Acko Ankarberg Johansson (KD):
I dag debatterar vi ett betänkande som rör en bredd av frågor inom socialtjänstens område och frågor i nära anslutning till det. De senaste åren har socialtjänsten präglats av ett allt större uppdrag genom att fler människor behöver hjälp under en del av livet. Samtidigt har personalbristen blivit akut inom flera områden, och såväl kontinuitet som kvalitet påverkas.
Om socialtjänsten tillåts försämras genom brist på personal och ekonomiska resurser när uppdraget ökar uppstår ett välfärdssvek. Människor har på goda grunder rätt att förvänta sig att socialtjänsten klarar sitt uppdrag som yttersta skyddsnät och att den kan ge stöd och hjälp till den som inte klarar sig själv. Fru talman!
Socialtjänsten och dess medarbetare utför ett viktigare och svårare arbete än vad de får erkännande för. Att ytterligare stärka professionens ställning, kompetens och auktoritet i det arbetet är därför en viktig politisk uppgift. Genom stöd och handledning samt möjligheter till specialist- och vidareutbildning stärks kompetensen hos personalen i den sociala barn- och ungdomsvården och den andra delen av socialtjänsten.
En långsiktig satsning behövs för att stärka kompetensen. Efter förslag från oss och andra partier under riksdagsåret 2020/21 har ett tillkännagivande getts till regeringen om kompetenskrav inom socialtjänsten. Regeringen bör snarast återkomma om det och lägga till åtgärder till stöd för socialsekreterarna. I stödet till utsatta barn har socialtjänsten och socialsekreteraren en avgörande roll.
I deras arbetsuppgifter ingår att fatta svåra och ingripande beslut som kan vara livsavgörande för det enskilda barnet. Erfarenhet, kontinuitet och förtroende är viktiga förutsättningar för det arbetet. Regeringen bör därför verka för att kommunerna ska säkerställa att socialtjänsten är en attraktiv arbetsgivare som erbjuder konkurrenskraftiga villkor så att de kan rekrytera och behålla socialsekreterare. Socialtjänstens arbete m.m.
Socialsekreterare och ombud som är involverade i rättsliga processer som rör barn bör vara väl förtrogna med barns behov och beteenden. Detta är särskilt viktigt när yrkesverksamma ska prata direkt med barnet, i synnerhet om barnet självt är brottsoffer. För att stärka barnperspektivet bör regeringen se över hur en särskild utbildning kan inrättas för personal inom socialtjänsten som är involverade i rättsliga processer som rör barn.
Därför vill jag, fru talman, för Kristdemokraternas räkning yrka bifall till reservation nummer 8. Fru talman! I socialutskottets betänkande föreslås tre tillkännagivanden. Kristdemokraterna står bakom samtliga dessa.
Efter motionsyrkande bland annat från oss finns ett förslag till tillkännagivande, en uppmaning, från riksdagen till regeringen att se över möjligheterna att erbjuda koordinatorstöd och en fast myndighetskontakt till familjer och andra anhöriga till barn med funktionsnedsättning. För familjer som behöver hjälp och stöd på olika sätt därför att deras barn har en funktionsnedsättning är det vanligt med väldigt många myndighetskontakter.
Det är kontakter som de själva oftast måste samordna och där det alltför ofta saknas kontinuitet i kontakterna. Därför är det viktigt att få till koordinatorstöd och en fast myndighetskontakt för familjer som är i denna situation. Jag är därför glad över det föreslagna tillkännagivandet. Utskottet har också en uppmaning till regeringen i en annan mycket angelägen fråga.
Statens ansvar för dem som vistas i olika institutionsboenden är omfattande. Det finns dessvärre historiska exempel på att staten gravt underlåtit att leva upp till detta ansvar. Tydligast är kanske exemplet med Medicinalstyrelsens odontologiska försöksverksamhet vid Vipeholms sjukhus i mitten av 1900-talet.
Utskottet noterar att Historiska museet vid Lunds universitet har inlett ett flerårigt forskningsprojekt om vården vid Vipeholm, bland annat med avsikten att klarlägga orsakerna bakom de förhöjda dödstal som fanns där i början av 1940-talet.
Utskottet ser förstås väldigt positivt på dessa vetenskapliga ansträngningar, och vi delar den förhoppning som socialministern gav uttryck för när hon ställdes till svars här i kammaren den 23 mars i år om att denna forskning ska följas av andra projekt som kan kasta ljus över förehavanden på andra anstalter.
För utskottet framstår det emellertid som möjligt för staten att ta ett mer aktivt ansvar för att få till stånd ett arbete med att granska hur verksamheten vid olika inrättningar i statlig regi bedrevs under 1900-talet och bringa klarhet i frågor om vanvård och övergrepp.
Ett sådant arbete kan medverka till ökad öppenhet och medvetenhet om denna problematiska del av det förflutna och därmed också bidra till att något liknande inte upprepas i framtiden. Det kan också ge ett samlat underlag för ytterligare arbete med frågor om hur staten förhåller sig till historiskt begångna oförrätter.
Följaktligen bör regeringen enligt ett enigt utskott överväga om och i så fall hur staten kan agera för att få till stånd en granskning av hur verksamheten vid olika inrättningar i statlig regi bedrevs under 1900-talet, i syfte att bringa klarhet i frågan om vanvård och övergrepp. Grunden för utskottets eniga yttrande är motionsyrkanden från Kristdemokraterna och Liberalerna.
Jag är glad över samtliga tre förslag till tillkännagivanden från utskottet.