KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ulrica Messing (S):
364 miljarder blev 381 miljarder kronor när vi fattade beslut om infrastrukturplanerna i regeringen. Det är ett beslut som jag hoppas att riksdagen ställer sig bakom den 16 juni. Stångådalsbanan är ett tydligt uttryck för att vi ser det extra utsatta läge som Västervik har. Västervik är en unik kommun i vårt land genom att den är sin egen arbetsmarknadsregion.
Det är bara genom bättre kommunikationer från Västervik upp mot Linköping som vi kan vidga den arbetsmarknadsregionen. Jag vet att Västerviks kommun i dag gör stora ansträngningar för att stötta kollektivtrafiken och resandet med buss. Detta subventioneras kraftigt för arbetsmarknadspendling. Det kommer man att fortsätta att göra. Med en fungerande järnvägssträckning mellan Västervik och Linköping blir naturligtvis förutsättningarna mycket bättre.
Det har vi med oss, och det är också därför vi tittar på om man kan gå vidare med resten av sträckningen för att ha en färdig arbetsplan. Agne Hansson citerade vad jag sade förra gången. Jag skriver under på det igen, nämligen att all politik har regionala effekter. Det är viktigt när vi fattar beslut att se att kommungränser faktiskt inte spelar så stor roll för enskilda kvinnor och män eller för företag.
Däremot spelar de en stor roll om infrastrukturen inte hänger ihop. Då blir det de barriärer vi inte vill se framför oss. Vi har haft en första träff med Regionförbundet i Kalmar. Det var jag och Hans Karlsson som hade den tillsammans.
Ett resultat av den träffen är att Ulf Lönnquist nu har ett konkret uppdrag att vara vår person på plats, att se vilka möjligheter som finns, att se vilka brister som finns i dag och vad som krävs av den nationella politiken för att skynda på en positiv utveckling i Kalmar. Vi har varit inne på några områden som är aktuella. Det finns fler. Regionförbundet var väldigt konstruktivt i vår första diskussion.
Man var också noga med att säga att det mesta av arbetet som ska ske är sådant som man själv förfogar över och själv ska genomföra. En sådan konkret sak som infrastruktursatsningar när det gäller stora vägar och järnvägar kan ske bara på nationell nivå. Här har var och en av oss ett ansvar, men ingen av oss sitter ensam på hela lösningen. Här krävs ytterligare samverkan och samarbete.
Ulrica Messing (S):
Vi ska vara en aktiv part i de diskussionerna, och vi ska dra vårt strå till stacken för att försöka lösa de behoven. Västervik har ett extra utsatt läge, och vi har varit inne på det. Västervik är isolerat. När det gäller Kalmar som region har regeringen på ett antal områden varit djupt involverad i en rad satsningar.
Vi hade långt gångna åtaganden där vi var beredda att stötta den utveckling som Bombardier stod för för mindre än ett år sedan innan detta drastiska beslut kom att inte bara välja att inte expandera utan dessutom välja att dra sig tillbaka helt. Det överraskade många av oss. Vi är också involverade i den satsning som nu görs i Glasriket mellan två län, Kronobergs och Kalmar. Där behöver vi också titta på hur vi kan växla upp den forskning som sker inom till exempel Glafo.
Regeringen är en viktig aktör, och vi ska ta vår del av ansvaret i det här samarbetet och i den utvecklingen. Här kommer Ulf Lönnquist att spela en aktiv roll. Även regionen och kommunerna själva spelar en viktig roll.
Ulrica Messing (S):
Jag tror inte att Marietta de Pourbaix-Lundin är intresserad av att här hitta lösningen på problemet. Jag tror att Marietta de Pourbaix-Lundin är intresserad av att politisera det svar jag kommer med här, och det får jag ha respekt för. I dag är det så att Sjöfartsverket har ansvar för sjöräddningen. Det har man haft tidigare och ska också ha det i fortsättningen. För att klara det ansvaret har man skrivit avtal med en rad olika aktörer, där Försvarsmakten är en.
I det avtalet är det inskrivet att helikoptrarna ska finnas i luften inom en timme. Det klarar avtalet med Försvarsmakten, det klarar avtalet med polisen, det klarar avtalet med landstinget och det klarar en del andra avtal som Sjöfartsverket också har. Ingen myndighet, oavsett om det är Sjöfartsverket, landstinget eller någon annan, kan ensam ha en så stor park av helikoptrar att man själv kan hantera alla oförutsebara händelser.
Ingen av oss som skattebetalare tycker heller att det verkar rimligt att använda resurserna på det sättet. Därför förväntar jag mig, liksom alla andra, att myndigheterna emellan sig kan samverka för att vara en garant för den säkerhet som vi ska känna, oavsett om vi är i Stockholms skärgård, i Norrlands inland i fjällen eller på västkusten. Det är också därför som man har upphandlat en del tjänster, till exempel i Visby.
Gunnar Andrén har alltså rätt: Man behöver inte åka från vackra Sundsvall om man ska till Stockholms skärgård - man kan lyfta från Visby och då ha mycket närmare till skärgården. Men det som Gunnar Andrén pekar på tycker jag är det viktiga, nämligen att kräva en samordning av de resurser som finns, att vi förväntar oss det och att myndigheterna emellan sig blir mycket bättre på att hitta avtal som är till gagn både för sjöräddningen och för oss som medborgare.
Det är också det som uppdraget till Sjöfartsverket syftar på.
De förändringar som nu föreslås med anledning av den proposition som regeringen har gått till riksdagen med runt försvarets nya organisation påverkar i vissa delar de helikoptrar som försvaret har, till exempel något i Stockholms skärgård och något runtomkring västkusten, men de får inte på något sätt påverka möjligheterna för Sjöfartsverket att arbeta aktivt med sjöräddningen.
Därför måste man nu skaffa sig ett underlag om hur avtalet med försvaret kan påverkas, om det finns anledning att skriva avtal med andra aktörer och det självklara: att samordna sig mellan myndigheterna. Sedan tror inte jag att de nya avtalen heller kommer att kräva att det ska finnas en beredskap att vara i luften på mindre än en timme.
Jag tror att de avtal som redan finns i dag och som kräver en timme, oavsett om man lyfter i Stockholm, Visby eller Göteborg, nog slår fast en rimlig tid, och det är en viktig tid att ha med sig.
Ulrica Messing (S):
Jag kommenterade inte det som Marietta de Pourbaix-Lundin sade om vinschen för helikoptern, för jag utgick från att den var landstingets. Det kan jag alltså inte svara på. Jag utgår bara från att Sjöfartsverket skriver avtal där helikoptrarna är sådana att de kan användas vid sjönöd. Skälet till att jag inte kommenterade det ytterligare var det som Krister Örnfjäder sade, nämligen att det inte gäller de helikoptrar som Sjöfartsverket i övrigt har avtal med och som är utstationerade.
Det är självklart så att man skriver avtal som är avsedda att kunna levas upp till utifrån de behov man har, det som de ska användas för. Sjöräddningen kräver till exempel helikoptrar som kan gå ut också i mycket dåligt väder. Marietta de Pourbaix-Lundin har fått en inbjudan att besöka Sjöfartsverket och se helikoptrarna. Det kanske vore bra att göra det eftersom detta är en så viktig fråga.
Jag redogjorde för flera av de aktörer som Sjöfartsverket skrivit avtal med, men jag har en känsla av att här råder en missuppfattning. På Marietta de Pourbaix-Lundin låter det nämligen som om försvaret tidigare haft ansvaret för sjöräddningen. Så är det ju inte. Försvaret har haft en del av det ansvar som legat på Sjöfartsverket när det gäller sjöräddningen.
Vi har till denna riksdag lämnat förslag till ny organisation för försvaret och i konsekvens med det gett vår ansvariga myndighet för sjöräddningen, nämligen Sjöfartsverket, ett uppdrag att titta på vilken betydelse förslaget till ny organisation får, vilka krav på eventuella nya avtal det ställer och framför allt vilka krav det ställer på samordning mellan myndigheter. Det är otroligt viktigt.
Om Sjöfartsverkets underlag till regeringen skulle visa att det finns behov av att titta över organisationen mer än vad myndigheten själv kan göra, för att regeringen ska få ett tydligt underlag som kan ligga som golv till beslut som berör många myndigheter, är jag beredd att göra det. Jag vill emellertid först vänta på det underlag som Sjöfartsverket ska leverera angående sjöräddningen.
Ulrica Messing (S):
Nu tror jag att jag säger detta till Marietta de Pourbaix-Lundin för fjärde gången: Jag har redogjort för alla de aktörer som Sjöfartsverket har avtal med. Det är inte bara med landstinget, inte bara med försvaret utan också med polisen och med privata aktörer. Jag förväntar mig att summan av avtalen också blir garanti för att våra gemensamma resurser används på allra bästa sätt och att vi därmed kan samordna våra skattepengar på ett effektivt sätt till nytta för oss alla.
Det är inte anmärkningsvärt, tycker jag, att regeringen inväntar den demokratiska process som väntar i riksdagen när vi ska fatta beslut om försvarspropositionen - innan vi vidtar de åtgärder som krävs med anledning av demokratiskt fattade beslut. Den respekten har jag för riksdagen.
Ulrica Messing (S):
Jag tror att det än så länge bara är Heli Berg som så tydligt ogillar satsningen på Trollhättan. Jag beklagar att hon gör det. Jag vill inte tona ned den satsning vi har gjort där. Jag är övertygad om att den är oerhört viktig. Jag vill också påminna om att det är fler infrastruktursatsningar än vägar som är avgörande för svensk konkurrenskraft. I morgon ska vi ta emot Luftfartsverkets förslag till vilka statliga flygplatser som är angelägna noder för Sverige.
Vi har en godstransportdelegation vars förslag vi ska ta hänsyn till när det gäller hamnpolitiken i den kommande transportpolitiska propositionen. Vi har järnvägsfrågorna. Allt detta är viktigt. I dag diskuterar vi en av de viktiga sakerna, nämligen vägarna och infrastrukturen runt E 22. Varför inte PPP-lösning? Förr eller senare ska allt ändå betalas, precis som flera har varit inne på i debatten.
När vi har en lågkonjunktur som i dag är det rimligt att man inte bara sparar på ersättningsnivåer och transfereringar. Det kan inte vara så att vi som politiker kan gå ut och sänka barnbidraget eller hålla nere uppräkningen av pensionerna när det är dåliga tider.
Det måste vara så att vi har möjlighet att bygga lite saktare eller lite mindre - oavsett om det är en ny flygterminal, en väg eller en järnväg - när det är sämre tider för att kunna bygga lite mer när det är bättre tider. Problemet med att låsa upp kommande budgetar för beslut är att den flexibiliteten inte finns.
Då har vi bundit kommande generationers politiker till beslut som vi i dag tycker är de mest angelägna också om 20 år. Jag vill vara försiktig med det. Det betyder inte att vi principiellt är emot alla former av alternativ finansiering. Det var den fråga som Sverker Thorén tog upp. En tydlig vink om det var det stora paket för Västsverige som vi presenterade före jul förra året.
Alla de satsningarna - på vägsidan och på järnvägssidan - är finansierade med alternativa finansieringar. Vi har också andra typer av alternativ finansiering, till exempel Svinesundsbron och Arlandabanan. Vi har inte tagit något principiellt avstånd från den typen av alternativ finansiering i vid mening. PPP är jag inte här och nu beredd att säga att vi automatiskt ställer oss bakom.
Däremot är det självklart för mig att komma ned och fortsätta diskussionen med företrädare för regionen och verkligen lyssna och ta intryck av vad ni har att föreslå. Jag kan inte låta bli att komma tillbaka till Heli Berg. Hon påstod i interpellationen att vi har haft ett huvudstadsperspektiv när vi har fördelat infrastrukturpengarna. Det har vi verkligen inte. Hade det funnits ett tydligt huvudstadsperspektiv hade Mälartunneln varit byggd för flera år sedan.
Den är också en nationell angelägenhet. Jag är verkligen glad att den nu äntligen ska byggas. Den är en viktig förutsättning för all den regionförstoring och all den pendling in till och ut från vår vackra huvudstad som resten av landet behöver. I den meningen har huvudstaden ofta fått stå tillbaka vid den medelstilldelning som har varit runt infrastrukturen.
Ulrica Messing (S):
Med risk för att göra Christer Nylander besviken kan jag tala om att den vägen åkte jag i somras. Trots den erfarenheten har vi varit tvungna att göra dessa tuffa prioriteringar. Men det Sverker Thorén tog upp i sin fråga är ju svaret på det jag också resonerade runtomkring när det gäller PPP. Eftersom vi ska finansiera infrastrukturen med de pengar som finns här och nu finns alltid möjligheten eller risken att gasa och att bromsa.
Det är inte bara konjunkturer som påverkar infrastrukturplaneringen. Vis av erfarenhet från andra planeringsprojekt är jag övertygad om att ni också har stött på investeringar där utbyggnadstakten har fått saktas ned därför att man har hittat till exempel historiska fyndigheter som vi inte kunde förutse. Man har kommit på berggrunder som kräver mycket mer arbete än vi kunde ana. Man har överklaganden, och man har hittat salamandrar.
Allt detta påverkar alltid utbyggnadstakten därför att vi måste anpassa arbetet efter verkligheten. Det var i det resonemanget som jag också påpekade att min principiella ståndpunkt mot PPP är att det binder oss när vi är i en lågkonjunktur. Det är vi inte i dag, men det binder kommande beslut mycket. Därför ska man vara försiktig med det, eftersom allt förr eller senare ska betalas.
Avslutningsvis vill jag också säga att trots de förändringar vi nu har gjort, där vi lyfter ut 13 objekt ur planerna, är det stora satsningar som görs på infrastrukturen över hela landet. Det är också så att stora satsningar görs och har gjorts i och omkring Skåne med E 4:an, E 6:an, Södra stambanan och Citytunneln. Allt detta är också viktigt.
Det är inte så att Skåne, som en konsekvens av att E 22:an nu kommer utanför ramen, står utan investeringar. Vi investerar fortfarande mycket, och det är det viktigt att också ha sagt.
Ulrica Messing (S):
Jag tar med mig den bild och de medskick som Marie Engström ger när det gäller situationen i Kristinehamn i synnerhet men också i Värmland i allmänhet. Jag vill understryka det jag sade i min inledning: Det arbete vi nu gör med anledning av försvarsomställningen bygger väldigt mycket på erfarenheterna av tre tidigare försvarsomställningar.
Vi kan se att ett långsiktigt arbete ger förutsättningar att hitta en ny identitet för orter och skapa ett bredare näringsliv, och det är också syftet. Vi kan se på erfarenheterna från både Falun och Sollefteå: Runtomkring de platser där försvaret tidigare var en väldigt tydlig identitet för orten eller regionen går det att hitta nya, positiva verksamheter. Det betyder inte att det alltid är enkelt eller går fort.
Jag är oerhört medveten om det. Just nu finns det därför många enskilda kvinnor och män som är upprörda över det förslag till ny organisation som vi har lagt fram, och jag har också respekt för det. Men det betyder inte att staten inte ska göra ett viktigt arbete. Där är uppdraget till landshövdingen och till kontaktpersonerna oerhört viktigt - för att koppla till det som finns som tillväxtpotentialer i Värmland och i Kristinehamn, men också för att ta med oss erfarenheterna från tidigare omställningar.
Sedan är infrastrukturen alltid en oerhört viktig fråga. Med tanke på vår geografi i Sverige med långa avstånd mellan orter och mellan regioner, men självklart också med tanke på vårt geografiska läge generellt långt uppe i norr och med en industri som i så stor utsträckning lever på export, är infrastrukturen väldigt viktig för att göra Sverige rundare och knyta ihop olika delar av vårt land.
Här pågår just nu ett arbete och en dialog med bland annat Rikstrafiken om ansvaret för flygplatserna i framtiden. Rikstrafiken är en myndighet som har ett tydligt regionalpolitiskt uppdrag.
När det gäller de konkreta frågorna om Jan Bergqvists uppdrag är regeringens ambition inte enbart att ersätta de arbetstillfällen som nu går förlorade i och med försvarsomställningen med statliga jobb.
Regeringens inriktning är också att hjälpa till att skapa nya privata arbetstillfällen, att försöka bredda arbetsmarknaden och ge förutsättningar för nya företag eller för befintliga företag att utvecklas och växa. Det ingår också i uppdraget till landshövdingen och kontaktpersonerna. Vilka myndigheter som Jan Bergqvist kan tänkas föreslå regeringen att utlokalisera vet vi inte. Då hade vi inte gett Jan Bergqvist uppdraget.
Vår tanke är att titta på vilken statlig verksamhet som skulle platsa på de fyra utpekade orterna samt hur statliga arbetstillfällen skulle kunna hjälpa till att bredda den arbetsmarknad som redan finns lokalt och dessutom generera ytterligare kringeffekter när det gäller till exempel privata arbetstillfällen.
Att tänka i den helheten är en viktig utgångspunkt för Jan Bergqvist - inte bara lyfta upp en myndighet och luftlandsätta den någonstans utan fundera på vilka verksamheter som har en potential och en förutsättning att kunna utvecklas på de fyra orter som berörs mest med anledning av försvarsomställningen.
Ulrica Messing (S):
Tillgången till riskkapital är en oerhört viktig fråga på många platser. Man behöver inte komma särskilt långt utanför våra tre storstadsområden för att många företagare ska vittna om problemen med att få tillgång till riskkapital. Jag skulle vilja säga att den som i dag tar risker för små företag utanför de tre stora storstadsområdena nästan alltid är det offentliga - i form av Almi, i form av Nutek, i form av Norrlandsfonden eller i form av ett IUC.
Det är för få privata riskkapitalister som vågar, vill eller orkar vara med inledningsvis. Det har vi sett när vi har arbetat med försvarsomställning i de tidigare försvarsbesluten, och det är jag övertygad om att vi också kommer att möta väldigt mycket i samband med det förslag till omstrukturering av försvaret som nu föreligger.
Att fundera på hur vi kan fånga upp de idéer som finns bland befintliga företag så att de kan utvecklas och växa, hur vi kan hjälpa kommuner med till exempel lokaler för företag och hur vi kan få tillgång till riskkapital för nya företag som ska etableras - detta, menar jag, är en lika viktig fråga för landshövdingen och för kontaktpersonerna som att fundera över vad man kan hjälpa Janne Bergqvist med i hans uppdrag att utlokalisera myndigheter.
Vi vill se mer av också privata arbetstillfällen på de fyra orter som nu berörs allra mest av försvarsbeslutet.
Ulrica Messing (S):
Jag kan inte svara på frågan om kreditgarantiföreningar eftersom jag inte ansvarar fullt ut för den frågan. Men jag tar med mig den och tittar på den. Just nu släpper vi fram en ny möjlighet att använda strukturfondspengarna till riskkapital i till att börja med två län, nämligen Gävleborg och Västernorrland. Det är ingen tillfällighet.
Vi har tittat lite grann på erfarenheter från andra länder där man har varit lite djärvare i att använda strukturfondspengarna som riskkapital än vad vi har varit i Sverige. Jag är själv positiv till idén. Om den är bra i Gävleborg och i Västernorrland är jag också beredd att pröva den på fler platser - till exempel Värmland, som också får del av strukturfondspengarna.
Vårt arbete nu inom Näringsdepartementet handlar mycket om att arbeta parallellt med de förslag till omställning som Försvarsdepartementet har lagt fram. Vi utgår från att riksdagen tar ställning till försvarsbeslutet i december. Det är också därför som vi har bett Jan Bergqvist att redovisa sitt förslag till uppdrag i mitten av januari och att vi sedan kan återkomma med konkreta förslag utifrån Janne Bergqvists förslag till oss i vårpropositionen.
Sedan har vi gett kontaktpersonerna i uppdrag att arbeta under hela nästa år då omställningsprocessen kommer att vara som mest intensiv. Jag utgår från att det arbete som landshövdingen och länsstyrelserna ska göra kommer att löpa under en längre tid. Omställning tar tid, och det gäller att vara uthållig och att visa ett intresse över tiden och inte bara inledningsvis när beslutet ska fattas. Vi kommer att ta ett ansvar över tiden.
Jag vet att SJ har vänt sig till Leif Pagrotsky angående sträckan Oslo-Karlstad-Stockholm och att avtalet där upphör. Jag pratade i fredags med den norska transportministern Torild Skogsholm angående Linx. Det som oroar mig är att dels måste vi titta på trafikfrågorna generellt, dels måste vi ha en intensiv diskussion med Norge om att de behöver satsa mer på utbyggnad av järnvägstrafiken på den norska sidan än vad de har gjort hittills.
Ulrica Messing (S):
Jag vill understryka det som Per Westerberg talar om, nämligen det stora stöd som finns på regional nivå. Det är naturligtvis väldigt välkomnande. Det kommer också att bädda för att alla kommer att göra sitt yttersta för att planeringsprocesserna nu kan hålla den plan man måste hålla för att också kunna byggstarta 2010.
Jag håller också med om bilden av att det är angeläget för oss, inte minst utifrån ett miljöperspektiv, att se till att den ökade arbetsmarknadspendling som vi så väl behöver kan ske till stor del på tåg, inte minst i regioner som runt Mälardalen, där det bor väldigt många människor. Det är min planering och min övertygelse att den första etappen ska fortsättas av de resterande etapperna också in i nästa planeringsperiod.
Det är det vårt arbete har utgått ifrån på departementet. Jag är också angelägen om att vi bygger bort alla de flaskhalsar som finns. Jag nämnde i mitt förra inlägg att tanken med investeringarna i Ostlänken hänger ihop med redan gjorda investeringar runtomkring på andra banor. Det är klart att de investeringar som vi nu står inför beträffande Mälartunneln också är en viktig del.
Mälartunneln kommer att få en effekt lokalt och regionalt i Stockholm för den pendling vi ser här, men Mälartunneln är också av ett nationellt intresse. Det är oerhört trångt på spåren, och vi måste öka kapaciteten där.
För att vara säkra på att vi också i arbetet runtomkring Mälartunneln kan hålla alla de tidsplaner som krävs, lokalt, regionalt och nationellt, för att kunna sätta spaden i jorden enligt arbetsplanen har regeringen också utsett Sven Hulterström att vara den som bejakar och vaktar de datum och de beslut som måste komma till stånd så att inga förseningar äger rum. Det är också en angelägenhet för oss.
Jag tror att de kalkyler som vi gör måste ses i en helhet. Det kan vara svårt att räkna på en positiv regional utveckling i ett arbetsmarknadsperspektiv, men det är ingen tvekan om att investeringarna framför allt på järnvägssidan har knutit ihop regioner som tidigare upplevdes vara långt ifrån varandra, men där vi nu ser hur man med snabba förbindelser kan dagspendla.
Det är klart att det ger förutsättningar för nya verksamheter, klusterbildningar och för en helt annan arbetsmarknad för kvinnor och män, då man kan bo på ett ställe och ha arbetsmarknaden på ett annat. Det är den helheten som jag menar att regeringen och riksdagen måste ta ansvar för. Jag har respekt för att när myndigheterna räknar så gör de det utifrån de kalkyler som vi har satt upp för dem. Sedan är det upp till oss politiker att ta ansvar för och ta hänsyn till helheten när vi väger samman alla de kalkylerna.
Ulrica Messing (S):
Vi kommer att göra vårt yttersta för att hålla de planeringsramar som vi nu har satt upp, och jag är oerhört angelägen om att den första etappen kan komma till stånd 2010. Det är enligt de planeringsprocesser som nu väntar det snabbaste möjliga för att vi ska kunna vara säkra på att alla beslut som måste tas är på plats. Regeringen har inte tagit ställning mot en anslutning via Skavsta, utan vi avvaktar det underlag och det förslag till sträckning som Banverket kommer att lämna till oss.