KBLab/rixvox huggingface dataset:
Hans Linde (V):
Jag ska ta upp några olika saker. Missförstånd eller inte när det gäller ramorganisationerna - faktum kvarstår att vi har en rad ramorganisationer som i dag sitter med sin verksamhet och tvingas skära i den eller skjuta upp olika insatser. De tvingas skicka negativa besked till sina partner i syd. Det är klart att det kommer att påverka vårt arbete i år och kommande år när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa runt om i världen.
När det gäller Globala fonden gör jag en annan prioritering än Isabella Lövin. Men om vi blickar framåt vet jag nu också att regeringen ska sätta sig ned och förhandla om ett nytt avtal med Globala fonden för en kommande treårsperiod. Jag hoppas verkligen att regeringen är beredd att upprätthålla ett starkt engagemang för Globala fonden och att man kan sluta ett nytt treårigt avtal med hög ambitionsnivå.
Slutligen ska jag ta upp de humanitära insatserna, för jag tycker att det är en av de kanske viktigaste frågorna just nu. Vi ser att Sverige ökar sitt humanitära stöd kraftigt, och det är mycket välkommet. Men det är viktigt att i det arbetet inte glömma bort arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Jag besökte i december ett flyktingläger i Jordanien, lägret Azraq.
Där beskrev man hur många desperata föräldrar gifter bort sina döttrar vid en ålder av 13, 14 eller 15 år, därför att de tror att det är det enda sättet att bevara deras säkerhet. När jag besökte flyktinglägret beskrev man från FN hur man tvingats stänga lägrets sjukhus eftersom man saknade finansiering. Det fanns inga möjligheter att erbjuda mödravård till lägrets gravida kvinnor och flickor. Det visar varför dessa frågor är viktiga också inom ramen för det humanitära arbetet, och det är tyvärr alldeles för få givare som är beredda att gå in.
Vi såg tidigare att Australien var inne och finansierade mycket av IPPF:s arbete i till exempel Syrien men att landet nu har skurit ned sitt stöd. Det är viktigt - och det är min kanske tydligaste signal till Isabella Lövin i dag - att inom ramen för det humanitära arbetet öka stödet till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter.
Hans Linde (V):
Vad gäller OECD-Dac har Isabella Lövin allt stöd för att fortsätta att hålla emot mot dem som vill öppna upp definitionerna. Jag välkomnar att Isabella Lövin är så pass tydlig på denna punkt. Jag välkomnar också att Isabella Lövin är tydlig med vikten av fackliga rättigheter.
Statsrådet får nog skicka en tydligare signal till Sida, för där ger man en märklig bild av hur man ser på fackliga organisationer. Det är uppenbarligen så att regeringen i sin styrning behöver klargöra att fackliga rättigheter är grundläggande mänskliga rättigheter. Man behöver också understryka att det behövs en social dialog i såväl den privata som den offentliga sektorn som inkluderar både fack och arbetsgivare och att svenskt bistånd har en viktig roll här.
En del av diskussionerna kan kännas lite tekniska och komplicerade, men en nyckelfråga är: Varför har vi inte uppnått mer med svenskt bistånd? Jag får ofta den frågan, och det tror jag att statsrådet också får. Svaret är att mycket av det vi gör med biståndet slås sönder av insatser på andra områden. I exempelvis Liberia har vi de senaste åren gjort stora insatser för fred, säkerhet och fattigdomsbekämpning.
Samtidigt har det svenska statliga företaget Vattenfall gått in i ett bioenergiprojekt som har kastat ut människor i fattigdom och slagit sönder möjligheterna för småbönder att försörja sig. Detta visar vikten av samstämmighet. I förra veckan lanserade regeringen sin nystart för Sveriges politik för global utveckling. Det är välkommet med en nystart, för detta är en nyckel-utmaning om vi ska få en utvecklingspolitik som håller ihop och som gör skillnad.
Vi måste se att när det kommer till exportfrämjande insatser, handelspolitik och statliga företag har vi tyvärr fortfarande en stor målkonflikt kvar att hantera och lösa.
Hans Linde (V):
Jag har också en fråga till vice statsminister Åsa Romson. Det är en fråga som berör den flyktingkris vi kan se just nu i världen. FN:s flyktingfond UNHCR spelar nu en helt avgörande roll, dels genom att man bistår drygt 55 miljoner flyktingar världen över, dels genom att man är närvarande i 123 länder.
UNHCR spelar en mycket viktig roll genom att stå upp för och försvara asylrätten, när vi nu kan se att länder inte minst i EU på olika sätt försöker inskränka just rätten till asyl. UNHCR leds av en högkommissarie. Den nuvarande högkommissarien António Guterres kommer att sluta i december. Det ska utses en ny efterträdare. En av dem som nu kandiderar är den tidigare danska statsministern Helle Thorning-Schmidt.
Min fråga till vice statsminister Åsa Romson är om den nuvarande regeringen stöder Helle Thorning-Schmidts kandidatur som ny högkommissarie för UNHCR.
Hans Linde (V):
Det här kommer att vara en av de viktigaste internationella utnämningar som sker under den här regeringens mandatperiod. Vem som blir högkommissarie kommer att ha stor inverkan dels på världens flyktingar, dels för arbetet att försvara asylrätten i en tid när asylrätten utmanas och ifrågasätts av alldeles för många. Sverige är en av de största givarna till UNHCR. Det ger oss stort inflytande över processen om vem som ska utses.
Jag är lite förvånad över att vi inte kan få ett tydligare besked från regeringen om vem man kommer att ha som sin kandidat. Det börjar brinna i knutarna. Posten kommer att utses snart. För mig är Thorning-Schmidt en mycket olämplig kandidat till uppdraget. Helle Thorning-Schmidt blev kritiserad av UNHCR när hon var statsminister för att hon inskränkte asylrätten och för att hon inskränkte rätten till familjeåterförening.
Hon valde i våras att gå till val som ledare för de danska socialdemokraterna med ett budskap där asylsökande misstänkliggjordes. Kan Åsa Romson i dag utesluta att den här regeringen kommer att stödja Helle Thorning-Schmidt som högkommissarie för UNHCR?
Hans Linde (V):
Sofia Arkelsten började med att prata om att Moderaterna har en plan för biståndet. Sedan sa hon någonting om socialism, och jag väntade bara på att hon också skulle säga att regeringen var trött, för då hade vi fått talepunktsbingo från Moderaterna i den här debatten. Låt oss titta på den motion som Moderaterna har presenterat. Detta är ett parti som har ambitioner att ta över regeringsmakten och som är det största oppositionspartiet just nu. Vilken är deras plan för biståndet?
Var går skillnaden mellan socialism och icke-socialism i svensk biståndspolitik? Jo, denna skillnad går vid att man vill göra nedskärningar på 1,5 miljarder kronor i biståndsbudgeten. Vem kunde tro att socialismen var så nära i Sverige? Dessutom vill Moderaterna, som vi hörde från Sofia Arkelsten i talarstolen, göra satsningar på en rad multilaterala organisationer som omfattar drygt en halv miljard.
Detta betyder att det budgetförslag som Sofia Arkelsten tänker rösta på i eftermiddag innebär neddragningar på drygt 2 miljarder kronor. Om någon hade velat göra den typen av neddragningar på ett annat område hade man förväntat sig att få något slags beräkning. Varifrån ska pengarna tas? Vad ska man skära bort? Sofia Arkelsten har nu fått frågan två gången, men hon vägrar att ge några besked. Vilka insatser ska man dra in på? Var ska man göra dessa besparingar? Jag tycker att detta är ohållbart.
Det är inte ansvarsfullt, Sofia Arkelsten. Därför ställer jag samma fråga som Isabella Lövin ställde tidigare. Du kommer att rösta för nedskärningar i biståndet på 2 miljarder i budgeten för 2017. Varifrån tycker du att de pengarna ska tas? Moderaterna skriver också i sin motion att man vill göra tydligare landfokuseringar och minska antalet länder som Sverige har bilateralt utvecklingssamarbete med. Exakt vilka länder vill Moderaterna att Sverige ska fasa ut sitt bistånd till under nästa år?
Hans Linde (V):
Kan ni föreställa er en annan debatt, inom ett annat utgiftsområde, där man skulle säga att man i nästa års budget vill skära ned på försvaret med 2 miljarder kronor? Men man har ingen riktig aning om var pengarna ska tas ifrån. Tänk er att man vill skära ned 2 miljarder på skolan och hänvisar till otydliga skrivningar i en budgetmotion. Sådant hade inte accepterats på något annat budgetområde. Sofia Arkelsten står här med hög retorik om att det ska vara ordning och reda och tydlighet, men hon kan inte förklara varifrån man ska ta 2 miljarder kronor nästa år.
Hon kan inte heller svara på den ganska enkla frågan vilka länder det är som Moderaterna vill fasa ut biståndet till. Jag tolkar den motion som Moderaterna har skrivit som att man vill fasa ut biståndet till Bolivia, Burkina Faso och Irak. Detta är en gissning, utifrån vad Moderaterna har skrivit. För Bolivia har vi en ny strategi på plats, som löper fram till 2020. Ska vi avbryta den strategin nu, Sofia Arkelsten? Ska vi bryta de löften vi har gett, bland annat till det civila samhället i Bolivia?
Burkina Faso har precis genomfört det första demokratiska valet i landets historia. Man har ett nyvalt parlament och en nyvald regering. Man är mitt i en demokratisk transition. Är det då verkligen läge för Sverige att dra tillbaka sitt stöd och överge dessa modiga demokrater, som äntligen har erövrat den parlamentariska makten? Det sista landet är Irak.
Tycker Sofia Arkelsten och Moderaterna på allvar - om man tittar på situationen i Irak just nu - att detta är ett bra läge att ta hem det svenska biståndet? Är det ett bra läge, med tanke på den sköra situation som råder i Irak, att avbryta satsningar för fred, säkerhet och statsbyggnad?
Hans Linde (V):
Jag vill tacka Isabella Lövin, för jag tyckte att hon gjorde flera väldigt viktiga markeringar i sitt huvudanförande. I morse hade riksdagens SRHR-grupp, en grupp som jobbar med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, ett seminarium på UD om abort-rätten inom ramen för den feministiska utrikespolitiken. Vi hade talare från det civila samhället och FN-systemet från flera delar av världen.
Vi pratade tillsammans om de framsteg som mödosamt uppnåtts de senaste åren, men också om de enorma utmaningar som finns kvar när det gäller att säkerställa alla kvinnors och flickors rätt till sin egen kropp, sexualitet och reproduktion. Det som var så tydligt var att alla talare hade ett enormt orosmoln framför sig: den nya administrationen i USA. När Donald Trump tillträder i januari är vi många som är övertygade om att bland det första han kommer att göra är att börja skära i USA:s stöd i de här frågorna.
Vi vet i dag att USA finansierar insatser för sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter för 600 miljoner amerikanska dollar varje år. Mycket av det här kommer troligtvis Donald Trump att välja att skära ned på. Man är den fjärde största givaren till FN:s familjeplaneringsfond, UNFPA. Man går i år in med 75 miljoner amerikanska dollar. Jag har träffat företrädare för UNFPA som redan räknar med att det kommer att gå ned till noll dollar efter Trumps tillträde.
Vad som nästan är ännu värre är att man är helt övertygad om att Donald Trump kommer att återinföra det som kallas "gag rule", munkavleregeln. Man kommer att villkora allt amerikanskt stöd till det civila samhället med att organisationerna inte ska jobba för kvinnors rätt till sin egen kropp, vilket skulle vara ett effektivt sätt att tysta många viktiga röster, i synnerhet i syd. Då blir frågan vad resten av världen gör. Den budget som nu ligger på riksdagens bord kom vi överens om och presenterade innan Donald Trump valdes.
Frågan är: Är Isabella Lövin beredd att i januari kliva in och öka stödet till organisationer som UNFPA eller IPPF om vi ser att våra farhågor besannas?
Hans Linde (V):
Isabella Lövin har självklart helt rätt. Vi har anledning att hysa oro på väldigt många områden. Den nya amerikanska administrationen kommer troligtvis att skära ned och helt ta tillbaka amerikanskt stöd på många områden. Det gäller inte minst på klimatområdet, precis som Isabella Lövin lyfter fram. Utmaningen när det gäller SRHR-frågorna och många av organisationerna är att det i dag redan är så få givare som är beredda att engagera sig och gå in i frågorna.
Det är en liten skara aktörer som är beredda att gå in och till exempel finansiera insatser för att säkerställa att flickor och kvinnor får rätt till säkra aborter. Här är inte Donald Trump en ensam spelare. Tyvärr har han redan alldeles för många allierade. Det gäller inte minst inom Europeiska unionen där vi ser regeringar i Polen, på Malta och i andra länder som delar hans dagordning och agenda.
Det är viktigt att vi nu har en beredskap i Sverige att kunna kliva in snabbt och kunna rädda viktiga insatser från att helt fasas ut eller helt läggas ned. Man skulle som politiker gärna önska att man helt fick utgå från sina egna prioriteringar, önskemål och vad man själv tycker är viktigast och brinner för. Vi står i ett läge där det är många inte bara viktiga utan livsavgörande insatser på kort sikt som riskerar att avvecklas.
Jag välkomnar Isabella Lövins svar här. Vi behöver i alla politiska partier se under våren hur vi kan agera tillsammans för att öka stödet till de olika organ som nu hotas av en framtida amerikansk administration. Jag hoppas också att vi i den kommande vårändringsbudgeten kan se till att gå in och göra justeringar för att öka stödet.
Jag tror att det kommer att bli helt avgörande att vi går in och tar ett ännu större ansvar för UNFPA, IPPF och andra organisationer som nog tyvärr kommer attackeras från dag ett från Donald Trumps administration.
Hans Linde (V):
Nu har samtliga talare i denna debatt talat om hur viktigt det är med samstämmighet och hur viktigt det är med politik för global utveckling, men trots detta ser vi tydliga målkonflikter i svensk utvecklingspolitik. Vi ser på område efter område hur politiken på det ena området slår sönder möjligheterna för biståndet att nå sina mål och att vara framgångsrikt. Men ingen målkonflikt i svensk utvecklingspolitik är så tydlig som den mellan svensk vapenexport och svensk biståndspolitik.
Precis som Birgitta Ohlsson uttryckte det tidigare blir det här på något sätt lackmuspapperet för denna nystart. Om regeringen på allvar ska tala om en nystart för svensk politik för global utveckling måste man ta tag i de tydliga målkonflikter som har skapats av svensk vapenexport.
Förra året beviljade man tillstånd för vapenexport till Thailand, en militärdiktatur, vilket står i tydlig konflikt med ambitionen att bidra till demokratisering. Man beviljade nya tillstånd till Saudiarabien, samtidigt som denna diktatur bombar civila i Jemen. Man beviljade nya tillstånd till Pakistan, som är ett land med enorma utmaningar vad gäller mänskliga rättigheter, fattigdom och sociala klyftor.
Alla dessa är exempel på tydliga målkonflikter. Nu säger Maria Andersson Willner att hållbarhetsperspektivet kommer att vara framträdande i den nya lagstiftning för vapenexport som regeringen ska presentera senare i vår. Det är lite oklart vad detta betyder, så jag skulle vilja be om ett förtydligande. Kommer den nya lagstiftningen som regeringen ska presentera att innebära att vi nu får en vapenexportlagstiftning som är samstämmig med biståndspolitiken?
Kommer vi att få en vapenexportlagstiftning som utgår ifrån ett rättighetsperspektiv och ifrån de fattigas perspektiv på utveckling?
Hans Linde (V):
Jag kan förstå att man i dag inte kan ge detaljer om en kommande proposition om en ny lagstiftning, men jag skulle önska tydlighet från regeringens sida. Detta borde vara självklart efter att regeringen så tydligt har talat om en nystart och om att man nu på allvar ska ta tag i de problem och brister som har funnits i politiken för global utveckling - nu ska man på allvar skapa samstämmighet.
Då borde det vara självklart att man redan nu kan säga att det förslag som man kommer att presentera när det gäller vapenexporten kommer att ligga helt i linje med politiken för global utveckling. Det borde vara självklart att man kan säga att det kommer att vara en lagstiftning som är helt samstämmig med biståndspolitiken, vilket kommer att innebära att svensk vapenexport framöver kommer att utgå ifrån de fattigas perspektiv på utveckling och ifrån ett tydligt rättighetsperspektiv.
Jag hörde Maria Andersson Willner säga att det ska finnas med skrivningar om PGU och skrivningar om ett demokratikriterium. Jag hade dock önskat att man skulle kunna vara ännu tydligare i dag, för det borde vara självklart för alla i denna kammare att vi, om vi menar allvar med den allmänt hållna retorik som vi har om PGU och samstämmighet, också borde stödja en vapenexportlagstiftning där detta gäller.
Hans Linde (V):
Min fråga till Maria Andersson Willner är om hon och Socialdemokraterna i dag med 100 procents säkerhet kan säga att de avräkningar som i dag genomförs är förenliga med de internationella regelverk som är fastslagna av OECD:s biståndskommitté Dac.
Jag ställer denna fråga eftersom det under de senaste månaderna har förekommit en rad uppgifter från olika håll, bland annat från biståndsnätverket Concord, om att vissa av de avräkningar som görs inte är överensstämmande med internationella regelverk. Precis som jag sa i mitt anförande har jag som riksdagsledamot väldigt svårt att avgöra vad som egentligen gäller, för transparensen är så bristfällig.
Det är i dag helt omöjligt för mig som folkvald riksdagsledamot att tydligt se vad det är som är avräknat och hur avräkningen har beräknats. Kanske Maria Andersson Willner, som tillhör ett av regeringspartierna, sitter på mer information än vad jag gör som företrädare för ett oppositionsparti. Därför skulle det vara intressant att höra om Maria Andersson Willner i dag kan garantera Sveriges riksdag att de avräkningar som i dag genomförs är förenliga med OECD-Dacs regelverk.
Hans Linde (V):
Maria Andersson Willner säger att hon har all anledning att lita på regeringen. Det är möjligt att vi alla har all anledning att lita på regeringen, men jag tolkar svaret som att hon precis som jag inte på egen hand har kunnat säkerställa att de avräkningar som görs är förenliga med internationella regelverk.
Visst har transparensen ökat, och insynen i avräkningarna har ökat, men fortfarande är det väldigt svårt, om inte omöjligt, för oss som folkvalda riksdagsledamöter att på allvar kräva ut ansvar och granska denna budgetpost, som nu ligger på drygt 8 miljarder kronor.
Vi är flera som i behandlingen av betänkandet har tagit upp att det behöver göras en oberoende översyn för att säkerställa att avräkningarna är förenliga med Dacs regelverk. Från regeringen har vi hört att den översyn som de nu jobbar med över huvud taget inte kommer att titta på Dacregelverket, för man utgår från att de avräkningar som redan genomförs är förenliga med Dac.
Tyvärr har en bred majoritet i utskottet avstyrkt de förslag som kommit från både Vänsterpartiet och Kristdemokraterna om en oberoende översyn. Jag vill ändå fråga Maria Andersson Willner: Om ni nu är så säkra på att de avräkningar som genomförs är förenliga med Dacs regelverk, varför är ni då inte beredda att öppna för en oberoende granskning och översyn?
Varför säger ni nej till de förslag som har förts fram från flera partier, både från vänster och från höger, i den här diskussionen?
Hans Linde (V):
Jag tackar statsrådet för att hon är här i dag och deltar i diskussionen. Jag är lite förvånad över att det bara var jag som tog replik. För utskottet borde detta vara en av de viktigaste debatterna vi har, den om hur vi skapar ett förutsägbart och därigenom också ett effektivt bistånd. Jag är förvånad över hur lojt det är från delar av utskottet och över att vissa av de partier som brukar beskriva sig som biståndsvänliga inte ens har bemödat sig att skriva en motion och än mindre en reservation eller ett särskilt yttrande.
Det betyder dock inte att Vänsterpartiet saknar frågeställningar som vi vill lyfta upp i denna diskussion. Jag välkomnar beskedet från Isabella Lövin om att regeringen ska göra en översyn. Nu fick vi ett lite annat besked än vad vi fick i utskottet tidigare. Då beskrev Isabella Lövin det som en tjänstemannaprocess där man bara skulle titta på planeringsförutsättningarna för biståndet. Jag tolkar dagens besked som att regeringen verkligen har lyssnat på utskottet, och det välkomnar jag.
Jag ser fram emot att regeringen kommer att presentera en heltäckande översyn av den svenska avräkningsmodellen. Jag och Isabella Lövin har haft många diskussioner om den svenska avräkningen genom åren. Isabella Lövin har gång på gång upprepat att de svenska avräkningarna är förenliga med Dacs internationella regelverk - precis som hennes föregångare också har sagt.
Jag har inte haft någon anledning att ifrågasätta detta, men nu har det kommit flera rapporter som ifrågasätter om de svenska avräkningarna verkligen är förenliga med Dacs regelverk. Concord säger att minst 20 procent av biståndsavräkningarna går till administrativa kostnader och ifrågasätter om det är förenligt med Dacs regelverk.
Det ifrågasätts om regeringen verkligen lever upp till det regelverk som säger att man bara får avräkna kostnader för en asylsökande första året, eftersom vi ser att man avräknar kostnader för flyktingbarn som kom 2015 i både 2016 och 2017 års budget. Kan Isabella Lövin i dag i denna kammare garantera oss i utskottet att de svenska avräkningarna till sista kronan är förenliga med Dacs regelverk?
Hans Linde (V):
När jag sa i mitt anförande att Sverige tyvärr ligger i topp i världen när det gäller avräkningar syftade jag på hur stor andel av biståndsbudgeten som går till avräkning för flyktingkostnader, och här är Sverige tyvärr världsledande i dag. Det förekommer olika uppgifter om vad Dac egentligen säger om de svenska avräkningarna. Precis som Isabella Lövin säger har Dac inte haft några synpunkter på vad Sverige har rapporterat in, vilket har tolkats som ett godkännande.
Vänsterpartiet valde att mejla till Dacs sekretariat och fråga hur man ser på de svenska avräkningarna. Svaret vi fick var, fritt översatt av mig från engelska: På basis av de existerande regelverken har Dacs sekretariat inga starka argument för att vare sig godkänna eller inte godkänna de modeller som medlemsstaterna i dag använder sig av.
Med andra ord: Dac har inte tagit ställning till den svenska modellen för avräkningar. Det går inte att luta sig mot detta. Vi behöver ha en tydlig genomlysning. Det är synd att både utskottet och regeringen har avvisat tanken på att göra en oberoende översyn av de svenska avräkningarna för att garantera att de är förenliga med Dacs regelverk.
Bedömer man att alla avräkningar är förenliga med regelverken skulle man inte ha något att dölja eller oroa sig över i en oberoende översyn. När det gäller openaid.se vill utskottet se en tydligare redovisning där av avräkningarna för flyktingmottagandet. I dag redovisas det i en klumpsumma utan någon som helst information om vad som avräknas och hur det har beräknats.
Vad tänker regeringen göra utifrån utrikesutskottets tydliga medskick? På vilket sätt kommer man att ta tag i openaid.se för att tydligare och mer transparent redovisa flyktingavräkningarna där?