KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrica Messing (S):
Till Torsten Lindström vill jag säga: Nej, jag har ingen ambition att splittra upp tågtrafiken ännu mer när det handlar om det nationella ansvaret. Jag är övertygad om att vi behöver en nationell aktör som kan hålla ihop den interregionala trafiken från norr till söder. Vi ser av erfarenhet från andra länder att när man avreglerar persontrafiken blir det otroligt svårt.
Tabellerna hänger inte ihop, man får byta aktör många gånger, och man kan inte köpa biljett på ett och samma ställe. Man har nästan minskat resandeunderlaget i de länderna. Nu ställer vi krav på de aktörer som kör järnvägstrafik i Sverige att samordna sig med biljettsystem till exempel så att man kan köpa biljett för hela resan vid ett och samma tillfälle och på en och samma plats. Det är viktigt.
Jag har inga andra ambitioner att göra ytterligare avregleringar när det gäller järnvägstrafiken i Sverige än dem som vi sökte riksdagens stöd för förra veckan. Gunnar Andrén ställde en viktig fråga. Vi ser behovet av stora investeringar. Frågan är hur man ska finansiera de investeringarna på bästa möjliga sätt - gärna också på billigaste sätt. Det är en svår fråga.
Vi finansierar i dag en del stora infrastrukturobjekt med det vi brukar kalla alternativ finansiering. Det handlar om avgifter på några broar, om lån i Riksgälden och i andra delar och om Arlandabanan som i ett svenskt perspektiv är unik, vilket Gunnar Andrén själv pekade på. Vi har vid ett antal tillfällen diskuterat dessa svåra frågor också inom EU när transportministrarna har träffats för att lära av varandra och lyssna på varandras erfarenheter.
Och oavsett hur man går fram med finansieringen är erfarenheterna från andra länder att det alltid är och blir staten som är garant för det bygge som ska ske. Det är staten som får ta risker om räntan skjuter i höjden, det är staten som får ta risker om trafiken inte blir som den privata aktören har räknat med, och det är staten som också får ta riskerna om det blir förseningar i ett stort infrastrukturprojekt. Allt detta är svåra avvägningar.
Och i dagsläget, när regeringen har tittat på de investeringar som vi står inför nu, kan vi konstatera att det billigaste sättet att finansiera dem är, förutom via statsbudgeten, via lån i Riksgälden. Och det gör vi nu när det gäller ett stort antal objekt just för att kunna bygga lite snabbare.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström har frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att se till att ombyggnaden av E 18 mellan Enköping och Sagån blir av som planerat under 2006. Torsten Lindström har ställt ett flertal frågor till mig om den aktuella vägsträckan. Jag måste därför börja med att upprepa vad jag tidigare har sagt, nämligen att regeringen beslutat att en utbyggnad ska påbörjas under tvåårsperioden 2006-2007.
Vägverket har i sitt budgetunderlag för åren 2007-2009 aviserat att utbyggnaden av E 18 Enköping-Sagån kan bli försenad. Vägverket har även föreslagit byggstarter för andra objekt. Ett av dem är E 20 Norra länken, och ett annat är E 18 Hjulsta-Ulriksdal.
Vägverket önskar dessutom att dessa båda Stockholmsobjekt byggs i en högre takt än vad som är förutsatt i nu gällande väghållningsplan, något som skulle kunna påverka byggstarten av bland annat E 18 Enköping-Sagån. Regeringens beslut om arbetsplanen för Norra länken är för närvarande föremål för rättsprövning hos Regeringsrätten.
För Hjulsta-Ulriksdal löper överklagandetiden på arbetsplanens fastställelsebeslut ut först om någon vecka. Det är därmed i dag inte möjligt att göra säkra uttalanden om när dessa båda vägutbyggnader kan komma att påbörjas. Befintlig väg E 18 mellan Enköping och Sagån är otillräcklig och att en utbyggnad behövs är vi alla överens om. Regeringens tidigare beslut, alltså byggstart 2006-2007, ligger fast.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström refererade det som jag sade i vår tidigare interpellationsdebatt om just E 18 mellan Enköping och Sagån. Jag lovade då att detta vägprojekt är ett av de prioriterade. Jag står fast vid detta löfte också i dag.
Jag är medveten om vilka problem som just denna vägsträcka för med sig, både utifrån det som Torsten Lindström beskrev alldeles nyss, nämligen att det här har förekommit och tyvärr också i närtid förekommer en del svåra och allvarliga trafikolyckor. Sträckan mellan Enköping och Sagån är en av de sträckor som Vägverket har pekat ut som en av de 100 farligaste vägsträckorna.
Därför är det också oerhört angeläget för vårt gemensamma uppdrag att nå nollvisionen. Men denna vägsträcka är angelägen även utifrån andra perspektiv. Vi vet att den delvis går genom ett tätbebyggt område. Det innebär också ett miljöproblem för alla boende. Och vi vet att den också delar samhället i två delar och försvårar möjligheterna för stadsplanering inom den orten.
Det finns därför starka skäl att fortsätta att ha just sträckan Enköping-Sagån som prioriterad. Jag kan bara upprepa det som jag sade i mitt interpellationssvar till Torsten Lindström, nämligen att det som Vägverket har ansökt hos regeringen om är att få prioritera om i de tidigare beslut som regeringen har tagit. Det innebär att man vill bygga snabbare när det gäller en del av de utpekade objekt som regeringen har lagt fram för Vägverket.
Denna önskan att få bygga fortare på bekostnad av att vi då tar bort ytterligare objekt i vägplanen kommer regeringen att säga nej till. Jag är inte beredd att prioritera bort något av de redan hårt prövade och en gång prioriterade objekt som nu står kvar i planerna. Det betyder att jag fortfarande står bakom det beslut som regeringen har tagit om att bygget av sträckan Enköping-Sagån ska startas under 2006-2007.
Övriga objekt som regeringen har pekat ut i planerna under de kommande åren får också byggas i den takt som regeringen har avsatt pengar för.
Ulrica Messing (S):
Det är klart att mina svar är värda en del, Torsten Lindström. Det är därför som det är viktigt att du också hör dem eller att jag får säga dem. Jag har inte ändrat uppfattning en enda gång i denna viktiga fråga oavsett när vi har debatterat den, på muntlig frågestund eller i skriftliga frågesvar eller i tidigare interpellationsdebatter. Den prioritering som regeringen har gjort ligger fast. Jag kommer fortfarande att stå fast vid detta.
Det betyder också att myndigheter får ha önskemål om omprioriteringar. Det står dem alldeles fritt. De har också möjlighet att argumentera för varför de tycker att regeringen ska göra omprioriteringar och ibland kanske ta nya beslut, men det är i slutändan regeringen som tar ställning till om argumenten för en omprioritering är goda eller om regeringens tidigare beslut ligger fast. Här ligger regeringens tidigare beslut fast.
Vägverket har i och för sig goda argument för att man ska kunna bygga fortare på några av de objekt som vi har pekat ut. Men det här innebär att man inte kan göra det, utan man får bygga utifrån den plan som regeringen tidigare har slagit fast. Det i sin tur leder till mindre av undanträngningseffekter för andra angelägna projekt.
Detta projekt, Enköping-Sagån, är ett av de angelägna projekten, och här står regeringens beslut sedan tidigare kvar.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström sade i sitt förra inlägg att han blev lite personlig. Jag tror att det är lätt att bli det när vi pratar om just trafiksäkerhet därför att vi nog alla känner någon som har drabbats av en olycka i trafiken. Det är många av oss som har nära anhöriga som har omkommit i trafiken.
Och varje gång vi möter någon som personligen har blivit drabbad av en trafikolycka inser vi att vi ska göra allt vi kan göra för att se till att infrastrukturen i sig är så säker som möjligt. Sedan vet både Torsten Lindström och jag att det inte alltid räcker. Man måste också hålla hastigheter och vara nykter i trafiken. Det är också en viktig utgångspunkt. Jag tar gärna spadtag för stora infrastrukturobjekt och för små infrastrukturobjekt.
När det gäller utbyggnaden i fråga om Enköping-Sagån kommer det spadtaget att tas under den planeringsperiod då regeringen också har beslutet att det ska ske, 2006-2007.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström har frågat mig vilka åtgärder som jag avser att vidta för att garantera en klar och tydlig redovisning över hur de statliga bredbandsmedlen används och på vilket sätt jag avser att säkerställa att villkoren för att få statliga medel till bredbandsutbyggnad följs. Utbyggnaden av IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet följs kontinuerligt av flera aktörer, och regeringen redovisar årligen övergripande resultat till riksdagen.
Länsstyrelserna utövar tillsyn så att beviljade stöd utnyttjas för de avsedda ändamålen och i överensstämmelse med föreskrivna villkor. Om detta inte sker kan länsstyrelserna till exempel återkräva stödet. Torsten Lindström har även frågat vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att Sverige inte ska släpa efter i bredbandsutbyggnaden i glesbygden. Tillgång till bredband kan vara en förutsättning för att driva och utveckla företag och därmed också för tillväxt och arbetsmarknad.
Det är också i ökad utsträckning ett viktigt medel för att ta del av offentliga välfärdstjänster. Varken för Sveriges tillväxt eller ur ett rättviseperspektiv har vi råd att lämna vissa delar av landet utanför den utbyggnaden. Jag vill därför framhålla att Sverige definitivt inte har lägre ambitioner eller sämre utbyggt bredband i glesbygd än de övriga nordiska länderna.
Runtom i landet genomförs nu, bland annat med statligt bredbandsstöd, ett ambitiöst arbete med att bygga en långsiktigt hållbar infrastruktur som också omfattar glesbygden. Jag och regeringen kommer bestämt och långsiktigt att fortsätta arbeta för att en säker och effektiv IT-infrastruktur med hög överföringskapacitet ska finnas tillgänglig i alla delar av vårt land.
Ulrica Messing (S):
Det är precis till glesbygden och landsbygden som pengarna i den statliga bredbandssatsningen ska användas. Det redovisar vi övergripande till riksdagen varje år. Man kan också gå in och titta ännu tydligare på hur pengarna har använts. Post- och telestyrelsen och Sveriges Kommuner och Landsting tillsammans med Länssamverkan Bredband har regeringens uppdrag att följa utbyggnaden.
De rapporterar bland annat vilket beviljat stöd per stödform som län och regioner har fått. De rapporterar också finansieringen av stödberättigad utbyggnad. De berättar också till vilken typ av aktörer stöden har gått. De beskriver precis det som Torsten Lindström frågar efter. Har det gått till privata aktörer, till kommunala aktörer eller till statliga bolag och kommuner?
De pengar som har förbrukats rapporteras in via Nutek, och Skatteverket redovisar utnyttjandet av skattereduktionen på stöden, eftersom allt detta hänger ihop. Det är Post- och telestyrelsen som tillsammans med Sveriges Kommuner och Landsting och Länssamverkan Bredband har regeringens samlade uppdrag att följa detta oerhört noga. Det är viktigt för mig att den statliga bredbandssatsningen kompletterar det marknaden inte gör. Detta är i grunden en avreglerad marknad.
Vi ska inte använda statliga stöd för att snedvrida konkurrensen på den marknaden. Vi ska använda den statliga bredbandssatsningen för att se till att vi bygger bort de vita fläckar som annars skulle uppstå där marknadens aktörer själva inte har något intresse av att bygga. Det var bra att Torsten Lindström tog upp redogörelsen som vi kunde läsa och ta del av i medierna.
I den redogörelsen över hur långt bredbandsutbyggnaden har kommit i de nordiska länderna blandar man äpplen och päron. När man har jämfört med bredbandsutbyggnaden i Sverige har man tittat på den faktiska utbyggnaden. Vad har vi nu byggt klart? Vilka är det som i dag har bredband?
Det handlar om hur täckningen ser ut, men också om vilka det i dag som har bredbandsabonnemang, det vill säga penetrationen. I till exempel Norge har man gjort sammanställningen på det uttalade löftet om utbyggnad. Det är två helt olika saker. Antingen har man gjort det, eller så lovar man att göra det. Det man jämför i Sverige är det vi redan har gjort. Vi har lovat att göra mer än det vi har gjort.
Ulrica Messing (S):
Först vill jag säga något om kommunernas engagemang. Jag står inte bakom de kommuner som eventuellt har missbrukat stödet, självklart inte. Här får andra titta på om det i sig är skäl att återbetala stödet. Den möjligheten finns, precis som jag sade i mitt inledande svar till Torsten Lindström. Det är oerhört viktigt att pengarna används på korrekt sätt.
Det är en avreglerad marknad. Jag utgår från att marknadens aktörer också känner ett ansvar och en vilja att investera där det finns en möjlighet för de aktörerna att tjäna pengar. Den statliga bredbandssatsningen ska komplettera marknadens aktörer. Jag vill också säga någonting om det kommunala engagemanget. Det är oerhört viktigt.
Det krävs en medfinansiering från kommunen om minst 5 % för ortssammanbindande nät, områdesnät och på en del eftersatta orter om man ska få tillgång till bredbandsstödet. I praktiken har den kommunala medfinansieringen blivit dubbelt så stor. Det är ändå ett kvitto på att det finns ett engagemang.
Det i sig tror jag är avgörande för att de statliga bredbandspengarna också används till att bygga bort vita fläckar och verkligen nå landsorten och glesbygden, precis som syftet är. Om marknadens aktörer inte känner något ansvar är enskilda hushåll otroligt utlämnade om det inte finns en politisk vilja att bygga bort fläckarna. Jag välkomnar alltså engagemanget från kommunerna.
Uppföljningen och redovisningen av pengarna kommer naturligtvis att fortsätta. Det finns också skäl att titta på hur man kan fördjupa arbetet och utvärdera det ännu bättre. Jag ska ta till mig den kritik som Torsten Lindström har i sin interpellation. Vi har fört resonemang med Post- och telestyrelsen. Där har man också hjälpt Näringsdepartementet att kartlägga i vilken mån och var de vita fläckarna finns kvar för att få ytterligare underlag.
Detta beskriver Torsten Lindström utifrån en tidigare interpellationsdebatt som vi har fört om var vi inte har byggt klart och hur man kan destinera de sista pengarna. Det finns fortfarande mycket pengar kvar av det statliga bredbandsstödet. Dem kan man använda till att bygga i kapp och bygga ihop de vita fläckarna. Där har PTS hjälpt oss med bra underlag för att kunna göra det.
Att det finns pengar kvar är ett kvitto på att både kommuner och operatörer tappade en del av självförtroendet i början av 2000-talet. Det är tråkigt, för hade vi haft lika högt tempo under alla de år som det statliga bredbandsstödet har funnits så hade vi inte pratat om vita fläckar i dag. Men nu får vi fortsätta att bygga bort dem.
Ulrica Messing (S):
Torsten Lindström! Även på en avreglerad marknad finns det ibland brist på aktörer. Det är det som är problemet. Det är inte så att operatörerna köar för att bygga bredband i glesbefolkade områden och i skärgården. Sverige är ett land som har en fantastisk och unik skärgård som dessutom är levande. Där kostar det mycket mer att bygga bredband. Där köar inte operatörerna.
Vi har ett fantastiskt land där det bor mellan två och tre invånare per kvadratkilometer. Där köar inte heller operatörerna. Det är precis i de områdena vi nu ska se till att komplettera den utbyggnad som marknaden själv har gjort. De statliga bredbandspengarna är oerhört värdefulla. Utan ett kommunalt engagemang skulle de inte ha använts.
Det hela bygger på att kommunen går in och känner ett ansvar när det inte finns någon aktör eller operatör som vill vara med och bygga. Det gäller inte bara bredband, även om vi har sett det i arbetet nu med den statliga bredbandssatsningen. Vi har exempel på kommuner i vårt land där kommunen också äger och driver en bensinstation därför att det inte finns någon annan operatör som vill göra det. Frågan till Torsten Lindström och mig är: Är det fel eller rätt att kommunpolitiker då ger medborgarna den servicen?
Jag tycker att svaret på den frågan är att det är rätt. Man ska aldrig använda offentliga medel för att snedvrida konkurrensen. Men om marknadens aktörer inte själva finns där så känner du och jag som politiker ett större ansvar än vad operatörerna gör för att människor ändå, oavsett var de bor, ska kunna förverkliga sina drömmar. Det är det ansvaret som jag vill ta när det gäller statliga bredbandssatsningar.
Ulrica Messing (S):
Först vill jag verkligen understryka det som Tuve Skånberg är inne på, det vill säga att vi har en gemensam vision, nämligen nollvisionen. Vi känner också ett gemensamt ansvar för att nå dithän. Vi gör väldigt många saker redan i dag för att lyckas med det. En av de saker som spelar roll är naturligtvis att få människor att hålla de hastigheter som gäller eller de hastigheter som ibland är lämpliga utifrån de väderförhållanden som råder. Vi behöver öka förståelsen för att hålla de hastighetsgränser som finns.
Därför tror jag att de försök som nu pågår, bland annat på en del av E 6:an, med variabla hastigheter där man kan använda digitala hastighetsskyltar är ett sådant sätt. Det är klart att det är en väldigt stor skillnad att åka på den delen av E 6:an en fin dag i juli jämfört med en regnig höstdag i november. Att kunna variera hastigheterna utifrån vädret tror jag är en sådan sak som ökar acceptansen.
Men jag känner en oerhörd respekt för att trafiksäkerhetssystemet i sin helhet, men också hastighetsgränserna generellt, måste vara förutsägbara. Jag vill att det ska vara enkelt att hålla trafiksäkerhetsreglerna i vårt land och därmed också hålla hastighetsgränserna. Det förslag som Vägverket har arbetat med bygger på att man kan införa tio steg i hastighetsgränserna.
Det är inte svårt att veta om det 30 eller 70, men det jag känner en tveksamhet inför är om det inte blir en osäkerhet när det gäller att veta om man ska hålla 40 eller 50 på en vägsträcka eller om man ska hålla 80 eller 90. Det är just i de här svåra avvägningarna som jag tycker att vi ska lära av de försök som nu är på gång.
Vi har till exempel också släppt fram försök med att man ska sänka hastigheten vid ett antal busshållplatser när man släpper av eller tar ombord skolbarn som ska åka till eller från skolan. Det är också ett sätt att hela tiden lära sig hur man kan anpassa hastigheten efter trafikförutsättningarna och därmed också öka förståelsen hos resenärerna.
Jag är medveten om att hastigheterna spelar en stor roll, men jag är i dag inte beredd att släppa fram ett nationellt försök med tio hastighetsgränser. Skälet till det är just de här svåra avvägningsfrågorna där jag tror att det skulle kunna uppstå en tveksamhet hos någon huruvida det är 80 eller 90 på en sträcka. Jag vill att det ska vara enkelt att hålla hastighetsgränserna.
Ulrica Messing (S):
Jag ser det precis så som Tuve Skånberg sammanfattar det. Jag ser just variabla hastigheter som en möjliggörare och som en dörröppnare för att kunna anpassa hastigheten mer utifrån var vägen är, hur trafikflödet ser ut, hur underlaget är och mycket annat. Jag tror att det skulle vara ett bra sätt att öka just acceptansen för att hålla hastigheterna.
Jag tycker också, utifrån min roll som ansvarig för IT-frågor, att det skulle vara ett utmärkt exempel på hur Sverige, som faktiskt är en världsledande IT-nation, anammar ny teknik och använder den inom transportsektorn. Vi är väldigt framgångsrika i att använda ny teknik i fordonen. Vi utvecklar detta ständigt. Så sent som förra veckan hade jag nya samtal med kommissionär Jacques Barrot om Sveriges ansökan om att få gå fram ensidigt och kräva alkolås i våra fordon.
Vi ser hur ny teknik verkligen kan hjälpa oss att öka trafiksäkerheten i fordonen. Men jag ser också ny teknik som en stor möjliggörare när det gäller själva infrastrukturen och inom transportpolitiken. Jag tror att Sverige också skulle ha framgång på exportmarknaden genom att verkligen arbeta mer med transportfrågorna som en IT-fråga kopplad till trafiksäkerheten.
Jag är medveten om att hastigheterna spelar en stor roll i vårt arbete med nollvisionen. Jag följer alla de försök som finns runtom i vårt land med stort intresse. Jag tror att det är just variabla hastigheter som är dörren till att få ytterligare skalor när det gäller hastigheterna.
Ulrica Messing (S):
Marie Engström har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att Värmland som region ska ges optimala förutsättningar för att gå vidare i omställningsarbetet efter förändringar i Försvarsmaktens grundorganisation. I den av riksdagen beslutade propositionen 2004/05:05 Vårt framtida försvar aviserade regeringen en rad åtgärder för de fyra lokala arbetsmarknadsregioner som berörs mest av förändringarna inom Försvarsmaktens grundorganisation, bland annat Karlstad och Kristinehamn.
Regeringen gav hösten 2004 landshövdingarna i de berörda länen i uppdrag att föreslå lämpliga åtgärder för ökad konkurrenskraft, hållbar tillväxt och sysselsättning i respektive region. Regeringen utsåg även en särskild kontaktperson för att stödja dem i deras arbete. Regeringen har därefter beslutat om 30 miljoner kronor till insatser inom de utvecklingsområden som landshövdingen föreslagit.
Regeringen avser också att återkomma med ytterligare beslut om medel. Regeringen har härutöver bland annat beslutat om extra forskningsmedel till Karlstads universitet med 5 miljoner kronor. Jag vill också framhålla att regeringen beslutat om betydande lokaliseringar av statliga verksamheter till Karlstad och Kristinehamn. Totalt beräknas ca 650 nya årsarbetstillfällen genereras till regionen.
Beträffande statliga kreditgarantier har regeringen sedan flera år stöttat kreditgarantiföreningar inom näringspolitiken. Under en treårsperiod avsätter regeringen 15 miljoner kronor till aktiviteter för att utveckla kreditgarantiföreningar till ett viktigt instrument för att underlätta små och medelstora företags kapitalförsörjning.
När olika aktörer, offentliga och privata, kraftsamlar kring åtgärder i syfte att stärka konkurrenskraften på lokal och regional nivå skapas de bästa förutsättningarna för ökad tillväxt och livskraft. Genom de åtgärder som regeringen beslutat om, tillsammans med de resurser som finns på lokal och regional nivå, är jag övertygad om att förutsättningarna är goda för att gå vidare i utvecklingsarbetet i Värmland.
Ulrica Messing (S):
Jag sade redan i mitt interpellationssvar, och jag vill understryka det igen, att vi har precis samma bild, Marie Engström och jag, av att man verkligen har hjälpts åt i Värmland mellan offentliga och privata aktörer och mellan olika kommuner. Jag tror att det är det som är den stora skillnaden när det gäller om man kan samlas och formulera en framtidsvision.
Nu har man ju till och med gjort ett särskilt program, Innovation Värmland, där en del av de branscher som Marie Engström pekade ut ingår som möjliga att vidareutveckla. Värmland har faktiskt också någonting som är unikt. Man bygger på det som är befintligt, men man kan också vidareutveckla det framöver. Ett annat av de områden som Värmland också kan utveckla ännu mer och där det finns all anledning att samverka är naturligtvis turistnäringen.
Värmland är ju faktiskt värd för Sveriges största årligen återkommande evenemang, Uddeholm Swedish Rally. Där samlas tusentals journalister från världens alla hörn. Det är också någonting som man kan bygga vidare på och återkomma till, och se hur man kan stärka just kopplingen till turistnäringen. Men just möjligheten att vidareutveckla också de små verksamheterna tror jag är det kanske allra mest spännande.
Det är också bland det svåraste som finns eftersom tillgången till riskkapital och krediter för riktigt små verksamheter och små företag är nästan obefintlig. Vi är oerhört positiva till kreditgarantiföreningarna och deras roll. De är ett viktigt instrument för att underlätta just kapitalförsörjningen för små och medelstora företag. Men jag upplever också att de ibland är okända. Det varierar från plats till plats och från län till län.
Regeringen har ju nu under en treårsperiod, 2005-2007, avsatt särskilda pengar, 15 miljoner kronor, till att just lyfta aktiviteter som syftar till att utveckla kreditgarantiföreningarna och hjälpa till att synliggöra och marknadsföra dem som de viktiga aktörer som de faktiskt är. Det handlar då mycket om informations- och kunskapsspridning.
Det är ju ett kvitto på det Marie Engström frågade om: Tror regeringen att de också i fortsättningen kommer att kunna spela en roll för utvecklingen? Svaret på den frågan är ja. Jag är övertygad om det.