Matilda Ernkrans (S):
Jag vill gärna kasta mig in i debatten. Det ni har gjort, Göran Hägglund, på familjepolitikens område är att ni har sänkt taket och ersättningen för föräldrar som vårdar sina sjuka barn. Ni har också sänkt ersättningen i föräldrapenningen genom att ändra beräkningsgrunderna. Ni har ändrat målen för familjepolitiken.
Nu handlar det inte längre om en solidarisk omfördelning utan bara om enskilda familjers situation - detta trots att regeringen konstaterade att det tidigare målet som handlade om att man skulle utjämna skillnaderna i de ekonomiska villkoren mellan familjer som har barn och familjer utan barn hade uppnåtts. Det hade funkat, och måluppfyllelsen var god. Trots det har ni ändrat målet. Ni inför nu ett vårdnadsbidrag som ett rent bidrag, varken allmänt, generellt eller behovsprövat.
Mot bakgrund av det som ni faktiskt har gjort från den borgerliga regeringen på familjepolitikens område är inte tanken på nästa steg så långt borta. Det kanske skulle kunna vara införandet av ett fattigbarnbidrag. Jag skulle ha känt mig mycket tryggare om jag aldrig ens hade hört talas om det - om det aldrig hade varit så att vice statsministern hade varit uppe och dragit upp debatten. Men nu gjorde hon det, så nu står vi här och debatterar.
Förslaget handlade om att alla som tjänar 20 000 kronor i månaden skulle stå utan barnbidrag. Det tror jag skulle vara rätt kännbart för många familjer med barn, till exempel en ensamstående sjuksköterska med barn - aktuellt i dagens läge med strejkande sjuksköterskor. Jag kan bara konstatera att vi socialdemokrater inte har någon otydlighet i frågan.
För oss är det självklart att ökade orättvisor inte är lösningen på Sveriges föräldrars eller barns framtid. Vi vill i stället investera i välfärden. Vi vill att fler ska våga och vilja välja barn och arbete. Därför skulle vi vilja vidareutveckla föräldraförsäkringen. Vi vill att både mamma och pappa ska kunna vara hemma den första månaden när barnet har fötts.
Vi vill att framför allt pappor som har outtagna föräldrapenningdagar ska kunna få en andra chans att ta ut dem, och vi vill ge barnbidrag till alla barn. Vi vill också stärka rätten till barnomsorg på obekväm tid, helt enkelt därför att Sverige tjänar på rättvisa. Jag hoppas verkligen att Hägglund håller ordning på Sveriges vice statsminister så att vi inte behöver se ett förslag till fattigbarnbidrag på riksdagens bord.
Man kan säga mycket om det, men det som upprör mig mest är kanske det osmakliga utpekandet som ett sådant här förslag innebär. Det minner om en tid som vi trodde att vi hade långt bakom oss, när vi hade en uppdelning i Sverige mellan fattiga och rika barn. Det är den som en äldre generation har berättat om.
Min mormor har berättat för mig om den där känslan av att som barn känna sig utpekad som fattigare än andra barn och hur plågsamt det var att som barn på samhällets bekostnad få lov att gå och hämta ut ett par skor hos skomakaren. Det var ett samhälle där bara de allra fattigaste fick del av samhällets stöd. Jag vill inte tillbaka dit. Det var ett orättvist, ojämlikt och orättfärdigt samhälle.
Jag är fullständigt övertygad om att Sverige tjänar på rättvisa. Det är det vi borde ha fokus på också i den här debatten. Eller vad anser Hägglund?