Acko Ankarberg Johansson (KD):
Det låter ju nu - och det kanske är det ärliga svaret - som att den nytillträdda socialdemokratiska regeringen tyckte så illa om alliansreformer som att äldre fick möjlighet att bestämma själva och rutavdrag att man valde att ta bort allting annat, bara för att det kom från alliansregeringen. Jag tycker att det var en dålig strategi. Det där behöver ju alla regeringar, både nu och framåt, fundera på. Att byta namn eller lägga ned utredningar bara för att man är nytillträdd riskerar ju faktiskt att förstöra en verksamhet genom att vi tappar fart.
Den här utredningen är ett sådant exempel. Regeringen borde ha tagit till vara precis det den arbetade på. Jag läste ju i deras slut-pm om det de arbetade med och som regeringen valde att inte ens använda sig av framåt. Man skickade det i stället till arkivet. Vi hade behövt sätta igång med de här förändringarna av äldreomsorgen tidigare. Jag instämmer i det kommissionen säger om att vi är många som bär ansvaret för det. Det har gått många år sedan dess, och merparten av det som socialministern har räknat upp är förslag som ännu inte är beslutade i riksdagen.
Jag ser fram emot beslutet att skydda yrkestiteln för undersköterskor. Däremot har vi fått förändringar när det gäller bistånd, vilket jag tycker är alldeles utmärkt, och när det gäller trygghetsboende. Inte minst kom det en åtgärd i somras, till följd av pandemin, som ger fler chansen att få en fast anställning och även vidareutbilda sig till undersköterskor. Det är en utmärkt satsning som vi instämmer till fullo i och som vi lyfte tidigare. Det är alltså inte där problemen finns, det vill säga i det som har gjorts nu och i den äldreutredning som kommer nu.
Problemen finns i de sex år då det faktiskt inte hände tillräckligt. Man kan säga att det inte hände då men att det händer nu och att man är ganska nöjd, men jag tycker inte att vi borde vara nöjda. Om vi möter Coronakommissionens utredning med att säga "Vi gör allting rätt; det har inte gjorts något fel" tycker jag att vi sviker de äldre. Vi behöver nämligen tillstå att vi inte har gjort tillräckligt. Vi behöver tillstå att det krävs förändringar.
Mitt parti har drivit på för mer hälso- och sjukvårdsinsatser i äldreomsorgen, för förbättrade personalvillkor, för att ta bort delade turer och för att förbättra andra delar. Det är klart att jag känner att jag borde ha drivit det ännu hårdare, för att få stöd i kammaren och faktiskt få igenom våra förslag - och ännu mer för att få väljarnas stöd och kunna bilda regering, så att vi kan genomföra detta. Men jag tror inte att det fungerar att som socialministern stå och säga: Nej, vi har gjort allt rätt.
Vi har gjort precis allt man kan. Är det inte så att man hade behövt använda den tidigare Äldreutredningen till att göra någonting på en gång? Jag förstår svårigheterna och att en nuvarande socialminister självklart inte kan uttala sig om en tidigare social- eller äldreminister. Jag förstår den problematiken. Men inse att vi har sex bortslösade år då vi borde ha tagit itu med äldreomsorgen! Det är vad jag ser framför mig.
Jag ser fram emot den kommande äldreutredningen men hoppas att regeringen då inser behovet av långsiktighet, det vill säga att vi oavsett regering ska vara överens om de stora delarna i detta. Ändå tillsätter regeringen en ensamutredare. Det kanske hade behövt vara en parlamentarisk utredning för att säkra det långsiktiga när vi ska se till att åtgärda det som är strukturella brister och som gör att äldreomsorgen är fragmentiserad.
Trots alla goda önskemål från både denna och tidigare regeringar har vi inte lyckats. Det är väl där Coronakommissionen kommer in, och det är också där jag hittar så mycket i den tidigare Äldreutredningen - som regeringen valde att bara skicka undan och inte ens ta del av. Jag skulle ändå vilja fråga socialministern: Anser socialministern att man har gjort tillräckligt under de senaste sex åren och inte ens hade behövt Äldreutredningen?