Hans Linde (V):
Det är glädjande att även en moderat biståndsminister säger att utvecklingen i Latinamerika överlag är en positiv utveckling. När jag står i den här talarstolen och säger sådana saker brukar företrädare för alliansen fräsa och komma med olika okvädingsord riktade mot mig. Det är positivt att biståndsministern åtminstone håller med om att det i grunden är en positiv utveckling i Latinamerika.
Jag tycker inte att det är fel med landfokuseringen och att Sverige ska gå från att ha bilaterala biståndsrelationer med 70 länder till att ha det med 33 länder. Det underströk jag också i mitt tidigare inlägg. Men det handlade inte om att vi ska kapa några förbindelser, utan de ska förändras och utvecklas.
Vi ska gå från ett bilateralt samarbete över till andra former av aktörssamarbete, samarbete mellan svenska myndigheter, högskolor, universitet, frivilligorganisationer, kommuner och landsting och deras motparter i utvecklingsländerna. Det är den utvecklingen som vi hade trott att vi skulle få se med landfokuseringen. Vi hade trott att vi skulle gå från bilateralt samarbete till nya former av samarbete. Men vi ser att det trots allt inte blir så många nya former över huvud taget.
Jag har försökt att läsa biståndsministerns svar och se vad Sverige konkret ska göra framöver när det gäller relationerna till El Salvador. Vad är det som ska ersätta de bilaterala relationerna? Det står att vi har möjligheter att lämna synpunkter på biståndets inriktning och implementering i EU-kommissionens strategiprocesser och årliga handlingsplaner.
Ska man vara diplomatisk kan man prata om en radikal ambitionssänkning, men jag tror faktiskt att vi ska vara ärliga och säga att det här handlar om stängda dörrar. Det handlar om kapade relationer. Det är en utveckling som jag tycker är oerhört beklämmande. Jag står inte här och hävdar att vi ska ge bistånd till vartenda land i fortsättningen. Det finns länder där det var relevant och riktigt att fasa ut biståndet. Men Sverige har på många sätt unika relationer till ett land som El Salvador.
Vi har en unik position i El Salvador. Det handlar om det svenska utvecklingssamarbetet, och det handlar minst lika mycket om de tusentals salvadoraner som kom till Sverige som flyktingar under inbördeskriget. Det handlar om den starka solidaritetsrörelse som vi har haft i Sverige, och som fortfarande finns i Sverige, med El Salvador. Jag tror knappast att jag var den enda i min generation som växte upp med författaren Monica Zaks barn- och ungdomsböcker om just inbördeskriget i El Salvador och hur det drabbade barn och unga.
Nu skulle vi ha en möjlighet att fullfölja dessa goda och djupa relationer. De här två valen som har genomförts, först till parlamentet och därefter presidentvalet nu senast i mars, har medfört att ett möjligheternas fönster har öppnats. Det finns möjligheter till djupgående reformer.
Dessa reformer skulle bidra till att respekten för de mänskliga rättigheterna skulle stärkas, att man skulle konsolidera demokratin i landet och att man skulle kunna bekämpa fattigdomen och landets enorma klyftor. Men om El Salvador ska kunna klara av det behöver man omvärldens stöd, i synnerhet nu i en tid av hård ekonomisk kris som kommer att slå oerhört hårt mot Centralamerika, precis som biståndsministern sade. När jag var på plats i El Salvador frågade jag flera salvadoraner vad de tyckte att Sverige kunde göra.
Jag frågade tunga företrädare för FMLN, vänsterpartiet, Arena och vanliga salvadoraner. Jag fick en uppsjö med tankar och idéer om hur Sverige skulle kunna spela en positiv roll. Det handlade om att vi kunde stötta och utveckla landets institutioner, till exempel valmyndigheten, skatteverket och polisen. Det handlade också om att man ville ha hjälp och rådgivning för att utveckla sin jordbrukssektor och ta till vara sina naturresurser på ett hållbart sätt.
Därför tycker jag att det finns oerhört goda förutsättningar för nya former av aktörssamverkan. Det finns ett stort utrymme för att svenska myndigheter, organisationer, högskolor och så vidare skulle kunna gå in och spela en positiv roll i El Salvador. Trots det väljer regeringen att inte finansiera en fortsatt sådan samverkan. Jag tycker fortfarande inte att jag har fått ett rimligt svar i fallet El Salvador. Varför väljer man att avbryta det här samarbetet? Varför väljer man att inte finansiera fortsatta förbindelser?