KBLab/rixvox huggingface dataset:
Anders Åkesson (C):
Jag tackar Anna Johansson för diskussionen om ett mycket angeläget ämne. 1,25 eller 1,24 miljarder är fantastiskt mycket pengar. Även 100 miljoner kronor är jättemycket pengar, men det är närmast peanuts i helheten. Det gäller dock att de här peanutsen går dit de är avsedda att gå.
Jag skulle vilja vädja, herr talman, till Anna Johansson om att följa upp den här landsbygdssatsningen ordentligt. Jag ifrågasätter inte behovet av att reinvestera i stambanan.
Men i och med en tidigare interpellationsdebatt väcktes en förhoppning i sydöstra Sverige och andra delar av landet om att den öronmärkta landsbygdssatsningen skulle innebära en skillnad i ett mycket slitet system, som vi under decennier har låtit bli att underhålla. Vi har inte gjort det på ett korrekt sätt, oavsett vem som styrt. Pengarna har inte räckt, eller så har ambitionerna varit felaktiga.
Det är helt rätt: Man åker även från Västervik till Stockholm, och hela sträckan måste fungera. Det största trycket finns runt de stora städerna, och där finns också det största underhållsbehovet. Men det är också ett helhetssystem som måste fungera ända ut i sin finaste kapillär, oavsett om det gäller den vackra orten Västervik eller Strömstad. Åsa Torstensson är för övrigt fortfarande en mycket livaktig medlem i Centerpartiet. Tack för debatten!
Jag ser fram emot att Anna Johansson följer upp frågan. Jag är alldeles säker på att vi kommer att få se och höra mer om detta.
Anders Åkesson (C):
Tack för svaret, Mikael Damberg! I min interpellation tar jag främst upp risken med den konflikt jag anser finnas mellan incitament för det statliga bolaget Swedavia. Det gäller att minska klimatpåverkan. Jag delar ministerns uppfattning att bolaget gör det på många olika sätt. Men det gäller samtidigt att tjäna pengar. Det gäller alltså konflikten mellan miljömål och att vara ett lönsamt och välskött statligt bolag.
I Swedavias uppdrag från staten ingår att driva verksamheten affärsmässigt. Samtidigt ska bolaget kontinuerligt minska sitt eget miljöavtryck och bidra till en minskning totalt sett av hela flygbranschens miljöpåverkan. Den största utsläppsposten kommer från själva flygverksamheten om vi talar om koldioxid. Men även marktransporterna till och från en flygplats står för en betydande del av flygplatsens totala miljöpåverkan.
I fallet Arlanda, landets största flygplats, genererade marktransporterna till och från Arlanda utsläpp motsvarande 110 000 ton koldioxid förra året. Det utgör drygt 40 procent av flygplatsens totala utsläpp. Herr talman! I fallet Arlanda är marktransporterna alltså en nästan lika stor utmaning som kärnverksamheten flyg i fråga om klimatbelastning.
I fallet Arlanda finns det, precis som ministern påpekar, goda förutsättningar att både med tåg och buss som resenär kollektivt ta sig från och till flygplatsen framför att använda bilen. Egentligen är förutsättningarna lysande i Arlandas fall att klara det klimatåtagande man har gjort och även den nollpåverkan man har föresatt sig. Men så var det detta med risken för incitamentkonflikt i det uppdrag som vi har givit det statliga Swedavia.
Det handlar om intäkterna från Arlandas parkeringar, som ägs av Swedavia. De är en viktig intäkt i verksamheten. Välfyllda parkeringar riskerar att stå emot miljömässiga vinster med en minskad biltrafik till och från Arlanda, statsrådet. Jag anser att vi som ägare till Swedavia behöver reda ut prioriteringarna för bolaget.
Annars riskerar vi en situation där en resenär som kommer med kollektivtrafik till Arlanda är pekuniärt mindre värd än en resenär som kör bil själv till flygplatsen. Därför vill jag upprepa mina initiala frågor till statsrådet: Hur avser statsrådet att verka för att minska marktransportens andel av Swedavias klimatpåverkan i allmänhet och för Arlanda flygplats i synnerhet?
Kan statsrådet särskilt fördjupa svaret på fråga 2: Hur avser statsrådet att agera för att undanröja risken för en incitamentkonflikt där ekonomi och miljö ställs mot varandra för bolaget Swedavia?
Anders Åkesson (C):
Jag tackar än en gång Mikael Damberg för svaret. I grunden är det egentligen inga problem med vare sig bil eller flyg; det är deras utsläpp och miljöpåverkan som är bekymret. Jag tror att vi båda är älskare av flyg som ett rationellt färdmedel i fråga om att övervinna långa avstånd.
Jag delar statsrådets uppfattning att Swedavia är ett duktigt bolag och att flyget som transportslag generellt sett har goda förutsättningar att ställa om och minska sin miljöpåverkan. Det är vi helt överens om, statsrådet. Vi är som sagt båda flygvänner.
Jag vill dock upprepa frågan om det incitament som vi från ägarsidan har skapat gentemot Swedavia. Det är riktigt att parkeringspriserna ute på Arlanda är i paritet med dem i Stockholms innerstad. Men just nu rabatterar man dem med 70 procent, och det signalerar trots allt någonting annat.
Välfyllda parkeringar riskerar att stå emot miljömässiga vinster. En flygpassagerare som anländer med bil blir mer värd affärsmässigt för Swedavia än en som nyttjar det förträffliga kollektivtrafiksystem som vi gemensamt har skapat med tåg och buss till och från Arlanda. Jag vill upprepa frågan om intressekonflikten i de incitament vi har givit bolaget.
Anders Åkesson (C):
I grunden är vi helt överens om att det är möjligt och till och med nödvändigt att förena ekonomisk tillväxt med miljöhänsyn, därför att ekonomisk tillväxt nästan alltid baseras på ekonomiska, miljömässiga och sociala hänsyn. Det är precis det vi talar om, och allt annat är egentligen inte hållbar tillväxt.
Men det förutsätter i sin tur att man ger verksamheten man bedriver rätt incitament där det är möjligt att förena tillväxten under de tre hållbarhetskriterierna. Då framstår i mina ögon uppdraget som vi har gett Swedavia att ta miljömässiga hänsyn och samtidigt vara synnerligen affärsmässigt avseende sin parkeringsverksamhet möjligen som svåruppfyllt.
Jag känner delaktighet i det, eftersom jag vet att det inte är något nytt uppdrag som har givits. Herr talman! Efter den här debatten där statsrådet givits anledning och tillfälle att ytterligare fördjupa sig i frågan känner jag mycket stor förtröstan i att statsrådet kommer att följa frågan på ett mycket intresserat sätt och säkert också bejaka både kreativa och kloka lösningar för Swedavia, som jag i grunden tycker är ett bra bolag.
Anders Åkesson (C):
Tack, för svaret, statsrådet! Bakgrunderna till min interpellation är flera. En bakgrund är att det är en pågående provborrning, prospektering, efter naturgas på Öland, som statsrådet säkert känner till, och i sydöstra Sverige.
Det handlar om de risker som redan innan torkan satte in fanns med den verksamheten och den provokation det är att experimentera med utvinning av fossilgas i ett mycket känsligt område. En annan bakgrund är att det är en ständigt växande åtgång av färskvatten. Det beror delvis på att man kopplar in fler hushåll och verksamheter till de kommunala täkterna. Och det beror på en ökad livsmedelsproduktion och på en växande besöksnäring.
Det är faktiskt det man lever på i sydöstra Sverige. Livsmedelsproduktion och besöksnäring är mycket basala näringar. Då blir läget givetvis akut efter två torra eller nederbördsfattiga säsonger. Man talar nu om att grundvattennivån kan sjunka så mycket som två till fyra meter under år 2017 om utvecklingen med liten nederbörd fortsätter.
Det skulle i så fall leda till en utomordentligt ansträngd situation på Öland och förmodligen på fastlandet. Jag känner väl till att fastlandet och Öland nu arbetar med att koppla ihop sig i ett gemensamt vattenförsörjningssystem. Det är mot bakgrund av detta, fru talman, som diskussionen har kommit om hur nuvarande lagstiftning ser ut när det gäller att förhålla sig till ett förändrat klimat och ett förändrat nederbördsmönster. Det finns ytterligare en bakgrund.
Den är dessutom historisk. Under 100-150 år har vi aktivt arbetat med att leda bort vatten för att uppnå mer odlingsbar yta och klara transportinfrastrukturanläggningar, samhällsbyggen och så vidare.
Hela lagstiftningen är konstruerad på ett sådant sätt att det är okej, tillåtet och till och med bejakat med statsbidrag historiskt att leda bort vatten, medan det är strängeligen förbjudet att fördröja vattenavrinning och dämma upp till och med vid sådana tillstånd som nu råder i vår del av landet. Det är trots allt det som kanske skulle kunna vara en del av lösningen: vattenfördröjande åtgärder.
Vi talar inte om att blötlägga hela ön, öarna eller landsändan. Vi talar om att fördröja den vattenavrinning som sker. När man då studerar nuvarande vattenlagstiftning finner man att det inte finns några som helst undantag för dämmande åtgärder.
Mot denna bakgrund ställde jag tre frågor. Den ena var: Kan vi anpassa regelverket skyndsamt? Där får jag svaret: Nej, det pågår en utredning. Se till att spara vatten, för så fort går det inte.
Den andra frågan var: Kan statsrådet tänka sig att hjälpa de drabbade kommunerna med statliga medel för att ha ekonomiska förutsättningar att genomföra de geoundersökningar med flyg som nu fordras? Där har statsrådet ännu inte svarat. Min tredje fråga var: Är statsrådet beredd att med väldigt snar eller omedelbar verkan pausa de prospekteringar efter naturgas som nu pågår?
Dessa är en utomordentlig provokation i området.
Anders Åkesson (C):
Tack för dialogen och en, och som jag uppfattar statsrådet, förstående ton och ett konstruktivt tonläge i diskussionen, vilket kanske är det viktigaste. Klimatförändringarna föranleder åtgärder här och nu. Det är ingenting som vi kan se framåt i tiden, utan det är här och nu.
Mot bakgrund av det vill jag särskilt fästa uppmärksamheten på den nationella politiska nivån, där det oftast talas om hur vi ska hantera stora flöden på andra tider av året och hur vi ska se till så att inte städer, samhällen, transportinfrastruktur och grundvattentäkter svämmas över och förstörs.
I sydöstra Sverige visar precis samma klimatförändringskartor på det diametralt motsatta fenomenet - förvisso stora mängder nederbörd, ibland vid fel tidpunkt på året, men främst en stor avtorkning och problem att hålla kvar vattnet. Medvetenheten lokalt och regionalt är utomordentligt stor. Det är ju i sig inget nytt fenomen att detta är en torr hörna av landet, men nu har det blivit mycket stora bekymmer.
Därför skulle jag verkligen vilja stryka under till statsrådet att antingen öppna upp för en justering av nuvarande lagstiftning kring detta och möjliggöra för fördröjningsåtgärder utan att den som gör det åker dit för lagbrott eller att raska på den propositionsskrivning som föreligger.
Jag vill även understryka att detta inte är oförenligt med utan snarare en förutsättning för både livsmedelsproduktion och kvardröjande av vatten. Orsaken till att vattnet försvinner snabbt från öarna är ju att människor har valt att bosätta sig där, bruka marken och leva på vad den ger.
Nu behöver man ha hjälp att korrigera tidigare kloka tankar, det vill säga att i stället för att få bort vattnet så snabbt som möjligt få det att stanna kvar lite längre. Men det är inte oförenligt med utan tvärtom en förutsättning för att vi ska kunna fortsätta leva i den här delen av landet och producera utomordentliga livsmedel och erbjuda människor goda skäl till besök, det vill säga de två största näringarna på den här ön.
I detta upplever jag, fru talman, en förståelse från statsrådet, och den förväntar jag mig se omsatt i handling inom kort. Det finns en fråga som hänger i luften, och det är detta med geoundersökningarna.
På grannön Gotland har man utfört geoundersökningar med flyg, och det visade sig att man med hjälp av den tekniken effektivare än dittills kunde hitta grundvattenreservoarer så att man klarar livsmedlet vatten, helt enkelt. Tekniken finns, och den fungerar och anses träffsäker. Men den kostar självklart pengar.
Just nu lägger Ölandskommunerna och fastlandskommunen alla tillgängliga resurser ur va-kollektivets kassa för att klara den akuta situationen. Att därutöver rå med geoundersökningar med flyg kan synas övermäktigt, och det var därför jag ställde frågan: Är statsrådet beredd att ta initiativ till att med statliga medel eller insatser stötta motsvarande geoundersökningar med flyg som på Gotland?
Ja eller nej?
Anders Åkesson (C):
Än en gång tack för ett samtal i konstruktiv ton, statsrådet Romson! Ta också gärna tillfället i akt och kom ned till sydöstra Sverige - jag är alldeles övertygad om att exempelvis länsstyrelsen kan ge en mycket faktaspäckad beskrivning av läget, och det är ju en del av vår statliga myndighetsstruktur. Jag ställde tre frågor.
Den första gällde att skyndsamt anpassa regelverket ur ett markavvattningsperspektiv relaterat till kommande eller nuvarande lagstiftning. Där noterar jag att statsrådet tar med sig bilden. Det är jag glad för. Sverige är ett stort land, och det är många olika verkligheter. Jag frågade statsrådet om möjligheten att med statliga medel stötta kommunernas strävan att hitta permanenta och stabila grundvattenreservoarer.
Där fick jag ett lite mer svävande svar. Men statsrådet tar med det in i regeringskollektivet, och det är viktigt. Man kan skicka med en jämförelse som ett bra argument.
Hade det varit det omvända, att ett regn hade orsakat att banvallar eller vägbankar hade spolats bort, hade givetvis myndigheten Trafikverket omedelbart fått göra det som ligger inom dess uppdrag, att skyndsamt återställa den samhällsviktiga transportinfrastrukturen. Den är förvisso statlig, och det är skillnaden. Men vi måste hjälpas åt i det här landet.
Jag noterar noteringen och viljan att ta med sig frågan. Det tycker jag är bra. Vi måste börja tänka annorlunda. I fråga om fossilgas är statsrådet lite mer försiktig och uttalar regeringens allmänna hållning. Den är bra, och den delar jag. Men jag och framför allt människor i sydöstra Sverige skulle vilja se lite mer action på området.
Det är en utomordentlig provokation att samtidigt som människors brunnar sinar notera att företag söker att få borra. Tack för svaret!
Anders Åkesson (C):
Jag tackar statsrådet för svaret. Bakgrunden till den interpellation som jag ställde till miljöminister Åsa Romson - som har överlämnats till Sven-Erik Bucht, vilket jag har full respekt för - var att förekomsten och ökningstakten av skarv i sydöstra Sverige är utomordentligt omfattande.
Detta får ett mycket negativt avtryck på friluftsliv, fiske och natur. Skarven är alltså utomordentligt vanligt förekommande. Mot bakgrund av detta har det under åren utvecklats ett mycket förtroendefullt samarbete mellan länsstyrelser som har meddelat skyddsjakt för jakträttsinnehavare i denna del av landet.
Syftet har varit att hitta en balans mellan flera intressen. Skarven ska kunna finnas som en av många djurarter, fisket ska kunna bestå och reproduktion av fisk ska bestå. Det är ett förtroendefullt samarbete som har tagit det legala uttrycket i att medge skyddsjakt på upp till 3 000 individer per år.
Motiven och drivkraften har varit gemensam. Så sent som i februari i år meddelades på nytt en förlängd skyddsjakt på samma premisser.
Därför var förvåningen utomordentligt stor i bygden när Naturvårdsverket den 12 april i år, efter ett överklagande, beslutade om inhibition av ett beslut som hade getts av länsstyrelsen. Vårt land ser ut på många olika sätt.
Smålandskusten består till stora delar av en förhållandevis grund moränskärgård med många och små trädbevuxna öar. Det lokala fisket som bedrivs är till stor del beroende av dessa områden och de fiskbestånd som finns där.
Dessa grunda vikar är mycket viktiga reproduktionsområden, och det bedrivs ett omfattande samhällsarbete av kommuner, friluftsorganisationer och andra för att hjälpa till med reproduktionen av framför allt gädda och abborre. Men dessa grunda vikar är också utomordentligt enkla jaktområden, eller fiskeområden, för skarv.
Därav uppkommer intressekonflikten. Det har under flera år utvecklats en metod och en samsyn kring ett legalt förhållningssätt mellan fiskeorganisationer, fiskare, fiskeriföretag, friluftsmänniskor, kommuner och länsstyrelser, det vill säga staten, i att hitta en balans mellan jakt och skyddsjakt, och förekomst av fisk och reproduktion av ny fisk.
Detta reproduktionsarbete med fiskeförbud under känsliga tider på året har bedrivits med en sådan framgång att man talar om gäddfabriker längs Smålandskusten. Fru ålderspresident! Då blir det mycket svårt att förstå myndighetshanteringen när den tar sig sådana uttryck.
Mot bakgrund av det och med vetskap om att ett statsråd inte får ha synpunkter på myndighetsutövandet formulerade jag frågan: Tänker ministern ta några initiativ med anledning av det som har framförts i interpellationen - utredning, samtal, uppföljning och till och med ett besök? Initiativmöjligheten är regeringens verktyg.
Anders Åkesson (C):
Jag tackar statsrådet för inlägget, men inte är statsrådet och regeringen förhindrade att ta initiativ med anledning av en samhällsutveckling. Det som oroar mig och många andra med engagemang i frågan är att en väl fungerande ordning överprövas.
Man utövar skyddsjakt, det vill säga respekterar förekomsten av skarv men försöker samtidigt utöva det näringsfång man har hållit på med i generationer. När allt detta överprövas i ett beslut, i det här fallet fattat av Naturvårdsverket, vet vi att ett statsråd eller en regering inte kan gå in.
Men nog borde det kunna föranleda att statsrådet eller regeringen tar någon form av initiativ? Låt oss göra jämförelsen att motsvarande situation hade uppstått i frågan om jakten på älg. Där har vi också en ordning med förvaltande jakt och ett licenssystem med tilldelning av möjliga individer att bedriva jakt på.
Det är ordning och reda, och man skyddar viltet under känsliga perioder. Nog skulle regeringen känna sig föranledd att ta initiativ om man märkte att intressen kom i obalans? Tidigare var det en debatt om skogen - det gröna guldet - och dess enorma värde för välståndet i vårt land. Motsvarande finns ju inte i kustfisket; det har ett lägre ekonomiskt värde.
Men det är likväl, tror jag, statsrådets och min gemensamma ambition att respekten för och tilltron till legala ordningar och system aldrig får misstros.
Därför frågar jag på nytt vilka initiativ landsbygdsminister Sven-Erik Bucht kommer att ta med anledning av att det just nu upplevs och uttrycks en utomordentlig förvåning längs den grunda moränkusten - Smålandskusten mot Östersjön - över en inhibition av en ordning som har fungerat utomordentligt väl under en lång följd av år.
Anders Åkesson (C):
Jag tackar it-ministern för svaret. Jag ska redogöra för bakgrunden till min frågeställning. Redan i början av 2017 planeras det så kallade 700-megahertzbandet att frigöras för mobilt bredband. Detta frekvensområde ger förutsättningar för att kunna förbättra mobiltäckningen och kapaciteten för mobil kommunikation i hela landet.
Det kommande nyttjandet av just 700-megahertzbandet är en absolut förutsättning för människor att kunna bo, driva företag, delta i undervisning, utöva kultur, ha sociala kontakter och känna trygghet också i landsbygdsdelarna i vårt land.
Planeringen av 700-megahertzbandet och tidigare beslut om att det ska rullas ut under 2017 har självklart skapat stora förväntningar på en bättre tingens ordning avseende väl fungerande mobil telefoni och bredbandstjänster också i de delar av landet dit fibern ännu inte har kommit.
Orsaken till att jag har interpellerat statsrådet är att jag har noterat att det nu ställs krav på regeringen att undanta vitala delar av 700-megahertzbandet från den kommande utrullningen. Skulle man börja undanta vitala delar av 700-megahertzbandet skulle man mycket snabbt grusa ställda förhoppningar om ett bättre och uppkopplat liv i stora delar av vårt land.
Det var därför som jag frågade it-ministern: Avser statsrådet att stå fast vid tidigare kommunicerad regeringslinje och därmed snarast fullfölja beslutet om att frigöra 700-megahertzbandet för mobilt bredband och att följa den planerade tidsplanen och omfattningen av auktionen? Fru talman! Jag måste säga att jag är mycket nöjd med det svar som it-ministern ger.
I svaret säger han: "Regeringens inriktning är att genomförandet av beslutet om sändningsutrymme för marksänd tv ska fortsätta, så att utrymningen av 700megahertzbandet kan ske i tid och på ett så smidigt sätt som möjligt för de aktörer som är påverkade."
Han säger vidare i svaret: "Staten har en viktig roll i att skapa goda förutsättningar för att den kommersiella utbyggnaden kan fortsätta, bland annat genom en väl fungerande marknad och genom att främja effektiv frekvensanvändning samt regional och lokal dialog." Fru talman!
Med det svar som jag har fått känner jag mig trygg i att tidigare kommunicerad politisk linje ända sedan Åsa Torstenssons dagar, via Anna-Karin Hatt och Mehmet Kaplan, står fast, det vill säga att tillgängliggöra denna del av frekvensutrymmet för ett stabilare och mer effektivt mobilt kommunikationssätt i hela vårt land.
Anders Åkesson (C):
Det är jag mycket glad över.
Anders Åkesson (C):
Jag riktar min fråga till statsrådet Anders Ygeman. Svensk polisorganisation är satt under en stor omorganisation där man centraliserar strukturen. För en månad sedan inträdde det som kallas nyläge 2, vilket skulle innebära en lokal polisområdesorganisation - något som det har ställts mycket stora förhoppningar till i landet.
Vi skulle få lokalt närvarande poliser i en hygglig numerär. Dock visade det sig att det vid tid för start av nyläge 2 fattades massor av poliser att besätta vakanta tjänster med. Risken och känslan finns att vi har skapat en pappersorganisation eller i värsta fall en papperspolis. Vad avser ansvarigt statsråd att göra åt saken?
Anders Åkesson (C):
Tack för svaret, statsrådet Ygeman! Dock kan det inte ha kommit som någon överraskning för statsrådet att nyläge 2 inföll den 1 april i år. En lång följd av beslut har fattats av både den nuvarande och den föregående regeringen i syfte att förbereda denna struktur. Det kan inte ha varit någon överraskning att det fanns stora vakanser i den organisation som skulle ha tillträtt den 1 april. Bekymret, statsrådet, är att tilltron till omorganisationen nu börjar brista ute i landet.
Vad avser statsrådet att göra åt det?
Anders Åkesson (C):
Jag vill ställa min fråga till energiminister Ibrahim Baylan. Den handlar om det planerade byggandet av en ny 400-kilovoltsledning i Småland och Blekinge. Vi har diskuterat detta tidigare. I höstas var statsrådet själv på plats i Småland och konfronterades med frågeställningen. Det uppfattades då som att statsrådet reagerade positivt på de framförda kraven på att nyttja mer marksnål och skonsam teknik vid byggande av högspänningsledningar i Sverige.
Hoppet om en ny och bättre ordning grusas dock i takt med att samma statsråd är med och avslår folks krav på omprövning av ledningsbygget. Man uppfattar nu att det är fritt fram för Svenska kraftnät att fortsätta projekteringen och genomförandet av ledningsbygget enligt gamla och mycket ifrågasatta metoder.
Min fråga till statsrådet lyder därför: Har statsrådet tagit eller har han för avsikt att ta några initiativ i syfte att styra Svenska kraftnät mot att använda modernare och mycket mer marksnål teknik vid byggande av kraftledningar?
Anders Åkesson (C):
Tack för svaret! Ingen ifrågasätter behovet av ett robust samhällsbygge, statsrådet. Men man ifrågasätter de metoder som delar av statens affärsdrivande verksamhet tillämpar och det sätt på vilket man icke för dialog, snarare motsatsen till dialog med de berörda. Samrådsprocessen genomförs på ett märkligt sätt. Man vet att det finns teknik och utförandesätt.
Vilka intryck fick statsrådet av sitt besök i Småland i höstas när de löften som då uppfattades utställdes?