria angav man att beslut utifrån lagen skulle underställas riksdagen först efter 30 dagar. I lagrådsremissen justerade regeringen tiden till 14 dagar eftersom remissinstanser och politiska partier hade synpunkter på att tiden var för lång. Lagrådet ansåg i sitt yttrande att en vecka är den rimliga tiden för underställande. När regeringen slutligen lägger fram propositionen är det en vecka - sju dagar - som gäller.
Kristdemokraterna anser att regeringen bör underställa dessa beslut riksdagen så snart som möjligt, men senast inom en vecka. Det är rimligt eftersom det ger riksdagen en chans att agera om vi anser att åtgärden inte är proportionerlig. Det hade inte varit rimligt med 30 dagar. Jag är tacksam över att denna tidsfrist också blev utskottets ställningstagande, och jag förutsätter att regeringen kommer att följa den. Herr talman! Bemyndigandelagen antogs i våras.
Då var regeringen nöjd efter det att man kommit överens med samtliga partier i riksdagen. Bemyndigandelagen upphörde den 30 juni utan att regeringen använt den en enda gång. Sedan dess har smittspridningen ökat, och vi har de facto en andra våg. Denna andra våg är i nivå med, eller kanske värre än, den första vågen i våras.
Det är anmärkningsvärt att regeringen inte tidigt i höstas presenterade en ny pandemilag som kunde ha gett nödvändiga verktyg för att bryta den eskalerande smittspridningen i samhället. Regeringens passivitet har varit kostsam på många sätt. När regeringen inte agerade togs initiativ i riksdagen. Jag noterade Centerns initiativ redan i juni månad. Nog var de tidigt ute med de första promemoriorna om att det behövs en pandemilag.
Men den 17 december beslöt riksdagen att det behövs en pandemilag och att en sådan skulle innehålla riktlinjer för ekonomisk ersättning till verksamheter som drabbas. Då först blev det fart på regeringen, och den 28 december lämnade man en lagrådsremiss som innehöll förslag på en lag som ska börja gälla den 10 januari. Propositionen kom till riksdagen i måndags. I dag fattar vi beslut. Riksdagen är inte långsam. Regeringen är långsam.
Kristdemokraterna och jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet.