Hans Linde (V):
Inte oväntat men beklagligt faller Israels hejaklack i denna kammare i vanlig ordning in i sin gamla retorik där all kritik mot staten Israel blir detsamma som att vara antisemit eller att krama terrorister. Det är inte ett hederligt sätt att argumentera. Men det är väl den typen av argument man får ta till när man ska legitimera och bortförklara Israels folkrättsbrott och Israels grova och omfattande brott mot de mänskliga rättigheterna.
För oss vänsterpartister är det glasklart. Israeler och palestinier har rätt till säkerhet.
Den stora skillnaden mellan oss i Vänsterpartiet och den syn som Birgitta Ohlsson, Fredrick Federley och deras gäng framför här är att vi aldrig kan acceptera och inte sätta likhetstecken mellan Israels rätt till säkerhet och att Israel skulle ha rätt att begå folkrättsbrott, grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna eller kollektivt bestraffa en och en halv miljon män, kvinnor, barn och gamla som i dag bor på Gazaremsan.
För mig och Vänsterpartiet är inte det här en fråga om att vara proisraelisk eller propalestinsk. Det här är en fråga om att vara "pro" folkrätten, att stå upp för folkrättens grundläggande principer. Det är det jag har gjort i min interpellation. Artikel 49:6 i fjärde Genèvekonventionen slår fast att en ockupationsmakt, i det här fallet Israel, är förbjuden att flytta sin egen befolkning till ett ockuperat område.
Ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott som aldrig kan ursäktas. Det finns ingen här i kammaren som försvarar eller skulle bortförklara problemen med de barnböcker som produceras i Palestina, förtrycket av HBT-personer i Palestina eller för den delen attacker mot civila israeler från palestinskt håll. Det finns ingen i den här kammaren som försvarar det. Men ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott, och det kan aldrig ursäktas.
Det Assa Abloy har gjort genom att ha sin verksamhet på de ockuperade områdena har varit att just bidra till ett folkrättsbrott. Genom sin verksamhet i den illegala bosättningen Ariel gör man det möjligt för Israel att flytta bosättare från Israel in på ockuperat område i strid med artikel 49 i Genèvekonventionen, eftersom företaget skapar jobbtillfällen och ekonomisk utveckling i bosättningen på bekostnad av de palestinier som har fördrivits från sin mark mot sin egen vilja.
Är det detta som Hans Wallmark kallar ekonomiskt utbyte mellan företagare? Tyvärr är inte Assa Abloy ensamt om att bidra till folkrättsbrott. Kolsyremaskiner av märket Soda Stream tillverkas på Västbanken i bosättningen Ma'ale Adumim av företaget Empire.
Företaget Veolia, som tidigare hette Connex och som bedriver i alla fall delar av lokaltrafiken här i Stockholm, bedriver också ett spårvägsprojekt i Jerusalem på ockuperad mark. Spårvägsprojektet bidrar till att förstärka ockupationen i östra Jerusalem genom att man knyter samman de illegala bosättningarna i östra Jerusalem med de israeliska delarna i västra Jerusalem.
Därigenom stöder och bidrar Veolia och Soda Stream med sin verksamhet till Israels brott mot folkrätten och försvårar försöket till fredsprocess. Carl Bildt säger i sin inledning att varken Sverige eller EU har direkta möjligheter att förhindra europeiska investeringar i bosättningar på de ockuperade områdena. Det är självklart helt sant, Carl Bildt.
Men det hindrar ju inte regeringen på något sätt från att även på det här området ha en dialog med det svenska näringslivet om lämpligheten i att bidra till folkrättsbrott. Är utrikesministern beredd att ta initiativ till en bred dialog med det svenska näringslivet för att förhindra att fler svenska företag investerar på de ockuperade områdena? Det här är inte en fråga om företagsekonomi, Carl Bildt, det här är en fråga om folkrätt.
Ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott är ett folkrättsbrott och kan aldrig ursäktas.