Peter Pedersen (V):
Det känns lite grann som om sista tåget har gått och några har blivit kvar på perrongen. Då har vi all tid i världen att diskutera dessa viktiga frågor, även om jag vet att någon debattör har ett annat transportslag som väntar. Vi får se hur vi lyckas lösa detta. Vi har många reservationer, och vi har diskuterat dessa frågor många gånger förr. Vi står givetvis kvar vid samtliga ståndpunkter och samtliga reservationer.
Men för tids vinnande nöjer jag mig i detta sammanhang med att yrka bifall till reservation 6 som handlar om samordningsfrågor som är aktuella i dessa dagar när den borgerliga regeringen ännu mer tycks vilja slå sönder SJ:s möjligheter att kunna fungera genom att slå sönder en nationell järnvägspolitik i och med att man hela tiden styckar upp landet och tillåter länsoperatörer att ta över trafik.
Till slut omöjliggör det, vilket även SJ anser, en interregional långväga trafik. Hos SJ AB är man rädd att det kommer att få förödande konsekvenser. Tillsammans med andra delar vi kritiken. Det är en olycklig väg att gå, alltså att man inte kan inse att det finns vissa begränsningar i marknadsekonomin vad gäller spårkapaciteten. I dag på eftermiddagen satt jag och lyssnade på tv-programmet Det stora tågbeslutet - jag tror programmet heter så.
Det var nästan så att jag blev gråtmild när jag hörde alla politiker från vänster till höger. Ja, Vänstern var inte med och inte heller, tror jag, Moderaterna. Men Miljöpartiet var med. Några var av någon anledning uteslutna, kan man säga. Alla var rörande överens om hur viktigt det är med järnvägssatsningar. Det hette att de är bra för klimatet, att vi är tvungna att vända utvecklingen och att vi har väldigt lite tid på oss för det hela.
Sedan visade man hur de i Spanien tar sig fram med snabbtrafik på järnvägen. Det var en väldigt framåtsyftande syn, tycker jag. Man kan inte se snävt ekonomiskt här. Jag tänker på de så kallade samhällsekonomiska kalkyler som den borgerliga regeringen älskar att hänvisa till. Men väldigt sällan talar man om hur man egentligen tänker. Man kommer alltid fram till att det ska satsas mer på väg än på järnväg. Finansminister Anders Borg var väldigt tydlig i debatten.
Vad han sade var ungefär att han ifrågasatte om till exempel en snabbtågsförbindelse mellan Göteborg och Stockholm verkligen är en lönsam investering. Nettonyttan ansågs för liten jämfört med andra satsningar. Jag hävdar att det helt och hållet beror på vilka värden som läggs in i en sådan analys. Hur värderas tidsvinsten? Var tror man att bensinpriset i framtiden ligger och så vidare?
Det finns en viss tendens till att i sådana här kalkyler lägga in de värden som man vill ska falla ut i slutändan. Det är lite trist. Vi har ju en klimatberedning där man gemensamt har kommit fram till att vi behöver öka järnvägstrafiken med 50 procent fram till år 2020 - en överflyttning från framför allt väg till järnväg när det gäller gods- och persontrafik.
Jag brukar ge mig på de borgerliga partierna, men nu vill jag vända mig till samtliga partister - även dem som jag brukar ha ett bra samarbete med. Jag tycker nämligen att ni andra har en kameral och feg syn. Vi pratar om att man ska vara klimatsmart och om att vi ska tänka på klimatet och att vi har väldigt kort tid på oss för att vidta nödvändiga åtgärder. Men uppenbarligen tycker alla andra partier att vi i den här frågan ska vara mer kamerala än klimatsmarta.
Jag vill att någon nu tar debatten om varför vi i staten ska ha ett alldeles eget sätt att finansiera viktig infrastruktur. Hade vi haft någon järnväg över huvud taget om samma synsätt hade gällt på 1850-1870-talen? Hur lång tid skulle det ha tagit innan vi hade fått ett utbyggt järnvägsnät? Säg att vi har 8-10 eller, för att vara lite positiv, 15 år på oss för att vända utvecklingen.
Hur ska ni då finansiera nödvändiga infrastrukturinvesteringar med hjälp av enbart anslag om finansieringen ska vara på nämnda sätt, vilket ju nu är huvudprincipen? Jag vet att vi har lånefinansierat vissa sträckor och så vidare. Vi hävdar att huvudprincipen i stället ska vara att man ska låna till investeringar i staten, precis som görs i alla andra sammanhang. Vi anser att det är en felsyn att hävda att vi liksom skjuter problemen på kommande generationer. Snarare är det tvärtom.
Om vi nu inte fattar de tuffa och framåtsyftande besluten och ser till att problemen på spårsidan åtgärdas lämnar vi över enorma problem till kommande generationer. Då kommer inte historien att frikänna oss för att vi säger att vi var tvungna att tänka på budgetlagen, att vi var tvungna att finansiera via anslag och att det inte gick att göra något åt det. Jo, riksdagen kan fatta vilka beslut som helst inom landets gränser. Det är vi som förfogar över det här beslutet.
Vi kan bestämma och säga att vi inte längre kan upprätthålla nuvarande system. Vänsterpartiet vill alltså ha mer järnväg och kollektivtrafik till förmån för en bättre miljö. Vi vill ha mer järnväg och kollektivtrafik till förmån för en ökad jämställdhet. Vi vill också ha mer järnväg och kollektivtrafik så att man kan åka med dessa färdmedel. Då måste man - som Pia Nilsson, s var inne på - ha en rimlig prisbild.
Alla de här tre sakerna gör att det finns all anledning i världen att nu verkligen åtminstone leva upp till Banverkets plus 50-alternativ. För att klara en vettig framtida trafikförsörjning på järnvägssidan går det inte, som vi så många gånger har hört, att ha ungefär samma spårkapacitet i Stockholm som den man hade 1871. Nu åtgärdas det med Citybanan.
Men även där är det så att man inte har råd med de sista miljarderna, så några fattiga kommuner runt om i landet ska tvingas att vara medfinansiärer. Det är helt fel väg att gå. Också Sveriges Kommuner och Landsting anser att det här är helt fel väg att gå. Till viss del anser även Svenskt Näringsliv att det är fel väg att gå. Olika handelskamrar säger samma sak liksom Naturskyddsföreningen och, inte minst, Vänsterpartiet.
Jag vill att någon här talar om varför vi ska upprätthålla den kamerala principen. Menar ni på fullt allvar att den är viktigare än att nu faktiskt kunna vidta nödvändiga åtgärder så att vi så snabbt det nu kan gå när det gäller att bygga järnväg verkligen kan få en klimatomställning och möjliggöra mer trafik på spår och mindre trafik på väg? Vad är huvudargumentet för att upprätthålla nuvarande ordning?
Jag vill att någon svarar och inte bara hänvisar till lagen, för det där vet vi mycket väl. Och varför måste regeringen i sin vårbudget, dessutom väldigt tydligt, poängtera att vi ska göra investeringar över anslag? Så brukar det inte stå, men nu står det väldigt tydligt så. Vad beror det på?
Är det en hänvisning för att se till att minska kritiken ute i skogarna och i städerna? Eller har det möjligtvis att göra med att man avvisar sitt eget förslag om OPS som man tidigare väldigt hårt drev? Om man helt släppt den tanken är det väldigt bra. OPS är ett förslag som går ut på att någon annan lånar ut pengar och bygger och att vi sedan hyr. Varför ska vi göra på det sättet?
Varför kan inte staten själv låna upp pengar via Riksgälden och göra kloka investeringar? Svara gärna! Jag emotser att någon partist kommer med en pedagogisk förklaring som även jag kan vara nöjd med.