Stig Henriksson (V):
EU-fördragets artikel 42 innehåller som bekant sju punkter om den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. Jag citerar från den: "Om en medlemsstat skulle utsättas för ett väpnat angrepp på sitt territorium, är de övriga medlemsstaterna skyldiga att ge den medlemsstaten stöd och bistånd med alla till buds stående medel i enlighet med artikel 51 i Förenta nationernas stadga."
Det hör kanske till saken att Vänsterpartiet var emot Lissabonfördraget - av ganska goda skäl. Inte desto mindre är Sverige som nation naturligtvis bunden av detta fördrag, och det har också vi att förhålla oss till. Med detta sagt skulle jag ändå vilja säga att fördraget för oss egentligen spelar en mindre roll.
Med eller utan fördrag: När Frankrikes begäran kom sa vi vid upprepade tillfällen att det var självklart för Sverige att bistå Frankrike, eftersom det är en självklart för oss att vi ska bistå varje demokrati som utsätts för terrorhandling och som ber om hjälp.
Inledningsvis jag vill ta ytterligare ett citat, kanske hämtat från ett överraskande håll: "Självförsvarsrätten och hänvisningen till artikel 51 behöver inte nödvändigtvis innebära 'military action' i traditionell mening, solidariteten kan även levereras genom ekonomiskt, administrativt eller logistiskt bistånd som underlättar utövandet av militära försvarsåtgärder.
Denna rätt att välja bort renodlade militära åtgärder gäller även inom Nato enligt Washingtonfördragets berömda artikel 5, något som stundom 'glöms bort' i den politiska debatten." Citatet är hämtat från Försvarspolitiskt samarbete - effektivitet, solidaritet, suveränitet , det vill säga Tomas Bertelmans rapport, och just detta citat är från bil.
2, som är skriven av folkrättsexperten professor Ove Bring. Det betyder att det folkrättsligt bindande åtagandet i artikel 42.7 inte i sig behöver innebära "military action". Det är ganska viktigt att framhålla och komma ihåg det. Det har ibland diskuterats om det finns någon rättslig gråzon här.
Man kan naturligtvis ifrågasätta om denna klausul om "ett väpnat angrepp på sitt territorium" är tillämplig då en terrororganisation som Daish begår ett attentat i ett land och självförsvarsrätten då tolkas som att den organisationen får angripas i ett land med en helt annan regering som själv befinner sig i väpnad strid med samma organisation. Det är väl det som gör att man ändå bör vara lite eftertänksam.
Det är också det som gör att UD:s folkrättsrådgivare ambassadör Marie Jacobsson påpekar att "FN-stadgans våldsförbud undermineras om varje terroristattack ska anses innebära ett klartecken för åtgärder i individuellt och kollektivt självförsvar under FN-stadgans artikel 51". Det bör man också ha i åtanke. Vad skulle en sådan praxis, om den satte sig, innebära för allehanda regimer?
Jo, en ursäkt att slå till mot verkliga eller inbillade motståndare som alltid kallas "terrorister". Nåväl, Vänsterpartiet har inte motsatt sig den här tolkningen - det vill jag betona - varken tidigare eller nu. Daish är dock en entitet som knappast är förutsedd, vare sig i Lissabonfördraget eller annorstädes.
Vänsterpartiet har heller inte motsatt sig de stödåtgärder som hittills har kungjorts, eftersom vi anser att de står på folkrättslig grund enligt vad jag sagt. Sveriges respons var den tredje av EU:s övriga 27 medlemsstater, och den var av positiv och substantiell natur, vilket Frankrike har intygat. Vi kan alltså inte anse att den var vare sig långsam eller otillräcklig. Just i dag hörde vi att beslutet kanske kom för snabbt.
Kritiken har varit lite olika på den punkten. Det tråkiga är bara att det, liksom i så gott som alla debatter av den här typen, talas nästan uteslutande om militära medel, trots att det antagligen är det minst effektiva för att bekämpa terrorism. Jag tycker att det var bra att Pernilla Stålhammar tog upp många av frågorna. Vi får inte glömma humanitärt stöd och utvecklingssamarbete.
Samtidigt som det sägs vill jag betona att alla brott mot folkrätten, mot krigets lagar, måste fördömas oavsett vem som begår dem. Amnestyrapporten häromdagen är här ett memento och en påminnelse om hur våld lätt föder mer våld. Vi förordar alltså det som i FN:s utvecklingsprogram UNDP kallas "mänsklig säkerhet".
Det innebär att fler stridsflygplan över Syrien inte kommer att vara lösningen på konflikten. Karin Enström sa avslutningsvis att vi har haft en terroristattack i Sverige. Nej, vi har haft flera: Trollhättan och mordbränder mot existerande och tänkta flyktingförläggningar. Det är reellt existerande terrorism i dag i Sverige.