Anna Grönlund Krantz (FP):
Jag vill börja med att tacka näringsministern för svaret. Man kan mycket snabbt konstatera att vår nya näringsminister åtminstone i ett avseende inte nämnvärt skiljer sig från tidigare ministrar på samma område: Ordrikedomen är omfattande. Näringsministern inleder sitt svar med en uppräkning av statistiska uppgifter om hur bra Sverige ligger till vad gäller företagande. Jag har inte för avsikt att slå näringsministern i huvudet med något annat slags statistik som visar det motsatta, även om det hade gått att hitta sådan.
Jag nöjer mig med att konstatera att i de fall kartan inte överensstämmer med verkligheten anser jag att det är bättre att förhålla sig till verkligheten än till kartan. Antalet småföretagare i Sverige i dag är 30 000 färre än när Socialdemokraterna tog över regeringsmakten för tio år sedan. Viljan att starta nya företag i Sverige är sämre än i många andra jämförbara länder. I Sverige är 4 % av befolkningen på något sätt involverade i ett nystartat företag.
I USA är motsvarande siffra 12 % och i Danmark är siffran drygt 6 %. Dessutom väljer många småföretagare att inte växa därför att oron för kostnader och ansvaret för att anställa är för stora. Den svenska företagarpolitiken kan vid en första anblick tyckas vara god. Men när man skrapar lite grann på ytan ser man att den mest bara är bra för de stora företagen, men inte för de små.
Den svenska företagarpolitiken har under lång tid inriktats på de stora företagen, det vill säga de stora arbetsgivarna. Men den senaste tidens utveckling visar att de nya jobben inte kommer i de stora företagen, utan de minskar i stället kontinuerligt på desamma. 50 000 jobb har lämnat svensk mark under den senaste tioårsperioden. Tyvärr har inte heller de stora företagen gjort några större nyinvesteringar i landet.
Om vi ska få mer pengar till vård, skola och omsorg och fler arbetstillfällen måste företagarpolitiken inriktas just på de små företagen. Det handlar om att genomföra konkreta förändringar, men det handlar också om att förändra attityder till företagandet. Där är politiken en viktig avsändare. Det går inte bara att lova skattesänkningar och minskat regelkrångel, utan det måste innebära något i realiteten också.
Om näringsministern hade gått efter verkligheten i stället för efter kartan så hade han varit medveten om att krånglet och byråkratin för de små företagen är en verklighet som så gott som alla småföretagare lever med dagligen. Det kostar svenska företag i storleksordningen 50 miljarder kronor om året i administration. Det är något som näringsministrar före Östros också har noterat och därför med myndig röst har lovat göra någonting åt.
Men i stället för att något konkret har hänt har näringsminister efter näringsministern tillsatt utredningar. Snart har mer än sex år gått sedan vi hörde talas om den så kallade Simplexutredningen, som var startskottet för hela arbetet. Näringsminister Östros kommer med 291 regelförenklingsförslag, för att vara exakt. Det är något som vid en första anblick kan tyckas vara ett steg i rätt riktning. Jag tänker inte klanka ned för mycket på det, för visst är det bra att det genomförs.
Till att börja med kan man ställa sig frågan om regeringen åtminstone inte kunde avkräva Sveriges 256 myndigheter att komma in med kanske tio förslag var på regelförenklingar. Det hade avsevärt ökat på listan med 291. Det kan tyckas ganska futtigt att myndigheter och departement inte kan komma fram till mer än ett förslag per instans.
I skrivelsen redogörs för en omfattande plan som regeringen arbetar med för att mäta företagens regelbörda. Återigen handlar det om att inte genomföra några reella förändringar utan att i stället dra saker i långbänk. Varför inte sätta upp ett mål och arbeta för det i stället för att lägga tid och kraft på att mäta? Mina frågor till näringsministern är därför: Vilken är er ambition vad gäller regelförenklingar för de små företagen?
Hur stor börda planerar näringsministern att lyfta från de små företagen under de kommande två åren?