Hans Linde (V):
Tack, handelsministern, för svaret på Jonas Sjöstedts interpellation! Turerna kring det så kallade projekt Simoom börjar bli alltmer märkliga. Det är hemliga planer på att bygga en vapenfabrik i en av vår tids värsta diktaturer, det är hemliga bulvanföretag, det är finansiering genom lån från försvarets säkerhetstjänst Must och därtill en regering som utmärks för sin oförmåga att lägga korten på bordet.
Hitintills verkar den borgerliga regeringen ha valt att ha strutsen som förebild för sin krishantering. Carl Bildt talar om hela affären som en hägring. Handelsminister Ewa Björling talar i dag om att "allt följt gällande riktlinjer och gängse rutiner". Men om nu inga felaktigheter har begåtts, om projekt Simoom varit fullständigt oproblematiskt i alla dess delar, varför då detta hemlighetsmakeri?
Hitintills har denna borgerliga regering inte släppt ifrån sig ett kommatecken av information frivilligt. Det har varit upp till svenska medier att gräva fram uppgift efter uppgift. I stället har regeringen, inklusive handelsminister Ewa Björling, undanhållit information, tummat på fakta och vid flera tillfällen gett direkt felaktig information om samarbetet med Saudiarabien.
Samtidigt får man konstatera att grundproblemet i den här historien inte är Ewa Björlings oförmåga att komma med direkt och tydlig information, utan det är att vi har en regering som bedriver en vapenexport och en handelspolitik där man helt har tappat perspektiven. Målet om att öka den svenska exporten har blivit överordnat kampen för demokrati och mänskliga rättigheter.
Vänsterpartiet bad för en tid sedan Riksdagens utredningstjänst att titta på Ewa Björlings utlandsresor. Mellan oktober 2007 och september 2010 genomförde Ewa Björling ett besök i Latinamerika, två i Kina och två i Indien. Under samma period gjorde Ewa Björling 26 besök i Nordafrika och Mellanöstern.
Hon besökte bland annat Libyen, Egypten, Bahrain, Förenade Arabemiraten, Tunisien och Saudiarabien - alla länder som vi nu mycket väl känner till efter ett år av folkliga protester mot de auktoritära styrena. Samtidigt vet vi mycket lite om vad Ewa Björling egentligen gör på de här resorna, för Ewa Björling är ju lite av regeringens Greta Garbo. Hon är nästan omöjlig att få en intervju med, och hon skyr offentlighetens ljus.
Jag kan efter sex år i riksdagens utrikesutskott säga att det har varit nästan omöjligt att få en debatt med Ewa Björling utanför denna kammare. Gång på gång har debatt efter debatt om Ewa Björlings handelspolitik ställts in. Några saker har trots allt läckt ut från Ewa Björlings resor, tack vare en duktig svensk journalistkår. År 2009 ledde Ewa Björling en handelsdelegation till diktaturen Syrien.
I delegationen ingick bland annat det svenska företaget Ericsson, som lyckades sälja ett mobilsystem som kallas Ranos som regimen i Damaskus just nu använder för att övervaka sin egen befolkning och spåra upp oppositionella. År 2009 besökte också Ewa Björling med en handelsdelegation Libyen. Då var huvudsyftet att förmå diktaturen att köpa övervakningssystem från det svenska Rymdbolaget.
År 2009 hann handelsministern dessutom med att ta initiativet till ett tio år långt samarbete med diktaturen Saudiarabien för att kunna leverera bland annat övervakningssystem. Sammantaget kan vi konstatera, om vi ska vara diplomatiska, att statsrådet knappast varit en handelsresande i demokrati och mänskliga rättigheter. Sammanlagt har Ewa Björling under de första tre åren som handelsminister gjort tre resor till Saudiarabien.
Det väcker frågor, också i det perspektiv som vi diskuterar i dag. Vad gjorde egentligen Ewa Björling under sina tre besök i Saudiarabien mellan 2007 och 2010? Vilka frågor stod på dagordningen? Stod projekt Simoom vid något tillfälle på dagordningen under de tre besök som Ewa Björling gjorde i Saudiarabien mellan 2007 och 2010?