Sara Karlsson (S):
Vi debatterar nu politikområdet djurskydd. Det är med ett visst vemod jag gör det i dag. Detta är viktiga frågor. Man brukar ibland säga ungefär att man kan mäta ett samhälles anständighet i hur väl de svaga i samhället behandlas. Även om det inte är samma sak med djur tycker jag att också djurskyddet kan utgöra ett bra riktmärke för ett samhälles anständighet.
Jag hade hoppats och faktiskt trott att vi under detta riksdagsår skulle ta viktiga steg för ett förbättrat djurskydd. Detta är mitt tredje år i miljö- och jordbruksutskottet och tredje årets djurskyddsdebatt. Och allt står frustrerande stilla. Det saknas inte behov, och det saknas inte förslag. Ändå händer i princip ingenting.
Under de här tre åren har jag och mina kolleger i utskottsgruppen lagt fram förslag, liksom andra partikamrater. Kolleger från andra partier har också lagt fram förslag, en del som vi har ställt oss bakom, andra inte. Alla har de besvarats på i princip samma sätt: Vi ska inte föregripa Djurskyddslagsutredningen. Motion efter motion har avslagits med hänvisning till denna utredning.
Och visst kan det finnas en viss rimlighet i det, åtminstone vad gäller de frågor som utredningen tittade särskilt på. Men då måste det också hända något. Fru talman! Låt mig göra en kort resumé över den borgerliga regeringens djurskyddspolitik hittills. En av de första saker som den borgerliga regeringen gjorde när den kom till makten 2006 var att lägga ned den unika svenska Djurskyddsmyndigheten.
Den var visserligen inget under av perfektion, men detta var ändå en tydlig signal om regeringens ambition i djurskyddsarbetet. Man drog också tillbaka den proposition om förbättrade levnadsförhållanden för minkar som den socialdemokratiska regeringen tidigare hade lagt fram. Man har omorganiserat djurskyddstillsynen, vilket gjorde att antalet kontroller störtdök. Det håller nu på att återhämta sig.
På plussidan kan sägas att man har tillfört resurser för att grisbönder ska kunna utbilda sig för att kunna utföra bedövning innan kastrering. Men ärligt talat är det inte så mycket mer än det som kan tillföras plussidan. Det skulle vara utredningen som jag nämnde nyss och som har nämnts av kolleger tidigare. Den har varit central för hela djurskyddsdebatten de senaste åren.
Direktiven slog fast att förslaget skulle syfta till att minst bibehålla dagens nivå på det svenska djurskyddet. Det är positivt även om ribban skulle kunna läggas högre än så. Och, som sagt, det måste också hända något. Utredningen blev klar i november 2011.
Det är en omfattande utredning som handlar både om djurskyddslagens struktur och utformning och om enskilda delar som behöver förändras och förstärkas. Vi har väntat. När riksdagen öppnade i höstas var vi säkra på att det skulle komma en proposition om förändringar i djurskyddslagen. Som tidigare sagts av kolleger är det också därför som det här betänkandet är så magert som det är i dag.
Det beskriver vi också i det särskilda yttrande som vi har lämnat tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet. Vi väntar fortfarande. Ingen proposition har lagts fram trots att det var aviserat i propositionslistan. Det har inte kommit något besked om när vi kan vänta oss en proposition. Skälet är, enligt regeringen, att utredningen och förslagen är så omfattande att de tar lång tid att bereda.
Det kan jag förstå och respektera, men det är ett argument mot att hänvisa alla frågor som lyfts upp under de här åren till det pågående utrednings- och beredningsarbetet. Jag tycker också att man kan göra en jämförelse med förändringarna i arbetslöshetsförsäkringen. Den 20 december samma år som regeringen tillträdde klubbades beslutet i kammaren.
Där tog regeringspartierna inte ens tre månader på sig för det beslut som har gett dramatiska konsekvenser för många människor. Det visar att förändringar inte alls behöver ta så lång tid. Det visar också att det här inte är en prioriterad fråga för regeringen. Samtidigt har regeringen också sagt att det finns saker i utredningen som inte rör de stora strukturella bitarna och som kan lyftas ut och fattas beslut om.
Det hade varit bra eftersom flera av de sakerna är angelägna, och jag är inte övertygad om att de strukturella förändringar som föreslås är den väg vi borde gå, av samma skäl som Helena Leander angav tidigare. Men inte heller något sådant förslag har lagts på riksdagens bord. Det är svagt. Fru talman!
Jag vill ta upp några saker som vi ser som exempel på konkreta förslag som skulle kunna lyftas fram och beslutas om. Till att börja med föreslås en definition av begreppet naturligt beteende i 4 § i den nuvarande djurskyddslagen, vilket är en mycket viktig princip för den svenska djurskyddslagen som ger uttryck för de värderingar som vi menar ska styra.
Paragrafen slår fast att djur har rätt till sitt naturliga beteende, men det är omdiskuterat vad det egentligen innebär. I utredningens förslag finns ett förtydligande om att det ska tolkas så att djuren ska kunna utföra handlingar som de är starkt motiverade till. Ett sådant förtydligande skulle ge en tydlig signal om vad det är vi som lagstiftare menar och i praktiken göra stor skillnad för många djur.
Ett viktigt exempel, som också nämnts i debatten, är de minkar som föds upp för sin päls. Det är rovdjur som hålls på ett sätt som förhindrar dem att utföra beteenden som de är starkt motiverade till, som att jaga och simma. Ett annat exempel är förslaget om märkning och registrering av katter. Det ligger i linje med utredningens uttalade syfte att stärka ägaransvaret. I dag rymmer många katter, och många katter överges. De blir förvildade.
Många katter fryser ihjäl och svälter ihjäl om vintern. Det innebär ett stort lidande för många djur. Det kan också utgöra en sanitär olägenhet och innebära stora kostnader för samhället. Vi har diskuterat den här frågan i flera år, och utredningen har lämnat ett förslag. Det är bara att agera. Utredningen föreslår också att en plan tas fram för att komma bort ifrån att mjölkkor hålls uppbundna.
Många kor i Sverige lever fortfarande så bortsett från de veckor de är ute på bete. Jag hoppas att vi alla här är överens om att det är viktigt att komma bort från det och att en plan för det tas fram. Låt oss då göra det. Ytterligare ett exempel är utredningens förslag på förbud att ha elefanter och sjölejon på cirkus.
Vi socialdemokrater vill i och för sig gå längre än så och införa ett generellt förbud mot djur på cirkusar eftersom vi menar att det står i strid med djurskyddslagens krav på rätt till naturligt beteende, men allt som går i rätt riktning uppmuntras. Vidare finns också förslag på förbud mot tidelag, som riksdagen sedan tidigare är överens om, regler kring avel och förslag på en sekretessbrytande regel i hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen.
Alla de här sakerna behöver inte vara så svåra och ta så lång tid, och de skulle göra skillnad för djuren. Jag hoppas att vi så snart som möjligt kommer att ta de här stegen, och förhoppningsvis ännu större steg. Vad är det vi väntar på? Låt oss inte göra det här till åtta förlorade år för djurskyddsarbetet.