Ulrica Messing (S):
Det är precis som Krister Örnfjäder säger, nämligen att det trots att vi har gjort en rad satsningar fortfarande finns många men. Ett men som Agne Hansson blundar för är det faktum att jag sedan jag och Agne Hansson i denna kammare hade en liknande diskussion verkligen har levererat. I mitt interpellationssvar nämnde jag att vi tidigarelägger satsningen på sträckningar på Stångådalsbanan flera år jämfört med de planer som Banverket självt hade lagt fram.
Det gör vi därför att Regionförbundet har argumenterat väl för varför de satsningarna ska tidigareläggas. Sedan är det även så, som Krister Örnfjäder sade, att inte hela sträckan ryms i den arbetsplan som regeringen nu har tagit beslut om. Det var också en av de frågor som Regionförbundet lyfte fram vid den uppvaktning som jag och Hans Karlsson för några veckor sedan hade.
Nu diskuterar vi tillsammans med Banverket vilka möjligheter vi har att göra en arbetsplan som rymmer hela sträckan för att ha en beredskap för att verkligen vidga arbetsmarknadsregionen och öka förutsättningarna för pendling. En annan viktig fråga som också Regionförbundet lyfte fram och som än så länge inte har diskuterats här i kammaren är den om behovet av utbildningsplatser. Kalmar högskola har det fantastiska läget att man har fler studenter än platser.
Man skulle kunna ta emot ytterligare studenter om man fick möjlighet att växla en del pengar. Men nu slår man i taket när det gäller kostnaden för studenter. Det är också en sådan fråga som vi bereder inom regeringen och som vi tar på största allvar efter de synpunkter som Regionförbundet har pekat på. Infrastrukturen är viktig därför att den vidgar möjligheterna för pendling, och den vidgar arbetsmarknadsregionerna.
Över huvud taget kan man nog säga att fokus för både infrastruktursatsningarna och de regionalpolitiska satsningarna verkligen är att försöka riva murar och barriärer. Jag säger det för att kosta på mig att skoja lite grann. Kriminalvårdsstyrelsen ska ju göra precis tvärtom, nämligen bygga nya murar. Det är Kriminalvårdsstyrelsen som beslutar var i landet häktes- och anstaltsplatser ska vara.
Men självklart ska alla våra myndigheter och verk också i ett regionalt perspektiv titta på konsekvenserna av de beslut som man ska fatta. Därför är det en aktiv diskussion mellan ansvarigt statsråd och Kriminalvårdsstyrelsen om just de förslag som Kriminalvårdsstyrelsen själv arbetat fram och vilka konsekvenser de får för den lokala och den regionala nivån.
Jag vet att just frågan om Kriminalvårdsstyrelsen också är en sådan sak som Regionförbundet har önskat vid sina uppvaktningar hos oss. Det sker en statlig utlokalisering, men det kunde ske mycket mer.
Det är klart att Kiruna, Boden, Sollefteå, Kramfors, Härnösand, Visby, Karlsborg och Hässleholm också är orter som har ett utsatt regionalpolitiskt läge och som vi har utlokaliserat statliga arbetstillfällen till. Som jag sade i mitt interpellationssvar är regeringen medveten om att Kalmar län tillsammans med Hallands län är de två län som är underrepresenterade när det gäller statliga arbetstillfällen.
Detta måste vi vid varje beslut om ny utlokalisering ta på allvar. Vi är väl medvetna om det. Sedan tror jag inte att det påverkar - och jag vill inte heller att det ska påverka - en region hur många statsråd den har i regeringen. Jag tror att Kalmar ibland kanske önskar det. Men jag vet att mitt hemlän, Gävleborgs län, önskar det med tanke på att Gävleborgs län just nu, och sedan ett halvår tillbaka, har landets absolut högsta arbetslöshet.
Det är klart att en regering ska ta ett nationellt ansvar, men de nationella besluten har också väldigt mycket av ett lokalt och ett regionalt perspektiv i sig. Framför allt får de olika konsekvenser på den regionala nivån. Där ska både regeringen och våra myndigheter vara aktiva så att vi kan hjälpas åt med att stötta utvecklingen i Kalmar.