Hans Linde (V):
Jag tackar utrikesministern för svaret. Bakgrunden till interpellationen är att det nu gått 13 år sedan FN:s säkerhetsråd beslutade att anta resolution 1325 om kvinnor, fred och säkerhet. Det var ett avgörande steg i världssamfundets arbete med frågor som rör fred och säkerhet för att utveckla en säkerhetspolitik som inkluderar hela jordens befolkning.
Om det är något vi har lärt oss av arbete med freds- och konfliktfrågor är det att om vi inte synliggör hur väpnade konflikter och bristande säkerhet tar sig olika uttryck för män och kvinnor och om vi inte ser att konflikter drabbar män och kvinnor på olika sätt och i olika utsträckning är risken överhängande att vi utgår från mäns erfarenheter och bild av verkligheten och osynliggör kvinnors erfarenheter och bilder.
Risken är då stor att vi inte kommer att se att de stridande parterna i Demokratiska republiken Kongo använder sig av sexualiserat våld som ett massförstörelsevapen i sin krigföring, och vi kommer inte att kunna se den tydliga kopplingen mellan den väpnade konflikten och de alarmerande mödradödlighetsnivåerna i Afghanistan.
Vi kommer heller inte att kunna se hur inbördeskriget i Syrien har bidragit till en dramatisk ökning av handeln med kvinnors och flickors kroppar. Om vi inte tydligt har med oss genusperspektivet i dessa frågor kommer vi heller inte att se att flickor och kvinnor värden över är aktörer, både i det förebyggande arbetet och i arbetet med att lösa konflikter.
För mig är det därför viktigt att understryka att säkerhetspolitik, om den ska vara långsiktig och framgångsrik, måste inkludera ett tydligt genusperspektiv. Resolution 1325 har spelat en viktig roll i arbetet, inte minst genom den plattform och den debatt den har skapat runt om på jordklotet. Samtidigt får vi konstatera att det finns en hel del konkret kvar att göra.
Vi kan nu i de pågående fredssamtalen i Colombia se att kvinnorna lyser med sin frånvaro vid förhandlingsbordet. Inför fredskonferensen om Syrien i Genève har vi haft mycket diskussioner om vem som ska få sitta vid förhandlingsbordet, men jag har ännu inte hört någon aktör tydligt stå upp för de syriska kvinnornas rätt att bli representerade i fredssamtalen.
Och vi kan konstatera att det fortfarande finns mycket att göra i en hel del av de fredsfrämjande insatser som FN, Nato och EU genomför och leder. Sverige har spelat en viktig roll i arbetet. Vi spelade en viktig roll i FN-systemet när 1325 antogs. Vi var ett föregångsland på många sätt när Sverige antog sin handlingsplan 2006. Utrikesministern har tydliggjort många av de bra initiativ som Sverige har tagit under de gångna åren.
Samtidigt går det inte att frigöra sig från känslan och bilden av att Sverige har tappat sin roll som föregångsland när det gäller dessa frågor. I dag ser vi att ett fyrtiotal länder har antagit handlingsplaner för 1325. I flera fall får vi konstatera att det finns andra länder som har kommit längre i arbetet än Sverige, och där finns goda exempel att lära av. Vi ser också hur FN har fortsatt sitt arbete.
I oktober antog FN:s säkerhetsråd en ny resolution, kallad 2122, som förstärker arbetet med 1325 men också ökar de krav som ställs på oss som medlemsstater i vårt arbete med resolution 1325. Jag välkomnar - det måste jag säga - att regeringen nu inleder en översyn och utvärdering av Sveriges handlingsplan. Jag välkomnar särskilt att detta ska ske i dialog med det svenska civilsamhället.
När man går in i den processen är det viktigt att man är tydlig med att det, om vi ska få en tydligare och skarpare handlingsplan, krävs tydliga mätbara mål, en tydlig tidtabell, ett effektivt kontrollsystem och öronmärkta resurser. Jag vill fråga utrikesminister Carl Bildt: Är du beredd att arbeta för det?