Stig Henriksson (V):
Tack, ministern, för svaret! Jag har ställt tre frågor, och utrikesministern har besvarat dem punktligt. I stora stycken är jag nöjd med interpellationssvaret, även om jag tycker att det är lite tunt när det gäller frågan om vilka frågor Sverige kommer att driva i förhandlingarna.
Det finns dock en mening i svaret, herr talman, som förbryllar mig: "Sveriges allmänna strävan är dock ett avtal som tillgodoser svenska säkerhetspolitiska intressen." Jag har grunnat på vad som egentligen menas med detta. Jag ska dock avstå från att spekulera och i stället låta utrikesministern utveckla meningen och betydelsen av den. Vad är det då för krav som vi skulle kunna driva?
Vi kan till exempel parallellt med detta driva ett stopp för att finansiera, assistera eller på annat sätt uppmuntra de vapen Sverige vill förbjuda. Kan det kanske vara något? Jag skulle också önska att vi hade ett större folkligt tryck i frågorna, för jag tror att de är ganska okända i dag. Man kunde kanske göra en drive inom landet och internationellt då man sprider kunskap om förhandlingarna och förutsättningarna för dem.
Vidare håller jag förstås med ministern om att "dörren bör fortsatt hållas öppen och en konvention utformas så att en framtida anslutning underlättas". Det är jättebra. Men det jag inte kan förstå är vad Sveriges representant Eva Walder sa i debatten om att man också måste kunna utträda. Varför är detta viktigt att betona?
Som jag sa är jag inte konspirativt lagd, men om jag vore det skulle jag kunna tro att detta sas för att hålla dörren öppen för om Sverige i framtiden skulle vilja inträda i en nukleär allians, såsom Nato. För mig veterligt har Sverige aldrig lämnat något FN-avtal. Men eftersom regeringens uttalade politik inte är att vi ska bli medlem i Nato - tack för det! - får betoningen att det är viktigt att man ska kunna lämna ett avtal mig att undra över den.
Vidare: En svensk lag som otvetydigt förbjuder införsel, transitering med mera av kärnvapen på Sveriges territorium tycker jag skulle kunna vara ett stöd för att väcka frågan nationellt och internationellt och komplettera det här. Finland har ju detta.
I sin kärnenergilag från 1987 skriver man i 4 § under rubriken "Kärnladdningar" klart och tydligt: "Det är förbjudet att till Finland införa kärnladdningar samt att här framställa, inneha och spränga sådana." Även Nya Zeeland har, trots amerikanska protester, stiftat en sådan lag på initiativ av den dåvarande Labourregeringen - år 1987 antogs New Zealand Nuclear Free Zone, Disarmament, and Arms Control Act.
Vad säger ministern om en sådan lag? Vore inte det något också för Sverige? Vad gäller det här med att parallellt verka för en kärnvapenfri zon i Norden och Europa svarar ministern: "Frågan om zoner i Norden eller Europa saknar emellertid aktualitet och regeringens fokus ligger därför på de pågående förbudsförhandlingarna." Det är självklart sant. Men frågan saknar aktualitet av den enkla orsaken att ingen driver den.
Det kan skapa aktualitet om Sverige, gärna tillsammans med andra, driver den här frågan. Varför skulle vi inte göra det? Vi får ju inte göra det bästa till det godas fiende. Det är också så att det i dag finns 180 taktiska kärnvapen utplacerade av USA i fem länder i Europa.
Jag kan inte begripa annat, oskolad som jag är, än att det egentligen kan diskuteras om detta inte är ett brott mot NPT. Hur behandlar vi en sådan fråga? Kan den tas upp i det här sammanhanget? Jag förstår att jag överöser ministern med frågor, men det här är en fruktansvärt viktig sak.