KBLab/rixvox huggingface dataset:
Matilda Ernkrans (S):
Jag ifrågasätter verkligen inte Johan Hultbergs engagemang i den här frågan. Jag utesluter inte heller att nya initiativ kan behöva tas. Men att ha ett engagemang i frågan kräver också att man lyssnar på de svar som ges. Vi har satt upp ett gemensamt mål för hur vi ska ta oss an e-hälsa till 2025.
Svaret från mig är att det specifika kunskapsinnehållet, alltså förmågan att bemöta patienter och andra grupper såväl fysiskt som digitalt, bör rymmas inom ramen för befintliga examensbeskrivningar. Det är ett viktigt besked till Johan Hultberg och andra som är engagerade i denna fråga.
Ska vi klara det vi har satt upp att göra när det gäller e-hälsa till 2025 behöver detta tas om hand här och nu. Jag utesluter inte att vi kan ta nya initiativ, men om man talar om att lösa detta genom att sätta igång en stor process som handlar om att uppdatera examensmålen för alla våra vårdutbildningar talar man om något som ligger väldigt långt fram i tiden. För läkarutbildningen tog detta väldigt många år.
Det här är en process som är noggrann och precis, och om det ska göras förändringar ska de verkligen vara hållbara över tid. Det som framför allt drev fram en modernisering av läkarutbildningen var just att arbetsgivare som Sveriges Kommuner och Regioner, fackliga förbund och de som jobbade inom vården drev som ett krav att det var dags att modernisera läkarutbildningen.
Då tog olika regeringar över tid - det har varit regeringar med olika majoriteter bakom sig som har hanterat förändringarna av läkarutbildningen, för det tar tid - sig an detta.
Det, känner jag, är en viktig grund om man ska göra förändringar: att det faktiskt är någonting som efterfrågas och som drivs av dem som utbildas, av de yrkeskategorier som finns inom vården och av arbetsgivare inom hälso- och sjukvård. Jag utesluter inte att nya initiativ kan behöva tas.
Ska vi klara av den uppgift som vi står inför och ta till vara den möjlighet och möjliggörare som digitaliseringen innebär är dock mitt besked att när det gäller den högre utbildningen inom hälso- och sjukvården måste arbetet ske här och nu. Det görs via att lärosätena är de som utformar utbildningen.
Man har en nära kontakt och dialog med aktörerna inom vården för att se till att utbildningen anpassas efter vad som behövs för att studenterna ska vara väl rustade. Detta är ett arbete som måste göras här och nu.
Regeringen har dessutom tagit initiativ till ett vårdkompetensråd som ska ytterligare förbättra och hitta möjligheter för hur samtalen och dialogen kan gå till, för att vi ska kunna ha så goda utbildningsmöjligheter som vi behöver för att ta oss an också den här utmaningen.
Jag skulle ändå vilja säga att om man har ett engagemang i den här frågan är det väl också bra om man följer upp det med någon typ av finansiering. I Moderaternas budget gör man i stort sett inga satsningar på vare sig sjukvården eller äldreomsorgen.
Då blir det ganska svårt om man dessutom ska orka med och klara av att ta ansvar för det som är kompetensutveckling för vårdpersonalen.
Matilda Ernkrans (S):
Tack, Johan Hultberg, för en bra debatt! Det går dock inte för Moderaterna att komma ifrån att om man ska kunna höja kvaliteten i vår välfärd, säkra välfärden i hela vårt land och göra digitaliseringen till den möjliggörare den kan vara krävs det pengar och utbildningsplatser.
Det är inte så enkelt att man med mindre pengar och färre utbildningsplatser ändå kan stärka kvaliteten i den högre utbildningen. Regeringen satsar för att vi ska ha utbildning i hela landet och för att digitaliseringen ska vara en tillgång för välfärden.
Vi har också tillsammans med Sveriges Kommuner och Regioner en ny strategi för detta, Vision e-hälsa 2025. Det är väldigt viktigt. Regeringen har också genom överenskommelser med SKR lagt in specifika pengar - 430 miljoner för att stärka den digitala utvecklingen inom hälso- och sjukvård, äldreomsorg och socialtjänst redan 2020. Det är en del i satsningen för att stödja omställningen.
Det är den största satsningen på e-hälsa någonsin. Jag har här gett besked om att det finns ett mycket gott arbete - alltifrån komvux, yrkeshögskolor och högre utbildning ända upp till läkarutbildningen. Det är ett bra, gediget och strukturerat arbete för att se till att våra studenter från de utbildningarna också kan få med sig de här förmågorna ut i arbetslivet. Allt är inte på plats.
Vi behöver fortsätta att intensifiera arbetet. Det finns ett sådant engagemang i regeringen, och det finns också finansiering och utbildningsplatser och dessutom Vision e-hälsa 2025.
Matilda Ernkrans (S):
Lars Püss har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att svenska lärosäten visar en gemensam linje med svenska staten i övrigt i frågan om samarbeten med Iran och fängslandet av Ahmadreza Djalali. Jag vill inledningsvis konstatera att regeringen ser med fortsatt stort allvar på situationen för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Iran.
Regeringens syn på Ahmadreza Djalalis situation är oförändrad - regeringen kräver att dödsstraffet inte verkställs. Regeringen har vid upprepade tillfällen tagit upp frågan med företrädare för Iran, inklusive på regeringsnivå. Universitet och högskolor har också riktat stark kritik mot Irans hantering av Ahmadreza Djalalis fall.
Det går att vara kritisk mot bristen på mänskliga rättigheter i ett visst land och samtidigt se värdet av ett internationellt samarbete mellan lärosäten. Det är en svensk hållning sedan länge.
Utbyten och kontakter med forskare från andra länder är värdefulla och kan bidra till att öka förståelsen för frågor som ligger utanför själva forsknings- eller utbildningssamarbetet, till exempel om rättsstatens principer och jämställdhet. Att universitet och högskolor har samarbeten med lärosäten i olika länder är därmed inte något som avviker från den svenska linjen.
Universitet och högskolor ansvarar självständigt för den verksamhet som bedrivs vid lärosäten, inklusive internationella samarbeten. Avslutningsvis: Sverige kräver konsekvent att dödsstraffet inte verkställs.
Matilda Ernkrans (S):
Jag vill börja med att säga att situationen för den fängslade och till döden dömde Djalali är oförsvarbar. Det råder inte något som helst tvivel om det. Jag fortsätter att understryka att regeringen ser med stort allvar på situationen för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatens principer i Iran.
När det gäller fallet Djalali fortsätter regeringen att kräva och hävda att dödsstraffet inte ska verkställas. Jag vet att interpellanten också vet att när det gäller enskilda fall är det utrikesministern och UD som hanterar frågan på regeringens uppdrag.
Jag kan inte närmare kommentera det enskilda fallet, inte det här eller andra fall som interpellanten kan tänkas ta upp i sådana frågor. Då är det utrikesministern och UD som kommenterar dem. Jag vill ändå passa på att påminna om det som också utrikesministern har uttryckt generellt, nämligen att en utebliven dialog inte är gynnsam.
Snarare är det tvärtom, enligt utrikesministern. Jag vill också återknyta till vad jag har sagt om vikten av samarbete när det gäller utbildning och forskning över världen och att det inte finns någon motsättning mellan att samtala, att samtidigt vara kritisk mot bristen på mänskliga rättigheter och att ändå se värdet av det internationella samarbetet.
Forskningssamarbeten och studentutbyten mellan universitet och lärosäten över världen är viktiga. Det är en svensk hållning sedan länge. Likaså är det en svensk hållning att utöva svensk styrning av universitet och högskolor såtillvida att de är fria akademier med fri forskning. De är egna myndigheter med ansvar för sin egen verksamhet.
Det gäller naturligtvis i allt samarbete. Det kan handla om demokrati och mänskliga rättigheter, som i fallet Djalali, men det kan också handla om att göra bedömningar av säkerhetspolitiken och det säkerhetspolitiska läget och ta ansvar även för säkerhet och etik. Också det här har våra lärosäten ansvar för som självständiga myndigheter.
Också det här är en del av en svensk linje.
Matilda Ernkrans (S):
Som herr talmannen påpekar är interpellanten Lars Püss väl medveten om att det som interpellanten har frågat mig om mycket tydligt handlar om hur jag ska säkerställa att svenska lärosäten visar en gemensam linje med svenska staten i övrigt i fråga om samarbetet med Iran och fängslandet av Djalali.
Interpellanten tar möjligheten att få denna interpellation att handla om något helt annat. Det kan man ju ha synpunkter på.
Jag kan bara kort meddela interpellanten att också när det gäller potentiella säkerhetshot och ett aktivt säkerhetsarbete är det självklart ett ansvar som våra myndigheter tar och ska ta.
Det gäller också våra myndigheter universitet och högskolor, och det är självklart en del av det arbete som vi gör gemensamt i Sverige för att kunna säkerställa att vi har internationella samarbeten, forskarutbyten och studentutbyten med många olika länder i världen därför att vi ser värdet i detta. Det går - det går!
- att ha internationella samarbeten och vara kritisk mot bristen på mänskliga rättigheter. Man ska naturligtvis också ta ansvar för säkerhet och etik i dessa samarbeten.
Matilda Ernkrans (S):
Tack, Lars Püss, för att vi ändå får debattera denna viktiga fråga! Jag vill göra ett avslutande inlägg för att säga två saker. Det första är att forskningssamarbeten och studentutbyten mellan universitet i olika länder som sagt är viktiga. Det är en svensk hållning sedan länge. Vi ska samarbeta inom vissa områden som till exempel utbildningsområdet. Det är värdefullt. Det är dessutom inget unikt för Sverige, utan liknande samarbeten finns också i många andra EU-länder.
Det andra jag vill peka på är frågan om den fria akademin och den fria forskningen.
Även om interpellanten tog chansen att vidga interpellationen hoppas jag verkligen att vi har samsyn på vikten av att kunna samarbeta internationellt och samtidigt stå upp mot bristen på mänskliga rättigheter men att vi också har samsyn om att vi ska stå upp för den fria akademin och den fria forskningen.
Universitet och högskolor har som egna myndigheter ansvar för den verksamhet som bedrivs på respektive lärosäte. Det gäller också internationella samarbeten. Det kan, som i Djalalis fall, handla om att man tydligt tar ställning mot dödsstraffet. Det har många av våra lärosäten gjort.
Men det kan också handla om att internationella samarbeten också tar ansvar för till exempel säkerhet och andra etiska avvägningar i dessa samarbeten. Det går att vara kritisk mot bristen på mänskliga rättigheter och samtidigt se värdet i internationella samarbeten och ta ansvar för säkerheten. Avslutningsvis: Regeringen fortsätter kräva att Djalalis dödsstraff inte verkställs.
Vi fortsätter följa den situationen väldigt noga.
Matilda Ernkrans (S):
har frågat mig vad regeringen gör för att underlätta för forskare att under rådande läge kunna fullgöra sin forskning med relevant finansiering. Jag vill inledningsvis konstatera att regeringen nära följer hur forskningen och forskningsfinansieringen påverkas av den pandemi som orsakats av det nya coronaviruset.
Regeringen har gett Universitetskanslersämbetet, UKÄ, i uppdrag att följa upp konsekvenserna för högskolans verksamhet vad gäller beslut och insatser som vidtagits med anledning av den pågående pandemin. I det arbetet följer UKÄ bland annat upp hur forskningsfinansieringen påverkats. En rapport om detta ska lämnas inom kort.
I budgetpropositionen för 2021 bedömde regeringen att den pågående pandemin påverkar den privata finansieringen av forskningen och att FoU-intensiva företag kan minska sina investeringar i forskning.
I budgetpropositionen föreslog regeringen därför ökade forskningsanslag, vilket presenterades närmare i propositionen Forskning, frihet, framtid - kunskap och innovation för Sverige , som lämnades till riksdagen i december 2020. Regeringen anser att investeringarna i forskning och innovation ska öka markant med en kraftig höjning av de statliga satsningarna på forskning och innovation med 3,4 miljarder 2021.
Till skillnad från många tidigare forskningspolitiska propositioner görs nästan hela nivåhöjningen redan det första året i fyraårsperioden. En anledning är pandemins effekter, som bland annat gör att finansiering från stiftelser och näringsliv förväntas minska. Bland de åtgärder som regeringen vidtagit ingår en ökning av lärosätenas forskningsanslag med nästan 1,3 miljarder kronor för 2021.
Av detta är 500 miljoner kronor en tillfällig ökning av lärosätenas forskningsanslag, som syftar till att motverka effekterna av minskad medfinansiering från näringsliv och privata stiftelser på grund av pandemin. Regeringen har också vidtagit särskilda åtgärder med syftet att säkerställa att angelägen medicinsk forskning genomförs.
Som interpellanten konstaterar har coronapandemin inneburit att klinisk forskning inte kunnat genomföras som planerat, och betydande forskningsmedel riskerar att inte nyttjas. Till det så kallade ALF-avtalet mellan staten och vissa landsting har det därför gjorts ett tillägg som möjliggör att förra årets oförbrukade medel till regionerna för klinisk forskning kan användas i år i stället.
Regeringen har också avsatt 100 miljoner kronor till forskning om covidvaccination och 50 miljoner kronor till forskning om långtidscovid. Forskning är avgörande för att möta framtida samhällsutmaningar och för att kunna möta den akuta situation som pandemin ställt oss inför.
Staten tar ansvar för att upprätthålla satsningarna på svensk forskning och innovation vid en tidpunkt när såväl samhället och ekonomin som forsknings- och innovationssystemet utsätts för särskilda påfrestningar.
Matilda Ernkrans (S):
Tack för debatten om en mycket viktig fråga, nämligen hur vi upprätthåller investeringarna i svensk forskning och innovation inte minst under det som nu prövar oss som samhälle och hela världen - pandemin. Jag vill upprepa en del av det som jag sa tidigare. Sveriges regering tar ansvar för investeringarna i svensk forskning och innovation.
Vi har presenterat nya 13,6 miljarder som vi investerar i svensk forskning och innovation under de kommande fyra åren, och vi lägger mycket medvetet nästan hela nivåhöjningen redan i år - 3,4 miljarder.
Det har att göra med att vi vet vilka påfrestningar som våra forskare och forskningen utsätts för under denna pandemi. Vi vet också att det till viss del kan vara svårt för näringslivet att kunna ge lika mycket pengar till forskningen som man har gjort tidigare, även om jag i alla sammanhang försöker att säga att jag vet att också det svenska näringslivet och andra är mycket intresserade av att fortsätta att investera i svensk forskning.
Jag vet att man gör sitt allra yttersta för att fortsätta att göra det också igenom pandemin. Det här är viktiga satsningar. Forskningspropositionen innehåller alltså nio gånger mer pengar redan första året jämfört med den tidigare, och det finns en god anledning till detta.
Vi ger också direkta strategiska forskningsanslag på 1,3 miljarder till våra lärosäten redan i år, varav 500 miljoner för i år.
Dessa har redan fördelats i regleringsbrev för att lärosätena med dessa pengar ska kunna bidra till att göra strategiska övervägningar så att man kan upprätthålla investeringarna i den så viktiga forskning som görs ute på universitet och lärosäten.
Jag tycker alltså att regeringen i mitten av svensk politik, tillsammans med Centerpartiet och Liberalerna, försöker att ta ansvar också för de här delarna genom pandemin. Vi har även gett i uppdrag till Universitetskanslersämbetet, UKÄ, att följa hur pandemin påverkar högskolorna, både utbildning och forskning.
Jag kommer inom kort att få en första delredovisning från UKÄ som rör just forskningsfinansieringen. Det är klart att det kommer att vara ett viktigt underlag också för framtiden för att få en ännu bättre bild av hur det ser ut och vad det är för åtgärder som pandemin kan komma att kräva att vi gemensamt tar ansvar för.
Matilda Ernkrans (S):
Det vi ska komma ihåg är att forskare och ofta flertalet av doktoranderna är anställda vid högskolor och universitet. Högskolor och universitet har också ett arbetsgivaransvar för deras arbetssituation. Det är utmanande för lärosätena att planera och hantera de problem som uppkommer på grund av pandemin.
Jag har mycket nära kontakt med rektorerna på våra universitet och högskolor, och jag känner ett starkt förtroende för det arbete som görs för att upprätthålla utbildningen, så att både individer och samhälle kan stå starkare och fortsätta att utbilda läkare, sjuksköterskor, lärare och så vidare under denna pandemi.
Det är ett oerhört viktigt arbete som görs, och studenterna tar ett stort ansvar. De har under ett helt år skött studierna på distans. Ansvaret gäller också forskningen och forskarna. Lärosätena arbetar hårt med att lösa dessa problem. Regeringen bidrar också, i mitten av svensk politik, med 3,4 miljarder redan i år.
Det är nio gånger mer pengar än vad som kom ut av förra forskningspropositionen. Det sker en speciell satsning riktad till våra lärosäten, det vill säga anslagen om 500 miljoner till strategisk forskning. Karolinska institutet har fått 80 miljoner, Göteborgs universitet har fått 35 miljoner, Uppsala universitet har fått 55 miljoner, och så vidare.
De är fördelade dels utifrån hur mycket extern finansiering som lärosätena har haft, dels en bedömning av hur de olika lärosätena ser ut. En del har större möjligheter att parera de olika fluktuationerna på grund av pandemin, och andra har mindre möjligheter.
Jag tycker verkligen att regeringen försöker att ta ansvar, och jag har inte mött något annat än att det snarare är en utmaning för sektorn att hantera så mycket pengar på så kort tid.
Det måste ändå vara ett gott betyg över hur vi gemensamt försöker ta oss an och visa vårt engagemang och vår investeringsvilja i svensk forskning och innovation. Jag värnar starkt om den fria forskningen och inte minst den akademiska friheten.
Det är också en anledning till att regeringen har lagt på riksdagens bord - och jag hoppas verkligen att riksdagen röstar igenom detta - ett förslag om att i högskolelagen skriva in att den akademiska friheten ska värnas som ett komplement till forskningens frihet, som redan finns inskriven i grundlagen. Där finns kopplingar till grundlagen.
Vi måste hålla på att ge den friheten till akademin och forskningen, att inte vara där som politiker och försöka styra vilka kurser som ska läggas ut, vilken forskning som ska bedrivas eller hur man från politikens håll exakt med precision ska tycka vad som är rätt och riktigt.
Jag tycker inte så, och jag hoppas att Hans Rothenberg inte heller tycker så - även om hans utbildningspolitiska talesperson kanske har rört sig lite i farliga sektioner här.
För mig är det viktigt att stötta forskningen och utifrån tydliga kriterier fördela mängden extern finansiering och hantering av eget myndighetskapital men med frihet för våra universitet och högskolor att ta hand om forskningssatsningar på ett klokt sätt.
Matilda Ernkrans (S):
Vi är verkligen i en tid där forskning och ny kunskap finns på allas läppar. Det har väl sällan varit så tydligt hur viktigt det är att vi investerar i forskning, innovation och ny kunskap för att ta oss an den pandemi vi är uppe i och möta kommande pandemier och andra samhällsutmaningar. Utifrån hur pandemin utvecklas kommer regeringen att ta ställning till om ytterligare åtgärder är nödvändiga.
Jag har regelbundna kontakter med rektorer och andra myndigheter. UKÄ kommer att lämna en delrapport när det gäller forskningsfinansieringen, som ska utgöra ett underlag också för framtiden. Vi gör en mycket stor satsning på svensk forskning och innovation med en tyngdpunkt redan i år med nio gånger mer pengar jämfört med den förra forskningspropositionen. Regeringen har gett möjlighet till att använda medlen inom ALF-avtalet som inte kunde nyttjas under förra året.
Den kliniska forskningen har naturligtvis påverkats av pandemin. Personal i form av forskningssjuksköterskor och läkare har behövts i vården och har inte kunnat genomföra sin forskning på samma sätt. Regeringen har gjort det möjligt för de pengarna att användas också i år. Det är ett sätt att försöka bidra.
Regeringen har förstärkt forskningen när det gäller vaccinuppföljningen och långtidscovid, och vi gör en stor satsning generellt på life science-sektorn. Vi ska ha respekt för att vi befinner oss i en pandemi, och vi kan inte förutse allt som ligger framför oss. Men jag tycker att man ska ha respekt för det vi gemensamt i mitten av svensk politik försöker göra för svensk forskning och innovation. Jag tackar för debatten.
Matilda Ernkrans (S):
Tack, Robert Stenkvist, för interpellationen! Det är en viktig interpellation. Jag vill återigen understryka att fusk på högskolan - vare sig det gäller i utbildningen, på högskoleprovet eller i forskningen - är helt oacceptabelt, oavsett form, punkt. Jag blir väldigt upprörd över detta.
Att på en osann grund tillägna sig en studieprestation, eller kanske till och med en högskoleexamen, är djupt oetiskt och skadar förtroendet för den högre utbildningen. Att det finns personer som tjänar pengar på att sälja färdigskrivna uppsatser är verkligen djupt stötande.
När det gäller de disciplinära åtgärderna ska vi komma ihåg att vi har över 400 000 studenter på våra universitet och högskolor. Enligt den senaste uppföljningen från UKÄ, Universitetskanslersämbetet, var det 1 326 studenter som blev föremål för en disciplinär åtgärd. Detta var 2018.
Den stora majoriteten av dem - 1 057 studenter - stängdes av, och de övriga fick varningar. De allra flesta fall rörde olika former av fusk och plagiat. De flesta stängdes alltså av. Man kan stängas av i upp till sex månader och får då inte ta del av sin utbildning och undervisning. CSN ska omedelbart underrättas om att studenten har stängts av.
Detta påverkar naturligtvis studiemedlet eftersom man då inte har tagit sina studiepoäng. Framåt i tiden kan det också påverka så att man inte får förnyade studiemedel.
Enligt min mening finns det verktyg och åtgärder i högskolelagen och högskoleförordningen för att se till att vi inte har fusk på högskolan och för att vidta disciplinära åtgärder om det sker.
Jag vill alltså vara tydlig med att det finns verktyg i nuvarande lagstiftning - vi kan vidta kraftfulla åtgärder mot fusk. Men om det är så att det behöver göras mer utesluter jag inte det, utan jag följer denna fråga noga.
Om det visar sig att detta är någonting som ökar eller som vi inte får kontroll på utesluter jag som sagt inte att vi behöver göra mer. Arbetet mot fusk blir kanske särskilt viktigt i de tider av prövning som vi nu går igenom i och med coronapandemin, då mycket av undervisningen och examinationerna på grund av anpassningar till coronapandemin sker digitalt.
Universitet och högskolor har också rapporterat om att de ser fler disciplinärenden under den här tiden. Jag förväntar mig att samtliga universitet och högskolor använder de verktyg som de har för att stävja fusket. Det är som sagt helt oacceptabelt att fuska i den högre utbildningen, oavsett om det gäller utbildning, högskoleprov eller forskning.
Är det så att vi behöver vidta fler åtgärder är detta absolut inte någonting som jag utesluter.