KBLab/rixvox huggingface dataset:
Ingemar Vänerlöv (KD):
Jo, jag frågar lite grann dels eftersom det är angeläget, dels eftersom vi har sett skrämmande exempel på när regeringen avser saker och ting. Ta bara det här med fastighetsmäklarlagen, när den skulle ses över! Jag tror att vi väntade i sju år innan det verkligen hände någonting. Och det vore förfärande om vi nu skulle vänta i fem år eller kanske fyra år eller tre år.
Jag tycker att det är bra att Hillevi Larsson säger att det är högsta prioritet och att det kommer att ske så snabbt som möjligt. Därmed kan nog riksdagen räkna med att regeringen inom ett år bör ha kommit till klarhet i om det behöver lagstiftas om de här sakerna eller inte.
Ingemar Vänerlöv (KD):
Jag är också lite imponerad av justitieministerns maratonuthållighet i dessa interpellationsdebatter. Thomas Bodström säger att frågan är avgjord i domstol när det gäller anonyma vittnesmål. Ja, men jag nämnde i mitt anförande förut att det var likadant i Norge. Høyesterett fastslog att det inte gick att ha anonyma vittnesmål.
Det var därför som regeringen fick besluta om ett tillägg till lagen. Då skulle min fråga till justitieministern vara: När justitieministern har tagit reda på, låt oss säga noggrant tittat igenom, den norska lagstiftningen, förarbetena och konsekvenser, skulle han då kunna vara beredd att göra en ändring i lagen i Sverige? Det är det det handlar om.
I annat fall vet vi att det inte är tillåtet i Sverige. Jag kollade upp om man hade gjort någon utvärdering i Norge angående tillägget om anonyma vittnesmål. I höstas fick jag besked om att den norska regeringen skulle låta göra en utvärdering under hösten 2005. För någon månad sedan ville jag veta vad utvärderingen hade lett fram till.
Dessvärre fick jag beskedet att man inte hade kommit i gång med utvärderingen, så man vet ingenting än. Men förhoppningsvis vet man någonting när Thomas Bodström ska kika på det här ärendet.
Som sagt blir frågan till Thomas Bodström: Är justitieministern beredd att ändra lagen på ett sådant sätt att det kan bli tillåtet att i vissa fall avlägga vittnesmål under sekretessbelagd identitet?
Ingemar Vänerlöv (KD):
I föreliggande betänkande Post och grundläggande betaltjänster behandlas sådana frågor som framgår av rubriken. Det rör sig om 16 motionsyrkanden från allmänna motionstiden 2007 och fem reservationer från s, v och mp samt ett särskilt yttrande från s. Fru talman! För att om möjligt kunna bibringa lite av postal atmosfär till debattörerna har jag roat mig med att göra några nedslag i Postens historia.
Efter förslag av rikskanslern Axel Oxenstierna beslutar riksrådet 1636 anta en förordning om postbåden - postbuden - vilket innebär att ett postväsen byggt på ett stafettsystem ska inrättas i rikets alla provinser. Postlinjer skapas genom att man på varje två eller tre mil landsväg tillsätter en postbonde med skyldighet att vidarebefordra posten.
Tio år senare ville man snabba upp postgången, och då ålades postbönderna att framföra posten ridande. På 1700-talet hände det inte mycket med Postens utveckling, men det gjorde det däremot på 1800-talet. Den första järnvägslinjen byggs i Sverige 1852 på sträckan Köping-Hult. 1858 bestäms att järnväg som upplåtits till allmän trafik ska begagnas för postbefordran.
1862 inrättas de två första postkupéerna på sträckan Stockholm-Göteborg. Riksdagen beslutar 1860 att systemet med postbönder som då fungerat i 224 år ska avvecklas. Posthemmanens antal är vid denna tid 740. 1870 har de utmönstrats helt. I stället för posthemman började poststationer införas 1861.
Till en början läggs poststationerna vid järnvägsstationerna, men senare öppnas stationer också på andra orter. År 1863 blev det möjligt för kvinnor att arbeta på Posten. Men bara ogifta kvinnor fick anställas, eftersom en gift kvinna var omyndig och så-ledes inte kunde ansvara för pengar. År 1920 fick Sverige sin första flygpostlinje till utlandet. Den gick från Malmö via Köpenhamn och Warnemünde till Berlin.
Nya arbetstidslagar tvingar 1951 Posten att upphöra med söndagsöppethållande på postkontoren samtidigt som söndagsbrevbäringen slopas - något som ledde till starka protester från kunder och i medier. År 1968 införs postnummer vilket medför att sorteringen nu kan göras av personal med mindre kännedom om postanstalter och befordringsvägar än tidigare.
En hel yrkesgrupp, överpostiljonerna och postiljonerna, blir överflödiga. År 2007 beslutade riksdagen att den grundläggande kassaservice som sedan 2002 tillhandahållits av Posten genom Svensk Kassaservices 1 200 kassakontor vid utgången av 2008 ska ersättas av ett statligt åtagande att tillhandahålla grundläggande betaltjänster.
Med detta, fru talman, har jag efter en 372-årig rapsodisk postresa landat i dagens verklighet vilken delvis kommer att beröras i den debatt som nu följer, varför jag nu lämnar över ärendet till debattörerna!
Ingemar Vänerlöv (KD):
Yvonne Andersson blev tyvärr tvungen att lämna kammaren för ett tag. Kanske hinner hon komma tillbaka innan debatten om detta block med fyra betänkanden är slut. Jag ska inte använda alla fyra minuter av talartiden. Jag vill bara säga att det är en invecklad fråga med sjöfylleri vars problematik alliansföreträdarena här har lyft fram på ett mycket bra sätt.
Det finns en beredning i Regeringskansliet vars resultat vi vill avvakta innan vi går vidare. Därför yrkar jag för Kristdemokraternas räkning, fru talman, bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på den reservation som finns.
Ingemar Vänerlöv (KD):
I detta betänkande, Vissa väg-, fordons- och trafikfrågor , behandlas 55 motioner med totalt 63 yrkanden från de allmänna motionstiderna hösten 2007 respektive 2008. Motionerna rör bland annat taxinäringen, åldergräns för bussförare, krav på vinterdäck, övergivna fordon, tillhandahållandet av förnybara drivmedel med mera. Fru talman!
Jag roade mig med att titta lite i gamla handlingar för att se vad som kunde ha varit på tapeten i trafikutskottet när somliga av oss var unga och andra ännu bara var barn. Ordsammansättningen klimatsmart var inte uppfunnen eller påtänkt 1980. Ändå kan man förmärka det klimatsmarta anslaget i en s-motion detta år som framhåller att cykeltrafiken är miljövänlig och energisnål.
Det ansågs angeläget att genom ett stöd till kommunerna skapa så säkra och gynnsamma betingelser som möjligt för cyklisterna. Därför borde den av riksdagen tidigare beslutade nivån för bidrag till cykelvägar - 20 miljoner kronor - ligga fast. På tal om klimatsmart kunde vi, utan att veta om det, vara synnerligen energismarta förr i tiden när inte snabbhetens lov fått fullt genomslag i transportverksamheten.
Jag tänker på gångna tiders flottning av timmer. År 1981 kom det en proposition där regeringen, som då var borgerlig, redogjorde för sin syn på flottning. I tre socialdemokratiska följdmotioner på propositionen yrkades att riksdagen skulle besluta att begära att regeringen tillsatte en utredning om flottningsföreningarnas organisation och konkurrensförhållandena mellan flottning och lastbilstransporter.
Vidare begärdes att riksdagen som sin mening skulle ge regeringen till känna att - i avvaktan på nämnda utredning - åtgärder vidtogs som syftade till att förhindra en nedläggning av flottningen. Hur det gick? Jo, propositionen tillstyrktes och motionerna avslogs. I en s-reservation krävdes åtgärder som syftade till att förhindra en nedläggning av flottningen i Faxälven, Fjällsjöälven och Pite älv.
Riksdagen följde reservationen när det gällde flottning i Ångermanälvens vattensystem. I övrigt bifölls propositionen. Låt mig avsluta med en liten timmerflottningens epilog. Flottningen upphörde år 1991 då flottningen på Klarälven lades ned. Detta skedde i samband med att Stora Skog beslutade att i stället transportera allt flottgods på lastbil och järnväg.
Klarälven blev avlyst som allmän flottled av regeringen den 27 november 1997, och därmed upphörde rättigheterna att flotta virke på landets sista flottled.
Ingemar Vänerlöv (KD):
Strax ska trafikutskottets betänkande TU14 med rubriken Cykelfrågor debatteras. Betänkandet är lite historiskt såtillvida att det är det första separata betänkandet som utskottet ägnar åt cykelfrågor. I betänkandet behandlar utskottet en motion från allmänna motionstiden 2008 och 14 motioner från samma tid 2009, vilket tillsammans blir 64 yrkanden.
Motionerna rör bland annat mål och utgångspunkter för cykelpolitiken, cykelinfrastrukturåtgärder och regeländringar för att underlätta cykling. I betänkandet, som är uppdelat på sju moment, finns tio reservationer, varav en är en flerpartireservation av Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. De övriga nio är enpartireservationer av antingen Vänsterpartiet eller Miljöpartiet. Fru talman!
Låt mig göra några nedslag i hur cykelåkandet reglerades förr i tiden. Cykeln kom till Sverige i början av 1800-talet. År 1818 nämns velocipeden i tidningen Konst och Nyhets Magasin för Medborgare af alla Klasser . De första svenska cyklarna började tillverkas i slutet av 1860-talet. De tidigaste reglerna för cyklar och cykling var först och främst lokala föreskrifter.
Första gången velocipeden dyker upp i svensk lagstiftning är 1868 i "ordningsstadga för rikets städer". De lokala förordningarna som reglerade cykling på 1800-talet fastställde bland annat lokala hastighetsgränser och vilken typ av cykling som var tillåten. I exempelvis Luleå förbjöds tävlingsåkning inom staden 1898.
De lokala föreskrifterna som reglerade cykling tilldelades ägaren i samband med registreringsbeviset. Redan 1894 började man registrera cyklar i många städer och orter. Detta kan jämföras med registrering av bilar som infördes först 1907. Cyklar registrerades i vissa städer fram till mitten av 1950-talet.
I en vägtrafikstadga från 1923 anges att på velocipeden ska finnas både ringklocka och lykta. År 1936 stadgas vidare att två eller flera personer "må icke färdas på cykel" samt att det åligger cyklande att hålla minst en hand på styret och båda fötterna på pedalerna. Samma år lagstiftas även att cykelbana ska användas om sådan finns.
År 1972 kom en ny reglering kring cykelns utrustning som bland annat definierade den bromsutrustning och belysning som krävdes för att cykla. År 1979 kom en förordning som handlade om statsbidrag för cykelleder. I trafikförordningen 1998 reglerades bland annat cyklisters väjningsplikt och omkörning. År 2004 genomfördes den senaste större förändringen i och med hjälmtvånget för cyklister under 15 år.
Fru talman! Efter denna rapsodiska tillbakablick är det dags för debatten om dagens cykelfrågor.
Ingemar Vänerlöv (KD):
I betänkandet Ålderskrav vid buss- och taxitransporter m.m. behandlar utskottet dels proposition 2009/10:209 Ålderskrav vid buss- och taxitransporter , dels förslag i nio motioner från allmänna motionstiden 2009 som rör taxi- och bussfrågor.
I propositionen föreslår regeringen bland annat att ålderskravet för att få framföra buss förvärvsmässigt och för att få taxiförarlegitimation under vissa förutsättningar sänks till 18 år. Ett av de krav som ställs är genomgången förarutbildning för persontransporter med buss inom gymnasieskolan eller motsvarande utbildning.
Regeringens förslag innebär ändringar i följande lagar: körkortslagen och yrkestrafiklagen från 1998, lagen om yrkesförarkompetens från 2007 samt lagen om vägtrafikregister från 2001.
I motionerna från allmänna motionstiden 2009 tar man bland annat upp frågor om åtgärder mot svarttaxi, om beställaransvar vid upphandling av yrkestrafik samt om överlastsavgifter. I betänkandet finns det tre flerpartireservationer - alla gemensamt undertecknade av Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet. Herr talman!
Låt mig nämna några ord om vad som i gångna tider har stadgats när det gäller ålderskrav avseende behörighet för buss och taxi. Om buss kan man i vägtrafikförordningen från 1951 läsa att "körkort må meddelas för bil endast för den som fyllt 18 år".
I körkortskungörelsen från 1972 angav reglerna om körkortsålder 20 år som lägsta ålder för att få köra buss. Fem år senare föreskrev bestämmelser om körkortsålder i 1977 års körkortslag 21 år för bussbehörighet. Denna åldersgräns slogs fast ännu en gång i nu gällande körkortslag från 1998.
Körkortsbehörighet för taxi infördes i och med 1977 års körkortslag. Då föreskrevs 19 år för taxibehörighet. Denna behörighet försvann sedan ur körkortslagstiftningen, vilket gäller från den 1 oktober 1998. Därefter regleras taxiförarlegitimation endast i gällande yrkestrafiklagstiftning från 1998.
Därmed, herr talman, kan debatten starta.
Matilda Ernkrans (S):
Jag ska inleda det ärende som vi nu ska debattera i kammaren. Det är, som fru talman sade, kulturutskottets betänkande Övergripande kulturfrågor . Detta är ett motionsbetänkande. Det är alltså förslag från riksdagsledamöterna gällande just övergripande kulturfrågor som ska debatteras. I betänkandet behandlas motionsförslag från den allmänna motionstiden 2004 och 2005.
Betänkandet innehåller många olika förslag, till exempel utvärdering av några av de kulturpolitiska målen, långsiktighet i statens stöd till kulturlivet samt ansökningar om EU-bidrag.
Andra frågor som tas upp berör betydelsen av mångkulturåret 2006, stödet till samisk kultur och övriga nationella minoriteter, Kulturrådets roll i Sverige och internationellt, översyn av förhållandet mellan projekt- och verksamhetsstöd, markering av Gustav Eriksson Vasas dödsdag samt högtidlighållandet av Astrid Lindgrens 100-årsdag för att nämna några ytterligare övergripande kulturfrågor.
Utskottet avstyrker samtliga motionsförslag med hänvisning till arbete som pågår alternativt med hänvisning till en annan lösning än vad som anförs i motionsförslagen. Det finns tio reservationer och två särskilda yttranden i betänkandet. Med den här inledningen hoppas jag att fru talman kan ge ordet till debattörerna så att debatten kan börja.
Matilda Ernkrans (S):
Ministern! Alla har rätt till språk, att kunna utveckla och tillägna sig det svenska språket samt bruka det egna modersmålet. Det har riksdagen beslutat ska gälla i en samlad svensk språkpolitik. Nu har den borgerliga regeringen, där statsrådet ingår, lagt fram förslag om att införa det kommunala vårdnadsbidraget. Det finns mycket jag skulle vilja säga om vårdnadsbidraget, men jag ska försöka att koncentrera mig på det som rör vårdnadsbidraget och det svenska språket.
Vi har erfarenheter av vårdnadsbidrag. Vi kan dra slutsatser av det från vårt grannland Norge. Där har man haft vårdnadsbidraget, kontantstøtte , under en tid. Det har varit verklighet under en så lång tid att erfarenheter av vårdnadsbidraget har kunnat dras. Vi kan se att det är 96 procent kvinnor som har tagit ut kontantstøtte i Norge, och det är framför allt kvinnor med invandrarbakgrund i miljonprogramsområdena som har tagit ut kontantstøtte .
De har behållit sina barn hemma, och barnen har vistats i en miljö där enbart hemspråket har använts. De här barnen har sedan kommit till skolan utan tillräckliga kunskaper i det norska språket. Det är vad vi vet. Till detta kan vi för svensk räkning lägga att i Sverige kan enskilda förskolor bedriva verksamhet utan att följa läroplanen.
Det genomdrevs under den förra mandatperioden med borgerliga partier i spetsen. Det finns inget som reglerar att privata förskolor ska bedriva sin verksamhet på svenska. Jag kan snabbt konstatera, och jag hoppas att också statsrådet kan göra det, att det finns uppenbara risker med att vårdnadsbidraget tillsammans med de här privata förskolorna kommer att minska många barns rätt till det svenska språket. Hur anser ministern att det här går ihop med det riksdagen har beslutat om allas rätt till språk?
Till detta skulle jag vilja lägga att vi har haft en livlig och viktig debatt om integration. Inte minst folkpartister har bidragit till den. Här har det lyfts fram hur avgörande det svenska språket är för integration, uppväxtvillkor och livschanser.
Jag frågar då stilla: Hur kan folkpartisten Björklund å ena sidan driva krav på integration och gå så långt som till språktest och å andra sidan i regeringsställning medvetet föra en politik med förslag om vårdnadsbidrag som förnekar och minskar barns rätt till det svenska språket? Är det rimligt att det ska gå sex år innan vissa barn kan få rätt till det svenska språket?
Avslutningsvis: Kan statsrådet och folkpartiordföranden berätta för mig varför han är så angelägen om att införa just ett vårdnadsbidrag?
Matilda Ernkrans (S):
Några ytterligare delar vill jag här tillföra. Du säger att du ska lyfta svensk förskola. Men ni skickar inte med några pengar till vårdnadsbidraget. Sveriges Kommuner och Landsting har räknat ut att det här kommer att kosta 2 1⁄2 miljarder svenska kronor. Det är klart att de pengarna måste tas någonstans ute i kommunerna. Risken är stor att de tas från förskolans verksamhet. Det får jag inte riktigt att gå ihop med detta med att lyfta svensk skola.
Som du säger när du försöker svara på frågan om varför folkpartiordföranden ändå kommer att införa ett kommunalt vårdnadsbidrag får man ge och ta; så kan det vara. Men det borde också vara så att man faktiskt tar ansvar för de effekter som ens politik ändå kommer att medföra. Jag vill höra om det är rimligt att barn kan få vänta ända till sex års ålder innan de får rätten till det svenska språket. : Nej.) Det här är viktigt.
Du har rätt i att vi behöver göra mer när det gäller det svenska språket. Inte minst av den anledningen antog riksdagen under förra mandatperioden en samlad politik för det svenska språket. Vi lyfte där fram att man måste jobba mer med modersmålsundervisningen. Det är oroande att du med tanke på införandet av vårdnadsbidraget som kommer att förvärra situationen säger att du inte tänker vidta ytterligare åtgärder.
Det borde vara precis tvärtom om man tar ansvar för sin politik. Man borde ju då vilja göra mer för modersmålsundervisningen och för att försäkra att alla barn får tillgång till det svenska språket. Men vad gör man i stället? Ja, visserligen lägger man 3 miljoner på läsfrämjande insatser. Men man får plocka bort 10 1⁄2 miljoner till En bok för alla.
De har ju bedrivit och bedriver - detta är väl dokumenterat och en beprövad erfarenhet - ett mycket engagerat arbete för läsfrämjande insatser. Man måste ta ansvar för alla delar även om man får ge och ta i ett förhandlingsarbete, så ansvar för alla delar!
Matilda Ernkrans (S):
Statsrådet Littorin, du svarar med många ord och lägger ut texten väl, men säger sedan: Nej, jag tänker inte göra någonting. Jag undrar om det känns bra, om det känns bra i magen och hjärtat att säga: Nej, jag tänker inte göra någonting. Jag är beredd att offra barnen till de arbetslösa föräldrarna. De barnen väljer statsrådet att inte se.
De här barnen behöver egentligen inte sina föräldrar, inte lika mycket som andra barn behöver sina föräldrar. Det är skillnad på egna barn och andras ungar. Det är nämligen det du säger när du tycker att det är okej att en springvikarierande småbarnsförälder ska ta ett deltidsarbete 140 mil hemifrån och bakom sig lämna en tvåårig dotter och en man som jobbar många kvällar och helger.
Man säger: Ja, ja, men du kan ta det här jobbet 140 mil hemifrån och kan sedan komma hem på helgerna och vara lite mamma på deltid. Jag undrar om det känns bra i hjärtat. Det kan väl ändå inte vara så att det är så vi vill se Sverige i framtiden, med föräldrar som far hit och dit och bara är hemma på helgerna och gosar lite med barnen och sedan far i väg igen?
Det kan väl inte vara en framtidsvision om ett Sverige med barn och föräldrar som mår bra, är lyckliga och utvecklas gott i vårt samhälle? Nej, jag är lite besviken och ledsen över svaret: Nej, jag kan inte göra någonting. Jag är nämligen övertygad om att alla barn behöver sina föräldrar. Jag är också övertygad om att alla föräldrar vill vara självförsörjande.
Man vill ha det där arbetet, men man vill också kunna välja sin familj. Och utmaningen handlar om hur vi kan skapa ett samhälle där människor kan få arbete och försörja sig själva men också klara av att kombinera det med familj. Det måste väl vara det som vi någonstans strävar efter och arbetar för?
Det är av den anledning som jag har valt att ställa den här interpellationen, som jag trodde skulle besvaras av Göran Hägglund, eftersom jag hade uppfattat att han är den i regeringen som ska ha någon sorts ansvar för barn och familj. Nu är det inte så, och jag får respektera hur regeringen fördelar sitt arbete. Men jag undrar: Känns det bra i magen och hjärtat? Och var finns barnen och föräldrarna i ditt svar?
Matilda Ernkrans (S):
Jag hör vad statsrådet Littorin säger, och jag känner mig mycket besviken. Jag är själv arbetsförmedlare. Åren 1994-2002 jobbade jag som arbetsförmedlare, från och till ska jag säga, för jag fick barn under den tiden och utbildade mig lite. Jag känner inte igen det här sättet att se på människor och på arbetsmarknaden.
Någonstans har den här arbetsmarknadspolitiken tappat koncepterna och bortser helt från att vi alla är en del av en större helhet. Naturligtvis handlar det om att vi ska se till att människor hittar ett arbete så att de kan försörja sig. Det är jättebra och jättepositivt, men det kan inte få dessa orimliga konsekvenser för barnen i vårt samhälle, för barnen till de arbetslösa människorna, som det får i det här enskilda fallet.
Det här är ett enskilt fall, och jag vet att statsrådet inte kan kommentera detta fall. Men det handlar ju om principerna. Om inte statsrådet känner ansvar för hur de här barnen och familjerna får ihop sitt vardagsliv, vem ska då känna ansvaret? Vi har båda fått förtroendet att fatta beslut som berör många människor. Då måste vi också ta ansvar för konsekvenserna av våra beslut, både de som är bra och de som är mindre bra.
Här tycker jag att det finns konsekvenser som är mindre bra och som jag inte ser som en god del av ett konkurrenskraftigt Sverige in i framtiden. Dessutom är jag övertygad om att det här inte är bra för de barn som drabbas i de här familjerna, och det är inte heller speciellt bra för svensk konkurrenskraft.
Den har ju tidigare vilat på att det ska vara rätt person på rätt jobb. Nu handlar det mer om att vilken person som helst kan ta vilket jobb som helst. Jag tror inte att det är bra för produktiviteten, och det är produktiviteten som har gjort att Sverige har klarat konkurrensen.
Jag är fullständigt övertygad om att den här kvinnan, som gärna vill ha det här jobbet, inte kommer att använda sin kreativitet och sin produktivitet till hundra procent i ett jobb 140 mil från sin familj. Hon kommer att längta hem. Hon kommer att undra hur hennes dotter har det där hemma och hur hennes man fixar allt. Hon kommer inte att vara hundraprocentigt produktiv.
Det svar som jag fick av många arbetsgivare när jag frågade vad det var de sökte, vad de letade efter var: Vi vill ha rätt person. Det var oftast det svar som jag fick i mitt jobb som arbetsförmedlare. Jag är övertygad om att den här kvinnan inte är rätt person för arbetsgivaren. Då kommer jag igen tillbaks till frågan: Känner man inget ansvar för de här barnen som inte passar in i borgarnas framgångssaga?
Känner man inte ett ansvar för att arbetsgivarna faktiskt ska få rätt person på rätt jobb, så att vi ska kunna vara så där kreativa och produktiva och bevara vår konkurrenskraft i Sverige och se till att vi skapar flera jobb så att fler människor får arbete?
Matilda Ernkrans (S):
Sedan är jag fullstädigt övertygad om att man kan ha liknande regelverk, men beroende på vilket ledarskap som finns används och nyttjas regelverken på olika sätt. Det är det som gör mig bekymrad.
Det ledarskap, den retorik, det synsätt som bland annat arbetsmarknadsministern här för fram gör att enskilda familjer och barn ställs inför orimliga val och konsekvenser i Sverige i dag.
Regeringen säger att man står för barns bästa, att föräldrar behöver mer tid med sina barn och att man tänker införa ett kommunalt vårdnadsbidrag.
Vissa barn och vissa föräldrar behöver det, men andra barn bevärdigas inte ens med att ministern funderar lite grann över om det blev riktigt bra och hur vi kan fixa till detta så att också barn till arbetslösa får ha sina föräldrar i närheten.
Arbetslösa föräldrar behöver också möjlighet att kombinera ett arbete med familjen.