KBLab/rixvox huggingface dataset:
Helene Hellmark Knutsson (S):
Jag tackar Fredrik Christensson för dessa frågor. De ekonomiska förutsättningarna för omskolning togs upp i gårdagens debatt. Jag vill också säga att detta inte är ett ansvar bara för staten, utan det är också ett viktigt ansvar som måste tas av arbetsmarknadens parter.
En av vår tids allra viktigaste åtgärder framöver är att se till hur vi ska klara denna omskolning som kommer att behöva göras för många. Det finns siffror som visar att ungefär hälften av den nu yrkesverksamma arbetskraften kommer att behöva omskolas inom 20 år, bland annat på grund av den snabba tekniska utvecklingen, som förändrar såväl yrken som sammansättning av yrken.
Det som jag styr över är att se till att vi kan få ett mer flexibelt utbildningsutbud, så att det också passar de yrkesverksamma. Här är tillgången till den högre utbildningen över hela landet avgörande. Jag kan inte låta bli att koppla detta till den debatt som Fredrik Christensson hade med Thomas Strand.
Är det verkligen Centerpartiets uppfattning att vi ska koncentrera till exempel lärarutbildningen till bara sex lärosäten i vårt land? Varför ska man inte kunna utbilda sig till lärare vid till exempel Karlstads universitet eller Mittuniversitetet? På vilket sätt ökar det jämlikheten eller möjligheten för människor att bo kvar och växa i hela landet?
Och på vilket sätt gör det att elever runt om i Sverige faktiskt får tillgång till kompetenta såväl ämneslärare som förskollärare och grundlärare? När det gäller olönsam utbildning är det lite grann så att som man räknar får man svar. Det viktigaste med att skaffa sig en högre utbildning är att man blir stark på arbetsmarknaden. Där lyckas Sverige mycket väl, enligt OECD.
Men vi måste också räkna in att väldigt mycket som inte görs i andra länder redan är betalt. Därför är det inte en rak jämförelse.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Jag tackar Fredrik Christensson för detta. Jag är glad över att vi är överens om att det är kvaliteten som ska avgöra vilka som får bedriva olika utbildningar. Med ett nytt styr- och resurssystem ser jag fram emot att vi ska kunna se att våra högskolor och universitet kan profilera sig mer för att se till att ha högkvalitativ utbildning.
Men jag är starkt emot att vi från politiken - regering, departement eller riksdag - ska bestämma vilka utbildningar som ska ges vid vilka universitet, som föreslås av Fredrik Christenssons borgerliga kamrater.
När det gäller att ge bra information tog jag i mitt anförande upp att vi nu faktiskt satsar medel på att öka informationen om just hur man ska kunna skola om sig till att bli lärare om man har en annan yrkesbakgrund eller utbildningsbakgrund. Jag delar därför helt denna uppfattning. Vi vidtar också konkreta åtgärder.
Jag har haft ett möte med UHR, alltså Universitets- och högskolerådet, som har ansvar för på vilket sätt vi kan förbättra informationen till studenter eller blivande studenter för att de ska kunna göra välinformerade val så att antalet avhopp som beror på rena felval kan minska. De jobbar kontinuerligt med det.
Även i fråga om det behövs mer direkt information till de redan yrkesverksamma om vilka omskolningsmöjligheter som finns och om att vi också kan erbjuda detta mer flexibla utbud av till exempel fristående och nätbaserade kurser och att detta kan ske över hela landet, så att vi kan säkra en god tillgång på rätt kompetens oavsett var i landet man bor.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Jag tackar Christer Nylander för frågorna. Vi bedriver ett arbete med lärarutbildningen som vi har hållit på med sedan vi tillträdde. Detta söktryck har, precis som Thomas Strand sa, minskat nu, men det har också minskat brett när det gäller all högskoleutbildning. Det beror bland annat på att arbetsmarknaden är extremt stark. Vi har den lägsta ungdomsarbetslösheten på 14 år.
Men det beror också på att vi har mindre elevkullar från gymnasiet. Därför kommer vi inte att kunna lösa problemen med lärarbristen bara genom att utbilda människor som kommer direkt från gymnasiet, utan vi måste öppna upp fler vägar in till läraryrket. Det generaliseras mycket kring avhoppen. Men det är inom ämneslärarutbildningen för årskurs 7-9 som man har de stora avhoppen.
Förskollärarutbildningen har större genomströmning än snittet på högskolan. Och grundlärarprogrammet ligger på ungefär samma nivå. Det jobbas med olika projekt och verksamheter för att få upp tempot. Men det viktiga är att vi också tillför 250 miljoner kronor om året för att få mer lärarledd tid.
Jag är bekymrad över att Liberalernas enda svar på dessa frågor inte är åtgärder för att komma åt problemen utan bara att färre lärare ska utbildas vid färre lärosäten. På vilket sätt det ska lösa problemen med lärarbristen kan jag inte förstå. Det är inte ens säkert att det skulle leda till högre kvalitet, eftersom det är ett långsiktigt strategiskt arbete som krävs, precis som Christer Nylander säger.
När det gäller ett breddat deltagande jobbar universitet och högskolor redan med de frågorna. Det vi just nu inväntar är Styr- och resursutredningen, för med ett bättre styr- och resurssystem kan vi också stärka kvaliteten inom såväl undervisning som forskning.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Sedan den nya lärarutbildningen infördes har söktrycket som sagt ökat med 70 procent. Sett till andelen behöriga förstahandssökande fortsätter siffran också att gå upp, så någonting är bra med den nya lärarutbildningen. Nu görs en stor nationell utvärdering, och precis som jag sa tidigare i debatten tycker jag att det är den som ska ligga till grund när det gäller vilka förändringar som behöver göras.
Däremot pågår ett omfattande arbete; jag nämnde en del, men jag vill än en gång passa på att nämna försöksverksamheten med övningsskolor. I delrapporten från UKÄ har man visat att den är väldigt lyckosam. Vi satsar också på forskarskolor för att få fler forskarutbildade på lärarutbildningen, och vi stärker den praktiknära forskning som kommer att vara bra både för skolutvecklingen och för lärarutbildningen.
Vi behöver dock göra ännu mer för att stärka kvaliteten och framför allt stärka kopplingen mellan praktik och teori. Det är precis det Skolkommissionen har sagt - man vill inte se någon stor ny lärarutbildningsreform, utan man vill att vi fortsätter jobba på den inslagna vägen. När det gäller behörigheten till den högre utbildningen och urvalet dit blir det lite förvirrat ibland.
Jag hoppas att den tillträdesproposition vi ska lägga fram till våren kommer att lösa en del av frågorna. Högskoleprovet är dock inte ett behörighetsprov, utan det är ett urvalsprov. Vi tittar nu bland annat på lämplighetsbedömningsförsöket för att se om det är någonting som ska användas, men vi måste verkligen ta ett helhetsgrepp om tillträdet.
De som kommer in på lärarutbildningen är behöriga, och i och med det ska de klara en högre utbildning.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Tack så mycket för en väldigt precis fråga, Annika Eclund! Som du säger är detta en av de viktiga kunskaper och färdigheter man behöver ha med sig såväl från lärarutbildningen som från skolan. Det ingår också i examensmålen att man ska klara av att både lära ut och själv idka källkritik. Detta blir allt viktigare.
Sedan vet vi att ett av de stora problem vi har i svensk skola är olikvärdigheten - att det inte ser likadant ut över hela Sverige. Det jag känner är viktigt är snarare att alla barn och unga verkligen får möta både kompetenta och behöriga lärare, som har gått en lärarutbildning av högsta kvalitet och som klarar av att uppfylla de mål som så tydligt finns i skollagen.
Det handlar också om att vi ska ha en lärarutbildning av högsta kvalitet som klarar att nå det som ligger inom ramen för examensmålen. Vi är dock inte riktigt där än, och vi ser att en av de viktigaste sakerna regeringen nu gör på skolområdet är att se till att vi får ett resurstilldelningssystem som också viktar mot till exempel socioekonomi för att på det sättet ge mer resurser till de skolor där det behövs allra mest.
Vi behöver också se till att vi har de allra bästa lärarna där vi har de största utmaningarna, och därför kommer kampen för likvärdighet att vara avgörande för att alla barn ska kunna nå kunskapsmålen.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Med utvärderingen som grund är jag alltså absolut beredd att se över de mål som finns för lärarutbildningen. Samtidigt ska man komma ihåg att detta redan i dag är den mest detaljstyrda utbildningen av alla. Det kan finnas skäl till att den ska vara det, just utifrån den nationella likvärdigheten.
Det behöver ständigt göras uppdateringar av inte minst målen för våra viktiga professionsutbildningar utifrån hur samhället förändras, men också det måste bygga både på evidens och på vetenskaplig grund. Det finns nämligen många önskemål om vad som ska ingå i lärarutbildningen.
När vi talar om universitets och högskolors autonomi tycker jag att det verkar handla väldigt mycket om campus men inte så mycket om utbildningar. Tvärtom har jag hört flera här vara inne på att de minsann vet exakt vad lärarutbildningen ska innehålla, samtidigt som vi ska lämna över mer ansvar exempelvis till lärarna i skolan och styra mindre politiskt där.
Avslutningsvis skulle jag vilja uppmana till att komma ihåg att våra högskolor och universitet har ett stort ansvar men att de också ska ha stor självständighet att utforma utbildningen efter de samhälleliga behov vi har, samtidigt som den vilar på evidens och vetenskaplig grund, och att våra lärare och forskare och de ansvariga där har ett stort ansvar.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Tack så mycket, Fredrik Christensson, för dina frågor! Det är viktigt att de som kommer in på den högre utbildningen har färdigheterna för att kunna fullfölja sin utbildning. Att få avhopp är plågsamt för individen och också ett resursslöseri för samhället. Därför behöver vi ta till oss de kunskaper som olika studier har visat. De har visat bland annat precis det som du säger.
Till vissa långa utbildningar har högskoleprovet en väldigt dålig prognosförmåga. Men högskoleprovet har förändrats över tid. Nu vet vi att det har bättre prognosförmåga än tidigare. Här vill jag säga någonting om att följa det utredaren föreslår om att man ska ta in ännu fler via betygsurvalet.
Nu finns det studier som visar att framför allt friskolekoncernerna sätter glädjebetyg. De elever som kommer från friskolorna har mycket svårare att klara högskoleutbildning än de som kommer från de kommunala skolorna där man sätter mer rättvisande betyg. Här har jag en fråga om hur ni ser på det från Centerpartiet.
Ni vill inte ta tag i frågan som rör friskolornas vinstuttag och inte heller frågan om just glädjebetygen utan ser att vi utan problem bara skulle kunna öka intaget.
Vad ser du för risker med att människor kommer att välja ännu oftare att gå till friskolorna för att få de betyg som krävs för att komma in på sina drömutbildningar, gå före de elever som kämpar i de kommunala gymnasieskolorna, och sedan inte har de kompetenser som krävs för att fullfölja en högskoleutbildning?
Helene Hellmark Knutsson (S):
Tack för frågan, Fredrik Christensson! Transparensen i ramverket är just att det inte längre är lappat och lagat, utan det uttrycks tydligt vad vi ställer för krav. Vi kommer också att uttrycka vilka krav som ställs på kompetens för att kunna klara en högskoleutbildning. Vi gör inte någon värdering av var man har tillgodogjort sig kompetenserna, men de ska visas upp. Här ser vi stora problem.
Du nämnde högskoleprovet, och jag nämnde betygsurvalet. Om vi inte kan lita på att betygen är rättvisande kommer människor att komma in på högskolan trots att de saknar de rätta kompetenserna.
Detta sker samtidigt som ni vill avslå förslaget om att man ska kunna skriva ett nationellt behörighetsprov för att på det sättet visa att man har rätt kompetenser för att kunna slutföra en högskoleutbildning. Jag ser detta som problematiskt, för det visar att man snarare vill gynna vissa former än just kompetens och krav.
Det är det som är tydligheten och transparensen i det förslag som nu ligger på riksdagens bord. Vi öppnar också fler vägar in som bygger just på både kompetenser och krav. Jag noterar att det ni har kunnat enas om är att vara emot det nya och moderna och att hålla fast vid det gamla.
Jag beklagar det, för jag tror verkligen att vi hade behövt en bred samsyn på att högskolan behöver moderniseras för att klara kompetensförsörjning och livslångt lärande.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Tack så mycket, Betty Malmberg, för denna fråga! Som jag uttryckte det går den nya vägen in via det nationella behörighetsgivande provet. Det är det som ska mäta dessa kompetenser. Att också formulera dessa kompetenser kommer att hjälpa när man ska validera vad som krävs för till exempel särskild behörighet.
Det nationella behörighetsgivande provet är just till för att få allmän behörighet. Det kommer att underlätta för dem som har en yrkesutbildning sedan gammalt. Nu verkar det tyvärr så att inte heller yrkesutbildningen i framtiden kommer att kunna ge högskolebehörighet sedan Moderaterna ändrade sig i frågan.
Vårt förslag kommer att innebära att människor inte stoppas bara för att de valde en yrkesutbildning under gymnasiet. De har en möjlighet att komma tillbaka till högskoleutbildningen. Det kan, precis som vi hör, vara för att individen själv vill utvecklas. Men det kan också vara för att jobbet förändras.
Låt oss säga att man har utbildat sig till maskinförare i dag, och om tio år kanske maskinerna är helt självkörande. Det som då behövs är programmerare. Det ni säger är att dessa människor ska stanna kvar och vara maskinförare om de inte vill gå långa utbildningar via komvux.
Att vilja cementera klassamhället i en tid när arbetsmarknaden och världen förändras allt snabbare är verkligen helt häpnadsväckande. Men jag hoppas att ni kan ändra er när det gäller att också yrkesutbildningar ska ge grundläggande högskolebehörighet. Om ni inte klarar av det hoppas jag att ni ställer er bakom det nationella behörighetsprovet.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Vägen att få fler att klara gymnasiet är inte att ge dem mindre kunskap, utan det är att se till att alla får den kunskap och det stöd de behöver. Det handlar alltså om att vi behöver investera mer i skolan. Det är viktigare än stora, massiva skattesänkningar. Det är på det sättet vi kommer att få yrkesutbildade.
Jag önskar att ni inte hade ändrat er om det behörighetsgivande på yrkesutbildningen, Betty Malmberg. Det hade också gjort det mer attraktivt för fler elever att söka till yrkesprogrammen. Fler vägar till kunskap - en högskola för livslångt lärande Nu handlar det som sagt om att ta till vara den kompetens som de förvärvar i sitt yrkesliv.
Varför ska en maskinförare som har kompetens nog att klara högre utbildning gå på komvux? Det är just det som det nationella behörighetsgivande provet är till för. Då mäts den kompetensen, och man behöver inte gå på komvux. I dag kan det göras genom validering. Men vi vet att det fungerar olika bra och tar lång tid.
Ett sådant här prov kommer att öppna upp vägen in och sänka tröskeln för elektrikern som vill bli elingenjör eller maskinföraren som vill bli programmerare. Och det här är jätteviktigt för att vi ska möta det kompetensbehovet. Det är ingen slump att alla arbetsgivarorganisationer är för att ha behörighetsgivande utbildning på yrkesprogrammen.
De ser nämligen vad arbetsmarknaden behöver framöver. Jag beklagar att Alliansen och Moderaterna inte ser hur arbetsmarknaden har förändrats. Men jag ser fram emot att ni ändå framöver kan stödja det nationella behörighetsgivande provet.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Penilla Gunther har gett mig tre frågor om den kommande rymdstrategin: En fråga gäller om den kommer att ange tydliga prioriteringar för svensk rymdforskning, som exempelvis mätdata från atmosfären som en samhällsnytta och ett bidrag till klimatforskningen, som i sin tur utgör grund för nödvändiga politiska prioriteringar. En annan fråga handlar om huruvida regeringen kommer att specificera satsningar på en efterföljare till Odin genom stärkta anslag till rymdforskning.
En tredje fråga berör prioriteringen av utvecklad forskning på rymdområdet och samverkan med industrin för att forskningen ska bli tillämpbar kommer att tydliggöras genom såväl anslagsnivåer som en tydlig anvisning till Rymdstyrelsen att prioritera nationella utvecklingsprojekt. Först vill jag tacka Penilla Gunther för frågorna. Det gläder mig att det finns ett stort engagemang för rymdforskning och rymdverksamhet. Regeringens rymdstrategi kommer att överlämnas till riksdagen omkring årsskiftet.
Där kommer regeringen att ange en inriktning för den statligt finansierade rymdverksamheten, så att den bidrar till att svensk rymdforskning och rymdverksamhet kan utvecklas. I regeringens forskningspolitiska proposition identifieras ett antal samhällsutmaningar där forskningen kommer att spela en avgörande roll. Klimat, digitalisering och hälsoutmaningen är de globala utmaningar som vi står inför.
Klimat och digitalisering kopplar tydligt an till rymdverksamhet och rymdforskning. Sverige har drivit egna nationella satellitprojekt sedan mitten av 1980talet. Nu pågår konstruktion av en ny satellit som planeras att sändas upp 2019. Även andra projekt diskuteras.
Regeringens uppfattning är att det tillsammans med de satsningar som görs via det europeiska rymdorganet Esa även är viktigt att driva egna nationella projekt, gärna i samarbete med andra länder. Regeringens forskningspolitiska proposition heter Kunskap i samver kan - för samhällets utmaningar och stärkt konkurrenskraft . Jag och regeringen håller med Penilla Gunther om att universitet och högskolor ska samverka mer med sin omgivning.
Därför är också samverkan en röd tråd i den forskningspolitiska propositionen. Detta gäller naturligtvis såväl inom rymdområdet som inom andra områden. Vi vet att stora utmaningar möts bäst med gemensamma krafter. Svensk rymdindustri har framgångsrika leverantörer av instrument, satelliter och bärraketdelar till Esa, och dessa leveranser är en förutsättning för forskning från rymden.
Uppdragen från Esa bidrar till rymdindustrins teknikutveckling även inom andra områden och är därmed viktiga för deras konkurrenskraft. Vikten av rymdforskning och rymdverksamhet betonades i budgetpropositionen för 2018, där det föreslås ett ökat anslag till Rymdstyrelsen för 2018 och en beräknad ytterligare ökning för 2019.
Medlen är avsedda att uppfylla de prioriteringar som kommer att göras i rymdstrategin.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Jag tackar Penilla Gunther för den här väldigt initierade diskussionen. Det är helt riktigt att vi har drivit de här nationella satellitprojekten under lång tid. De har varit väldigt viktiga för rymdforskningen och även klimatforskningen, som Penilla Gunther nämner. Nu är det nya projekt på gång. I framtiden kommer vi att vilja stödja också nationella projekt.
De utvecklas bäst i samverkan, som kan ske med andra länder eller genom att de drivs av våra universitet och högskolor i samverkan med industrin. Fördelen med de här lite mindre projekten, som de nationella projekten oftast är, är att de inte bara vänder sig till de stora bolagen inom rymdindustrin; även små och medelstora företag har möjlighet att delta.
Det man nu har valt att utveckla är den satellit som kallas Mats efter en förkortning. Det är ett mindre system som utvecklas av universitet och högskolor. Detta är ett val som vår expertmyndighet Rymdstyrelsen har gjort. Jag tror att det är viktigt att de här enskilda projekten utvärderas av just expertmyndigheten och att vi inte fattar politiska beslut.
Däremot kommer vi nog i den kommande rymdstrategin att peka på behovet av att både delta i de stora internationella projekten, inte minst de europeiska som Esa tillhandahåller, och ha egna, för det bygger kunnande och kapacitet och ger möjlighet för fler företag, även mindre och medelstora som sagt, att delta i det här teknikutvecklingsarbetet.
När det gäller anslagen är det rätt och riktigt att vi nu utökar budgeten genom forskningspropositionen. Totalt kommer det att vara nya anslag med 40 miljoner kronor från och med 2019. Målet är att detta framför allt ska stödja rymdforskning och utveckling av ny teknik som kan användas inte minst för klimatforskningen.
Jag vill dock säga att vi i vår budget och i forskningspropositionen också höjer basanslaget, det vill säga de pengar som går direkt till universitet och högskolor, med 1,3 miljarder. Även dem finns det ju möjlighet att använda för den här typen av forskningsprojekt, som riktar in sig mot klimatforskning eller rymdforskning.
Beroende på hur framgångsrik man är finns det alltså betydligt mer pengar att tillgå för det här arbetet. Vi har också pengar avsatta för till exempel Vinnovas samverkansprogram, där man kommer att kunna använda rymdteknik inom digitaliseringen och för smarta städer och smarta transporter.
Som sagt är rymdtekniken väsentlig för att klara de stora samhällsutmaningar vi har och utveckla samhället. Klimatforskningen är en del av det, digitaliseringen en annan.
Helene Hellmark Knutsson (S):
Tack igen, Penilla Gunther, för de uppföljande frågorna! Som jag ser det har vi lagt en gedigen grund genom forsknings- och innovationspropositionen. Den anger just både inriktningen och att samverkan behöver öka på alla områden mellan våra universitet och högskolor och det omgivande samhället. Det gäller inte minst näringslivet.
Där anger vi också de globala och även nationella samhällsutmaningar som vi ser. Det finns tydligt angivet hur vi ser att rymdforskningen kommer att vara en viktig beståndsdel i detta.
Därutöver har vi budgetpropositionen, som ger anslagshöjningarna som lagts fram i plan de kommande fyra åren. Där gör vi en satsning på Rymdstyrelsen för att möta det som fanns i den utredning som lades fram för cirka två år sedan om behovet av att stärka vår expertmyndighet.
Samtidigt ska sägas att vi har gjort ett antal parallella utredningar. Vi har bland annat tittat på Esranges framtid och möjligheterna att kunna sända upp små satelliter i omloppsbana där. Vi har nu gått vidare med att ge ett uppdrag till Rymdstyrelsen och Rymdbolaget om framtagandet av en affärsplan för det för att se om själva driften av en sådan verksamhet kan bära sig på kommersiell basis.
Jag ser därför inte att vi behöver ytterligare en proposition för detta. Det här utgör själva fundamentet för en skrivelse som kommer att vara en rymdstrategi som väldigt tydligt anger den inriktning som vi har för rymdverksamheten framöver. Jag ser att detta alltmer är en del av den dagliga infrastruktur som vi behöver.
Det är inte bara kopplat till forskningen utan också i allra högsta grad kopplat till hur vi förbättrar våra samhällen här hemma på jorden. Det är det som jag har försökt uttala flera gånger. Vi behöver fundera på rymdtekniken och inte bara på att vara duktiga på de så kallade uppströmstjänsterna, det vill säga bärraketer, instrument och satellitbyggnader.
Vi behöver också bli bättre på att använda de data vi får ned från rymden. Jag nämnde digitaliseringen som en del i det. Det är klart att de stora navigationsprogrammen är en del i det. Men vi har också jordobservationsmöjligheter som kan användas för både samhällsnytta och kanske också för affärsnytta.
Vi måste fortsätta att bygga på den väldigt starka rymdindustri vi har i landet med den teknikutveckling som finns där som ger innovationseffekter till många större branscher än bara rymdbranschen och rymdsektorn.
Vi behöver vid sidan av detta ha en strategi framåt för hur vi kan använda de data vi får från rymden till att både anta samhällsutmaningar och också skapa innovation och nya tjänster.