KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrica Messing (S):
Jag tror inte att vare sig Sverker Thorén eller Sven Gunnar Persson kan hitta något exempel där dagens system inte har fungerat, tvärtom. När olyckor har hänt runt Sveriges kust, men också på internationellt eller danskt vatten, har Sverige varit oerhört aktivt och ringt och bett om att få hjälpa till. Ni kan inte heller hitta exempel på något område där vi är passiva i dessa sjösäkerhetsfrågor.
Tvärtom var det tack vare Sveriges hårda arbete som vi till exempel fick in kravet på isklassning av de fartyg som ska gå i de nordliga vattnen. Vi driver nu frågan om PSSA i Östersjön. Sjöfartsverket leder den tjänstemannagrupp med länder runtomkring Östersjön som förtydligar och konkretiserar det arbetet. Vi är också oerhört aktiva i det tredje sjösäkerhetspaketet när detta nu utformas. Nu började rådet sin behandling av sjötrafikövervakningsdirektivet för några veckor sedan.
Jag har ingen ambition att bryta mot detta direktiv. Jag tycker att vi har varit offensiva och sagt att vi ska ha en beredskap att i varje läge kunna skicka fartyg till den närmaste hamn som har kapacitet att ta emot eventuella fartyg som hamnar i nöd. Jag vill inte att vi ska ha A- och B-hamnar i Sverige när det gäller säkerhetsaspekten. Sedan är det naturligtvis så att alla fartyg aldrig kommer att kunna gå in i alla Sveriges hamnar.
Om vi kommer fram till att förändringar av den artikel som gäller i dag innebär att alla länder ska peka ut namnet på de hamnar som ska ha denna beredskap kommer Sverige också att göra det. Men i dag krävs inte det i artikeln. Ingen kan gå med en osäkerhet inför det faktum att Sverige tar detta på oerhört stort allvar. Vi vill inte se fler olyckor, typ Prestige.
Men vi vill se resultatet att när det händer någonting till havs finns det en beredskap att ta hand om det fartyget snabbt och se till att det kommer in i en skyddad hamn, precis som med Stena Nautica. Det kommer vi att arbeta lika hårt för i framtiden.
Ulrica Messing (S):
När direktiven kräver att vi pekar ut ansvariga hamnar kommer Sverige att göra det. Fram till dess kommer vi att ha lika höga krav och ambitioner på alla hamnar. Det kommer inte att ske att Sjöräddningscentralen i Göteborg förvägrar ett fartyg som Prestige att komma in i en svensk hamn. Vi har högre profil än så med vårt sjösäkerhetsarbete. Vi vet att vårt gemensamma hav inte blir säkrare än vad varje enskilt medlemsland är berett att arbeta för.
Vi kommer att arbeta hårt för ökad sjösäkerhet.
Ulrica Messing (S):
Lars-Ivar Ericson har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att främja turism för funktionshindrade. Jag delar Lars-Ivar Ericsons uppfattning att turistnäringen är en viktig näring för Sverige med stor tillväxtpotential. Det är därför glädjande att antalet gästnätter i Sverige ökade till nästan 45 miljoner eller med 5,4 % under 2005. Det är de högsta volymerna som någonsin registrerats.
Vi kan se att en framgångsrik turistnäring inte bara genererar arbetstillfällen inom själva turistföretagen, utan även leder till viktig näringslivsutveckling, service och sysselsättning inom andra områden. Gruppen funktionshindrade är av stort intresse för turistnäringen. Jag delar även här Lars-Ivar Ericsons uppfattning att det inte bara handlar om tillgänglighetsfrågor utan även om en viktig kommersiell marknad.
I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken är målsättningen att handikapperspektivet ska genomsyra alla samhällssektorer, även turistområdet. Flera politikområden har koppling till turistnäringens utveckling, till exempel transportpolitik, utbildningspolitik, näringspolitik, regional utvecklingspolitik, kulturpolitik, miljöpolitik och handikappolitik.
Flera av de sektorsmyndigheter som är knutna till dessa politikområden tillhör de myndigheter som har ett särskilt ansvar att arbeta med de handikappolitiska målen och resultaten av deras insatser påverkar också förutsättningarna för funktionshindrade att resa och vistas på andra platser än bostadsorten.
Även om en hel del insatser gjorts av olika offentliga aktörer och av turistnäringen själv, visar det sig i rapporter och utredningar att det fortfarande finns hinder för att människor med funktionshinder ska kunna resa och vistas på andra platser, såväl i arbetslivet som privatlivet. En utvecklingsprocess har därför påbörjats, med turistnäringen, olika myndigheter och andra offentliga aktörer som initiativtagare och aktiva deltagare.
I den turistpolitiska propositionen, som riksdagen beslutade om i juni 2005, är ett av åtgärdsförslagen att öka tillgängligheten till turistattraktioner och att det behövs bättre information om och konkreta förslag till hur tillgängligheten kan bli bättre.
Regeringen kommer därför att ge en lämplig aktör i uppdrag att göra en bred översyn av vilka insatser som genomförts för att göra olika typer av turistattraktioner tillgängliga för personer med funktionshinder och lämna förslag till lämpliga åtgärder.
Ulrica Messing (S):
Först vill jag väldigt kort säga att alla de skatter som tas in används till särskilda och viktiga ändamål. Men just frågan om flygskatten ska debatteras här senare i eftermiddag, då någon har ställt en interpellation till finansministern. Lars-Ivar Ericson har kanske en möjlighet att delta också då.
Skälet till det som står i slutet på mitt svar på Lars-Ivar Ericsons interpellation är att trots det vi har sagt under många år, och inte minst det vi också underströk i den turistpolitiska propositionen, att hela vårt land och alla de fördelar som finns här och attraktioner att uppleva måste vara tillgängliga för alla, händer det för lite, och det går för långsamt.
Inom transportpolitiken har vi satt mål för hur vi handikappanpassar allt från busstationer till terminaler på tågen. Också där skulle det gå mycket fortare om alla hjälptes åt. Jag tycker att Lars-Ivar Ericson själv pekar på vilken potential som finns.
Om det är 1 1⁄2 miljon människor i vårt land som har någon form av funktionshinder borde vilken aktör som helst på marknaden inse att man inte har råd att utestänga så många kvinnor och män. Det borde vara självklart att de tjänster eller kommunikationer som man erbjuder också är tillgängliga för dem. Jag tycker att det går för långsamt. Vi har inte råd att missa människor med funktionshinder i Sverige.
Vi vill inte utestänga dem eller några andra från det man faktiskt kan uppleva. Det är bakgrunden till det uppdrag vi nu ska ge. Jag vill veta vad det är som har gjorts och vad det är som måste göras för att intensifiera vårt arbete med att handikappanpassa eller göra anpassningar också för funktionshindrade kopplat till turistnäringen.
En av de platser i vårt land som har kommit längre än andra enligt mig och mitt sätt att se det är Västra Götaland. Vi har haft en del konferenser i regionen. Man arbetar intensivt och medvetet med just tillgänglighetsfrågor. Kanske är förklaringen att man också där har en stark aktör inom turistnäringen via Göteborg & Co med en medveten strategi om hur man samarbetar inom regionen. Det är möjligt att det är så. I sådana fall är det oerhört glädjande.
Vi kan lära av dem i Sverige. Men vi kan också lära av andra länder. Det vill jag att uppdraget också ska ta hänsyn till.
Ulrica Messing (S):
Ulrik Lindgren och jag kan fortsätta resonemanget om erfarenheterna av Inlandsdelegationens arbete. Mycket av åtgärderna ligger lokalt och regionalt. Men hur det processinriktade arbetet ska gå vidare i arbetet mellan kommunerna, som Inlandsdelegationen faktiskt blev oerhört uppskattad för, och också den andra delegationen, är en fråga som jag vill väva in när vi ska ta ställning till hur vi fortsätter med strukturfondsprogrammen.
Jag vill att det ska finnas en tydligare koppling mellan den nationella regionalpolitiken och EU:s strukturfonder. Vi ska försöka hålla ihop antalet aktörer lite bättre än tidigare. Jag behöver återkomma i frågan och precisera mig lite ytterligare när vi har kommit längre i arbetet. Ulrik Lindgren nämner turismen som en positiv kraft. Jag instämmer i det. Jag ska i eftermiddag vara på Älvsjömässan och dela ut pris i Naturens Bästa.
Turismen i inlandet är inte minst kopplad till naturturismen. Den har en fantastisk potential - liksom gruvnäringen. Jag får bli svaret skyldig när omställningsbidraget för vedpanna kommer. Jag ska ta med mig den frågan till ansvarig minister. Jag har inte mött den tidigare. Jag är inte naiv, Sven Bergström. Jag vet att det ibland är ett helsike att vara politiskt aktiv på lokal och regional nivå.
Jag tror inte att bara för att regeringen har gjort det vi sade i södra Norrlandskustpaketet betyder det att alla är glada och nöjda. Det dyker ständigt upp nya frågor där man måste ta ställning och där man måste prioritera. Därför är jag inte förvånad över om Sven Bergström möter irriterade politiker i Gävleborgs län. Om det är någonting i sak i paketen som de är arga över får de tala om det.
Vi har levererat till högskolan, till länsstyrelsen och mycket annat vi sade att vi skulle leverera. De har haft befogad kritik mot att de har haft för dålig insyn i kandideringen kring flygledarutbildningen. Där är det bättre samordning, och där är representanter från Söderhamns kommun med. Det är oerhört viktigt, och så måste det vara. Men paketet är genomfört. Vi kommer inte att ändra kassaservicen före valet.
Jag kommer att ta emot utredningen om kassaservicen i oktober, det vill säga efter valet. Jag har ingen möjlighet att återbetala anslagssparandet för tidigare år till någon länsstyrelse. Däremot finns det nya pengar.
Ulrica Messing (S):
Kerstin Lundgren har ställt följande frågor till mig: 1. Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att åtminstone säkerställa att regeringsbeslutet inte försenas? 2. Är statsrådet beredd att omprioritera resurser för att säkerställa att staten tar sitt fulla ansvar för att Citytunneln ska kunna byggas på ett optimalt sätt? Allra först vill jag göra klart att det är City banan i Stockholm som interpellationen handlar om, alltså inte City tunneln som byggs i Malmö. Det är olyckligt att de heter nästan samma sak.
Regeringen uppdrog under 2000 åt Banverket att planera för en utökad spårkapacitet genom centrala Stockholm. Planeringsarbetet skulle enligt uppdraget genomföras så att en utökad spårkapacitet kan tas i drift senast 2011. I uppdraget ingick också att identifiera vilka andra parter än staten som kan ha nytta av spårutbyggnaden och verka för att de bidrar till finansieringen. Detta uppdrag kvarstår.
Redan när uppdraget beslutades var det tydligt att tidsplanen var pressad och krävde byggstart under 2005 för att klara driftstart 2011. Många pusselbitar har fallit på plats inför byggstarten. Planeringsarbetet för projektet Citybanan är långt framskridet. Regeringen beslutade under 2005 om tillåtlighet för projektet. Arbete med järnvägsplaner, detaljplaner och miljöprövningar pågår.
Det är också mycket positivt att en principöverenskommelse och ett samarbetsavtal träffats mellan Banverket, Stockholms läns landsting och Stockholms stad. Det har gett stabilitet åt ett projekt där ett stort antal intressen ska vägas samman och en mängd ärenden beredas. Jag utgår ifrån att dessa parter håller fortsatt högt tempo i arbetet med att förverkliga Citybanan. Jag vill avsluta med att slå fast att regeringens ambition är att Citybanan ska genomföras så fort som möjligt.
Det råder en stor enighet om att Citybanan är ett mycket viktigt projekt för järnvägstrafiken i Stockholm, Mälardalen och hela landet. Därför är det mycket bekymmersamt att projektet enligt de preliminära beräkningarna kommer att bli avsevärt dyrare än planerat och att tidsplanen inte håller. Senare i vår kommer Banverket att presentera en ny budget och en ny tidsplan. Först därefter är det möjligt att ta ställning till om eventuella omprioriteringar av resurser blir nödvändiga.
Ulrica Messing (S):
Det kändes nästan som om Kerstin Lundgren skulle stå på ett torgmöte och agitera för medborgarna i stället för att ställa frågor till mig som statsråd. Jag har varit oerhört tydlig: Banan ska byggas. Den ska byggas så fort som möjligt, och jag utgår från att alla parter hjälps åt. För att ha en tydlig representant, som både ställer krav på myndigheten och kan vara med och vara en samtalspart mot landstinget och kommunen, har regeringen utsett Sven Hulterström.
Han har återrapporterat till regeringen och sagt att det är förseningar i bygget, som till stor del handlar om att de myndigheter som nu har fått vara med och tycka till om hur banan ska gå fram har ställt andra krav på till exempel nödutgångar än vad som var med i den första beräkningen när vi tittade på hur bygget skulle se ut. Jag har stor respekt för det. Jag kommer aldrig att tumma på säkerheten.
Jag inser att en del av den ökade kostnaden handlar just om det - säkerhetsåtgärderna blir mycket dyrare. Banan ska byggas. Den ska byggas så snabbt som möjligt. Men jag vet inte vad den kommer att kosta, och det vet inte Kerstin Lundgren heller. Att då låtsas som att vi i dag skulle kunna tala om hur mycket pengar vi får avsätta för banan är fel. Banverket kommer nu med ett förslag till ny budget och ny tidsram, och det kommer nästa månad.
Jag känner ingen akut oro för att här i riksdagen i dag behöva sätta ned foten och säga att vi får räkna med att det blir 2 eller 3 miljarder dyrare, därför att jag kan vänta till april med den frågan. Den viktigaste signalen är naturligtvis, ur ett lokalt, ur ett regionalt och ur ett nationellt perspektiv, att denna investering i Citybanan är oerhört viktig. Därför återigen: Banan ska byggas, och den ska byggas så fort det bara är möjligt.
Jag hoppas att Banverket tittar på möjligheten att till exempel arbeta i skift för att få banan klar tidigare. I dag är Citybanan dessutom lånefinansierad, och det gör att trycket på omfördelningar i eventuellt andra planer inte heller är akut. Banan ska byggas. Jag är inte överraskad över att den i de prognoser vi har fått hittills verkar vara dyrare än tidigare.
Jag är oerhört mån om att alla aktörer hjälps åt för att se till att bygget kan komma i gång så fort som möjligt. Jag ser fram emot den rapport som kommer nästa månad.
Ulrica Messing (S):
I dag finns en principöverenskommelse i ett avtal mellan de olika aktörerna, och det gäller till och med den sista oktober i höst. Jag utgår från att den principöverenskommelsen innan det datumet löper ut har gått över till ett genomförandeavtal. Det är regeringens vilja och vårt uppdrag till Banverket att se till att det blir så.
Om vi har skrivit ett genomförandeavtal med alla berörda parter kommer byggstarten att ske under 2006. Det är det jag kommer att arbeta aktivt för. Jag har i dialog med representanter för trafikpolitiken i Stockholms län och i Stockholms stad försäkrat mig om att de har exakt samma höga ambitionsnivå.
Om alla är överens om att det är angeläget att vi gör allt vad vi kan för att hålla ihop det projekt som redan har tagit längre tid än vad någon av oss hade önskat är jag övertygad om att vi också kan bygga i kapp en del av den här förseningen. Ja, byggstart kan ske under 2006. Jag utgår från att det inte bara är min önskan utan också alla andras önskan att så sker.
Ulrica Messing (S):
Jag har ingen ambition eller önskan om att ändra fördelningen kring vem som ska betala vad. Jag är medveten om att mycket av de fördyringar som antagligen är resultatet av den rapport jag tar emot nästa månad ligger på ökade ambitioner när det handlar om räddningsvägar och andra sådana åtgärder. De har ofta en koppling till själva järnvägen och gångarna i tunnlarna.
Jag har ingen ambition och har heller inte sänt någon signal till Banverket att den överenskommelse som vi ska gå in i som blir permanent skulle innehålla någon annan fördelning av ansvarsfrågorna. Jag är oerhört mån om att Banverket agerar och driver den här frågan intensivt och att de känner ett ansvar för att bygget kommer i gång. Jag kommer att försäkra mig om, efter den här interpellationsdebatten, att ingen har uppfattat något annat.
Min önskan och min ambition är att vi ska kunna ta ett spadtag under 2006 och att vi sedan ska göra vad vi kan för att korta byggnadstiden så långt det bara är möjligt.
Ulrica Messing (S):
Jag tycker inte heller att någon ska stå i en buss i höga hastigheter. Men det var inte bara regeringen som hade frågor om det underlag som Vägverket lämnade först, utan det var också SLTF, Åklagarmyndigheten, Sveriges Kommuner och Landsting och Vägtrafikinspektionen. Det fanns en rad frågetecken om riskerna, om de bedömningar som måste göras och om de krav som måste ställas. Det är därför Vägverket har fått ytterligare frågor med sig i det fortsatta arbetet.
Jag kan inte i dag svara på när Vägverket återkommer med sitt förslag, men när man gör det så kommer jag självfallet att titta noga på det. Min utgångspunkt har ändå varit att även om man inte kan göra allt på en gång så ska man göra det som går att göra. Jag tror, precis som Anne-Marie Ekström beskriver, att få är medvetna om att man faktiskt redan i dag ska använda bältet på en buss när det finns där.
Därför vill jag införa informationsplikten, som ändå påminner alla om att när det finns ett bälte i en buss så ska man använda det. Det är inte en möjlighet att använda det, utan man ska använda det. Vi fortsätter att titta på frågan om hur fort man får åka när man har stående passagerare i en buss. Vi önskar alla att de stående passagerarna är så få och finns där under så korta sträckor som möjligt. Jag är själv uppväxt på en liten ort och pendlade tre och en halv mil till gymnasiet under tre års tid.
Jag har stått i många mil under de tre åren. Jag inser att det är en större risk med det, och därför är frågan prioriterad. Men som jag sade i mitt interpellationssvar är det fortfarande, trots de olyckor som sker med bussar, tio gånger säkrare att åka buss än att åka bil. Det betyder inte att vi inte kan göra mer. Nu gör vi detta med informationsplikten, och ser till så att alla använder bältet när det finns.
Och så fortsätter vi att bereda de förslag till åtgärder som Vägverket kommer tillbaka med när det gäller passagerare som står. Sedan hoppas jag också att den utredning som nu pågår apropå den senaste allvarliga olyckan, som vi alla beklagar oerhört mycket, också kan lära oss någonting som vi kan titta vidare på för att ständigt jobba mot nollvisionen inte bara när det gäller bussar utan också i alla trafikslagen.
Ulrica Messing (S):
Det är oacceptabelt att vi har bussar eller andra fordon på de svenska vägnäten som inte är säkra, att man har fel på bromsar, styrsystem eller något annat. Där måste alla aktörer och ägare ta sitt ansvar för att göra trafiken säkrare. I maj kommer jag att ha nästa möte med Nationell samling. Vi har träffats regelbundet under ett antal år.
I Nationell samling finns företrädare för myndigheter, kommuner och landsting, bussbranschen, frivilligorganisationer och många kvinnor och män som på olika sätt, utifrån sina ansvarsområden, arbetar just med trafiksäkerhetsfrågor. Nationell samling har också spridit sig regionalt och lokalt. Det finns många samlingar i län och regioner som arbetar på liknande sätt.
Inför vårt möte i maj kommer jag att skriva ett brev till alla deltagare och be dem redogöra för mig vid vårt möte hur ofta de har stående passagerare i sin trafik, hur de själva ser på den här frågan och vilka åtgärder de själva har vidtagit. Det är möjligt att Vägverket då också kan säga något om det arbete de har med sig.
Men vi kan ändå, precis som Anne-Marie Ekström säger, hålla debatten levande och därigenom också få fler att vidta åtgärder utan att man behöver skärpa en lagstiftning. Var och en borde känna ett ansvar för att bidra till nollvisionen. Det är, precis som jag sade i mitt svar, verkligen dags att rusta Götalandsbanan.
Både Anne-Marie Ekström och jag och många andra tycker att det är orimligt att det går fortare att åka buss på den sträckan än vad det gör att åka tåg. Att binda ihop Borås och Göteborg, och att göra det via Landvetter, är ju också ett sätt att knyta ihop regionen. Att göra de här stora infrastrukturinvesteringarna som vi planerar nu på tvärs genom vårt land från väster till öster är viktigt för att hålla ihop vårt land och för att underlätta för pendlingen.
Jag vet inte hur långt förberedelsearbetet har kommit när det gäller just Götalandsbanan. Jag har dock ingen avsikt att på något sätt försena eller förhala den processen utan kommer så långt det går att skynda på det arbetet så mycket som det bara är möjligt.
Ulrica Messing (S):
Vi är nu mitt uppe i en planeringsperiod när det gäller infrastrukturen. Fram till år 2015 ska vi investera 381 miljarder kronor i vägar och järnvägar. Under den här perioden kommer vi att göra en revidering just för att titta på var vi kan skynda på det förberedande arbete som är så viktigt och var det går långsammare i processen än vad vi skulle önska.
Ibland när man ska gå igenom svåra kultur- eller miljöområden kan det hända saker som man inte önskar och inte kan planera för. Den genomgången är oerhört viktig. I den här planeringsperioden fram till 2015 ligger det stora investeringar i Västra Götaland. Ett av skälen till det är att vi ser att det sker en befolkningsutveckling.
Här sker också ett samarbete inom regionen där vi har allt att vinna på att underlätta så att infrastrukturen verkligen knyter ihop olika städer så att man där också kan underlätta utvecklingen för enskilda personer och för näringslivet. Ett av skälen till att vi dessutom har gjort omprioriteringar till fördel för regionen i Västra Götaland är att där finns en stor tillväxtpotential i svensk fordonsindustri, och den vill vi också vara med och bejaka.
Ulrica Messing (S):
Jörgen Johansson har frågat mig vad jag avser att göra för att Vägverket ska få tillräckligt med resurser för att kunna genomföra den nationella vägplanen enligt tidsplanen, inklusive en utbyggnad av E 18 mellan Sagån och Enköping. Han har även frågat om jag kan lova att utbyggnaden av E 18 mellan Sagån och Enköping inleds i år eller allra senast nästa år. Bakgrunden till frågan är det budgetunderlag för perioden 2007-2009 som Vägverket inkom med den 23 februari i år.
Vägverket har där redovisat vad det får för konsekvenser om man genomför utbyggnaden av Norra länken i Stockholm på ett snabbare sätt än vad som tidigare planerats och som den nationella väghållningsplanen medger. En av konsekvenserna är enligt Vägverket att vissa vägprojekt med planerad byggstart 2006-2007, bland annat E 18 Enköping-Sagån, inte kommer att kunna startas förrän 2013 vid ett sådant läge.
Jag ser allvarligt på de senareläggningar av vägprojekt som Vägverket redovisar. Jag vill poängtera att den nationella väghållningsplan som regeringen fastställde 2004 fortfarande gäller. Det innebär att E 18 Enköping-Sagån ska påbörjas i perioden 2006-2007. Jag kan i dagsläget inte säga något om hur regeringen kommer att hantera den nya informationen från Vägverket. Vi måste först få analysera och värdera materialet. Men regeringens tidigare beslut ligger fast.