Ulrica Messing (S):
Jag delar helt Marie Wahlgrens uppfattning om att det är många politikområden som är landsbygdspolitik. Men jag tycker att man ibland i debatten försöker göra det enkelt för sig genom att säga till exempel att landsbygdspolitik är bara lanthandeln eller bara någonting annat eller att landsbygdspolitik bara är stödet till Folkrörelserådet Hela Sverige ska leva. Det där är viktigt därför att de är värdefulla aktörer.
Men den generella politiken är i allra högsta grad landsbygdspolitik sett till exempel till infrastrukturen - allt från vägar och järnvägar och inte minst bredband - eller privat eller offentlig service som Posten. Det är sådana saker som är avgörande för om människor kan bo och för om man kan driva företag på landsbygden. Det får man inte glömma bort.
Man måste ställa krav på den nationella politiken så att den också speglar just de villkor som finns på landsbygden. När vi har gett uppdraget till Post- och telestyrelsen att till exempel titta på vad som är ett skäligt avstånd för att kunna hämta sin post är tanken med att göra internationella jämförelser naturligtvis att försöka göra jämförelser med länder som påminner om oss. Då får det vara till exempel Finland, höglandet i Skottland och Irland.
En del länder går det inte att jämföra med, som Nederländerna, som ju är oerhört tätbefolkat jämfört med Sverige. Så visst, vårt geografiska läge och vår befolkningsstruktur gör att infrastrukturen hos oss alltid kommer att vara mycket dyrare. Min ambition är inte heller att Sverige ska nöja sig med att ligga på något slags genomsnitt av andra länders service.
Att vara på genomsnittet eller att vara lika bra eller lika dåliga som andra länder kan inte vara målet för oss som faktiskt arbetar med att hålla ihop vårt land. Då får infrastrukturen kosta lite mer, och vi är beredda att låta just posttjänsterna kosta pengar. Det jag vill ha svar på är först: Är det egentligen aktuellt att dela in vägar på landsbygden i huvudväg och sidoväg?
Jag möter byalag som är otroligt frustrerade över detta. Många av oss som kommer till en aktuell bygd ser inte skillnad på huvudväg och sidoväg, för det är grusvägar alltihop. Jag undrar: Är det där verkligen aktuellt, och är det relevant i bedömningen? Det andra är naturligtvis att vi har en lagstiftning i dag som är gjord på 1960-talet där man har slagit fast principer för hur långt man ska ha till sin brevlåda eller hur många brevlådor som det måste vara på en kilometer för att brevbäraren ska köra ut dit.
Det känns inte heller riktigt aktuellt eftersom vi har en annan befolkningsstruktur i dag. Det vill jag att Post- och telestyrelsen ska hjälpa oss att slå fast så att man kan minska oron och så att ingen ska gå omkring och tro att man ska ha upp till en mil till sin postlåda. En annan sak som vi fattar beslut om i Post- och telestyrelsen i morgon är att titta på behovet av kassaservice. I dag är det ju Posten själv som fattar beslut tillsammans med sin styrelse om när man ska lägga ned ett kontor.
Jag är inte beredd att backa från det krav som regeringen har föreslagit riksdagen och som riksdagen har ställt sig bakom om rikstäckning. Det måste betyda att vi också måste kunna slå fast hur många kassaservicekontor det ska finnas i vårt land, och ungefär var, för att vi två som politiker ska kunna möta våra medborgare och väljare och säga: Jo, vi lever upp till det krav som riksdagen har ställt, det finns en rikstäckande kassaservice.
I dag har vi inte talat om var den gränsen går. Det vill jag att PTS ska göra så att vi inte ser en utveckling där vi skjuter ifrån oss ansvaret till Posten AB. Vi som folkvalda ska naturligtvis ta ansvar gentemot våra medborgare. Vi måste då bestämma oss för vad miniminivån är för till exempel kassaservicen.