Anders Åkesson (C):
Jag tackar statsrådet Anna Johansson för svaret. Jag vill från min sida kanske ge en liten bakgrund. Alliansregeringarna 2006-2014 ökade satsningarna på transportinfrastruktur i vårt land mycket kraftigt. Man dubblerade till exempel satsningen på järnvägens drift och underhåll, och man ökade infrastrukturanslaget med mer än 20 procent jämfört med planeringsperioden innan.
Det var en planeringsperiod den dåvarande regeringen Persson hade haft ansvar för, och den var underfinansierad med 60 miljarder kronor. Det vi hade att göra, fru talman, var alltså att finansiera det socialdemokratiska luftslott vi tog över 2006 och dessutom öka anslagen utan att lämna nya springnotor efter oss.
Det är vad det innebär att lägga fram en infrastrukturproposition, det vill säga att anvisa en ambition och visa hur man avser att finansiera den. Den ekonomiska ambitionen för innevarande planeringsperiod, 2014-2025, uppgår till 522 miljarder.
Med därtill anvisade intäkter från trängselskatt, avgifter, bidrag och Sverigebygget - sedermera Sverigeförhandlingen - rör sig ambitionsnivån egentligen om drygt 740 miljarder, fru talman. Det är alltså en nivå nuvarande regering och statsrådet Johansson har att förhålla sig till då man ska presentera sin infrastrukturproposition 2016. Det var mina frågor, och det var mot bakgrund av det jag interpellerade.
Frågan jag ställer är hur man avser att finansiera de kommande väg- och järnvägssatsningarna. Statsrådet Johansson har i olika sammanhang uttryckt att tillkommande transportinfrastruktur bland annat ska finansieras genom införandet av en kilometerskatt, det vill säga en skatt på avstånd i vårt land. Det är en skatt som förväntas inbringa runt 5 miljarder kronor per år.
Nu visade sig detta vara svårare än vad både statsminister Löfven och statsrådet Johansson förutsett - i april i år meddelade Anna Johansson i TV4 att man inte hinner få kilometerskatten på plats under denna mandatperiod. Det är till stor glädje för landet och landets basnäringar, men det är klart att det skapar ett gigantiskt hål i samarbetsregeringens budget. Sett över en hel planperiod för infrastruktur handlar det om 44-55 miljarder kronor.
Helt uppenbart påverkar detta faktum samarbetsregeringens möjlighet att öka ambitionsnivån i kommande infrastrukturproposition. Ingångsvärdet är 740 miljarder kronor.
Detta har uppenbarligen slagit även statsrådet Johansson då hon den 7 april i år meddelade i Piteå-Tidningen att detta med att bygga ut Norrbotniabanan - det är en pjäs på runt 30 miljarder kronor - inte är någonting vi kan räkna med i dagsläget. Därav kommer mina frågor till Anna Johansson, fru talman. Vilken ambitionsnivå, rent ekonomiskt, omfattar 2016 års infrastrukturproposition?
Hur avser man att finansiera den? Jag tycker att det är viktigt att vi får ett besked om detta. Vilka infrastrukturobjekt utöver nämnda Norrbotniabanan, som det uppenbarligen inte blev någonting av, och möjligen höghastighetstågen kan komma att påverkas av den grova felbedömning av intäkter som samarbetsregeringen uppenbarligen gjort? Som jag sa inledningsvis tackar jag för svaret.
Vi fick dock inget besked om vare sig ambitionsnivå eller hur vi ska undvika en ny springnota.