KBLab/rixvox huggingface dataset:
Birgitta Ahlqvist (S):
Det känns bra att egentligen alla partier i riksdagen är eniga om att det är en oerhört viktig fråga. Men trots detta har vi inte haft speciellt mycket debatt. Du säger också att vi kanske i utskottet skulle ha haft mer diskussion av den här arten när det gäller framför allt kärnvapen.
Jag är i varje fall glad att nästan alla mer eller mindre har tagit upp frågan i dag i sina anföranden. När det gäller EU finns det en bred enighet. Det kan man se i betänkandet. Nästan alla partier har röstat för. Det är bara fem personer som har röstat emot förslaget i betänkandet.
Det finns en stor enighet om att man måste sätta ned foten och göra mer när det gäller massförstörelsevapen. Det visade också EU nu gentemot Iran. Men det är också viktigt att FN finns med i det arbetet.
Peter Jonsson (S):
Staffan Danielsson angrep oss socialdemokrater för att vi i sista minuten lämnat en uppgörelse som vi var på väg att komma fram till. Som jag sade i mitt anförande hade jag och Karin Enström, som företrädare för alliansen, en konstruktiv dialog eftersom vi gärna vill ha en lagstiftning på det här området. Det vill vi ha.
Vi anser att det är viktigt just för att skapa ett integritetsskydd för den enskilde men också för att få en effektiv försvarsmakt och en effektiv underrättelseverksamhet. Vi hade samma syn en gång i tiden, jag och Staffan Danielsson, genom att vi under förra mandatperioden hade ett samarbete med Centerpartiet - även på underrättelseområdet. Det inbegriper ju allting. Ta exempelvis 11 september-utredningen och frågan om yttre väpnat hot, som någon pekade på.
Vi ville att det skulle ha införts i propositionen, men det blev inte tillgodosett. Och som jag sade tidigare handlade det även om att utreda lite till. I Försvarsberedningen, inför försvarsbeslutet 2004, utreddes det hela mycket noggrant, och det borde ha skett även när det gäller den personliga integriteten. Om ni hade ställt upp på det skulle vi ha kommit närmare ett gemensamt beslut, ett beslut över blockgränserna, men ni tyckte inte att de frågorna var så intressanta.
Dessutom handlar det naturligtvis också om det som hände i slutskedet - jag tror att försvarsministern kommer att behöva svara på det. När man sitter i förhandlingar måste man självfallet kunna lita på varandra. När försvarsministern i elfte timmen går ut och säger att de inte har något behov av Socialdemokraterna i den här frågan utan kan rösta igenom den ändå blir man förstås lite fundersam och undrar om det finns en dold agenda. Alliansens yttrande i KU pekar på att lagförslaget är bra som det är och att det inte behövs några ytterligare förstärkningar.
Nu har det blivit de förslag som vi kom med i förhandlingen. Därför känns det lite som att ni inte tar oss på allvar i den förhandling som gäller denna viktiga fråga, och eftersom vi känner att ni inte gör det lämnar vi den.
Peter Jonsson (S):
Hur man hanterar en förhandling kan alltid diskuteras. Om vi från början, kanske långt före lagrådsremissen, genom vår ordförande i försvarsutskottet hade haft en förhandling direkt med Försvarsdepartementet och försvarsministern kanske förslaget som kom i betänkandet varit mycket bättre än det är.
Om man i det läget haft utgångspunkten att man verkligen ville att vi tillsammans skulle göra upp i denna fråga kunde man ha förberett frågan och varit klar med de utredningsförslag som vi i våra tio punkter pekar på. Dessutom hade man fått svar på de frågor vi ställer.
Kanske kunde vi även ha utrett punkten yttre hot kontra yttre väpnat hot ytterligare, med ytterligare skrivningar om vad som gäller inom det området. Men det var mycket bråttom. Det har naturligtvis tagit tid innan vi kommit så här långt, men jag tror att en fråga som denna måste få ta tid.
Den måste analyseras och utredas eftersom det finns så mycket känslor inblandande, så mycket diskussioner om vad den underrättelseverksamheten innebär och vad de får göra. Det är viktigt att svenska folket känner att när vi fattar beslut om lagförslaget ska den personliga integriteten vara stärkt på sådant sätt att inga tvivel kan finnas kring dessa frågor.
Om alliansen hade berett ärendet bättre från start, långt före lagrådsremissen, hade vi kanske varit överens i dag. Ni gick miste om den chansen, så skyll inte på oss för att vi inte är med på uppgörelsen. Om ni hade hanterat frågan på ett bättre sätt innan vi skulle debattera den i kammaren kunde vi kanske ha löst den.
Peter Jonsson (S):
Jag trodde ett tag att Allan Widman hade ackord på att svara på replikerna eftersom han på något sätt tog replik på både mig och Alice samtidigt. Jag tryckte på replikknappen därför att jag vet att Allan Widman och Folkpartiet är försvarspolitiskt intresserade och kunniga.
Det är viktigt när man talar om den militära underrättelseverksamheten och FRA:s signalspaningsverksamhet att veta att det beslut som förhoppningsvis kommer att fattas om att skjuta på beslutet i ett år inte kommer att påverka säkerheten för soldaterna i Afghanistan och inte heller i Kosovo. Generaldirektören i FRA Ingvar Åkesson har nämnt att det inte påverkar.
Då tycker jag inte att Folkpartiets Allan Widman ska stå här och peka på att det kan göra det. Det kan skapa en signal ute i samhället att vi inte tar de uppgifter vi har internationellt som vi fattat beslut om på allvar. Den största risken för våra soldater i Afghanistan i dag är att vi inte får tillräcklig underrättelseinformation från Nato. Det har försvarsminister Mikael Odenberg skrivit ett skarpt brev om till representanter där. Det tycker jag är jättebra.
Det markerar tydligt att när vi gör en internationell insats ska vi också ha full information när det gäller underrättelseverksamheten. Det vet Allan Widman om. Därför tycker jag att det var ett ganska lågt skott som avsköts från Folkpartiet när det gäller den delen. Jag kan replikera på alla alliansens partier. Men jag förutsätter att alla partier talar för samma sak.
Därför mötte jag Staffan Danielsson med repliker om varför vi anser att vi inte har blivit tillräckligt tillgodosedda. Vi kände att det fanns en dold agenda. Det fanns en känsla av att vi inte togs på allvar i den diskussion vi hade. Det var därför vi blev oroade utifrån frågan om den personliga integriteten som vi ville stärka ytterligare. Där blev vi inte riktigt tillgodosedda.
Om vi hade bearbetat frågorna tidigare kanske vi hade varit där.
Peter Jonsson (S):
Att vi inom det stora partiet Socialdemokraterna har olika synpunkter och åsikter om de förslag vi röstar igenom i riksdagen är för oss en självklarhet. Frågan är vilken debatt som har funnits inom alliansen. Jag vet att det har funnits olika åsikter om förslaget sedan tidigare. Vem slog näven i bordet och sade: Tyst med er nu! Följ rodret, nu kör vi! Det skulle jag gärna vilja veta. Det kommer vi aldrig att få svar på.
Det kommer aldrig att bli en offentlig handling. Det är helt klart, Allan Widman, att vi var på väg. Vi hade förslag till stärkningar av den personliga integriteten i förhandlingarna tillsammans med Karin Enström här att dela upp Fun i två delar med en tillståndsenhet och en kontrollenhet.
Vi skulle hitta katalogisering för vissa av frågorna när det gällde sökbegrepp och liknande. Men det var en fråga som vi kände var viktig och som vi ville ha utredd innan vi fattade beslutet. Om man då från alliansens sida hade sagt att man skjuter på propositionen ett halvår och utreder de saker som vi krävde skulle utredas så hade vi kanske stått i ett annat läge. Men nej, man skulle fatta beslutet då. När man hårdfast står fast vid tidsgränsen på det sättet faller man på eget grepp.
Och det är just det som Allan Widman nu har gjort. Jag säger som förut: Kom inte och skyll på oss för att lagstiftningen inte går igenom! Det är ni som sitter i majoritet i dag. Det är ni som besitter Rosenbad, som ni sjöng på fotbollsmatchen i går. Ni måste ta det ansvaret, se till att hoppa ur oppositionsgarderoben och tillverka politik. Om ni vill ha med oss - gör det på ett sätt så att vi känner att det finns en trygghet i det samarbete vi i så fall ska ha!
Peter Jonsson (S):
Om man jämför med andra politikområden som finns här i riksdagen och på departementen är det klart att denna fråga har blivit bättre beredd än många andra frågor. På vissa andra områden får vi knappt ens yttra oss. På det sättet är det helt klart, precis som försvarsministern pekade på här, att det har funnits en historia bakom det föreliggande förslaget.
Men jag kan ändå inte komma fram till sans och förnuft. Vi var nästan överens om propositionen och de förslag som vi hade lämnat, de tio punkterna som vi har talat om här i dag. Det återstod kanske två tre förslag.
Och det handlade om utredningar när det gäller den enskildes integritet, och det handlade om huruvida en domstol eventuellt skulle få yttra sig om regeringsbeslut. Det skulle kanske på några månader ha kunnat göras ett utredningsförslag om detta. På det sättet hade vi fått en helhetsbild.
Om nu den historia som försvarsministern pekade på här har funnits, och det är jag helt övertygad om, så varför väntade man då inte en, två eller tre månader? Då hade förslaget kanske funnits där, och vi hade varit överens. Utifrån detta perspektiv tycker jag att försvarsministern inte tog den möjlighet som fanns att skapa en lagstiftning genom en blocköverskridande överenskommelse.
Det finns delar i detta som inte nämns i dag. I vissa specifika fall kan man få avlyssna en enskild person nationellt. Det står så. Det är egentligen detta som är viktigt och som vi har pekat på, nämligen att det i ett sådant läge kan finnas förutsättningar för att ett domstolsförfarande skulle kunna genomföras. Men vi kom inte i mål där, och det tycker jag är synd. Men, som sagt, det finns ytterligare en chans. Det är ett år kvar tills frågan tas upp igen.
Peter Jonsson (S):
Då finns det ett år för att jobba vidare med att göra förslaget ännu bättre. Jag vill tydligt påpeka att jag i diskussionen med era företrädare nämnde möjligheten att skjuta på propositionen för att få svar på de frågor som vi ställde i utredningen. Jag litade naturligtvis på att den dialogen fanns.
Jag tror att den fanns mellan utskottets medlemmar och Försvarsdepartementet. Jag kan ställa samma fråga till försvarsministern som jag har gjort tidigare i och med utspelen om bilden av förhandlingarna. Jag har förhandlat ganska mycket på den fackliga sidan och även på den politiska sidan.
Och det var inte smart att gå ut i princip samma dag som ni satt i reella diskussioner och säga: Vad spelar det för roll? Vi behöver ändå inte Socialdemokraterna. Ni har majoritet så att ni kan driva igenom frågan. Men det fanns i alla fall en vilja från försvarsministern och alliansen att vi skulle vara med på vagnen på detta område. Frågan är om detta gjorde läget eller situationen bättre.
Sedan har det funnits andra uttalanden från försvarsministern som också kanske kan reta upp en och annan i vårt socialdemokratiska parti. Men så är livet emellanåt. Ibland hoppar det grodor ur munnen, och då får man försöka ta ansvar för det. Men, som sagt, helt klart är det så att vi på många områden är överens när det gäller denna lagstiftningsfråga. Nu gäller det bara för försvarsministern att fundera på om han vill ha med socialdemokratin eller inte när frågan kommer tillbaka igen.
Stefan Tornberg (C):
Om föregående debatt hade en principiell bredd och ett djup är detta en betydligt enklare fråga. Det är enkelt att komma till slutsatsen att statsministerns beslut om förordnande av statsråd inte faller under beredningstvånget i regeringsformen.
Det är ändå en viktig fråga att belysa av konstitutionsutskottet, inte minst för att belysa och ta vara på de erfarenheter som finns från tidigare regeringsbildningar och att föra erfarenhet vidare till kommande regeringsbildningar. Regeringsformen ställer formella krav som ska uppfyllas. De kraven är helt klart uppfyllda här. Det är viktigt att slå fast att det är statsministern och ingen annan som utser statsråd.
Det är självklart viktigt med en beredning, men det är statsministern som ska avgöra formen för den. Ingen ska ta ifrån statsministern det ansvaret. Därför vänder jag mig emot att vi på något sätt skulle formulera checklistor eller dylikt för hur tillsättningen ska gå till. Det är statsministern som ska utse statsråden.
Det är skillnad mellan hur en enpartiregering i majoritet eller minoritet, och en flerpartiregering i majoritet gör. Självklart är processerna olika. Regeringsskiftet grundades på ett utbrett förtroende i alliansen.
Det förtroendet fanns självklart också mellan partiledarna när regeringen skulle tillsättas. Av KU:s handlingar framgår att i de utfrågningar som skedde 1984 var vikten av förtroendet mellan partiledarna och gentemot parlamentet något som den dåvarande statsministern Thorbjörn Fälldin hänvisade till.
Vi har nu en regering som är unik i sin parlamentariska förankring. Det är också en viktig utgångspunkt. Många av reservationerna bygger på det faktum att Fredrik Reinfeldt inte har haft personliga samtal med samtliga statsråd. Det har han också lyft fram.
Som Mikael Johansson konstaterade i sitt inlägg fungerade den modellen onekligen. Det fanns onekligen kvalitet i processen. De statsråden fanns inte bland de exempel som har förts fram. Man kan fråga vad som gick fel den här gången och andra gånger.
I den långa utfrågning som vi hade med statsministern fanns också ett mått av självkritik och erfarenhet att bygga vidare på när det gäller att ställa de rätta frågorna och att understödja en process som leder fram till att man får de rätta beskeden. Jag ser inte något egenvärde i att statsministern personligen tillfrågar alla. Det viktiga att är säkra kvaliteten.
Det har också fungerat i det här fallet. De frågor som statsministern ställde var helt relevanta i det här sammanhanget. Herr talman! Jag tycker att majoritetens yttrande är helt klargörande. Statsministerns beslut att förordna statsråd faller helt under det vi har att pröva enligt regeringsformen.
Stefan Tornberg (C):
Det är en mycket viktig princip att det är statsministern och ingen annan som ansvarar för processen just för att man ska kunna forma laget. Hur processen verkställs med ytterligare kontakter måste skifta beroende på utgångsläget. Det tycker jag är en mycket viktig principfråga. Jag ser det inte som nödvändigt att statsministern har ett personligt samtal med de tilltänkta statsråden.
Det viktiga är att han försäkrar sig om att allt som kan påverka förtroendet för statsrådet kommer till hans kännedom innan regeringen tillsätts.
Stefan Tornberg (C):
Det vi har prövat nu är Carl Bildts engagemang under hans tid som utrikesminister. Det har ju under utskottets granskning kommit fram tydligt att han har avvecklat den aktiva förvaltningen av sin aktieportfölj sedan han tillträdde som utrikesminister. Jag tycker att det är viktigt att man håller sig till att det är en aktiv förvaltning av aktier som inte ska vara tillåten - inte en värdering av vilka aktier som finns i portföljen.
Jag har förstått - och det kom också fram tydligt under utfrågningen - att inte ens Carl Bildt har kunskap om vilka aktier som finns i portföljen. Jag kommer inte ihåg om det var Vostok Nafta eller Lundin Oil som han hade fått rapport om inte var kvar i portföljen dagarna innan den senaste utfrågningen i konstitutionsutskottet.
Det viktiga är alltså att det inte sker någon aktiv förvaltning av aktier, inte vilka aktier det handlar om.
Stefan Tornberg (C):
Det är viktigt att komma ihåg att det inte är Lundin Oil som vi i denna kammardebatt har att diskutera, utan det är Carl Bildts ekonomiska förehavanden under hans tid som utrikesminister. Det viktiga där är att det inte sker någon aktiv aktieförvaltning och att han inte personligen är med och påverkar innehavet i sin aktieportfölj.
Jag tycker att KU:s granskning på ett tydligt sätt visat att han tydligt lever upp till det beslut som regeringen har fattat och den överenskommelse som finns mellan statsråden i den sittande regeringen.
Stefan Tornberg (C):
Den granskning KU genomför under hösten har inte haft samma uppmärksamhet vare sig i processen eller här i kammardebatten som den granskning och debatt som är under våren. För den skull är den här granskningen nog så viktig för utvecklingen av Sveriges demokrati och ordning och reda i Regeringskansliet.
Det gäller det föredöme som Regeringskansliet ska utgöra för Sverige. Det kan tyckas att de ställningstaganden som utskottet gör inte är sensationella. Men enbart det att granskningen genomförs har en mycket stor betydelse.
Det handlar om kännedomen om hur Sverige styrs men också om att bidra till att utveckla verksamheten. Det finns en strävan efter ordning och reda som vi har uppmärksammat, men det finns mycket kvar att göra. Några av de erfarenheterna har tagits upp här tidigare i dag. Vi har i betänkandet också erfarenheter från den granskning vi gjorde med anledning av anmälningar mot enskilda statsråd under våren.
Det gäller notifieringsärendet, handläggande i regeringen i utrikesministerns namn och expeditionsministär. Som tidigare har påpekats, och där är utskottet enigt, är det viktigt att vi eftersträvar skriftlig dokumentation. Det är viktigt att hävda gentemot EU att vi vill ha det. Den kommunikation som sker med EU-kommissionen ska gå att följa upp och läsa i efterhand.
Det är viktigt för offentligheten och också för granskningen som görs av både KU och massmedierna. Däremot kan jag inte ställa upp på kravet på förnyad riksdagsbehandling om en avnotifiering av ett riksdagsbeslut sker. Det är regeringen som notifierar, och då är det också regeringen som ska avnotifiera.
Man kan fundera på vilken skillnaden hade varit om den regeln hade gällt för presstödet. Nu avnotifierade regeringen det. Det anmäldes i budgetpropositionen, och oppositionen hade också alternativa motioner. Det hade inte varit någon skillnad. Det riksdagsbeslut som kunde ha kommit hade varit är att Sveriges riksdag hade beslutat att inleda två parallella processer gentemot EU.
Det framfördes som en av konsekvenserna. Jag delar inte den reservationen. När vi ser på förändringen av personalstyrkan delar jag helt Karl Sigfrids uppfattning. Det är viktigt att vi följer upp det. Även om vi nu har sett en ringa minskning är det viktigt att utvecklingen av personalstyrkan på Regeringskansliet följs upp.
Det är också viktigt att det arbete som påbörjats med att se över och förbättra Regeringskansliets organisation med syfte att öka effektivitet och samordning mellan olika enheter också följs upp. Det är för mycket stuprör och för lite hängrännor i Regeringskansliet. När det gäller utnämningsmakten konstaterar utskottet att det gått för kort tid för att utvärdera den. Det får vi återkomma till.
Det är ett viktigt område för KU. Där har också regeringen påbörjat ett arbete för att göra processen mer transparent och också ha en tydlig strategi för vad man vill åstadkomma. Fru talman! Med det yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan i betänkandet.
Stefan Tornberg (C):
Ingen kan hävda att avnotifieringen av presstödet har gått obemärkt förbi. Det är en fråga som anmäls i budgetpropositionen och som har diskuterats här i kammaren många gånger, och den har också varit föremål för konstitutionsutskottets granskning.
Jag har svårt att se hur en sådan process skulle ha gått till om regeringen hade lämnat det till riksdagen och riksdagen skulle ha tagit ställning till vad konsekvenserna blir av en avnotifiering. Även där hade regeringen varit tvungen att inleda en process, på samma sätt som man har gjort nu, för att se vad alternativen är.
För att vi ska kunna rösta om det här måste vi ha tydliga alternativ i riksdagen - annars blir det bara en chimär. Det är just detta, som du säger, att majoriteten bifaller regeringens förslag. Det blir en meningslös debatt. Ska riksdagen på allvar kunna ta ställning till sådant måste det finnas två tydliga alternativ. Vad innebär det om vi avbryter avnotifieringen, och vad innebär det om vi fortsätter? Jag har det fortfarande inte riktigt klart för mig, men det kanske Helene Petersson har.
Stefan Tornberg (C):
Jag måste börja med att säga att flygskatten inte var någon koldioxidskatt utan var en ren straffskatt på flyg. Men det är bara en saklig invändning. Jag kan dela uppfattningen att vi behöver ha en diskussion om regeringens respekt för riksdagens beslut. När vi i KU har diskuterat tillkännagivanden från riksdagen har det funnits ärenden från både den gamla och den nya regeringen som ligger kvar och skvalpar.
Jag tycker att det är en viktig debatt. Det här är Sveriges högsta beslutande organ, och det finns anledning att ha en diskussion om hur respekten för riksdagsbeslut är och hur lång tid som kan gå. Räcker det med att avrapportera det i en interpellationsdebatt, som vi gör i dag, eller ska vi kräva någonting mer? Men det handlar om någonting helt annat än notifieringsärendet.
Stefan Tornberg (C):
Tack för svaret på interpellationen och även ett tack till interpellanterna för engagemanget för en fungerande järnväg efter Norrlandskusten. Det är en viktig fråga att diskutera, och det är en satsning som hänger ihop med allt från Ådalsbanan till Haparandabanan. Jag är glad för engagemanget. På hemmaplan har Socialdemokraterna nästan vecka efter vecka dödförklarat Norrbotniabanan och de järnvägssatsningar som den här regeringen har stått för.
Därför är det roligt att se det engagemang som finns här i kammaren. Hoppet finns fortfarande för att de här projekten kommer att förverkligas. Jag kan förstå oron av erfarenheterna från den föregående mandatperioden, med den bristande planering och tomma finansiering som fanns för de här projekten.
Det jag kan läsa ut av svaret är att vi nu har en regering som på ett betydligt seriösare sätt är beredd att hantera infrastrukturen. Först ska det prövas, och sedan ska vi se till att vi får pengar för satsningen. Vi ska göra en prioritering utifrån ett regionalt tillväxtperspektiv och också se till att vi använder det här för att utveckla vårt land.
Jag känner en stor tilltro till den nya infrastrukturpolitik som hänger ihop med en regional tillväxtpolitik och en modern miljöpolitik, en infrastrukturpolitik som ska knyta ihop Sverige, ge möjlighet att föra över tunga transporter till järnväg och säkra industrins behov av pålitliga transporter. Jag tycker som norrbottning att det är viktigt att ta vara på den positiva utvecklingen i norra Sverige.
Det sker en fantastisk utveckling, som många har vittnat om här i dag. Men det här är viktigt för hela landet. Det handlar om en resurs, om en möjlighet för Sverige att verka i den globala miljön. I det sammanhanget är ett stopp för Haparandabanan totalt oacceptabelt, och jag ser det inte heller som realistiskt.
Vi kan inte ha en järnväg utan trafik efter 2012 med tanke på den strategiska betydelse som den järnvägen redan har i dag. Dessutom ingår Haparandabanan i EU:s prioriterade projekt. Kort sagt behövs det mer resurser till infrastrukturen.
Det finns ett berg och en ryggsäck när det gäller underhållet av vägar och järnvägar. Det gäller också att få pengar till de nödvändiga investeringarna. Jag säger, precis om Kristina Zakrisson, att de satsningar som görs i norra Sverige möts av många fördomar.
Det finns en fördomsfull inställning till både utvecklingen i min del av länet och till den betydelse som infrastrukturen har. När man pratar om Botniabanan är det ofta också Haparandabanan som avses, en satsning som redan nu är i gång. Jag är helt övertygad om att kan man ge projekten för järnvägar efter Norrlandskusten en likvärdig och seriös bedömning utifrån ett regionalt tillväxtperspektiv kommer de också att förverkligas.