KBLab/rixvox huggingface dataset:
Sara Karlsson (S):
Jag tycker inte att regeringen behöver stå här och försvara att de gjorde något. Det var inte det som var poängen med den här debatten. Men man måste fundera över det man gjorde. Var det bra? Blev resultatet det man hade önskat? Det är det som interpellationen, som Jens Holm har skrivit, handlar om. Bengt-Anders frågade om vi vill gå tillbaka till det som var tidigare. Det beror på vad han menar. Menar han att vi vill gå tillbaka till ett system där många kommuner inte skötte sig?
Det vill vi självklart inte. Men vi ser att det fanns klara fördelar med en tillsyn på kommunal nivå, och det tror vi fortfarande håller. Hur ska man då lösa problemen med att det finns kommuner som inte lever upp till kraven? Ja, jag tror bland annat att man kan ha samverkan mellan kommuner - det är antagligen ofta i mindre kommuner som det inte funkar - och det hade man också på en del ställen.
Jag tror också att man kan ha en myndighet som har till ansvar att stödja och vägleda kommunerna i deras tillsyn. Där hade vi Djurskyddsmyndigheten, men den tog regeringen bort. Kanske hade Djurskyddsmyndigheten kunnat hjälpa till och förbättra situationen. I sista hand skulle man kunna överföra ansvaret till staten för de kommuner där det inte fungerar. Det är uppenbart att det inte fungerar som det är just nu.
Både Bengt-Anders Johansson och Eskil Erlandsson har varit inne på att ingen säger att det ska vara så här, och att alla säger att det borde vara bättre. Men det räcker inte med att bara säga så, man måste göra något. När tänker regeringen göra något?
Sara Karlsson (S):
Det talas här om halverad arbetsgivaravgift för arbetsgivare som anställer unga under 26 år. Anledningen till att jag vänder mig emot det är att det är dyra jobb. I den mån som detta skapat jobb rör det sig om väldigt mycket pengar per skapat jobb. Jag tror att det handlar om ungefär 900 000 kronor per skapat jobb. Det är dyra jobb och en ineffektiv politik. Det hade varit bättre att rikta satsningen mot arbetsgivare som anställer unga som är arbetslösa.
Det hade varit ett mer effektivt sätt att lösa problemen, vilket nog var syftet med reformen. När det handlar om kommunernas ekonomi är det faktiskt så att statsbidragen är lägre i år än de var förra året. Även fast man gick med överskott var det alltså svårt att göra satsningar som man skulle få ta bort året efter. Vi vet att det finns balanskrav i kommunerna, som gör att man har svårt att balansera över längre perioder även om man har överskott ett år. Jag tycker att det är intressant med regeringens syn på subventioner.
Det är enligt arbetsmarknadsministern inte motiverat att från statens sida se till att fler ungdomar erbjuds sommarjobb när arbetslösheten är hög och när vi vet att det är en avgörande faktor för ungas inträde på arbetsmarknaden att de har arbetslivserfarenhet. Sommarjobb är jätteviktigt. Det är dock motiverat att subventionera städning hos privatpersoner, restaurangbesök och annat.
Hur många jobb subventioner egentligen skapar är oklart, men om man utgår ifrån regeringens prognoser ska den sänkta restaurangmomsen kosta ungefär 600 000 per skapat jobb. Enligt Konjunkturinstitutet är det en glädjekalkyl; de menar att det snarare rör sig om ungefär 1 miljon per skapat jobb. Även om fler jobb säkert kan skapas i restaurangbranschen om man sänker momsen där är det inte säkert att det ökar sysselsättningen.
Problemet om man går in och subventionerar en bransch är risken att det tränger undan annan konsumtion, och så får man ett nollsummespel. Man flyttar över pengar från det offentliga till det privata utan att ha vunnit något i sysselsättningen. Regeringens eget finanspolitiska råd har varnat för just detta. Ändå tycker regeringen att det är värt att gå in med subventioner som ska kosta 3 1⁄2 miljard där, men att lägga 100 miljoner på att fixa sommarjobb till unga vill man inte göra.
Det blir liksom lite märkligt. En annan aspekt jag tycker att man kan ha med sig i denna diskussion är att vi snart kommer att stå inför ett stort generationsskifte inom vården och omsorgen. Vi vet att vi snart har brist på undersköterskor och sjuksköterskor när många går i pension och inte tillräckligt många står på kö för att rycka in. Det är något som regeringen också ser ut att förvärra nu med sin förändring av gymnasieskolan.
Där kan faktiskt sommarjobb spela en stor roll för att locka unga att söka sig till vården och omsorgen, få erfarenhet och få känna på jobbet. Det tycker jag är någonting man också borde ha med sig i dessa diskussioner.
Sara Karlsson (S):
Min interpellation handlade om just sommarjobben, som är avgörande för etableringen på arbetsmarknaden för unga. Vi har många andra förslag för en bredare arbetsmarknadspolitik, och jag tror att Hanif Bali säkert vet var han kan hitta dem. Jag skulle lite grann vilja kommentera kostnadseffektivitet. Det är någonting som ofta framhålls av regeringen. Det verkar ofta vara något slags helig princip för regeringen, men inte när det handlar om halveringen av arbetsgivaravgifterna för att ha unga under 26 år anställda.
Då gäller inte principen om kostnadseffektivitet, för resultatet av den reformen har snarare varit att man fört över pengar från det offentliga till det privata snarare än att skapa jobb. Jag skulle vilja tacka för debatten. Den har varit bra. Jag tycker att skillnaden har blivit tydlig. Alla är överens om att sommarjobb är otroligt viktiga för ungas chans att etablera sig på arbetsmarknaden. Men regeringen är inte beredd att ta ansvar för det. Det är däremot vi.
Det budgetalternativ som vi lägger fram i höst kommer att innehålla en bred satsning på att ge alla unga möjligheten att sommarjobba. Det tycker vi är värt att jobba för.
Sara Karlsson (S):
Det är såklart positivt att det har avsatts medel för utbildningar och annat. Men det vi efterfrågar är ett tydligare politiskt ledarskap från landsbygdsministern och regeringen. Jag tycker att frågan är tudelad. Det handlar dels om själva sakfrågan, om lidandet för grisarna och behovet av att lagstifta bort den obedövade kastreringen, eftersom den innebär ett onödigt lidande, dels om respekten för riksdagen, som Jens Holm var inne på.
Jag tycker att det är nonchalant av landsbygdsministern att strunta i det riksdagsbeslut som togs. Vi sitter här som folkvalda. De beslut som vi tar ska regeringen respektera. Hur ser annars landsbygdsministern på riksdagens roll och förhållandet mellan riksdag och regering? Hur långt tycker landsbygdsministern att regeringen kan gå innan den undergräver den svenska grundlagen? Det vore intressant att höra en reflexion kring det.
När det gäller konkurrenskraften blir jag lite upprörd. Ska vi verkligen konkurrera med ett sämre djurskydd? Menar regeringen att det inte finns några andra vägar att öka konkurrenskraften? I så fall har man konstiga principer och dålig fantasi. När det gäller den ökade kostnaden för immunovaccin vill jag framhålla att det är en åtgärd som minskar dödligheten och därmed också ökar lönsamheten för producenterna.
Man kan också tala om ökad konsumentmakt, som den här regeringen gärna pratar om, liksom om den märkning som vi till leda har diskuterat med regeringen. Regeringen hänvisar till att en obligatorisk ursprungsmärkning skulle leda till ökade kostnader, men det är samtidigt något som näringen själv efterfrågar. Jag tycker att regeringen skulle kunna titta på hur man skulle kunna dela kostnaderna mellan till exempel producenter och handel. Det är klart att det finns vägar att stödja och öka konkurrenskraften om man vill.
Energi är en annan fråga, med satsningen på biogas för att sänka jordbrukets energikostnader. Man skulle kunna bli mer eller mindre självförsörjande, och det skulle innebära en drastisk förbättring av jordbrukarnas konkurrenskraft och också av miljömässigheten i det svenska jordbruket. Man måste tro på det goda exemplets kraft. Där har regeringen uppenbarligen ett problem mellan retoriken och praktiken.
Regeringen säger att vi ska vara föregångare, men så fort det kommer till konkreta åtgärder vill man inte vara med längre. Den argumentationen riskerar att sätta oss på ett sluttande plan. Ska vi rent av försämra djurskyddet för att kunna stå oss i konkurrensen? Det skulle kunna vara en logisk följd av regeringens argumentation. Man skulle kunna tillämpa den på en massa områden. Hur dåligt ska Sverige bli för att kunna stå sig i konkurrensen?
Sara Karlsson (S):
Jag vill tacka för debatten och för svaret. Jag är väl, som har framgått, inte helt nöjd med svaret. Landsbygdsministern kände också ett behov av att upprepa sig, och det kanske jag också gör. Jag tycker att det är bra att man har avsatt medel för utbildningar, men det jag efterfrågar är ett tydligare politiskt ledarskap. Jag tycker inte att det är acceptabelt att kastreringen av smågrisar utan bedövning får fortgå trots att det finns alternativ.
Jag är helt övertygad om att konkurrenskraften för den svenska grisnäringen och för livsmedelsproduktionen som helhet är avhängig av en god djuromsorg och god omsorg om miljön. En sådan utveckling måste därför stödjas och i viss mån drivas på politiskt. Självklart måste vi också ta grisnäringens pressade läge med i beaktande, men det finns andra sätt att stödja den än att tumma på djurskyddet.
Jag önskar att regeringen också kom till den slutsatsen och att det lagförslag som landsbygdsministern här säger förbereds snart blir verklighet. Jag tycker att vi kan förvänta oss det.
Sara Karlsson (S):
Jo, jag minns också hur det var 2008. Det är klart att Anders Borg gärna pratar om det, men jag pratar hellre om framtiden, vad som händer framöver. Jag menar att vi står sämre rustade nu inför en ekonomisk kris, särskilt avseende a-kassan, eftersom den fungerar som stabilisator genom att både hålla uppe efterfrågan och underlätta matchningen på arbetsmarknaden. Jag tillhör ju inte dem som är så imponerade av regeringens ekonomiska politik. Borg har visat att han klarar av att hålla budgeten.
Det är han stolt över, och han menar att det innebär att ta ansvar. Men allvarligt talat: Att ta ansvar handlar inte bara om att få rätt med plus och minus i år utan också om att lägga grunden för en god utveckling framöver. Det handlar också om att i det ekonomiska läge vår omvärld befinner sig i se till att det finns en beredskap för att möta en ekonomisk kris med så små effekter på sysselsättning och social välfärd som möjligt. Det handlar också om sammanhållning.
Det har regeringen av någon märklig anledning börjat prata om och säga att de bidrar till. Men hela politiken har ju gått ut på att öka klyftorna i Sverige. Och de har lyckats. I en rapport som nyligen kom från OECD, Divided We Stand , pekar de på hur klyftorna dramatiskt har ökat i många länder. Och Sverige är inget undantag - i Sverige har klyftorna ökat mest dramatiskt. Sverige är inte längre mest jämlikt.
De lyfter fram orsaker som ett försämrat anställningsskydd men också lägre ersättningar i arbetslöshetsförsäkringar, försvagade fackföreningar och lägre skatter. De pekar på den generösa välfärdens viktiga roll och menar att rika måste bidra mer via skatten. Det är intressant. Jag antar att Borg också har tagit del av rapporten och slutsatserna där. Det som är oroande, förutom att ojämlikhet är ett problem i sig, är att ojämlikheten verkar driva fram en högre skuldsättning.
De som är förlorare när klyftorna ökar bibehåller sin standard via krediter. Där gräver regeringen ned oss djupare. Vi socialdemokrater vill välja en annan väg för Sverige. Vi vill bygga ett samhälle som inte bara fokuserar på plus och minus i dag utan också bygger landet starkt och tar ansvar för morgondagen. Vi vill återupprätta a-kassan och sjukförsäkringen, och vi tar ett första steg mot det i vår budgetmotion.
Vi vill investera i infrastruktur, bostäder och klimatomställning för att skapa jobb och lägga grund för en god utveckling framöver. Vi behöver tåg som går i tid och en ökad kapacitet i järnvägsnätet. Vi behöver fler bostäder så att unga kan flytta hemifrån och människor kan flytta till jobb och studier. Vi behöver öka takten i miljöarbetet med sänkta utsläpp och ett bevarande av den biologiska mångfalden. Det är att ta ansvar.
Vi säger nej till regeringens kortsiktiga och slösaktiga politik som innebär att man vid en konjunkturnedgång ska lägga 5,4 miljarder på att sänka krogmomsen, med mycket tveksam effekt på sysselsättningen, medan endast en av fyra kommer att få ut a-kassa vid arbetslöshet. Det, fru talman, är oansvarigt.
Sara Karlsson (S):
Jag tycker att det blir väldigt tydligt. Det blir tydligt att Anders Borg och regeringen underskattar a-kassans roll vid ekonomisk kris men också i goda tider, när den behövs som omställningsförsäkring. När det gäller att hålla budgeten tycker jag också att det blir tydligt att Anders Borg medvetet lyssnar dåligt. Jag sade inte att det inte är viktigt att hålla budgeten. Tittar man historiskt har vi socialdemokrater lyckats.
Vi har inte lagt fram ofinansierade budgetar. Vi har inte skapat stora underskott i den svenska ekonomin. Vi har under många år tagit ansvar för svensk ekonomi, och det kommer vi att fortsätta göra när vi kommer tillbaka till regeringsmakten.
Jag menar i stället att det är regeringens politik som äventyrar den svenska ekonomin, när man inte förstår vad det är som håller uppe efterfrågan vid ekonomisk nedgång och inte förmår lägga fram stimulanspolitik som fungerar utan i stället lägger fram förslag med mycket tveksam effekt på sysselsättningen, som krogmomsen. Det är slöseri med skattepengar. Det är oansvarigt. Krisen kan vi inte förhindra.
Sannolikt har vi några tuffa år framför oss, sett till det som händer i omvärlden. Men vi kan lindra effekterna om vi för en klok och välavvägd politik. Det har vi lagt fram förslag på. Borgs besked här pekar inte i den riktningen. Han pekar i stället på att fortsätta med slösaktiga reformer som krogmomsen, och det är inte att ta ansvar. Trots det vill jag tacka för debatten och önska finansministern en god jul.
Sara Karlsson (S):
Lars Hjälmered vill vara positiv. Och, visst, för all del finns det skäl att också vara positiv. Men Moderaterna framstår här som oroväckande nöjda. Lars Hjälmered pekar på färdplanen som Naturvårdsverket har tagit fram och på målet om en fossiloberoende fordonsflotta. Men det betyder ju rätt lite om det inte är styrande, om politiken inte hänger ihop, om de konkreta åtgärder som behövs inte kommer på plats.
Det var därför lite konstigt att Lars Hjälmered i replikskiftet med Helena Leander ville ge sken av att det finns ett styrande ramverk på plats. Det finns det ju inte om man till och med fortfarande utreder vad målen innebär.
Det jag menar, och som jag tror att vi är överens om i oppositionen, är att vi behöver ett ramverk som ger långsiktighet och styrning som gör att klimatpolitiken hänger ihop, och det finns inte på plats. Det fiffiga med ett sådant ramverk är att vi inte behöver vara överens om alla åtgärder, för det vi att vi inte är.
Vi vill satsa på mycket av lokalt klimatarbete och koppla ihop det nationella och lokala klimatarbetet, en åtgärd som Moderaterna tillbakavisar. Detta behöver vi inte vara överens om, men vi skulle kunna komma överens om att sätta klimatpolitiken i ett ramverk som gör att det blir styrande för politiken. Menar Lars Hjälmered att detta finns på plats? Om han inte gör det: Varför ska det inte finnas?
Sara Karlsson (S):
Jag tycker att Lars Hjälmereds svar visar att vi inte är överens om vad som behövs. Det som Lars Hjälmered hänvisar till är inte den typ av ramverk som jag menar är nödvändigt för att komma till rätta klimatproblemen. Klimatpolitik är delvis ett område för sig där man kan koppla konkreta åtgärder till målen, men all politik behöver genomsyras av klimatarbetet för att vi ska kunna nå målen.
Det är därför vi behöver den typ av ramverk som gör att alla förslag måste prövas mot klimatmålet. Anser inte Lars Hjälmered att det är nödvändigt? I annat fall tror jag att han inte är överens med sina kolleger som sitter här och som om en stund ska ge sin syn på klimatpolitiken. Jag kan inte låta bli att fråga om Moderaternas inställning till EU:s klimatpolitik.
Jag och andra har diskuterat mycket med framför allt Centerpartiet synen på EU:s målsättningar och på reformeringen av EU:s handel med utsläppsrätter. Där får man lätt känslan av att vi är tämligen överens om att EU behöver ta på sig mer i form av skarpare målsättningar oavsett vad andra länder gör.
Det finns stora behov av att reformera handeln med utsläppsrätter och gå ännu längre än vad kommissionen föreslår, kanske i linje med vad Storbritannien föreslår. Då är frågan vad det är som hindrar. Jag tror knappast att det är Kristdemokraterna eller Folkpartiet som sätter sig som bromsklossar i frågan, utan det är Moderaterna. Därför skulle jag vilja höra om Lars Hjälmereds syn på det. Varför ska inte EU ta på sig målet minus 30 procent oavsett vad andra länder gör?
Vad är det som gör att Moderaterna inte driver på reformering av EU:s handel med utsläppsrätter?
Sara Karlsson (S):
Jag hade egentligen inte tänkt begära replik, men Roger Tiefensee jagade upp mig. Jag talade i mitt anförande om att vi behöver byta strategi i de internationella förhandlingarna. EU måste höja sina ambitioner oavsett vad andra gör i stället för att sätta villkoret att också andra höjer sina ambitioner. Dels är det för att vi inom EU ska få en rimligare kurva, dels, och framför allt, är det en strategi.
Jag uppfattade att Roger Tiefensee i sitt anförande stämde in i detta och betonade hur viktig spelare EU är internationellt. Bra, men jag frågade också Lars Hjälmered om hans syn på detta, och jag lyssnade noga på hans svar. Hans svar var att Moderaterna också tycker att EU ska skala upp till minus 30 procent inom ramen för internationella överenskommelser. Hur ska jag tolka detta?
Vad är den gemensamma positionen från regeringspartierna?
Sara Karlsson (S):
Tack, Roger Tiefensee, för svaret! Jag uppfattar att vi är helt överens om detta och att vi inte är överens med Lars Hjälmered och Moderaterna. Det tror jag att också Roger Tiefensee är medveten om. Roger Tiefensee gick också inför klimattoppmötet i Doha tillsammans med miljöminister Lena Ek ut med en debattartikel i opposition mot övriga regeringen eller mot Moderaterna på just detta tema. Det är klart att man som partier tycker olika, men regeringen måste ju ha en gemensam linje.
Regeringspartierna måste i en riksdagsdebatt kunna ge något slags gemensamt besked om man gör anspråk på att vara en samlad allians som har en gemensam politik. Jag frågar mig hur regeringen har tänkt sig bygga trovärdighet kring sin klimatpolitik om man inte själv kan redogöra för vad den innebär.
Sara Karlsson (S):
Lars Hjälmered vill vara positiv, och det är ju trevligt. Jag blir dock lite bekymrad av det. Det står klart och tydligt att miljömålen inte kommer att nås om inga nya åtgärder vidtas.
Vi ser inget arbete med nya åtgärder, och det arbete som sker står inte i proportion till det alarmerande läge vi befinner oss i. Vi socialdemokrater har lagt fram många förslag på hur vi ska ta oss närmare och nå miljömålen. De flesta ligger i andra betänkanden, men vi har förslagen.
Det handlar till exempel om skatt på handelsgödsel, ersättningssystem för musselodling för att dämpa övergödningen, uppjustering av skatten på växtskyddsmedel, översyn av skogsvårdslagen för att säkra biologisk mångfald, investeringar i klimatinnovationer och lokalt klimatarbete och metanreduceringsstöd.
Det handlar också om ett mer aktivt kemikaliearbete i Sverige, i EU och globalt, inte minst när det gäller hormonstörande ämnen men även läkemedel, för att komma närmare miljömålet Giftfri miljö. Det är förslag som avvisas av de borgerliga partierna. Om det presenterades alternativ skulle man kunna köpa det; vi har ju olika politiska ingångar i frågorna.
Vi ser dock inga förslag som har likvärdiga effekter. När kommer era förslag för att vi ska kunna nå de svenska miljömålen?
Sara Karlsson (S):
Även om det händer saker händer det för lite, även på de områden som Lars Hjälmered tar upp som de fyra prioriterade områdena. Går det år rätt håll där? Nej, det gör det inte. Den nöjdhet som Moderaterna presenterar gör mig bekymrad. Eller är det snarare uppgivenhet?
Det kan man fundera över mot bakgrund av det som presenteras, eller snarare inte presenteras, här, mot bakgrund av att vi har kunnat läsa i tidningarna hur Moderaterna inför EU-valet nästa år backar i sina klimatambitioner för EU och mot bakgrund av det som hände i går när Moderaterna bidrog till att fälla det förslag som skulle förbättra EU:s utsläppshandel. Ska vi dra slutsatsen att Moderaterna har gett upp?
Sara Karlsson (S):
Miljöarbetet måste drivas fram på lokal nivå, säger Inger Fredriksson. Jag håller såklart med; det lokala arbetet för att motverka klimatförändringar och uppnå andra miljömål är otroligt viktigt. Vi är länskamrater, jag och Inger - jag kommer från Eskilstuna, som också ligger i Sörmland och som blev årets miljökommun förra året.
Där tycker de också att det lokala miljöarbetet är viktigt, men de känner inte det stöd från nationell nivå som skulle behövas. Även om det lokala miljöarbetet är otroligt viktigt behövs det också ett politiskt ledarskap på nationell nivå som skapar förutsättningar och som uppmuntrar till det lokala miljöarbetet. Den här regeringen har bland annat tagit bort det klimatinvesteringsprogram som fanns tidigare.
Det skapade förutsättningar för lokalt klimatarbete och lokalt engagemang. Jag skulle vilja veta vad regeringen gör för att stärka sambandet mellan den nationella och den lokala nivån och för att underlätta och stärka det kommunala miljöarbetet.
Sara Karlsson (S):
Det verkar som om vi är helt överens om att det lokala miljöarbetet är mycket viktigt. Men för att vi ska kunna se mer av aktivt lokalt miljöarbete, vilket sker i många kommuner men skulle behöva ske i större utsträckning, behövs det också ett tydligare och bättre politiskt ledarskap nationellt. Det behövs ett ledarskap som ser att det finns olika förutsättningar i olika kommuner och som stöttar och hjälper de kommuner som har det svårare att ta sig fram.
Inger nämner Klimp:en här, och det var såklart den jag avsåg. Det är möjligt att den behöver förändras. Vi socialdemokrater föreslår att det klimatinvesteringsprogram som fanns tidigare återinförs, men vi tar också ett nytt grepp och siktar in oss mer på lokala klimatinnovationer. Det är ett sätt att modernisera och förändra det system som fanns tidigare.
Jag hoppas såklart att Inger Fredriksson ska ansluta sig till uppfattningen att det är ett viktigt arbete som regeringen bör initiera.
Sara Karlsson (S):
Också jag, precis som Jens Holm, hade önskat mer av svar än denna mer svepande beskrivning av miljöministerns engagemang, som förvisso är trevligt att höra, men det vore också bra att få svar på sina frågor. Jag upprepar därför mina frågor.
Det vore väldigt bra om vi kunde få ett klargörande av vad den svenska linjen egentligen är, om EU:s mål för utsläppsminskningar ska skärpas eller inte. Är det Lena Eks linje som centerpartist eller som representant för regeringen som man ska lyssna på? Jag envisas fortfarande med AAU:erna.
Vad är det som gör att det som miljöministern framhåller som en lyckad strategi i sitt svar på interpellationen när det gällde målen för EU inte skulle vara en bra strategi när det gäller AAU:erna, om det nu är det som man vill lyckas med? Jag antar också miljöministern ser den uppenbara risken att det undergräver hela systemet om man för över AAU:erna till nästa åtagandeperiod.
Jag vill också passa på att förtydliga lite kring LUCF för jag fick lite ont om tid på slutet i mitt förra inlägg. Vi tycker så klart också att det är viktigt att man tar fram system för att mäta eventuella utsläpp och eventuella sänkor på ett bra sätt, men det måste läggas i separata system. Där har regeringen tidigare öppnat för att lägga in dem i samma system. Det finns uppenbara risker med det.
Det finns vetenskapliga osäkerheter om hur mycket mark och skog tar upp i form av koldioxid eller andra klimatgaser. Men också beroende på hur man räknar kan det innebära risker för stora kryphål. Jag skulle därför vilja veta var regeringen står i frågan.