Hans Linde (V):
Utrikesutskottets utlåtande berör EU:s grannskapspolitik, det vill säga unionens relationer till länderna både öster och söder om EU. Vänsterpartiets utgångspunkt när det gäller EU:s relationer, precis som när det gäller Sveriges relationer till omvärlden, är att de måste styras av arbetet för mänskliga rättigheter, frihet och demokrati - inte av snäva egenintressen. Utgångspunkten måste vara att försvara varje lands och varje folks rätt att självständigt göra sina politiska vägval.
I det östra grannskapet ser vi i dag hur ett flertal länder är satta under starkt tryck från ett Ryssland som försöker begränsa ett flertal länders nationella självbestämmande. För oss är det viktigt att EU:s svar på Rysslands agerande inte kan vara att bemöta det på samma sätt, att bemöta propaganda med propaganda eller påtryckningar med andra former av påtryckningar.
Vårt svar måste vara att värna det fria ordet och den fria debatten, att värna det civila samhället, varje lands suveränitet och varje folks rätt till självbestämmande. I varje folks rätt till självbestämmande ligger också rätten att välja, om man så önskar, att gå med i Europeiska unionen. Därför är det självklart för Vänsterpartiet, även om vi är ett EU-kritiskt parti, att värna medlemskapsperspektivet med länderna i det östra grannskapet.
Vi måste också se att situationen gällande mänskliga rättigheter fortfarande är allvarlig i det östra grannskapet men också att situationen skiljer sig tydligt mellan de olika länderna.
Här måste vi, både Sverige och EU, vara tydliga och konsekventa oavsett om det handlar om attacker mot prideparader i Moldavien, inskränkningar i det civila samhällets frihet i Armenien, lagar som begränsar yttrandefrihet och fri forskning i Ukraina eller om det handlar om diktaturerna i Vitryssland och Azerbajdzjan. Herr talman!
I de delar som berör det östliga partnerskapet står Vänsterpartiet i stort sett bakom utskottets utlåtande. Men vi har en rad frågor vi vill lyfta fram med anledning av det södra grannskapet, där vi ser tydliga behov av att Sverige driver på för att i grunden förändra EU:s grannskapspolitik.
Den arabiska våren synliggjorde hur män och kvinnor i Nordafrika och Mellanöstern delade våra drömmar om ett liv i frihet och ett liv där man får sina grundläggande mänskliga rättigheter respekterade. Det synliggjorde hur män och kvinnor i både Nordafrika och Mellanöstern var beredda att med stort mod stå upp för sina mänskliga rättigheter.
Men den arabiska våren synliggjorde också EU:s dubbelmoral i relationen till flera av regionens auktoritära regimer. Det politiska samarbetet med diktaturerna i Egypten, Tunisien och Libyen var omfattande fram till den arabiska våren. I vissa fall fortsatte det till och med när människorna gick ut på gatorna och demonstrerade. I arbetet med att stänga EU:s gränser för flyktingar och asylsökande var flera av regionens auktoritära regimer nära lierade.
Och när det kommer till frågor om handel och vapenexport var man beredd att blunda för brott mot och kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Efter den arabiska våren sa sig EU vilja göra ett omtag av den förda politiken, och frågor om mänskliga rättigheter stod högt upp på den politiska dagordningen. Tyvärr har vi inte sett någon verklig förändring av politiken i det södra grannskapet.
När Egyptens nya auktoritära regim dömer hundratals oppositionella till döden i massrättegångar är protesterna få och lågmälda. I förbindelserna med regionen prioriteras fortfarande handel och goda politiska relationer till regimerna framför en konsekvent kamp för de mänskliga rättigheterna.
Och fortfarande ser man inga problem med att samarbeta med djupt auktoritära regimer och att sätta in militära medel för att försöka förhindra att människor uttrycker en av sina grundläggande mänskliga rättigheter, nämligen rätten att få söka asyl. Herr talman! Exemplen är många på hur den högstämda retoriken och den praktiska dagliga politiken skiljer sig åt. Jag skulle vilja lyfta upp två konkreta exempel.
Trots Israels mycket omfattande och pågående folkrättsbrott har EU i dag ett mycket vittgående samarbete med Israel inom en rad områden. EU ingick ett associeringsavtal med Israel 1995. En central del av avtalet är omfattande handelslättnader för staten Israel.
Avtalet är tydligt villkorat med respekt för mänskliga rättigheter, demokratiska principer och folkrätten.
Det är samma typ av villkor som finns i en lång rad andra associeringsavtal. Det finns flera exempel på att EU har valt att frysa eller till och med upphäva associeringsavtal på grund av brott mot de mänskliga rättigheterna. Vänsterpartiet tycker att vi ska ha en måttstock när det gäller mänskliga rättigheter och folkrätt.
Därför tycker vi att det är självklart att Sverige bör agera för att det nuvarande associeringsavtalet med Israel fryses till dess Israel respekterar folkrätten och häver ockupationen av Västbanken, Gazaremsan och östra Jerusalem. Sedan 1975 är stora delar av den tidigare spanska kolonin Västsahara ockuperad av Marocko. Ockupationen har av den internationella domstolen i Haag fördömts och bedömts vara rättsvidrig.
FN har tydligt sagt i resolution efter resolution att det västsahariska folket självt måste få avgöra sin framtid i en folkomröstning. Men varje försök att få till stånd en folkomröstning har stoppats av ockupationsmakten Marocko. Trots det förhandlar EU just nu med Marocko om ett deep and comprehensive free trade agreement. När avtalet är på plats kommer det att bli det mest omfattande handelsavtal som EU har med något land runt Medelhavet.
EU har redan undertecknat avtal om handel med jordbruksprodukter och fiske med Marocko. Vänsterpartiet anser att Sverige måste driva på i EU för att varje diskussion och förhandling om handelslättnader och fördjupat samarbete med Marocko villkoras med att Marocko respekterar folkrätten och genomför en folkomröstning i Västsahara i enlighet med FN:s beslut. Låt mig sammanfatta.
Vänsterpartiet anser att det i ljuset av den arabiska våren fortfarande finns mycket stora behov av att i grunden reformera EU:s grannskapspolitik med Nordafrika och Mellanöstern för att öka fokus på folkrätt, demokrati, jämställdhet och mänskliga rättigheter. Därför vill jag yrka bifall till reservation 2.