Hans Linde (V):
Jag vill börja med att tacka utrikesministern för svaret. Det är inte så ofta som vi här i kammaren diskuterar historiska händelser som skedde för över 90 år sedan. Men frågan om folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer, pontier med flera är så mycket mer än bara en fråga om en historisk händelse.
Frågan om folkmordet sätter också fingret på centrala utmaningar för dagens Turkiet, som frågan om Armeniens ställning och frågan om de etniska och religiösa minoriteter som fortfarande finns kvar. Folkmordet 1915 är en fråga som fortfarande är av stor vikt för de överlevande och deras ättlingar, varav många i dag bor i Sverige. Jag vet att många av dessa människor i dag följer den här debatten med stort intresse, för fortfarande är folkmordet ett trauma för alla de överlevande och deras ättlingar.
Det är för tusentals människor i och utanför Turkiet ett öppet sår. Sorgeprocessen över de förlorade anhöriga är i många fall inte avslutad. För att en försoningsprocess ska kunna inledas och såren läkas skulle Turkiet behöva erkänna folkmordet på armenier, assyrier/syrianer, kaldéer och pontier med flera. Man skulle behöva öppna sina arkiv för oberoende forskare och inleda ordentliga undersökningar av folkmordet.
Ett litet men mycket viktigt steg skulle vara om man uppvisade genuin vilja att enligt internationella normer undersöka den nyligen upptäckta massgraven i Kuru. En sådan undersökning skulle kunna ge oss mer information om folkmordet. En undersökning skulle även kunna fastställa identiteten på de mördade, även om en sådan process skulle vara komplicerad och långdragen. Men det skulle vara av avgörande vikt att så sker.
En undersökning skulle kunna ge åtminstone några anhöriga möjligheter att få svar på frågan om vad som hände just deras släktingar. En undersökning av denna massgrav ger Turkiet ett ovärderligt tillfälle att frigöra sig från dagens och gårdagens mörka historia, som annars riskerar att överskugga morgondagen. Jag måste erkänna att det är två saker som jag reagerar på i Carl Bildts svar.
I ditt svar talar du om fördrivning, övergrepp och den armenska frågan, men inte en enda gång, förutom när du hänvisar till min fråga, väljer du att kalla händelserna vid sitt rätta namn, ett folkmord. Du använder uttrycket armenisk tragedi, samma begrepp som den turkiska regimen använder för att förminska omfattningen och betydelsen av folkmordet. Det är dessutom ett begrepp som exkluderar alla de andra etniska grupper som också drabbades av folkmordet.
För ett par år sedan erkände Sveriges riksdag, på initiativ av Vänsterpartiet, folkmordet 1915. Betänkandet finns i dag att se på folkmordsmuseet Jerivan i Armenien. Är detta ett beslut som Carl Bildt står bakom? Varför väljer du i så fall att inte kalla folkmordet vid sitt rätta namn? Carl Bildt säger också att det bästa sättet att stödja reformer i Turkiet är att stödja landets ansträngningar för att uppnå ett EU-medlemskap.
Jag tycker att det är väldigt positivt att den svenska regeringen står upp mot de mörka krafter runtom i Europa som principiellt motsätter sig ett turkiskt medlemskap i EU utifrån något slags grumlig religiös argumentation. Men om ett turkiskt medlemskap ska ha den positiva effekt som Carl Bildt hoppas på får det inte vara ett ovillkorat medlemskap. Då måste frågan om kränkningar av de mänskliga rättigheterna och frågan om folkmordet upp på dagordningen på ett mycket tydligare sätt än i dag.
Kommer utrikesministern att ta initiativ till att så sker?