Hans Linde (V):
Låt oss börja med det som biståndsministern slår sig för bröstet för, nämligen att det svenska biståndet har ökat. Det är helt sant. Men vad beror det på? Beror det på att man har gjort generösa omfattande ökningar av biståndet? Nej, det beror på att man har följt enprocentsmålet som sex av sju partier i den svenska riksdagen varit eniga om. Biståndsministern är väl ursäktad. Som moderat har hon inte ställt sig bakom enprocentsmålet, men vi andra partier har gjort det.
Vi, alla andra partier i den här riksdagen, har sett att när Sverige växer och blir rikare ska också världens fattiga ta del av våra ökade framgångar och vinster i det här landet. Det är därför biståndet har ökat. Jag vill också påminna om att i dag är det drygt 10 procent av den svenska biståndsbudgeten som försvinner i väg genom urholkningar. Jag vet inte riktigt hur biståndsministern definierar ordet omfattande. Jag använder det i alla fall när 3 miljarder kronor används till andra saker än till bistånd.
Då pratar jag om omfattande urholkningar. Jag vill också gå in på några andra områden här. Det har blivit lite av ett signum för biståndsministern att prata om kvalitet i biståndet. Och visst finns det stora kvalitetsbrister i det svenska biståndet, i biståndet från den rikare delen av världen. Men det är inte framför allt hos frivilligorganisationer som statsrådet brukar svartmåla där människor med ytterst små resurser och med ett stort engagemang försöker hjälpa människor i vardagen där de stora bristerna finns.
De stora kvalitetsbristerna i biståndet finns på finansdepartementen i Stockholm, Paris och Washington, där man genom budgettricksande tar medel från arbetet med millenniemålen för att stoppa i andra hål. Men det är kvalitetsbrister som biståndsministern inte vill kännas vid, än mindre göra något åt. Det är bra att statsrådet åker till OECD-Dac och samtalar. Men vad säger man egentligen i de samtalen?
Vad lägger man fram för konkreta förslag för att Sverige liksom andra länder runt om i Europa ska få ned urholkningarna så att mer av bistånd ska användas just till bistånd? Där skulle jag vilja efterfråga några konkreta exempel. Jag har frågat ministern hur hon vill utvärdera regeringens urholkningar. Det är en fråga som jag över huvud taget inte har fått svar på i dag. Om ett år ska den svenska regeringen presentera en skrivelse om biståndets resultat.
Det skulle vara en god möjlighet att visa att biståndsministern har rätt, att flyktingmottagande i Sverige resulterar i att fler flickor får gå i skolan i Tanzania. Men i den skrivelse som ska presenteras om ett år finns inte de här urholkningarna med. Om biståndet nu ska utvärderas, varför utvärderar man inte hela biståndsramen? Varför utvärderar man inte alla 32 miljarder? Vad är det biståndsministern är så rädd för? Herr talman!
Jag vill också gå in på UNDP och fördjupa mig i den diskussionen. Jag vänder mig starkt mot att den svenska regeringen nu samtidigt som man säger att man vill jobba för millenniemålen också skär ned bidragen till just UNDP, FN:s utvecklingsprogram, med motiveringen att de inte lyckats integrera mänskliga rättigheter. Då skulle jag vilja fråga biståndsministern: Hur ser biståndsministern på mänskliga rättigheter? FN:s deklaration är väldigt tydlig. Det finns politiska mänskliga rättigheter, det finns sociala, ekonomiska och kulturella.
Är det inte ett arbete för de mänskliga rättigheterna att se till att barn får rent vatten, att hungriga får mat och att hemlösa får en bostad? Mänskliga rättigheter kan inte behandlas som ett smörgåsbord där man plockar ut de delar man tycker smakar godast för dagen. De går inte att rangordna efter att man har satt på sig sina ideologiska glasögon här i Stockholm. Det är just det som jag upplever att statsrådet i dag gör. Det är väl det jag tycker mig se i den borgerliga utrikespolitiken att man också gör.
Dessutom måste jag säga att Vänsterpartiet ser ett behov av reformering av FN-systemet och FN-organets verksamhet. Men hur ska vi gå till väga? Jag tror på en respektfull dialog med de andra medlemsstaterna, inte att Sverige utnyttjar sin stora pengapåse till att ensidigt diktera verksamheten. Det har andra länder försökt göra, till exempel USA. Jag hoppas verkligen att den svenska regeringen inte ska följa den amerikanska regeringen in på den vägen.