Hans Linde (V):
Vi har att debattera två olika utlåtanden som berör EU:s biståndspolitik. Vi från Vänsterpartiets sida har ingen reservation. Däremot har vi ett särskilt yttrande tillsammans med Miljöpartiet där vi beskriver delar av vår kritik mot EU:s biståndspolitik men också de olika synsätt som finns hos våra partier och de borgerliga partierna när det gäller synen på bistånd och utvecklingens drivkrafter. Jag kan rekommendera dem som är intresserade av Vänsterpartiets och Miljöpartiets kritik att läsa det särskilda yttrandet.
Det är något som Kerstin Lundgren uppenbarligen inte har lyckats med, eftersom - jag måste ändå få det noterat i protokollet - det inte var många rätt när Kerstin Lundgren tidigare i dag, i den här talarstolen, skulle försöka beskriva vad vi har skrivit i vårt särskilda yttrande. Men det här utlåtandet är faktiskt viktigt, för EU:s biståndspolitik är en viktig fråga. EU är i dag världens största biståndsgivare. 1,25 miljarder kronor från den svenska biståndsbudgeten kommer i år att gå via EU.
Men det här är kanske framför allt en viktig fråga därför att vi ser att EU i dag brottas med många problem och stora utmaningar när det gäller biståndspolitiken. Trots det är EU:s biståndspolitik knappast något som diskuteras i denna kammare. Vår biståndsminister eller, rättare sagt, den borgerliga minoritetens biståndsminister Gunilla Carlsson, som för bara en liten stund sedan valde att lämna kammaren, pratar gärna om biståndskvalitet och resultatredovisning.
Hon använder gärna tid till att kritisera frivilligorganisationer och Sida. Men när det kommer till EU:s bistånd och de stora och uppenbara brister som finns i EU:s biståndspolitik blir det betydligt mer tyst. Under min tid i riksdagen har jag haft möjligheten och förmånen att besöka flera av de utvecklingsländer i vilka Sverige har eller har haft ett omfattande utvecklingsarbete. Ofta har jag mött en skarp kritik mot just EU:s biståndspolitik.
Och i ett globalt perspektiv och i jämförelse med många andra givare framstår EU på biståndsområdet alltför ofta som en trögrörlig koloss utan förmåga att reformera sig och utan förmåga att se människors verklighet. Men det kanske största problemet är att man saknar den politiska viljan att jobba med de kontroversiella och de svåra frågorna inom biståndet.
Vi har sett alltför ofta inom EU:s biståndspolitik hur enskilda konservativa medlemsländer har blockerat viktiga och avgörande satsningar när det kommer till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Det har inneburit att man har kunnat blockera satsningar som skulle ha kunnat bidra till att hbt-personer fick sina mänskliga rättigheter respekterade. Det har inneburit att länder som Malta, Polen och Irland har kunnat blockera satsningar på att ungdomar i utvecklingsländer ska få tillgång till sexualupplysning.
Det har handlat om att man har blockerat satsningar som skulle kunna bidra till att fler kvinnor skulle kunna genomgå en graviditet utan att behöva dö. Men, herr talman, som så ofta när det kommer till bistånd är inte det stora problemet vad som sker ute i fält, även om EU:s biståndspolitik är just kantad av många problem och utmaningar.
Det största problemet med EU:s biståndspolitik är trots allt det som beslutas på finansdepartementen i Europa. Vänsterpartiet ser med stor oro att en lång rad av EU:s medlemsstater inte lever upp till sina åtaganden och sina löften när det kommer till internationellt bistånd.
Inom unionen upprättade man ett delmål om att de 15 så kallade gamla medlemsstaterna skulle avsätta 0,56 procent av sin bni till internationellt bistånd till 2010 och att de 12 så kallade nya medlemsstaterna samma år skulle avsätta 0,17 procent av sina budgetar till bistånd. Inget av dessa mål har uppnåtts, kan vi konstatera när vi nu ser 2011 i kalendern.
Nätverket Concord, som samlar 1 600 frivilligorganisationer som arbetar med just utvecklingsfrågor och bistånd, visade dessutom i sin rapport Lighten the load att flera medlemsstater, bland annat Italien, Grekland och Portugal, fortfarande i hög utsträckning använder sig av bundet bistånd i strid med internationella åtaganden och löften.
Därutöver ser vi att en lång rad av EU:s medlemsstater använder sig av mycket stora avräkningar från sina biståndsbudgetar. Man tar med andra ord pengar från biståndsbudgeten för att använda dessa resurser till helt andra saker än bistånd. Ofta stannar pengar i det egna landet. Låt mig ge några exempel! Vi kan titta på budgetåret 2008. Då kan vi konstatera att man i Österrike valde att avräkna 52 procent av biståndsbudgeten.
Samma år i Slovakien stannade 33 procent av biståndet i det egna landet. I Tyskland var det 26 procent etcetera. Det här bundna biståndet och de omfattande avräkningarna innebär enorma kvalitetsproblem som vi anser måste uppmärksammas när vi diskuterar EU:s biståndspolitik. Det innebär att mångmiljardbelopp som skulle kunna användas till att bekämpa fattigdom i stället stannar kvar i unionen.
Tyvärr kan vi konstatera att på det här området är Sverige långt ifrån ett föregångsland. Tvärtom kan vi faktiskt se, om vi tittar i EU-kretsen, att en rad medlemsstater, bland annat Luxemburg och Irland, har valt att ha en betydligt mer restriktiv syn på avräkningar än den borgerliga regeringen här i Sverige. Jag är fullt medveten om att den borgerliga minoriteten här i kammaren sällan uppskattar att man pratar om just urholkning av biståndet och om avräkningar.
Men vi ska komma ihåg att det inte är kaffepengar vi pratar om i det här sammanhanget när vi pratar om hela unionen. Man ska komma ihåg att 2008 tog EU-länderna 1 miljard euro från biståndet för att finansiera flyktingmottagande inom unionen. Man tog 2 miljarder euro från biståndsbudgeten för att finansiera utländska studenter vid europeiska universitet. Och man tog 5 miljarder euro för att skriva av skulder.
I sammanhanget ska man komma ihåg att en säker förlossning i Afghanistan - det är det land på jorden där det i dag är absolut farligast att bli gravid - kostar 35 kronor. När vi pratar om avräkningar ska vi komma ihåg att det här är belopp som skulle kunna användas till att bekämpa fattigdomen.
Det handlar om att se till att fler flickor och barn får utbildning runt om på jorden, att fler ungdomar får tillgång till sexualupplysning och att fler av världens fattiga får hjälp och stöd att lyfta sig upp ur fattigdomen. Herr talman! Det var en kort sammanfattning av det särskilda yttrande som vi från Vänsterpartiet har lämnat in tillsammans med Miljöpartiet.
Men jag vill också få fört till protokollet att jag observerar att det mest biståndsfientliga partiet i denna kammare, Sverigedemokraterna, ett parti som dessutom beskriver sig som EU-kritiker, valde att inte dyka upp på det utskottsmöte där vi slutbehandlade de här frågorna. Man har valt att inte inkomma med några särskilda yttranden eller reservationer, och man har valt att inte ens en gång anmäla sig till den här debatten.
Med ett sådant agerande är det svårt att ta Sverigedemokraternas kritik mot både EU och biståndet på något som helst allvar.