Hans Linde (V):
Jag får inledningsvis tacka statsrådet för svaret. Av de drygt 20 interpellationer som avhandlats här i dag är detta den enda som har direkt bäring på EU-parlamentsvalet på söndag. På få andra områden har makten så tydligt överförts från nationell nivå till EU-nivå som på handelspolitikens område. Det är i dag uppenbart att svensk handelspolitik i stor utsträckning förs via Bryssel.
Trots det kan vi konstatera att i denna valrörelse har handelsfrågorna inte direkt funnits med på dagordningen. Jag har haft förmånen att de senaste månaderna få besöka ett av de länder som direkt berörs av dessa avtal, nämligen El Salvador. Jag har fått träffa företrädare för fackföreningar, bondeorganisationer och ursprungsbefolkningsrörelser i syd från de flesta av de nio länder som berörs av dessa avtal.
Alla jag har träffat är eniga om att associeringsavtalen kommer att ha långtgående effekter på Latinamerikas möjligheter att bekämpa fattigdom och möjlighet till ekonomisk möjlighet. Ingen av dem jag har träffat har delat den starkt positiva bild som statsrådet här beskriver.
De bondeorganisationer jag har träffat har oroat sig över hur de ska klara konkurrensen med ett europeiskt hårdsubventionerat industrijordbruk när EU tvingar de latinamerikanska länderna att öppna sina marknader samtidigt som EU inte är berett att tumma på sitt eget omfattande jordbruksstöd.
Från ursprungsbefolkningsrörelserna har man frågat vad som händer med deras rätt till mark och vatten som de har nyttjat i tusentals år när EU nu påtvingar de latinamerikanska länderna gemensamma regelverk för investeringar och offentlig upphandling, de så kallade Singaporereglerna, vilket kommer att kraftigt begränsa möjligheterna att skydda ursprungsbefolkningens rätt till vatten, mark och jordbruksutveckling.
Från de fackliga företrädare jag har träffat har jag fått frågor om vart dialogen om de fackliga rättigheterna tog vägen - dessa grundläggande mänskliga rättigheter. Man frågar hur EU utan att tveka kan förhandla om ett frihandelsavtal med Colombia - det land där 60 procent av morden på fackligt aktiva i världen sker och där en facklig företrädare mördas var tredje dag.
Såväl Norge som USA har valt att frysa sina handelsavtal med Colombia på grund av landets omfattande kränkningar av mänskliga rättigheter. Frågan jag får är: Varför väljer EU att fortsätta sina förhandlingar? Det är utifrån dessa och andra frågor som jag har mött hos latinamerikaner som jag har valt att ställa den här interpellationen till handelsministern.
Det kan knappast komma som någon överraskning för handelsminister Ewa Björling att jag inte är direkt nöjd med det allmänt hållna svaret. Jag önskar att handelsministern vill göra tre förtydliganden. För det första: Vad innebär det att Sverige ska uppmärksamma den ojämlika resurs- och inkomstfördelningen mellan och inom länderna, som statsrådet lyfter fram? Vad innebär det konkret för Sveriges position i de kommande förhandlingarna?
Kommer Sverige till exempel att vara berett att stödja de krav som man har rest från utvecklingsländerna om att de ska ha möjlighet att skydda framväxande industrier i ett övergångsskede? För det andra: Hur kommer man från svensk sida att arbeta med FN:s nyligen antagna deklaration om ursprungsbefolkningens rättigheter när det gäller att påverka utformningen av associationsavtalen?
Regeringen säger att man ska föra och för samtal med representanter för ursprungsbefolkningen, men det räcker knappast för att uppfylla intentionerna i FN:s oerhört viktiga deklaration.
För det tredje: Kommer Sverige att driva att associeringsavtalen kopplas till krav på ratificering av ILO:s åtta kärnkonventioner eller kommer man att acceptera att EU:s inre marknad öppnas för företag, till exempel colombianska, som har satt mord på fackligt aktiva i system?