Hans Linde (V):
Jag vill också börja med att tacka utrikesministern för svaret. Vi har i dag att diskutera en lång rad interpellationer som berör Israels ockupation av Palestina. Det är långt ifrån första gången i den här kammaren som vi debatterar den här frågan. Få utrikespolitiska frågor torde ha resulterat i så många motioner, interpellationer och frågor som just Israels ockupation av Palestina. Att Israels ockupation av Palestina väcker ett så stort engagemang i Sverige är knappast förvånande.
Solidaritetsrörelsen med det palestinska folket är och har länge varit stark. Genom decennier har kontakterna och utbytet både med Palestina och med Israel varit omfattande, inte minst genom alla de palestinska flyktingar som lever i Sverige.
De flesta av oss som har skrivit interpellationer här i dag och som deltar i den här debatten har besökt det ockuperade Västbanken, sett människorna bakom nyhetsrapporteringen och mött offren för Israels urskillningslösa och rasistiska apartheidpolitik.
Ingen människa med ett uns av empati i sin kropp kan förhålla sig neutral när man har sett muren som styckar upp ett land, när man har gått genom vägspärrarna där förnedringen av palestinierna tillhör normen och när man har suttit med de förtvivlade palestinska mödrarna vars söner berövats dem av ockupationsmakten. Herr talman! Israels ockupation av Palestina sker inte i ett vakuum.
Den hade inte varit möjlig utan USA:s militära bistånd till landet. Den hade inte varit möjlig utan EU:s förmånliga handelsavtal. Kopplingarna mellan konflikten i Mellanöstern och Sverige omfattar inte bara utbyte och solidaritetsarbete. Sverige har ett långtgående och omfattande politiskt, ekonomiskt och militärt samarbete med ockupationsmakten Israel.
För mig och Vänsterpartiet börjar försvaret av folkrätten och stödet till ett fritt och demokratiskt Palestina här hemma i Sverige. Därför är vi så kritiska till EU:s förmånliga handelsavtal med Israel som också omfattar Sverige. Det är ett handelsavtal som ger den israeliska industrin stora ekonomiska fördelar och därigenom bidrar till att stärka den ekonomiska basen för ockupationspolitiken.
Sverige har också ett omfattande militärt samarbete med Israel, ett samhälle som vi i Vänsterpartiet starkt kritiserat. Vi har militärattaché i Tel Aviv från svensk sida. Det pågår ett omfattande besöksutbyte mellan det svenska försvaret och den israeliska armén. Israel har tillåtits testa militära flygplan i svenskt luftrum. Vi exporterar visserligen i dag inga vapen till Israel, men det svenska försvaret importerar krigsmateriel från Israel varje år.
Det innebär att våra gemensamma skattepengar går rätt in i den israeliska krigsindustrin. Herr talman!
Den 21 oktober i år avslöjade Diakonia, Svenska kyrkan och Swedwatch att det svenska företaget Assa Abloy genom sitt dotterbolag Mul-T-Lock bedriver verksamhet i industriområdet Barkan i den illegala israeliska bosättningen Ariel på den ockuperade Västbanken, en verksamhet som tydligt bidragit till att palestinier bestulits på sin mark och bidragit till Israels bosättarpolitik, som står i tydlig strid med folkrätten.
Att ett svenskt företag väljer att investera i en illegal bosättning står tydligt i strid med den svenska utrikespolitikens intentioner, även under Carl Bildts ledning. Men vad värre är, är att Assa Abloy som svenskt företag väljer att investera i ett ockuperat område, vilket svärtar ned Sveriges anseende och trovärdighet i regionen och förminskar våra möjligheter att vara en kraft för fred i regionen och för ett fritt Palestina.
Min fråga till utrikesministern, som jag inte har fått något svar på, blir: Vad kommer den svenska regeringen att göra för att förhindra att fler svenska företag väljer att bidra till ockupationen genom att investera i illegala bosättningar? Är utrikesministern beredd att föra en dialog med det svenska näringslivet så att inte det svenska näringslivet motverkar den svenska utrikespolitiken när det gäller Mellanöstern?