KBLab/rixvox huggingface dataset:
Peter Pedersen (V):
I det längsta försökte jag undvika att begära replik för att det skulle kännas att vi var överens. Men sedan kom brasklappen på slutet där det på Malin lät som att det liksom var på rent trots som vi bestämde oss för att reservera oss. Jag gillar inte falsk historiebeskrivning. I betänkandet har framför allt Vänstern och Miljöpartiet enormt många yrkanden. På en massa ställen svarar ni att de nog kommer att tillgodoses.
Men i en fråga har vi tyckt att det är viktigt att gemensamt sätta ned foten. I våra motionsyrkanden är det en ganska öppen skrivning. När mitträckesvägar anläggs ska man beakta förutsättningar att ta sig fram på annat sätt än med bil. Det gäller till exempel cyklisterna som annars trängs bort. Vi säger att man ska undersöka förutsättningarna för att anlägga parallellvägar.
Om ni tycker att det är en så korkad formulering hade ni haft alla möjligheter att lyfta fram den och säga: Just den formuleringen kan vi inte gå med på, men vi kan tänka oss en mer öppen skrivning. Vem vet? Kanske hade ni lyckats med det. Men faktum är att ni efter fem, sex, sju minuters ajournering kom fram till att det av någon anledning - politisk misstänker jag - inte var bra att komma överens här. Det var ni som inte ville komma överens. Vi visade stor beredvillighet att komma fram till en gemensam ståndpunkt.
När det gäller nästa betänkande som vi ska prata om här i dag har ni ett förslag om ett tillkännagivande. I så fall slås öppna dörrar in även där, kan man säga. Där har ni gjort en annan bedömning. Ni hade alla förutsättningar att sätta ned foten och att visa på enighet. Skulden i det avseendet kan inte läggas på oppositionen. Vi gjorde i princip allt vi kunde för att kunna komma överens. Men ni hittade det lilla halmstrå som gjorde att ni kunde avvisa det vi föreslagit. Det tycker jag är trist.
Peter Pedersen (V):
I slutet av vår reservation står det om att "låta studera förutsättningarna för att i samband med ombyggnad till mitträckesväg samtidigt anlägga en parallell cykelväg". Jag tror inte att formuleringen ens fanns när ni avvisade detta. Reservationen har nämligen tillkommit och vidareutvecklats efteråt. Om ni tyckte att det var en dålig formulering och om ni ville ha en mer öppen skrivning kunde ni ha lagt fram förslag om det. Men jag hörde inga sådana argument eller förslag över huvud taget. Ni kom fram till att vi inte var överens.
Därmed fullföljde vi, som vi hela tiden sagt, våra övriga reservationer. I finansieringsfrågan är det ett känt faktum att det om man valt mellan att bygga motorväg och att bygga mitträckesväg till exempel blir betydligt billigare - man får dessutom mycket mer väg per kilometer - med mitträckesväg än med motorväg. Bara genom att man har inriktningen att inte bygga så mycket motorvägar utan att i stället satsa på att bygga om, förstärka och förbättra befintliga vägar frigörs ett utrymme.
Därmed kan man se till att också de som cyklar kan ta sig fram. Finansieringsfrågan går alltså att lösa om man har den här inriktningen.
Peter Pedersen (V):
Nu gäller det att svinga vilt. Det är min specialitet som boxningsälskare. Jag tycker bara att svingarna som kom på slutet blev något genomskinliga. Vi skriver till exempel: "I vissa fall kan det också vara aktuellt att märka ut cykelfält i vägrenen, och att vägen också - vid behov - breddas." Vi har alltså alternativa lösningar. Dessutom blir man lite fundersam vad gäller ekonomin.
Vänsterpartiet konstaterar i sina motioner och yrkanden att endast 1 procent av de pengar som staten och kommunerna avsätter till vägsatsningar går till cykel, medan 10 procent av trafiken består av cykling. Är det en rimlig fördelning? Jag tycker inte att man ska hålla på och tala om varför ingenting gjordes tidigare. Vi kan konstatera att det gjorts för lite satsningar. Men det är ni som bestämmer och har möjlighet att påverka och öka den andelen i så fall, och det har ni inte gjort.
Vänsterpartiet ökar anslaget från 200 miljoner per år, som ni har, till 700 miljoner. Det är en halv miljard extra per år. Det är bara att gå in och titta i våra budgetmotioner. Så ligger det till. Man blir också fundersam när ni alltid ska försöka hitta kryphål. Nu är ni inne på att vi inte har råd med allting. Det är vi helt överens om. Vi skriver i reservation 5: "Principen bör vara att det trafikslag som orsakar skaderiskerna också ska finansiera åtgärderna."
Ni har hänvisat till Åsa Torstenssons svar i en interpellationsdebatt den 15 december 2009. Åsa Torstensson säger där följande, förkortat: Det föreslås att cykelfrämjande åtgärder ska övervägas vid varje investeringsprojekt. I dessa fall kommer kostnaden att belasta det enskilda vägprojektet. Åsa Torstensson har samma uppfattning som oppositionen, kan man säga.
Om man bygger en mitträckesväg är det rimligt att man också ska säkerställa en säker cykeltrafik. Det ska belasta det projektet, med en alternativ väg, en parallellväg eller andra åtgärder som säkerställer cykeltrafik. Man blir ju tveksam till om ni i övrigt har den ståndpunkten.
Peter Pedersen (V):
Jag tycker fortfarande att det är trist att vi fastnar i formuleringarna. Vad innebär "bredvid" och "parallellt"? Det är klart, parallellt är parallellt, men frågan är hur långt avståndet från vägen är.
Det vi borde kunna komma överens om, tycker jag, är att om man försämrar framkomligheten för cyklister genom att anlägga en mitträckesväg där man omöjliggör cykling måste man säkerställa att de cyklisterna kan ta sig fram mellan punkt x och y på ett sätt som är säkert och som inte innebär att man måste cykla 500 meter, en kilometer eller en halvmil extra. Det ökar inte intresset för att cykla. Vi ska främja cyklandet. Då kan man inte vidta åtgärder som försvårar det.
Det hade varit mycket angenämt om ni från majoritetens sida hade kommit med några alternativa förslag i utskottet, till exempel: Vi tycker att skrivningen är alltför kategorisk. Kan vi inte tänka oss en mer öppen skrivning, så att det står att vi vill säkerställa även framkomligheten för cyklister om man vidtar åtgärder som försvårar för dem? Men det fanns inget sådant intresse över huvud taget.
Det är någonting som ni kommer med som ett litet halmstrå för att bekräfta varför ni inte kunde gå med på tillkännagivandet eller någon typ av initiativ. Det är trist, men det är bara att hoppas att vi nu i verkligheten kan komma fram till och stå för det vi säger här i kammaren, att vi gemensamt tycker att det är viktigt att vi säkerställer möjligheten för fler att cykla mellan punkt x och y. Vi ska inte försvåra det. Det kommer inte att öka andelen cyklister.
Peter Pedersen (V):
Jag hoppas att minister Torstensson kan utveckla det här resonemanget om att vi ska bli ett land i världsklass när det gäller IT. Vi har just konstaterat att vi redan ligger i världsklass när det gäller den frågan, och allt det kan väl knappast den borgerliga regeringen ta åt sig äran för. Hittills har ni hela tiden hävdat gamla försyndelser som ni har tagit reda på. Vill ni hävda att det stora revolutionsundret på IT-sidan hände när ni tog makten? Var det ingenting som hade skett innan? Det skulle vara intressant. Ni byter liksom bara fot.
Sedan kan man göra sig lustig över att vi föreslår att Teracom ska ta över bredbandsverksamhet när man har sålt ut det. Men vi skrev den här motionen i höstas, och nu är vi inne på behandlingen av det hela. Det kan man göra sig lustig över, men faktum är att era avregleringar och utförsäljningar går så snabbt att det är svårt till och med för dem som sitter i riksdagen att hänga med i vad som pågår alla gånger.
Om det nu var någon dag när försäljningen skedde som vi i Vänsterpartiet missade när vi skrev vår motion är väl det ett misstag som jag får leva med. Ministern har ju också trampat i klaveret någon gång och pratat om vad göteborgare skulle göra i Borås. Alla gör vi våra misstag när det gäller olika frågor, och jag har stor förståelse för att vi kan hamna fel ibland. Jag tänker inte gå in i några exerciser.
Vi tycker fortfarande att det är oerhört väsentligt att det offentliga har ett inflytande över hur det materiella nätet används när det gäller hur vi kan kommunicera, till exempel via koppartråd. Det pratades förut om gammal teknik, men det som är intressant är att man kan använda gammal - om man så vill - teknik och materia till ny teknik.
Vi har just konstaterat att kopparnätet är jätteviktigt för att upprätthålla telefoni och just nu bredband till väldigt många i hela landet. Därför tycker vi att det är rimligt att man på något vis garanterar att det finns kvar. Om man aviserar att man tänker fortsätta avveckla ägandet i Telia Sonera vill vi veta hur en privat monopolist i så fall ska säkerställa att detta fungerar ända ut till kunden i glesbygd.
Peter Pedersen (V):
Frågan om fast telefoni är intressant. Det är jättebra om det finns reglerat. Men det ska också vara rimliga priser för inkoppling av fast telefoni. Förut var det så att oavsett om man bodde i Stockholm, i Arjeplog eller någon annanstans i landet kunde man få fast telefoni inkopplad till en rimlig kostnad. Det var något slags utjämningssystem. Frågan är: Fungerar det fortfarande så om man vill ha ett nytt abonnemang? Vi har fått signaler - jag tror att det var från PTS - om att det inte fungerar riktigt så.
Det är lätt att säga att man ska ha rätt till det, men vad kostar det? Det ska vara en rimlig kostnad. Det var bra att Åsa Torstensson nu erkände att det inte bara är den borgerliga regeringen som har sett till att Sverige har kommit upp i världsklass. Det kan vara så att vissa steg har tagits även av tidigare regeringar. Då faller argumentationen ganska platt när vi nu får höra att vi inte har någon politik på området. Vi hade tydligen en politik som såg till att vi kom i världsklass innan ni tog över.
Men nu har vi ingen politik. Det blir något slags omvänd diskussion här. Det är inte vi som ska svara på vad vi gör, utan det är faktiskt regeringen som ska försöka förklara vad man menar när man säger att man tar bort det gamla målet och att landet ska få ett bredband i världsklass. Vi kan säga att vi ska ha en utbildning i världsklass, att vi ska ha vägar i världsklass och att vi ska ha allting i världsklass. Jag vill vara i världsklass. Hur ska detta gå till? Det är det som själva frågan.
Hur ska det gå till att upprätthålla den världsklass som vi har och ligga i spetsen och se till att vi hela tiden förser landet med bredband och har möjlighet till IT-kommunikation i hela landet till nytta för skolor, bibliotek, företag och så vidare. Det är det som helt saknas i målbeskrivningen. Det är bara ett tomt mål som det ser ut just nu. Delvis är det redan uppfyllt.
Då börjar man fundera på vad det är för extra som ni ska tillföra för denna lilla extra spets. Det finns inte förklarat någonstans.
Peter Pedersen (V):
Jag hörde att Lisbeth Grönfeldt Bergman hänvisar till fyrstegsprincipen. Det var intressant. Då skulle jag vilja veta var det står i fyrstegsprincipen att trafiken inte är något problem i sig utan att det är dess negativa konsekvenser. Där sägs det snarare tvärtom att man ska fundera på om man över huvud taget behöver transportera sig fysiskt.
Om man inte behöver det kan man göra något annat, till exempel sitta vid datorn och flytta saker med mindre miljöpåverkan och så vidare. Vi var så nära. Vi hade en hel del grejer som vi diskuterade, bland annat det som jag tog upp, kollektivtrafiken, där vi fick gensvar för våra ståndpunkter. Varför var det så viktigt att just meningen på s. 15 ska stå kvar? Det står inget i kommissionens meddelande om att man måste slå fast att trafiken i sig inte är något problem.
Varför var det så viktigt för majoriteten att det skulle stå? Vi säger i vårt yttrande inte totalt tvärnej till trafik. Vi säger bara att trafik inte är något självändamål. Vi ser trafiken som ett medel. Då måste man försöka att hitta ett medel som gör att det blir så lite miljöpåverkan som möjligt och som skapar så lite problem som möjligt. Man skriver lättsinnigt att trafiken i sig inte är något problem. Frågan är om man tar itu med problemen på ett tillräckligt seriöst sätt när man har den grundinställningen.
Jag skulle gärna vilja att ni svarade på den frågan. Sedan handlar det om kilometerskatt. Det är märkligt. Ni har inga som helst problem att höja banavgifterna för att fördyra transporter på spår jämfört med på väg. Då är det ingen sådan diskussion. Rätt utformad, såvitt jag förstår, kommer en kilometerskatt för lastbilstrafik att gynna den svenska åkerinäringen jämfört med dem som konkurrerar på andra villkor utifrån.
Det kommer inte alls att missgynna den svenska åkerinäringen. Däremot kommer det relativt sett att missgynna vägtrafiken kontra till exempel trafik på spår. Är inte det något vi bör eftersträva om vi ska uppnå de klimatmål som vi fattar beslut om i andra sammanhang?
Peter Pedersen (V):
Jag tycker att det är väldigt bra att den borgerliga alliansen nu tar upp fyrstegsprincipen till debatt. Ibland får man en känsla av att ni har vänt på den principen. Ni börjar liksom i fel ände. Den slutsatsen kan man dra när ni i olika andra sammanhang och i samhällsekonomisk analys kommer fram till att man ska bygga väg i stället för järnväg.
Det är helt obegripligt om man jämför med vad Klimatberedningen kom fram till när det gäller vilken typ av transporter man skulle behöva för att leva upp till klimatmålen. Vi säger inte heller att vi inte tror att det kommer att behövas någon trafik i framtiden. Men frågan är varför det var så svårt att ändra på formuleringen.
Om nu inte vår formulering om att trafik inte är något självändamål utan att man måste ta hänsyn till andra saker, vilket vi tycker är ganska självklart, inte dög utan var alldeles för vass, varför fanns det i så fall inget utrymme att hitta en kompromiss där vi åtminstone kan slå fast att trafiken är ett medel och inget självändamål och på ett tydligare sätt faktiskt visa att vi tar de här problemen på allvar?
För om det inte är något problem behöver man ju inte vidta åtgärder eller styra i en viss riktning med trängselavgifter, skattepolitik eller vad det nu kan vara för någonting. Jag säger inte att ni inte tror att det finns några problem med trafiken. Ni har kommit på rätt köl där, och även Moderaterna börjar inse att det finns vissa problem. Men varför var ni tvungna att skriva in den här formuleringen, samtidigt som ni vägrar gå med på någon av de skrivningar som Mejern Larsson tagit upp? Det tycker jag är väldigt trist.
Det hade varit mycket starkare om vi hade kunnat lägga fram ett gemensamt utlåtande. Därför bedömer jag att ni ändå tyckte att detta var viktigt, och det ville ni inte ändra på.
Peter Pedersen (V):
Det är ändå viktigt för protokollet och för eftervärlden att vi har haft den här debatten så att vissa saker kan redas ut. Om det finns otydliga formuleringar eller tvetydigheter är det bra att vi i debatten i kammaren kan klargöra våra ställningstaganden. Ett av problemen med formuleringen på s. 15 är att man pratar om trafiken i största allmänhet. Man tar inte ställning till vilken typ av trafik det är fråga om.
En viss typ av trafik är mindre hälsovådlig och leder till mindre skador på egendom och person. Sven Bergström tog nu initiativet och avslöjade att första formuleringen i slutet av vår gemensamma reservation är hans. Jag tycker att det visar att oppositionen var villig att hitta en lösning, att komma överens.
Vi satt inte och höll på någon formulering som vi skulle ha kommit fram till på kammaren. Vi tyckte att det var en bra och självklar formulering. Sedan konstaterade jag att Sven Bergström fick stryk av Moderaterna under ajourneringen. Nya moderaterna accepterar inte skrivningen. Nej, det vet man inte, men det är en stark misstanke! Sedan var det frågan om krig och kärnkraft. Vad jag försöker säga är att om detta överförs till andra områden kan man höra hur absurt det kan bli.
Det är svårt att skilja på kriget och krigets konsekvenser. Det är svårt att skilja på trafik och trafikens konsekvenser om vi pratar om miljöpåverkan, skador och trängsel. Låt oss lägga in hastigheter; höga hastigheter i trafiken är inget problem utan det är bara konsekvenserna av dem som vi måste bry oss om. Då blir det lite märkligt.
Om vi inte tyckte att majoritetens text var speciellt bra, om vi inte tyckte att oppositionens text var bra, kunde vi ha ajournerat oss ytterligare fem minuter och sedan kommit fram till en lysande formulering som hade gjort att vi kunde visa att vi alla tar trafikens problem på allvar och är beredda att göra något åt dem. Varför var det så svårt?
Peter Pedersen (V):
I oppositionens reservation - även om vi också där pratar om trafik - säger vi ändå exakt det som Karin Svensson Smith läste upp, nämligen att trafiken måste organiseras så att den underordnas andra samhällsmål, till exempel klimatanpassning, trafiksäkerhet och så vidare. Vi kunde gärna ha utvecklat att det krävs den trafik som är nödvändig och som måste anpassas på ett sätt så att vi kan leva upp till klimatmålen och till ökad trafiksäkerhet.
Men exakt som Vägverket säger måste biltrafiken minska. Det ligger åtminstone något i vår reservation. Men var syns den problematiseringen i majoritetens text? Där framgår det att trafiken i sig är inget större problem utan det är de negativa konsekvenserna. Där finns inte den minsta betraktelse över att det finns olika transportslag.
Det går att läsa sig till att vi från oppositionen, tillsammans med för övrigt Centern, ofta propagerar för mer gång och cykling. Där finns inget att sticka under stol med. Nu har Centern sagt att biltrafiken är ett problem. Jag har inte hört Nya moderaterna säga så. De har samma åsikt som de gamla.
Peter Pedersen (V):
Jag får tacka statsrådet för svaret, men jag är inte speciellt nöjd. Jag tycker att den fråga som ställdes i interpellationen var ganska tydlig. Hur ska vi säkerställa att svenska regler, kollektivavtal, förenings- och förhandlingsrätt och så vidare ska tryggas och att vi inte diskriminerar utländsk arbetskraft om vi skulle införa detta internationella register? Det får jag inget svar på, tyvärr.
I stället är det allmänt prat om att sjöfarten är i kris och att det behövs åtgärder för att stärka konkurrenskraften. Underförstått menar man alltså att genom att vi från svensk sida går med i registret kommer vi att få ett nytt system som gör att vi kommer att pressa ned exempelvis lönerna i sjöfartsbranschen, vilket gör att vi blir mer konkurrenskraftiga - eller hur ska det gå till?
Svaret är knappast något under av tydlighet. Ministern säger: "För svenskt vidkommande kan det konstateras att det till skillnad från när fartyg flaggas i utländska register skulle svenska lagar gälla för fartyg flaggade i ett svenskt internationellt register." Det låter ju bra. Men lite senare säger ministern: "Jag .
avser att invänta utredningens förslag innan jag diskuterar hur exempelvis förhandlingsrätt, möjligheterna att teckna kollektivavtal och nationell lagstiftning kan komma att påverkas." Det vore väl konstigt om ministern stod här och sade att vi inte ska följa nationell lagstiftning, men här säger hon konkret att det kan komma att innebära att de svenska lagar och avtalsregler som gäller i dag behöver ändras om vi ska gå med i registret.
Vi kommer alltså sannolikt att anpassa den svenska lagstiftningen därefter. Då kan man säga att vi fortfarande följer svensk lagstiftning.
Nog är det ett rimligt krav att ministern redan nu skulle kunna uttrycka en klar ståndpunkt: Om vi ska gå med i registret kan det inte innebära att vi ska försämra möjligheten att teckna kollektivavtal för anställda på svenska fartyg, oavsett om de är födda i Sverige eller utomlands, förhandlingsrätten ska inte påverkas och så vidare.
Jag skulle väldigt gärna vilja ha ett tydligare svar på den konkreta frågan och inte en allmän diskussion om vad som borde göras för att stärka svensk sjöfart. Claes-Göran Brandin kommer med ytterligare kommentarer om andra åtgärder som kanske skulle kunna stärka den svenska konkurrenskraften. Vad är vitsen med att gå med i ett internationellt fartygsregister? Något ligger ju bakom att man ska göra det och att man hävdar att det skulle stärka konkurrenskraften.
Kan ministern ge några exempel på vad sådana åtgärder skulle kunna vara och vad de skulle innebära för dem som är anställda och jobbar på svenskregistrerade fartyg i Sverige eller utomlands?
Peter Pedersen (V):
Fortfarande blir jag väldigt fundersam över vad ministern egentligen säger och vad regeringen egentligen avser. Först och främst är det lite tramsigt att anklaga oss för att vi inte skulle vilja värna jobben. Dessutom kan vi konstatera att alla fackliga företrädare som jag har varit i kontakt med i den här frågan har samma grunduppfattning som Socialdemokraterna och Vänsterpartiet i den här frågan. Det är i så fall märkligt om de som jobbar inom sjöfarten inte förstår sitt eget bästa. Vi behöver inte slå in öppna dörrar.
Vi tycker också att det är självklart att vi ska värna jobben, oavsett var de finns, även när det gäller sjöfart. Men på något vis är det väl ändå regeringen som måste förklara på vilket sätt det förbättrar svensk konkurrenskraft om vi säger att svenska lagar ska gälla. Allting ska gälla. Det enda som ska ändras är att vi för in dem i ett internationellt register. Det kan ju inte ändra någonting att man bara förs in i ett register, utan någonting måste ske i sak. Man kan titta tillbaka.
Ni hade motsvarande förslag i början av 90-talet. Regeringen Bildt förde fram förslag om ett internationellt fartygsregister. Då fanns det uppenbara förslag i utredningen om att man skulle gå in och försämra och försvåra kollektivavtalsmodellen och när det gäller de rättigheter som vi har i Sverige. Det är väl inte så långsökt att vi misstänker att något liknande är på gång nu, 2010, om det här ska införas.
Och om det inte är på det viset är det väl bara för regeringen att via Åsa Torstensson säga: Nej, vi kommer inte att förändra svensk lagstiftning på ett sätt som försvårar och försämrar arbetstagarnas villkor. Vi kommer inte att införa ett nytt system som innebär att vi försämrar, försvårar eller tar bort förhandlingsrätten, möjligheten att teckna kollektivavtal. Om det är självklarheter, varför kan ni inte säga det? Varför måste det utredas i så fall? Jag har full förståelse för att man måste utreda saker.
Men om man nu hävdar att det inte kommer att ske bör man kunna säga det i talarstolen. Eller varför ska man i så fall utreda? Och om inte detta ska ske undrar jag: Vad är det som ska ske som ska förbättra konkurrenskraften genom att vi går med i det här internationella registret? Vad är det som gör att man då vill flagga ut från Sverige och i stället ansluta sig till det danska registret? Vad har Danmark som inte Sverige har? Kan det vara försämringar på det fackliga området som gör att man ser detta som en möjlighet?
Vi inom Vänstern är bestämda med att vi inte tror att vägen för att skapa arbetskraft eller fortsatta jobb i Sverige handlar om att försämra arbetstagarnas villkor, utan det gäller att skapa högre kvalitet på jobbet, förädling. Det handlar om att vi i Sverige kan göra saker som inte alla andra kan. Vi ska ha mer kunskap inom alla jobb, även inom sjöfarten, och inte tro att vi kan pressa tillbaka löntagarna när det gäller deras rättigheter på arbetsmarknaden och därmed skapa ökad konkurrens.
Det är ingen framgångsväg. Det borde vi ha lärt oss av historien.