Acko Ankarberg Johansson (KD):
Det är min kollega Pia Steensland som har ställt denna interpellation till socialministern. Men eftersom Pia befinner sig i hemkarantän efter påvisad covidsmitta inom familjen har hon bett mig lyfta fram ett antal frågor med statsrådet. Det gör jag gärna. Frågan är angelägen, och vi kristdemokrater har ända sedan i våras drivit på regeringen för att även assistansanordnare ska få ersättning för sina merkostnader som är kopplade till covid-19. Herr ålderspresident!
Regeringen har upprepade gånger under pandemin uttalat att brist på pengar inte ska vara avgörande i arbetet med att minska smittspridningen av det nya coronaviruset. Ändå har ersättningen till assistansanordnare dröjt. Och nu när förslaget till ersättning äntligen har presenterats har det stora brister jämfört med den ersättning som ges till annan vård- och omsorgsverksamhet. Det är anmärkningsvärt och rimmar inte med regeringens löfte på annat sätt.
Sedan denna fråga lämnades in har remissvaren på regeringens förslag kommit in från de berörda aktörerna. De påtalar samma brister som vi kristdemokrater gör. Jag tror, herr ålderspresident, att de inte blir lugnade av svaret som statsrådet ger här i dag. Januaripartiernas förslag är att ersättning endast ska lämnas för skyddsutrustning som har använts i situationer där det finns bekräftad eller misstänkt smitta hos den assistansberättigade.
För det första kommer det att vara väldigt svårt att fastställa om det har funnits smitta eller inte vid tillfället då en viss skyddsutrustning har använts. Vi kommer alla ihåg hur bristfällig kapaciteten var i våras. Även om den nu har förbättrats är det fortfarande inte alla som får chans att testa sig. Hur ska Försäkringskassan då kunna bedöma detta i varje enskilt fall? Vem har bevisbördan? För det andra tillhör många av de assistansberättigade en riskgrupp.
Seriösa assistansanordnare har därför, precis som i varje fall vi kristdemokrater förväntade oss, använt skyddsutrustning just i förebyggande syfte. Det har varit avgörande för att minimera risk för eventuell smitta från assistent till assistanstagare vid hjälp med matning, dusch eller toalettbesök. Vid alla situationer med närkontakt då vi vet att smittrisken är hög behöver man vara försiktig. Det förebyggande arbetet har också glädjande nog varit framgångsrikt.
Smittspridningen bland assistansanvändare har varit mindre omfattande i jämförelse med exempelvis den på särskilda boenden. Så varför vill januaripartierna inte ge ersättning för denna merkostnad? Regeringen har också satt ett schablonmässigt tak för ersättningen på max 5 000 kronor per assistanstagare. Detta trots att remissvaren vittnar om att det finns anordnare som har haft betydligt högre kostnader än detta tak.
Bland medlemmarna i arbetsgivarorganisationen KFO finns exempel på anordnare som hittills har haft kostnader på omkring 10 000 kronor per assistansberättigad. Hur rimmar detta tak med regeringens löfte om att brist på pengar inte ska vara avgörande i arbetet med att stoppa smittan? Varför ska en ansökan göras per individ?
Vore det inte smidigare om assistansanordnare kunde göra en sammantagen ansökan för kostnaderna för all den utrustning som de har använt till samtliga personer som de har ansvar för? Herr ålderspresident! Dessa specifika frågor kräver svar. Jag vill inte tro att regeringen har för avsikt att ge sämre villkor till assistansanordnare än till annan vård och omsorg.
Men faktum är att såväl personer med funktionsnedsättning som seriösa assistansanordnare beskriver för oss kristdemokrater att de känner sig åsidosatta när regeringen inte gör ersättningen jämlik. Jag vill gärna höra socialministerns svar på de här frågorna.