Hans Linde (V):
Jag tackar klimat- och miljöministern för svaret. Framtiden för Göteborgs södra skärgård är en central fråga för oss som bor i Göteborg. Det är också en viktig fråga för hela Sverige, för denna skärgård har stora värden på flera områden. Göteborgs södra skärgård har ett rikt djurliv och enorma naturvärden.
De många småöarna, strandängarna, de marina grundbottnarna och klipphyllorna på stränderna skapar betydelsefulla miljöer som utgör ett unikt ekosystem som är hem för många skyddade och hotade arter. Därför är flera av öarna, bland annat Vrångö och Vargö, naturreservat. Göteborgs skärgård är också hem för 4 500 åretruntboende.
Det är en levande skärgård med matbutiker, kaféer och ett rikt föreningsliv tack vare de boendes stora engagemang. Det är dock en kamp att rädda arbetstillfällen i skärgården och se till att det finns försörjning året runt. Ska skolor, äldreomsorg och samhällsservice långsiktigt kunna räddas kvar behöver befolkningen i skärgården inte bara behålla dagens storlek utan öka.
Till skillnad från andra skärgårdsmiljöer runt om i Sverige är Göteborgs södra skärgård dessutom en öppen och lättillgänglig skärgård. På somrarna ser vi på Asperö, Styrsö och Vrångö hur hela Göteborg, oavsett tjocklek på plånbok eller om man råkar äga en båt eller inte, har möjlighet att träffas och njuta av skärgårdsmiljön.
Både i Göteborg och i Vänsterpartiet inser vi att skärgårdens unika läge vid inloppet till Göta älv, Göteborgs hamn och Göteborgs stad gör att det finns stora säkerhetspolitiska värden i den. Det svenska försvaret har funnits på plats under mycket lång tid, och alla inser att vi behöver bland annat kustbevakning och beredskap för framtida säkerhetshot i skärgården. De olika intressen och värden som finns i skärgården har man lyckats upprätthålla genom att väga dem mot varandra.
Man har skyddat miljön och de boendes intresse men också tagit till vara Försvarsmaktens intressen. Men när Försvarsmakten nu vill utöka sin användning av skärgårdsskjutfältet kraftigt är risken stor att de försvars- och säkerhetspolitiska intressena kommer att slå ut alla de andra. Försvarsmakten har ansökt om att få utöka antalet skjutdagar från dagens 25 till 115.
I stället för dagens begränsning på 100 000 skott per år vill man ha en ny begränsning på 1,3 miljoner finkalibrig ammunition, 11 500 grovkalibrig ammunition och 1 745 handgranater och andra former av sprängladdningar, robotar med mera.
Man vill få tillstånd att släppa ut 2 000 kilo bly, 1 000 kilo koppar, 100 kilo zink och 60 kilo antimon - detta i ett unikt och känsligt ekosystem. Det är inte så svårt att räkna ut vad detta skulle få för konsekvenser för ekosystemet, för de boende, för fisket och för besöksnäringen om det bifalls. Frågan bereds på Miljödepartementet sedan 2011.
Det har varit en utdragen process som också har skapat stor oro i skärgården. Det ska Åsa Romson inte lastas för eftersom hon inte har varit minister under hela perioden. Låt mig ändå ställa några frågor till ministern som ju trots allt är den som nu handlägger frågan. För det första: Hur länge ska skärgårdsborna behöva leva med oron för framtiden? Kan de räkna med ett besked före sommaren, före årets utgång eller ens under denna mandatperiod?
Något mer specifikt än "så snabbt som möjligt" vore önskvärt. För det andra: Eftersom processen hittills har tagit fyra år måste regeringen och departementet bedöma att det är en komplicerad fråga. Vad är det som gör det till en sådan svår fråga? Varför tar det så lång tid?