Carin Runeson (S):
Jag och Socialdemokraterna tycker att det är oerhört viktigt att en kvinna har rätt att bestämma över sin egen kropp. Självklart ska en abort inte användas som ersättning för preventivmedel - det är inte detta det handlar om - men en abort ska man ha rätt till oavsett om det handlar om fara för kvinnans liv eller om det är någon annat bevekelsegrund som har gjort att man har bestämt sig för det.
Inledningsvis skulle jag vilja påstå att Peter Hultqvists interpellation om infrastrukturen i Västerbergslagen är långt viktigare än vad statsrådets svar visar. Västerbergslagen - det handlar alltså om Ludvika och Smedjebackens kommuner i Dalarna - är en gammal bruksbygd. Det är gamla brukssamhällen.
Ni skriver också i en reservation att det alltid innebär en risk och en stor påfrestning för kvinnan och att det för många kvinnor inte är den mest önskvärda lösningen, utan de kan bli pressade av omgivningen att göra en abort mot sin egen vilja. I det här sammanhanget, när det gäller det här betänkandet, pratar vi om Latinamerika.
Det har varit många år av stor omställning - tunga industrier som har rationaliserats, arbetstillfällen som har försvunnit och så vidare. I dag befinner vi i Västerbergslagen oss - jag säger "vi" därför att jag själv bor i Smedjebackens kommun mitt i Västerbergslagen - i ett bättre läge än på mången god dag.
Vi pratar om Nicaragua och andra länder där kvinnan har en oerhört utsatt situation. Tror Julia Kronlid på fullt allvar att detta gäller unga flickor som är 15-18 år eller kvinnor som redan har fött kanske fyra till sju barn? Jag har svårt att tänka mig att det handlar om det som Julia Kronlid och Sverigedemokraterna påstår.
Det handlar om det Peter Hultqvist säger om utbyggnaden, att man ska återuppta driften i gruvorna framför allt i Grängesberg men också i Smedjebackens kommun och även i norra Västmanland - i Norberg och eventuellt också i Riddarhyttan. Det handlar om många arbetstillfällen och export som ger stora intäkter.
Här handlar det i stället om möjligheten att över huvud taget överleva för kvinnor som redan har fött många barn. Mödradödligheten är oerhört hög. Det är unga flickor som kanske helt mot sin vilja har blivit gravida. Inte handlar det om att de pressas till en abort.
Förutom att gruvnäringen byggs upp på nytt har vi dock andra stora företag, exempelvis ABB, som expanderar och får sina orderböcker fyllda. Man tror många gånger att denna marknad kanske skulle vara mättad, men långt därifrån - deras stora transformatorer, exempelvis, är begärliga över hela världen.
Många gånger, vad man än tycker om det, är det förmodligen den lösning som står till buds. Jag frågar då Julia Kronlid om hon håller med mig om detta påstående.
Detta kräver väldigt mycket järnvägskapacitet. Vi har Spendrups bryggeri i Grängesberg som investerar; man bygger ut och flyttar produktion till Grängesberg. Detta sammantaget med att gruvnäringen kommer i gång igen gör att behovet av järnvägskapacitet och även vägkapacitet ökar enormt mycket.
Det vi ser kan vara möjligt i form av export från Västerbergslagen i dag skulle innebära en långtradare var femte minut om vi inte kan få bättre kapacitet på järnvägen.
Med tanke på att det inte alltid har varit enkelt för människor i dessa kommuner och dessa områden att få jobb är detta strålande framtidsutsikter. Enbart gruvnäringen kan ge runt tusen nya jobb, plus att ABB nu anställer nytt folk både i Västerås och i Ludvika. Spendrups kommer också att kunna anställa fler.
Detta innebär att kommunerna också rustar för att människor ska kunna bygga och bo. Vi vill inte ha några husvagnsläger där folk bor i veckorna och åker sedan åker någon annanstans. Det innebär i sin tur att många som väljer att flytta till, i det här fallet, vårt område i Dalarna har någon medföljande som i sin tur kan behöva arbetspendla.
Då är det viktigt att det finns plats för persontrafik på järnvägen så att inte alla måste åka var och en i sin bil eller krångla på annat sätt. Järnvägens kapacitet är en nyckelfråga i många områden i Sverige i dag, det vet jag, inte minst för oss som bor i Västerbergslagen.
Ibland kan man tycka att tre fyra år är en lång tid, men inte när det gäller den här typen av planering och investering. Jag hoppas verkligen att statsrådet tar de här synpunkterna på största allvar.