KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Åkesson (C):
Karin Svensson Smith framhöll under sitt anförande sin senioritet som riksdagsledamot vid minst tre tillfällen. Det ger självklart en väldigt god insikt i skillnaden på att vara en majoritets- respektive oppositionsföreträdare i Sveriges riksdag. Nu är det så att Karin Svensson Smith företräder ett av de partier som styr vårt land, Miljöpartiet.
Det innebär också ett ansvar, menar jag med den erfarenhet jag har - jag har bara varit tio år i riksdagen - att också bära med sig frågeställningar in i kanslihuset. Det är i kanslihuset hos infrastrukturministern som propositioner, förordningar och direktiv skrivs och författas, och de styr och påverkar den verklighet som utgör vardagen för svenska rederier.
I samband med mitt anförande tog jag upp den mycket djupa oro som ett antal företrädare för svensk sjöfartsnäring gav uttryck för när de besökte utskottet för en dryg månad sedan. Det handlade då om förslag till nya farledsavgifter, krav på ökad lotsplikt etcetera, som de upplevde kommer att bli ett allvarligt konkurrenshinder för deras ambition att utveckla svensk inlandssjöfart.
Jag upplevde också som ledamot i utskottet att oron och engagemanget omfattade alla runt bordet. Herr talman! Nu vill jag passa på att fråga en företrädare för regeringspartierna. Det finns heller ingen ansvarig minister i denna debatt. På vilket sätt har ledamoten Karin Svensson Smith, ordförande i utskottet, burit in frågorna i kanslihuset, och vad kan vi förvänta oss för resultat av detta?
Anders Åkesson (C):
Jag känner till att regeringen har tillsatt en utredning om kilometerskatt - eller vägslitageavgift, som ledamoten Juholt döpte om den till för några år sedan. Den ska rapportera i december 2016. Det har redan läckt ut förskräckliga uppgifter. Men det tar vi säkert i en senare debatt. Det blir en skatt på avstånd i vårt land som särskilt kommer att slå mot skogsindustri och byggnadsindustri.
Men min fråga, Karin Svensson Smith, handlade inte om vägslitageavgiften, kilometerskatten, skatten på avstånd eller skatten på lastbilar.
Min fråga var: På vilket sätt har trafikutskottets ordförande och även företrädare för ett av regeringspartierna burit in den utomordentliga oro som företrädare för sjöfartsnäringen gav uttryck för till Regeringskansliet i syfte att få en annan tingens ordning vad gäller farledsavgifter, krav på lotsplikt, svenska särregler etcetera vad gäller inlandssjöfart?
Trafikverkets generaldirektör och en rad andra ställer stora förhoppningar till inlandssjöfarten som problemlösare och kapacitetshöjare. De tänker sällan i termer av att man ska döda ett transportslag för att gynna ett annat, utan det handlar snarare om att bejaka nya lösningar. Frågan är: På vilket sätt har trafikutskottets ordförande burit in oron från branschen, och vilket resultat har det givit?
Anders Åkesson (C):
Tack för sommarhälsningen, och tack detsamma, Suzanne Svensson! Det var lite av en bomb som Suzanne Svensson släppte i sitt anförande: att vi möjligen har att se fram emot en infrastrukturproposition först våren 2017. Det normala är hösten 2016, om vi ska följa hur det har varit tidigare. Men det återkommer vi till. Det var inte det jag tänkte fråga om. I mitt anförande ställde jag en fråga.
Jag vet att Suzanne Svensson är en mycket ansvarstagande och hårt arbetande ledamot, inte bara för sin valkrets utan också för sitt ansvarsområde i riksdagens trafikutskott.
På vilket sätt har Suzanne Svensson burit in den oro som jag upplevde att hon tog på mycket stort allvar då företrädare för branschen var i trafikutskottet och gav uttryck för vad de kände i fråga om det förslag om farledsavgifter, krav på lots etcetera som nu var ute på remiss? Det sände ingen framtidstro till branschen.
Jag har kanske ett tips, Suzanne Svensson, från andra transportslag. När det gäller luftfarten får inte Luftfartsverket, LFV, sätta taxan. Det är Transportstyrelsen som sätter taxan och försöker utforma taxor och tariffer på ett sådant vis att den konkurrensneutralitet mellan transportslagen som de kan leva med uppstår.
Ett sätt att lösa detta vore kanske att frånta Sjöfartsverket möjligheten att självt, kanske med budgetär iver, sätta sina taxor och i stället låta Transportstyrelsen göra detta utifrån en rimlighetsbedömning. Vad vill vi uppnå totalt sett när det gäller transportläget? Men först är frågan: Har Suzanne - vilket jag är säker på - burit in detta, och vilket svar har Suzanne fått?
Anders Åkesson (C):
Tack för ett, som jag upplever det, positivt svar, Suzanne Svensson! Det handlar om ansvarstagandet att bära frågan vidare och söka en lösning. Jag bjuder på idén. Jag vet att fler än jag har framfört den, så jag har inte någon upphovsrätt.
Men jag tycker att det är rimligt att fundera djupare på det, det vill säga att låta någon annan än Sjöfartsverket utforma taxor, regler, krav på lots etcetera för att man också ska uppnå de intermodala lösningarna och rättvisan mellan transportslag.
Det finns ju alltid en risk att ambitionen att klara ett tufft budgetmål överskuggar viljan att få till ett effektivt tariffsystem. Men jag bjuder på idén. Det är en gemensam ambition att få det här bra.
Anders Åkesson (C):
Jag delar inte den slutsatsen. Jag hade möjligen förväntat mig, fru talman, att en företrädare för ett regeringsparti i en regering som för närvarande saknar it-minister på något sätt hade visat framfötterna när det gäller vad regeringen vill, har för avsikt att göra och har för planer för att möta framtiden. Inte ett ord om detta.
Som nation har vi nu tappat den ledande position vi hade i Europa och världen som it-nation. På den punkten delar jag Teres Lindbergs analys.
Vi har vita fläckar på it-kartan både avseende geografi och invånare, men det intressanta är att den it-politik som nuvarande socialdemokratiska och miljöpartistiska regering förvaltar är exakt densamma som den som tidigare statsrådet Anna-Karin Hatt lämnade ifrån sig i oktober 2014.
Sedan dess, fru talman, har inte en stavelse förändrats eller förts till utifrån de framtida utmaningarna. Nu skriver vi 2016. Vad är Socialdemokraternas vision, nästa strategiska steg, för att möta de utmaningar på it-området som Teres Lindberg just adresserade?
Anders Åkesson (C):
Å den förra alliansregeringens vägnar tackar jag för tillerkännandet, Teres Lindberg. Det var en ytterligt historielös beskrivning som Lindberg inledde med. Men så bra då - då vet vi att den här regeringens ambition är 100 procents täckning av it i vårt land avseende geografi och medborgare. Tack för det beskedet!
Då återstår bara detaljfrågorna: Till vilken kapacitet, till vilken kostnad och när och på vilket sätt avser den här regeringen att adressera denna ambition? Det är nu den tillkännages, av Teres Lindberg. Vi har inte fått någon sådan ambition oss till känna i riksdagens trafikutskott eller genom uttalande av tidigare it-minister eller nuvarande tillförordnad minister - om jag inte har missat det.
I debatten som har förts här i dag har några av oss lyft upp behovet av att hävda 700-spektrumet och möjligtvis freda det från andra intressen än tele- och datakommunikation för att därmed nå en bit på väg till 100 procents yttäckning.
Som företrädare för Centerpartiet lyfter jag upp idén, visionen, om it som det femte transportslaget och om att därmed göra it till en valmöjlighet i ett flöde av 50-60 miljarder kronor om året i stället för en rännil på 3,7 miljarder på sju år som det just nu är. Det hade varit spännande, fru talman, att få en regeringsföreträdares reflektion över de progressiva förslagen.
Hur kommer regeringen att ställa sig till statlig e-förvaltning, där grannländerna ligger långt före? Hur kommer regeringen att hantera kommande upphandlingar och auktioner av det 700-band som snart ska ut? Det hade varit väldigt spännande att få detta redovisat, endera av tillförordnad minister eller av regeringens företrädare i denna fråga. Men Teres Lindberg har chansen här och nu.
Anders Åkesson (C):
Så stod äntligen Emma Wallrup i talarstolen, för att travestera Lagerlöf. Emma Wallrup utvecklade blåljusperspektivet väldigt tydligt i sitt resonemang. Inget utrymme till lek och spel i 700-megahertzbandet här inte! Fru talman! Det kunde väl ha fått förpassas till historiens skräpkammare som ett icke så genomtänkt uttalande i en debatt nära sommaren 2016.
Men det vi ska ha i minne, fru talman, är att Emma Wallrup och Vänsterpartiet utgör ett mycket bastant underlag för en regering med S och MP som vi alla väntar på ska prestera en politik på området på något vis. Denna politik har inte lyst så infernaliskt tydligt i debatten; den har snarast varit lite diffus.
Men här fick vi ett mycket tydligt uttalande från regeringens stödparti Vänsterpartiet: Ingen lek inget och spel i 700-megahertzbandet här inte!
Jag trodde, fru talman, ända fram till att detta sas att vi var överens över blockgränserna om att den frekvens som tidigare har använts för marksänd tv äntligen skulle rullas ut för att ge människor över hela landet tillgång till bredband, telefoni och så vidare. Men så verkar inte vara fallet.
Vilka villkor kommer Vänsterpartiet att ställa för att förhindra att en auktion av 700-megahertzbandet genomförs? Hur länge ska folk i Uppland och Småland behöva vänta på att få ett fungerande mobilt bredband och fungerande telefoni för lek och spel och annat, Emma Wallrup?
Emma Wallrup vill ju först känna sig trygg och inte låta de kommersiella krafterna få spela för hårt. Det är lite viktigt att vi som oppositionsparti får reda på det.
Anders Åkesson (C):
Det var väldigt intressant att få Vänsterpartiets definition av mobilt bredband. I min, Centerpartiets och Alliansens värld - och jag tror att det även gäller alla andra partier förutom Vänsterpartiet - är det fråga om att ge människor i hela landet tillgång till utbildning, arbetsmarknad, kommunikation, kultur, interkulturellt utbyte och sociala kontakter.
Därför frigör vi 700-bandet och skapar samtidigt utrymme för blåljusmyndigheterna. Men i Vänsterpartiets och Emma Wallrups värld är detta ett uttryck för att ge utrymme för lek och spel. Det är en fullständigt befängd uppfattning. Jag hoppas verkligen att Emma Wallrup inte på något vis ges utrymme i eller påverkansmöjligheter på den it-politik som vi med mycket stor spänning ser fram emot och som ska levereras från regeringen.
Det vore en katastrof för människor på svensk landsbygd, i de större städernas förortsområden och så vidare där just tillgången till bredband är viktig för säkerhet, interkulturellt utbyte, arbete, utbildning etcetera. Men den saknas i dag. Varför, fru talman?
Det vore intressant att få reda på av vilken orsak Vänsterpartiet förvägrar människor i hela landet tillgång till arbete, utbildning, interkulturellt utbyte etcetera och avfärdar detta som behov av lek och spel. Ingen har talat om att inte blåljusmyndigheterna ska ges tillräckligt utrymme.
Men att i sken av detta avfärda behovet av kommunikation som lek och spel är väldigt allvarligt.
Anders Åkesson (C):
Det var en mycket relevant fråga från Rikard Larsson. Det jag sa var att jag känner oro för att regeringen med Socialdemokraterna och Miljöpartiet och med stöd av Vänsterpartiet inte gör något, och i den mån man gör något gör man ofta fel saker. Det gäller till exempel att man utreder skatt på mobilitet tvärsöver med mycket tydliga fiskala syften att få in mycket pengar.
Det handlar inte om att styra, att ändra till ett klokt beteende eller att ge människor en valfrihet att välja rätt. Ni använder enbart piska och sällan morot. Jag saknar besked. Vi har fått föredragning i trafikutskottet, och vi har varit på många konferenser. Jag är alldeles övertygad om att vi kommer att gå på fler återrapporteringsmöten om projekten om elvägar.
Det är en av de största pågående förkommersiella upphandlingarna i Europa där man just nu testkör på Arlanda och i Gävleborg. Det är en total avsaknad av besked från den nuvarande regeringen. Vad sker härnäst?
På vilket vis kommer regeringen att fånga de erfarenheter som just nu vinns av svensk och europeisk industri vid konkret försöksverksamhet i Sverige? Herr talman! Det är ett mycket kritiskt skede för projektet. Man får inte beskedet: Ja, vi fångar in detta i den kommande infrastrukturpropositionen.
Någon liten aning framåt vore väldigt bra för oss och för dem som driver projekten. Det är inte så många veckor till dess infrastrukturministern ska presentera en tung, dyr och omfattande infrastrukturproposition. Någon liten aning måste man ha redan nu.
Anders Åkesson (C):
Jag tar den sista frågan först. En av de första åtgärderna alliansregeringen vidtog 2006/07 var att stoppa initiativet till flygskatt. Det var en fullständigt kontraproduktiv idé om nationell flygskatt på inrikes flygresor.
Det, Rikard Larsson, var för att ge en bestående och framåtsyftande framtidstro i det svenska inrikesflyget - att det över huvud taget fanns en framtid. Därefter vidtogs en rad konkreta åtgärder med att också få in inrikesflyget på den fossilfria banan.
Flera steg har tagits, men kraften i inrikesflyget hotas just nu av att regeringen S-MP med stöd av V åter fångat kroken inrikes flygskatt.
Vi har på ett mycket tydligt sätt fått beskrivet för oss från Svenska Flygbranschen vilka oerhörda skador det skulle innebära med en nationell flygskatt i stället för att internationellt samarbeta för att uppnå ett mycket bättre resultat. Ni går baklänges in i framtiden.
Alliansregeringen fattade ett konkret beslut 2014 om att ge pengar till Trafikverket för att påbörja pilotverksamhet för elvägar. De pengarna är nu omsatta i två konkreta tidiga försöksprojekt.
Trafikverket behöver nu veta på vilket sätt regeringen S-MP med stöd av V i den infrastrukturproposition som infrastrukturminister Anna Johansson lägger fram till kammaren någon gång i september-oktober fångar kraften där Sverige ligger främst i Europa och kanske främst i världen. Hur för vi det vidare? Landar det i ett jaså?
Anders Åkesson (C):
Jag vill tacka statsrådet Johansson för svaret. Bakgrunden till min interpellation är att gränsöverskridande persontransporter ned mot kontinenten över Danmark är något av ett fundamenta i svensk infrastrukturplanering och har varit det under mycket lång tid.
Planerna för vad vi ska göra den dagen Öresundsbrons fulla kapacitet har tagits i anspråk har också byggt på just det. Det finns en tanke om någon form av fast förbindelse mellan Helsingborg och Helsingör. Den har i sin tur byggt på Ring 5, den västra förbindelsen förbi Köpenhamn ned mot kontinenten. Detta har vår svenska nationella planering byggt på.
Ett av uppdragen till Sverigeförhandlingen är, precis som statsrådet säger, att kika på förutsättningen att bygga på detta. Tiden då Öresundsbrons fulla kapacitet är tagen i bruk är snart här, kanske i synnerhet som vi kan förvänta oss ett ökat tryck när den dansk-tyska förbindelsen över Fehmarn bält är byggd.
Man talar om ökad transitförbindelse, gods, på sträckan från Oslo längs med svensk västkust och ned över Danmark mot kontinenten. Då kommer det att fordras en ny fast förbindelse över Öresund, och precis som statsrådet säger är detta ett danskt-svenskt projekt som förutsätter högt engagemang i båda länderna.
Det var mot bakgrund av det jag interpellerade när det blev känt att den danska riksdagen, folketinget, helt uppenbart kan vara i färd med att ta bort en del av förutsättningarna för Ring 5 och därmed en fast förbindelse över det danska fastlandet ned mot Tyskland.
För den som går in och tittar på uppdraget eller utredningsdirektivet till Sverigeförhandlingen, fru talman, blir det uppenbart att det förutsätter en Helsingör-Helsingborg-förbindelse.
Förhandlarna skriver själva i ett pm från september i fjol om Öresundsförbindelsen att uppdraget är att "redovisa de ekonomiska förutsättningarna för en ny förbindelse HH , inklusive alternativa finansieringsmöjligheter".
Lite längre in i materialet skriver de att "med utgångspunkt i tidigare inriktning på svensk och dansk regeringsnivå, Region Skånes politiska inriktning samt hittills framtaget utredningsmaterial förefaller Helsingborg-Helsingör vara den geografiska utgångspunkten för fortsatta studier av en ny fast förbindelse mellan länderna".
Därför, fru talman, tackar jag än en gång statsrådet för svaret. Det bekräftar ju min fråga. Men på vilket sätt, vill jag upprepa, har man kommunicerat med Sverigeförhandlingen om den nya situationen i Danmark så att inte Sverigeförhandlingen utreder från en förutsättning som möjligen inte finns? Det är ju det som är det intressanta.
Anders Åkesson (C):
Ministern tog själv upp integrationsfrågan i Öresundsregionen. Det är klart att den just nu är extremt hårt påverkad av de id-krav som Sveriges ensidigt infört. Det är en annan fråga, men det är klart att det stör relationen Sverige-Danmark. Det är ju en nordisk gränsunion som varat i decennier som hux flux rivs upp, och det vet vi skapar problem för transportslagen, både färjetrafik och fasta förbindelser.
Men för att återgå till Ring 5 och internationell trafikplanering, kan man säga, för det är vad det handlar om: Att bygga broar är som att dansa tango - det krävs minst två, och det är bra om man dansar i samma takt och i samma riktning.
Det är klart att det underlättar om den svenska planeringen för internationell transportinfrastruktur kan förutse och ha en god dialog med och inblick i våra grannländers motsvarande planering. Annars blir planeringen omöjlig och näst intill meningslös.
Vi vet båda att Sverigeförhandlingen är ett väldigt stort infrastrukturprojekt som vi förväntar oss finns med i eller kopplas till den infrastrukturproposition som regeringen förväntas lägga fram under hösten.
Då är det såklart bra om den siktar någorlunda rätt och är i samsyn med ministerns danska kollega på den del av den gemensamma kusten eller Öresundsregionen där en förbindelse är möjlig att upprätta. Jag har inte riktigt samma bild av betydelsen av det danska initiativet. Jag kan konstatera att det danska folketinget i likhet med den svenska riksdagen är engagerat i frågan och håller på med infrastrukturplanering.
Det diskuteras att ta bort något som varit ett fundament i de internationella förbindelserna under mycket lång tid: Ring 5 väster om Danmark. Därför måste jag upprepa frågan. Tittar regeringen och Sverigeförhandlingen på några alternativa lösningar i händelse av att det som ministern framställer som en liten politisk kraft kanske trots allt blir större och framgångsrikt?
Vad gör den svenska regeringen i ett sådant läge? Vårt höghastighetståg måste ju landa någonstans. Det är inte tänkt att det ska stanna i Öresundsregionen.
Anders Åkesson (C):
Tack än en gång för svaret och samtalet, statsrådet! Sverige är ett av de mest exportberoende länderna i världen. Det förutsätter att vi kan exportera, landvägen eller sjövägen, de kullager, Volvobilar, skogsprodukter och annat som vi tillverkar. I det fallet kommer Fehmarn Bält att vara en nyckelinvestering som vi inte har rådighet över, utan det har danskar och tyskar.
Samtidigt har danskarna säkert förutspått rätt mycket trafik över Fehmarn Bält-förbindelsen, vilket i sin tur ger trafikavgifter och i stor utsträckning bygger på en samplanering, Skandinavien-Danmark-kontinenten. Det kan inte vara helt omöjligt att föra dialog med dem. De är säkert inte beredda att göra en dålig affär.
Om jag tolkar statsrådet så att uppdraget till Sverigeförhandlingen och den svenska infrastrukturplaneringen är att titta på flera trafikalternativ över Öresund blir jag lugn, men jag vill gärna få det bekräftat. Jag vill också fråga om det finns motsvarande insikt på den danska sidan. Vi känner båda till att det sedan länge har varit småljummet på den danska sidan vad gäller en västlig förbindelse förbi Köpenhamn.
Finns motsvarande insikt om Skandinavien-Danmark-Tyskland, om Fehmarn Bält och möjligheten att tjäna pengar på den förbindelsen? Det underlättar säkert dialogen i så fall. Om jag tolkar statsrådet rätt och det tydligt framgår för Sverigeförhandlingen och andra infrastrukturplanerare att titta på flera alternativ så är jag lugnad.
Anders Åkesson (C):
Tack, Anna Johansson, för svaret! Bakgrunden till min fråga var att nämnda järnvägssystem i sydöstra Sverige rustades för drygt 20 år sedan, och därefter har det varit klent med både underhåll och uppgraderingar. Det finns ett mycket stort regionalt engagemang för att det här bansystemet ska fungera mycket bättre och kunna ta en större del av transportarbetet. Det betyder både person- och godstrafik.
Därför, herr talman, sattes det ett visst hopp till den landsbygdssatsning som regeringen har i innevarande års budget. Jag vill minnas att det är 400 miljoner kronor innevarande år, och sedan är det ytterligare pengar som fördelas under några år framöver.
Jag har i en tidigare debatt med statsrådet lyft upp problematiken kring behovet av reinvesteringar och ett ökat underhåll i det finmaskiga länsjärnvägsnätet, som det förr kallades, som går vid sidan av stambanorna. Då fick jag lugnande besked att det skulle lösa sig. Jag och många med mig tolkade det svaret som att en del av lösningen var den landsbygdssatsning som vi kunde se i innevarande års budget.
Enligt uppgifter som jag har tagit del av och som jag tänkte överlämna till statsrådet har förvisso många små och viktiga åtgärder vidtagits. Det finns en lång lista, ett helt Excelark. Men det finns också exempel på åtgärder med mycket stora insatser i stambanesystemet i södra Sverige. Herr talman! Jag ifrågasätter inte behovet av insatser i Södra stambanan.
Både statsrådet och jag vet att det är en väldigt sliten del av det svenska järnvägssystemet. Men det som var öronmärkt för landsbygdssatsning har lagts på växelbyten i Hästveda, Mosselund eller Ballingslöv. Det är visserligen landsorter, men det är fortfarande Södra stambanan vi talar om.
Det handlar om belopp som mångfaldigt överstiger de investeringar och viktiga punktinsatser som görs inom ramen för landsbygdssatsning, och det var utifrån detta, herr talman, som jag ställde min fråga. De små insatserna är insatser i miljon- eller halvmiljonklassen. Det är hållplatser och bättre tillgänglighet i det finmaskiga kollektiva systemet. Men när det gäller växelbyten på Södra stambanan talar vi om nivån 20-30 miljoner kronor.
Det var inte detta som var tänkt, och det är precis de resurser som jag uppfattar att jag och statsrådet var överens om skulle gå till det finmaskiga järnvägssystemet vid sidan av stambanorna. 400 miljoner kronor är oerhört mycket pengar, men det är en rännil i jämförelse med den totala underhållspeng som vi årligen lägger, helt i enlighet med vad vi var överens om, på det svenska järnvägssystemet.
Det var därför, herr talman, jag ställde frågan: Kan den landsbygdssatsning som regeringen aviserade i 2016 års budget anses vara öronmärkt för underhåll och upprustningsåtgärder utanför stambanesystemet?
På det har jag fått ett väldigt bra svar, men jag har dessvärre uppgifter som tyder på att stora resurser av de öronmärkta rinner iväg fel. Jag vet att statsrådet inte kan kommentera enskilda saker i en riksdagsdebatt, men jag ber henne att ta med kunskapen och kanske ställa frågan på nytt till Trafikverket så att vi får pengarna att gå dit vi vill.