Stig Henriksson (V):
Ibland blir man nästan förundrad, för i debatten låter det som att i princip ingenting kommer att påverkas av det här avtalet. Man kan undra vad vi ska ha det till över huvud taget om ingenting kommer att påverkas av det. Det finns en stor oro för hur värdlandsavtalet kommer att påverka Sveriges kärnvapenfrihet.
Det är en frihet som varit självklar ända sedan Socialdemokraterna och andra slutgiltigt gav upp tankarna på ett svenskt atomvapen, så sent som 1968 rent formellt. Försvarsministern har irriterat viftat undan frågorna så länge som möjligt. Men fakta är att värdlandsavtalet inte säger ett enda ord om kärnvapen; de nämns inte. Departementsskrivelsen om avtalet lyckas på 239 sidor helt undvika att nämna kärnvapen.
Jag har därför ställt de här tre frågorna till försvarsministern. Min första fråga är: På vilket sätt kommer ministern att se till att Nato i enlighet med värdlandsavtalets avsnitt 11.2 underrättas om motstridigheten i deras tolkning av NPT, icke-spridningsavtalet, och Natos egen doktrin och praxis? Vad svarar ministern? "Kärnvapen får inte föras in eller placeras i Sverige. Det är en grundläggande svensk position som jag är säker på att alla partier ställer sig bakom.
Vår hållning är välkänd." Varför är det då inte med i avtalet? Ensidiga deklarationer har trots allt betydligt mindre värde. Jag tycker inte att det går att grunda säkerhetspolitik på så här lösa antaganden. Min fråga handlade alltså om diskrepansen mellan icke-spridningsavtalet och Natos doktrin och praxis. Inte med ett ord nämns detta.
Min andra fråga handlar om vilka garantier Sverige har för att ett eventuellt värdlandsavtal inte innebär att Nato kan föra in eller transitera kärnladdningar på svenskt territorium. På den frågan får jag inget svar. Min tredje fråga är om ministern avser att verka för ett tydligt förbud mot kärnvapen likt det som finns i Finland. Jag får inget svar på den frågan heller. Jag blir lite förundrad om det här nu är så solklart.
För knappt ett år sedan ställde jag en fråga till försvarsministern om han försäkrat sig om att de B52-plan som övade över Sverige inte bar kärnvapen. I svaret på min skriftliga fråga skrev ministern att "regeringen förutsätter att gästande stater följer svensk lag. Det är inte förenligt med lagen om kärnteknisk verksamhet att utan tillstånd föra in sådan last på svenskt territorium."
Men det var ju inte sant, eller hur? Varför hänvisade ministern till denna lag? Den reglerar ju enbart civil användning av kärnkraft och behandlar inte alls kärnvapen. Både lagens förarbeten och dess sammanhang ger klart besked om att det är civil kärnkraft som lagen avser. Därutöver kan regeringen, den som då råkar sitta vid makten, utan att begära riksdagens godkännande bevilja undantag.
Den lagen går alltså inte att åberopa. Dessutom frågar vi inte om gästande länder har kärnvapen. Och skulle vi fråga vet vi att USA inte svarar. Finland har i sin kärnenergilag från 1987 en tydlig signal. Det är förbjudet att föra in kärnvapen i Finland. Frågorna kvarstår alltså. Hur påpeka diskrepansen mellan NPT och USA:s praxis?
Vilka garantier, och då menar jag garantier , har Sverige? Avser ministern att verka för en förbudslag likt den som finns i Finland och kontrollera att den också efterlevs? Och varför hänvisade ministern i sitt skriftliga svar till en lag som inte gäller?