Hans Linde (V):
Jag tycker att statsrådet i dag kommer med två tydliga besked, ett positivt och ett negativt, får man väl säga. Det positiva beskedet är att inga projekt kommer att avslutas i förtid. Det är ett besked som jag vet att många svenska biståndsarbetare och biståndsprojekt har väntat på.
När jag var i Nicaragua nu i september besökte jag flera av de omfattande projekt som Sverige har, och det fanns en stor oro bland de svenska biståndsarbetarna men framför allt bland deras lokala samarbetspartner och de nicaraguaner som omfattas av de här projekten över vad framtiden kan innebära.
Jag hoppas att det här, bland annat för Fonde Agro, som varit ett av de mest omfattande svenska projekten i Nicaragua, innebär att de nu får möjlighet att förlänga sin verksamhet om ett år och därmed också får möjlighet att genomföra sitt tredje steg i det viktiga arbetet med att minska fattigdom, ojämlikhet och miljöproblem bland kaffe- och mejeribönder i Nicaragua.
Jag kan garantera statsrådet att vi kommer att följa utvecklingen och bevaka den för att se till att vi får en ansvarsfull utfasning. Men jag måste säga att vi också får ett negativt besked. Det gäller stödet till de enskilda organisationer som verkar i Nicaragua. Visst är det så att de kan få stöd via potten, som statsrådet talar om, på 1,3 miljarder kronor. Men många av de enskilda organisationer som är på plats i Nicaragua får ju stöd via den svenska ambassaden, och det stödet kommer att försvinna.
I min interpellation lyfter jag fram ett exempel, Diakonia, som driver ett enormt viktigt arbete när det gäller ursprungsbefolkningens rättigheter, när det gäller att stötta progressiva kristna grupper i landet som inte delar katolska kyrkans syn på abort och kvinnors rättigheter. Deras företrädare på plats i Nicaragua pratar själva om att de kommer att förlora 60 procent av sitt stöd vid den här utfasningen.
Det innebär ett hårt slag mot deras verksamhet, men framför allt innebär det ett oerhört hårt slag mot deras 17 samarbetspartner i Nicaragua, som riskerar att helt förlora stöd och resurser för att kunna bedriva sin verksamhet. Jag tycker att det är en tydlig skillnad mellan det vi hör i dag från statsrådet och det vi hört tidigare när det gäller stödet till de enskilda organisationerna. Statsrådet har tidigare sagt att de enskilda organisationerna inte omfattas av landkoncentrationen.
Vid presskonferensen den 27 augusti sade statsrådet att framtidsutsikterna för enskilda organisationer som finansierar sin verksamhet via ambassader skulle vara goda. I dag låter det väldigt annorlunda. I dag får man i stället ett lycka till och hänvisas till andra givare.
Men jag tror att statsrådet också vet att en liten svensk frivilligorganisation på plats i Nicaragua som är starkt beroende av stöd via den svenska ambassaden i Managua kommer att ha små möjligheter att helt lägga om sin verksamhet, hitta på nya projekt och hitta nya möjligheter till finansiering från andra givare. Den möjligheten är för många svenska frivilligorganisationer väldigt liten.
I verkligheten innebär det här att många svenska frivilligorganisationer på plats i Nicaragua kommer att få lägga ned sin verksamhet eller kraftigt dra ned på den. Och, som sagt, det kommer att vara de nicaraguanska samarbetsparterna som drabbas allra, allra värst. I juni fick statsrådet ett brev från Bengt Westerberg, ordförande i Röda Korset.
Han bad statsrådet att agera för att regeringen säkerställer att folkrörelsebiståndet till viktigt demokrati- och MR-arbete, som i dag finansieras via bilateralt bistånd, kan fortsätta i nya former i de fall en utfasning av det statliga bilaterala biståndet sker. Varför har inte statsrådet hörsammat den uppmaningen? Det har kommit så många påtryckningar från svenska enskilda organisationer.
De har lyft fram olika exempel på hur Sverige skulle kunna fortsätta att stödja enskilda organisationer i de länder där man fasar ut. Det skulle vara möjligt om den politiska viljan fanns.