Hans Linde (V):
Det är helt sant som biståndsministern säger att internationellt är motståndet starkt. Att EU:s biståndskommissionär inte på en rak fråga kan ta orden abort eller preventivmedel i sin mun är ett talande exempel. Man kan inte ens nämna eller tala om frågorna. Det här visar också behovet av att Sverige agerar. Om vi inte agerar och lyfter upp frågor om mödradödlighet kommer inte speciellt många andra, om ens någon, att lyfta upp frågorna. Det här är kontroversiella frågor. Biståndspolitik, precis som politik på andra områden, handlar om att välja och göra prioriteringar.
Vi ser att alltför många länder väljer att prioritera frågor som må vara viktiga men som är mindre kontroversiella. Just därför ser vi att det är när det gäller just millenniemål nr 5, som handlar om att minska mödradödligheten, som man släpar efter. Jag håller med om vad biståndsministern säger om vad som behöver göras för att åtgärda problemen med mödradödlighet. Det är också därför jag blir så förvånad när jag trots allt ser siffrorna i budgeten och de satsningar som görs.
I somras presenterade RFSU en granskning av Gunilla Carlssons två första år som biståndsminister och satsningar på mödrahälsovård, preventivmedelsrådgivning och säkra aborter. Granskningen visar att mellan 2006 och 2008 minskade satsningar i svenskt bistånd just till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter med sammantaget 130 miljoner kronor. Det är rakt i motsats till den retorik vi har hört gång på gång från talarstolen: Det här är en prioriterad fråga i Sverige.
Det här ska vi jobba vidare med. Trots allt kan vi konstatera att under Gunilla Carlssons två första år som biståndsminister minskade anslagen till just det området. Nu får vi höra att det görs satsningar. När det gäller reproduktiv hälsa har man ökat med hela 37 miljoner de två senaste åren. Då ska man komma ihåg att ökningen kom efter en inledande minskning.
För förra mandatperioden är den totala ökningen när det gäller svenska satsningar på reproduktiv hälsa bara 31 miljoner kronor. Det är på ett område som av biståndsministern har lyfts fram som ett av de mest prioriterade i svensk biståndspolitik. Även med dessa ökningar har Sida gått från att avsätta 1,4 procent av sin biståndsverksamhet till reproduktiv hälsa till 1,7 procent.
Det är inte jättemycket att hänga i julgranen - om jag ska vara helt ärlig. Lägg därtill de satsningar som nu görs på UNFPA, FN:s familjeplaneringsfond, som biståndsministern lyfte fram. De ökningar som görs nu följer på minskningar som har gjorts tidigare år. Det är mer eller mindre en återställare till tidigare års nivåer. Det är här det börjar bli svårt att se. Jag hör en biståndsminister gång på gång säga rätt saker, men jag ser inte var pengarna är någonstans.
Jag ser inte satsningarna. Det här är dels ett problem med pengarna, de har jag lyft fram i min interpellation, dels ett problem att vi inte kan följa hur pengarna används. För de system som man har valt i dag för svenskt bistånd är det uppenbarligen svårt att se hur mycket pengar som används för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.
Jag förstår att det kan vara svårt med de verktyg som finns i dag på Sida och på UD, men att man över huvud taget inte kan få några konkreta svar på hur mycket Sverige i dag satsar på områdena är djupt problematiskt. Jag minns en debatt i början av förra mandatperioden när biståndsministern sade att de ger mer än 10 procent av biståndsbudgeten till SRHR-frågor. Men när RFSU granskar samma års budget hittar man inte mer än 2-3 procent på området.
Det är en differens på flera miljarder kronor som inte går att spåra. Det här måste vara ett problem för en biståndsminister som säger att vi ska kunna följa pengarna och mäta resultaten, när det inte ens en gång går att visa att retoriken från talarstolen omsätts till verkliga satsningar.