Hans Linde (V):
Jag ska säga något som jag inte ofta säger från talarstolen, nämligen att jag på den här punkten helt håller med Carl Bildt. Lösningen är att dessa fångar ställs inför rätta i USA. Det är ganska självklart, men vi vet att möjligheten för att det ska ske vad gäller samtliga 170 som i dag sitter på Guantánamo är mycket liten. Det är den verklighet vi får förhålla oss till. Vi kan välja att inta en principiell ståndpunkt där vi säger att i den bästa av världar skulle de ställas inför rätta, eller så försöker vi hitta en lösning.
Vi måste vara pragmatiska, hoppa ned från våra höga hästar och inse att vi kanske behöver agera som tredje land för att möjliggöra för dessa människor att få en fristad, att de människor som inte begått något brott och i kanske mer än ett decennium suttit på Guantánamo kan frisläppas. Jag skulle vilja lyfta fram ytterligare en fråga. Det finns många turer som förtjänar kritik när det gäller Guantánamo.
Den kanske mest bisarra delen i USA:s hantering av Guantánamo är att man betalat en rad mindre länder runt om i världen för att de ska ta emot före detta fångar, i alla fall de kinesiska uigurer som varit fångar. Uigurerna, som inte i något fall dömts för terrorbrott, har ställts inför ultimatumet att antingen stanna på Guantánamo eller skickas till ett land som de inte har någon som helst anknytning till.
De har placerats i ölandet Bermuda; jag får rapporter om att de numera jobbar som golfskötare på golfbanan i Bermuda. Ett flertal har placerats i Albanien. En grupp har placerats i lilleputtlandet Palau i västra Stilla havet. Nu senast placerades två uigurer i El Salvador. Det är ganska uppenbart att kinesiska muslimska uigurer har få kopplingar till dessa länder.
När jag frågar utrikesministern på vilket sätt man från svensk sida kommer att agera för dessa före detta fångar som utplacerats i världen på, om vi ska vara ärliga, ganska märkliga sätt svarar utrikesministern att det är USA:s ansvar, med andra ord att Sverige inte har någon ståndpunkt beträffande dem och att Sverige inte heller kommer att ingripa eller på annat sätt agera. Jag måste säga att det är en ståndpunkt som inte håller, Carl Bildt, för det handlar om människor som fått sina liv sönderslagna på grund av det så kallade kriget mot terrorism.
Det är människor som på papperet i dag är frigivna men i många fall i realiteten lever som papperslösa medborgare, inspärrade i länder där de dumpats mer eller mindre godtyckligt. Jag hade förmånen att träffa en av dessa före detta Guantánamofångar, Ahmat Abdulahad, när jag besökte Palau i Stilla havet för ett par veckor sedan.
För mig som var där som turist framstod Palau som ett Stillahavsparadis, men för Ahmat var det bara ännu ett fängelse, må vara att det stod palmer utanför hans hus. Ahmat placerades i Palau tillsammans med fem andra uigurer för två år sedan, efter att USA betalat den palauiske presidenten 98 000 dollar per person. De fick då löfte om att det var en tillfällig lösning och att de sedan skulle kunna resa vidare till något annat land. Det löftet har inte infriats.
I dag säger den palauiske presidenten att pengarna är slut och att man inte längre kan bistå fångarna med hjälp när de ska betala räkningar eller med deras försörjning. Dessutom har det uppstått en inrikespolitisk debatt där oppositionen i Palau hävdar att regeringen är korrupt och har försnillat pengarna. Det innebär att vi har en grupp människor som är strandsatta i ett land där de inte har medborgarskap. De har inte heller möjlighet att resa till något annat land på jorden eftersom de är papperslösa. De saknar medborgarskap.
Kina vägrar att erkänna dem som kinesiska medborgare. I Palau förvägras de medborgarskap. De klassificeras som gästarbetare, vilket innebär att de har lägre löner och sämre rättigheter. De kan inte få tillgång till den läkarvård de behöver, för det saknas i Palau, ett land med 22 000 invånare. De kan inte resa till ett annat land för att få den läkarvård de behöver. Det är fullständigt orimligt. Sverige behöver agera för att dessa människor ska få upprättelse.