Ulrica Messing (S):
Jag tar emot alla de förslag som Tasso Stafilidis räknade upp inledningsvis. Och jag är beredd att tillsammans med mina kolleger i regeringen titta på vilka saker som vi genast kan åtgärda och vad vi skulle kunna driva lite mer offensivt inom EU eller internationellt.
På frågan om varför Sverige inte är medlem i UNWTO är det enkla svaret helt enkelt att vi inte har tittat på de andra frågorna som UNWTO driver och som är rent kopplade till internationell turism i övrigt och om vi har haft något mervärde av det. Det finns en oerhört stor kritik från andra länder som är medlemmar där i dag att man inte driver frågorna med den intensitet och med den styrka som man skulle behöva göra. Det finns därför länder som har gått ur och inte längre är medlemmar.
Men låt mig granska medlemskapet i UNWTO just bara utifrån deras arbete och åtgärder när det gäller barnsexturism, och låt mig få ompröva om det utifrån detta finns skäl för Sverige att vara aktivt. Det är mycket möjligt, om man bara tittar på detta. Men generellt finns det kritik mot organisationen just därför att den inte har varit den motor som man hade förväntat sig från början.
Jag är beredd att titta på detta kopplat till just barnsexturismen för att se om vi just den vägen skulle kunna förstärka arbetet något. Jag delar Margareta Israelssons uppfattning att det är en styrka att det är många som är involverade och engagerade, vilket det måste få fortsätta att vara, även om jag inser att det problematiserar, vilket också denna debatt visar.
Vi ser att det inte bara är en del som är viktig i detta sammanhang utan att det finns en rad olika åtgärder och en rad olika nyckelpersoner i vårt samhälle som är viktiga aktörer för att minska riskerna för barnsexturism. Jag vet att inte minst justitieministern uppskattar det samarbete som han har haft och de kontakter som han har haft med Ecpat, där de också har varit pådrivande i fråga om de lagskärpningar som vi har gjort.
De har kunnat hjälpa oss att trycka på andra EU-länder så att vi försöker gå i takt. Ibland går Sverige före, och jag har absolut ingenting emot det. Men det är viktigt att andra länder också kommer med. Vi kommer därför att fortsätta vara många ministrar som är engagerade i frågan.
Både det som Margareta Israelsson och Rosita Runegrund pekar på, nämligen att man skulle kunna titta på hur man kan utveckla den nationella handlingsplanen när det gäller dessa frågor, tycker jag låter både klokt och som en verklig åtgärd så att man kan vidga begreppet. Från min utgångspunkt är det oerhört positivt om människor reser mer och mer.
Och jag tycker att det gärna kan vara lite glamoröst och lustfyllt och en upplevelse att resa. Men det betyder inte att jag inte tycker att folk ska veta vilka nackdelar som detta resande också har. Därför tycker jag att det är bra om Ecpat i olika sammanhang, inte minst på flashiga turistmässor, också påminner om detta. Myntet har också en baksida, och det är vi som vuxna som har ett ansvar för att synliggöra det och därmed också skydda barnen.
Jag ska titta på vad handlingsplanen kan utvecklas kring för att frågorna ska breddas utanför Sveriges gränser och göra detta lite tydligare, inte minst kopplat till barnsexturismen. Alf Svensson tolkade mig rätt angående det franska initiativet. Jag tycker att det är bra. Vi kommer att vara pådrivande tillsammans med Frankrike. Jag tror att det kommer att landa ungefär på det sätt som Frankrike har föreslagit. Men jag utesluter inte att det kan bli några justeringar.
Men det är ett bra initiativ, och vi kommer att vara pådrivande i detta arbete och rösta för det. Hillevi Engström underströk återigen behovet av information. Det är riktigt. Jag vet också att polisen i dag har ett väldigt gott samarbete med Ecpat internationellt.
Och svensk polis har faktiskt legat i framkant när det gäller att kartlägga vuxnas systematiska övergrepp mot barn, allt via den bank som vi har byggt upp på Internet som nu har spridit sig i en rad andra länder, men också på andra sätt. Det är viktigt att ha en närvaro. Och där underskattar inte jag heller behovet av tydliga prejudikat. Risken att åka fast måste vara så stor att färre och färre är benägna att göra det. Det är det bästa sättet att också skydda barnen.