Hans Linde (V):
De upprörda borgerliga företrädarna här får ursäkta lite. Nu har ju Sverige erkänt Palestina, och som Hans Wallmark sade tidigare avser tydligen inte Moderaterna att riva upp beslutet. Då är den intressanta frågan nu: Hur går vi vidare? Vad är nästa steg i Sveriges engagemang? Vad kommer man nu att göra från den nya regeringens sida för att vara en kraft för fred och för ett fritt Palestina?
Beslutet från den svenska regeringens sida föder hopp, men det föder också förväntningar, förväntningar på en regering i Sverige som på ett tydligare sätt än tidigare regering ska engagera sig i fredsprocessen. Men jag tror också att det föder en förväntan om att Sverige ska vara mycket tydligare med att folkrättsbrott alltid måste få konsekvenser, att folkrättsbrott aldrig kan passera obestraffat. Jag har lyft fram några förslag i min interpellation.
Det är inte en slump att jag lyfter fram just dessa förslag, för det är förslag som vi många gånger har drivit gemensamt i riksdagen, Vänsterpartiet, Socialdemokraterna och Miljöpartiet. Det handlar om märkning av bosättarprodukter. Anledningen till att till exempel Socialdemokraterna har haft en egen kampanj med krav på märkning av bosättarprodukter var att man såg att det inte var möjligt att komma fram inom EU på denna punkt, att Sverige behövde gå före, precis som man redan har gjort i Storbritannien. Samma sak är det när det gäller vapenhandeln.
Nu säger utrikesministern att det inte finns något försvarspolitiskt samarbete med Israel i dag. Det är ett besked som jag välkomnar. Det är i så fall ett tydligt skifte i Sveriges relationer till Israel, för vi vet att den svenska försvarsmakten tidigare haft ett intensivt besöksutbyte med den israeliska försvarsmakten. Vi vet att Israel haft möjlighet att testa vapensystem på svenskt territorium. Det är därför som försvarsattachén i Tel Aviv varit så omdiskuterad. Hen har ju inte bara ägnat sig åt säkerhetspolitiska analyser.
Jag uppfattar det ändå som att man ska tolka utrikesministerns ord som att inga besöksutbyten i dag pågår mellan Israels armé och den svenska försvarsmakten och att det inte är aktuellt att Israel igen ska få testa några vapensystem på svenskt territorium. Utrikesministern får ursäkta att jag måste kommentera lite av det som sagts från den borgerliga sidan här.
När jag lyssnar på flera av de borgerliga representanterna är det inte utan att jag tänker lite på Groucho Marx när han sade: Gillar ni inte mina principer har jag andra. Så är det: Alla principer man hänvisar till i sina argumentationer och inlägg är ju principer som borgerliga regeringar tidigare själva har brutit mot. Man hävdar att för ett erkännande krävs full kontroll av ett territorium.
Men vi kan påminna om att den borgerliga regeringen kunde erkänna Kosovo utan att den kosovanska regeringen hade full kontroll över sitt territorium. När vi tittar ut över världen i dag kan vi konstatera att en lång rad regeringar saknar kontroll av sina territorier. Det gäller Somalia, Afghanistan, Centralafrikanska republiken. Är det någonting som Moderaterna och Kristdemokraterna vill dra tillbaka erkännandena av? Karin Enström hävdar att EU borde agera enat. Här kan vi igen påminna om när den borgerliga regeringen erkände Kosovo. Då var EU i högsta grad splittrat.
En lång rad EU-länder har tyvärr fortfarande inte erkänt Kosovo. Vi kan också påminna de borgerliga företrädarna om att den borgerliga regeringen röstade nej till palestinskt medlemskap i Unesco den 31 oktober 2011. Då röstade den stora majoriteten av EU-länderna ja eller avstod. Men det var 14 länder i världen som röstade nej. Det var bland annat Israel, USA och atollöar i Stilla Havet, och så var det Sverige.
Enighet var uppenbarligen inte så viktigt när utrikesministern hette Carl Bildt. Sofia Damm och Magnus Oscarsson hänvisar till Hamas kränkningar av folkrätten. Men låt mig vara glasklar: Hamas kränkningar förtjänar fördömanden, men ett erkännande av en stat är ett erkännande av en stat, inte en recension av en viss rörelses politik. Annars skulle ju inte Sverige ha kunnat erkänna Saudiarabien, Iran, Burma eller Nordkorea. Eller är det regimer som vi också ska dra tillbaka våra erkännanden av?
Uppenbarligen finns en helt ny syn på erkännandepolitik från Kristdemokraternas sida.