KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stig Henriksson (V):
Det är sant att världen förändras, men jag kan inte se att det har skett någon radikal förändring vad gäller kärnvapen sedan 2006. Möjligen kan jag se att det är skillnad mellan att vara i opposition och att vara i regeringsställning, men detta får ministern i så fall utveckla. Kärnvapen är inte ett mindre hot nu än 2006. Med den upprustning, modernisering och utbyggnad som försiggår lever vi i ett farligare tillstånd nu än vad vi gjorde 2006.
Det är klart att vi ska ta ställning till de förhållanden som råder och till vad som gagnar arbetet bäst. Ministern säger att det här gör det, men jag hör inte de goda argumenten för detta. Jag kan framför allt inte förstå varför vi i så fall inte lika gärna kan välkomna Pakistan eller Nordkorea med exakt samma argument. Jag tycker inte att det finns någonting som särskiljer Nordkorea och Pakistan här.
Indien lever upp till fyra och ett halvt av fem krav - det låter som att man nästan är i mål. Men det absolut viktigaste lever man inte upp till: NPT, icke-spridningsavtalet. Detta är lite som att säga att "det här är en alldeles utmärkt semla - det fattas bara grädde". Då är det ingen semla. Här är det nog så att man inte kan ta det styckevis och delt. Det är inte bara jag som är bekymrad. Det finns organisationer som arbetar mot kärnvapen och kärnvapenspridning som är väldigt bekymrade.
Jag har citerat Arms Control Association, och även i Sverige finns till exempel Svenska Läkare mot Kärnvapen. De och jag ställer oss lika frågande till detta beslut som vi är glada över regeringens ställningstagande att vi röstar för ett förbud mot kärnvapen.
Jag tycker att det är tråkigt att Sverige inte använder sin vetorätt, att vi inte pressar på för väldigt hårda villkor utan lägger ribban lågt, enligt den här organisationen, och att vi inte har bättre argument.
Stig Henriksson (V):
Jag tackar försvarsministern för svaret. Sjuk sak dör aldrig, sa de gamla islänningarna, och så är det nog med den FRA-lag som riksdagen antog 2008 och som Vänsterpartiet sedan dess har varit kritisk till. Nu har vi alltså det förhållande att den offentliga delen av Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten, Siun, på åtta år i sina rapporter, som regering fått och riksdag sedan behandlat i form av en skrivelse från regeringen, just aldrig hittat något att anmärka på.
Inte heller har det särskilda råd, Integritetsskyddsrådet, som instiftades och som består av högt uppsatta jurister utsedda direkt av regeringen slagit larm någon gång. Lika lite har försvarsutskottet, som regelbundet besöker FRA och informeras om verksamheten, fått några signaler om att allt inte står rätt till i den bästa av världar.
I stället får vi läsa i Dagens Nyheter att Försvarets radioanstalt slarvar med personliga uppgifter och att loggfiler över hur anställda söker bland den personliga informationen följs upp för dåligt. Detta slår Datainspektionen fast efter en granskning, och samma brister påtalades redan 2010. Därmed lever FRA inte upp till kravet i personuppgiftslagen. Det utlovas en förbättring i år.
Vidare kan vi i DN läsa att FRA 2009 hos myndigheten Krigsarkivet begärde att personuppgifter från spaningen skulle få sparas för all framtid - men villkorat. Uppgifterna skulle bara få användas för historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål. Arkivet skulle ha hög sekretess i 95 år.
Nu visar det sig att man har blandat underrättelserapporter om aktuella, pågående händelser med historiska data. Det finns också frågetecken om vilka på myndigheten som har möjlighet att läsa rapporterna. Om det särskilda rådet kan vi i DN läsa att det på åtta år inte har slagit larm till myndigheten en enda gång trots att andra granskningar vid upprepade tillfällen har hittat allvarliga brister.
Rådet verkar inte fungera så bra, för vid vart fjärde sammanträde har bara en person funnits på plats. Regeringen har uppenbarligen känt till dessa brister men inte riksdagen och svenska folket, för bristerna framgår i ett till nyligen hemligstämplat dokument från Siun - ett dokument som DN fått ut. Men försvarsministern är uppenbarligen nöjd med hur systemet fungerar. Han är nöjd med att Siuns rapporter inte visar på några fel.
Han är också nöjd och välkomnar när fel hittas. Vare sig FRA får kritik eller inte får kritik anser ministern tydligen att det bevisar att kontrollen fungerar. Det blir lite moment 22 över det. Frågorna kvarstår: Borde inte åtgärder vidtas när fel hittas och inte rättas till på sex långa år? Är det inte ett tecken på att systemet inte fungerar?
Är det inte åtminstone lite pinsamt efter alla dessa fina rapporter att det är via medierna de brister jag har redovisat här kommer fram?
Stig Henriksson (V):
Jag vill understryka att jag delar ministerns uppfattning att FRA har en viktig uppgift och sköter många uppgifter väl. Men ministern beskriver hur det borde fungera, inte riktigt hur det fungerar. När det gäller de anmärkningar man får om hur man hanterar uppgifterna för historiska och andra ändamål godkändes ansökan 2009, och 2017 är det fortfarande inte till fyllest ordnat. Det tyder inte på någon brådska i ärendet.
Jag tycker att det är allvarligt när de rapporter och skrivelser som utskott och riksdag får visar en bild och verkligheten en annan. Jag kan inte vara tillfreds med det. Jag kan ta fler exempel. Det avslöjades 2013 att USA:s underrättelsetjänst NSA har massövervakat miljontals människor, inklusive vänligt sinnade staters stats- och regeringschefer och internationella organisationer - nästan vem som helst.
Återigen: Vem avslöjade FRA:s inblandning i detta? Jo, det var SVT:s Uppdrag granskning . När den grävande brittiske journalisten Duncan Campbell vittnade om NSA-skandalen i EU-parlamentet i september 2013 pekade han, vid sidan av Storbritannien och USA, ut Sverige och FRA som den viktigaste parten i den globala övervakningsverksamheten.
I många länder har man inlett omfattande granskningar av ländernas inblandning, men så icke i Sverige. Jag vet inte om det är för att man inte vill störa den omhuldade transatlantiska länken eller vad det är, men nog finns det mycket att titta på. Jag vill därför fråga ministern: Är det inte, med tanke på vad som nu har avslöjats men också vad som tidigare har avslöjats, dags att göra en rejäl genomlysning av det som uppenbarligen är ganska skevt?
Det finns många andra exempel man kan ta, men jag nöjer mig med dessa så länge. Därmed inte sagt att allt FRA gör inte är bra. Som jag betonade görs många positiva saker, och det är en viktig uppgift, inte minst i de tider vi befinner oss i. Men det är oerhört känsligt när befogenheter ges som riskerar människors personliga integritet på det sätt som lagstiftningen medger.
Därför är det viktigt att man sköter detta inte bara bättre än de flesta myndigheter utan mer eller mindre utan fel. Om det uppstår fel ska det inte ta sex, sju eller åtta år att rätta till dem. Det är fruktansvärt allvarligt. Som jag sa hittades fel för flera år sedan: Datainspektionen för sju åtta år sedan och Siun för sex sju år sedan.
De är inte tillrättade än, men det ska bli bättre. Jag tycker att det är lite märkligt med en sådan senfärdighet i en så viktig fråga.
Stig Henriksson (V):
Mina frågor kvarstår. Jag har besökt FRA, liksom flera av mina partikamrater. Även försvarsutskottet besöker FRA regelbundet. Hittills har vi inte nåtts av informationen, som vi i stället har fått ta del av via medierna. Det tycker jag är allvarligt. Mina frågor kvarstår alltså, men jag vill addera en till.
Om det nu är Siun som vi mer eller mindre helt ska förlita oss på för denna granskning tycker jag att det vore klädsamt om alla partier fanns representerade i Siun. Min fråga till statsrådet är om han är beredd att verka för att alla partier ska vara representerade där och om det är detta som är kungsvägen till kontroll för riksdagen. Man ska alltid tänka på sitt eftermäle.
Nu ser ministern frisk och kry ut, så det är inte någon diagnos jag ställer här, men jag tänkte sluta ungefär som jag började, med de gamla islänningarna. I Hávamál står: Fänad dör, fränder dör, själv dör du även;ett vet jag som aldrig dör; dom över död man.
Stig Henriksson (V):
Tack för svaret på interpellationen, som har fått ligga till sig ett tag! Jag har alltså frågat om den svenska statens rymdbolags affärer med bland annat USA:s flygvapen och problematiken med att vi bidrar till styrning av drönare och kryssningsrobotar med mera, något som är en väldigt aktuell fråga just i dag med tanke på de händelser som varit och med kännedom om att mellan 80 och 90 procent av offren är icke avsedda mål, som det heter.
Det är många gånger sjukhus, begravningsföljen, barn, kvinnor etcetera. Svaret, att ministern dementerar att SSC medverkar till USA:s drönarkrig genom sin kommersiella verksamhet, överraskar mig. Jag antar nämligen att det är det som avses i praktiken och att det inte endast handlar om semantiken. Ministern svarar att det statliga rymdbolaget inte säljer data.
Det är väl korrekt, men den väsentliga frågan är: Säljer inte heller det statliga rymdbolaget tillgången till satellitstationernas överföringskapacitet, detta bolag som enligt ministern är en av världens största kommersiella leverantörer av tjänster när det gäller satellitkommunikation?
Det är intressant att jämföra ministerns svar med kommunikationsdirektören för det statliga rymdbolaget SCC, som uttalar sig enligt följande: "Vi har teknisk utrustning för att fånga signalerna och samla ihop dem och skicka vidare till kunderna. Vi kontrollerar alltså inte vad som är i kablarna."
Vet alltså ministern mer än rymdbolagets kommunikationsdirektör när ministern i sitt svar skriver att med detta nätverk "deltar vårt statliga bolag i en viktig del av en global verksamhet som gynnar en positiv och långsiktigt hållbar utveckling av vår värld". Hur går det här ihop?
Mina uppgifter, herr talman, säger att svenska staten via SSC vidarebefordrar styrsignaler som används för amerikanska fjärrstyrda drönare och att vi har förbindelse med USA:s flygvapen och samarbete med några av världens största vapenföretag, till exempel Boeing och Lockheed Martin. Är detta fel? Enligt ministern tillhandahåller vi inte den här servicen.
Alternativt ger vi den av något slags ideella skäl. Det låter mycket märkligt i mina öron när vi ändå talar om ett statligt bolag som ju, återigen, är "en av världens största kommersiella leverantörer av tjänster när det gäller satellitkommunikation". Men jag kan naturligtvis inte betvivla ministerns ord; han är ju en ärans man. Nåväl.
Jag omformulerar mitt påstående: Svenska satellitstationer, driftade av statens rymdbolag, gör det möjligt för USA att skicka styrsignaler till sina attackdrönare. Fel eller rätt? Mina källor säger vidare att USA:s spionsatellit WGS4 placerades över Mellanöstern med hjälp av statliga SSC.
Är detta korrekt? Gör vi dessa tjänster gratis, eller säljer vi dem? Hur går det i så fall ihop med hållbarhetspolicyn, där det står om riskerna med att medverka till osund övervakning i händerna på fel aktörer? Detta är de frågor som jag skulle vilja komplettera med.
Stig Henriksson (V):
Jag har meddelat var FN-rapporten kan hittas, men det har tydligen inte gått att leta reda på den. Jag tycker kanske inte att det är min främsta uppgift att bistå med att leta i källor - jag har inte de resurserna. Däremot är det lätt att ta del av den. Jag tycker att den här debatten snor runt sin egen svans. Ministern säger att SSC inte säljer data.
Det är väl formellt riktigt, men det är en semantisk invändning om vi säljer de tjänster som möjliggör överföring av data. Ministern säger att SSC inte har något uppdrag som omfattar krigföring med hjälp av drönare. Det är väl självklart att man inte har något sådant uppdrag, men om man säljer tjänster som möjliggör drönarkrig finns en viss koppling.
Jag är inte tekniskt bevandrad, och jag kan inte alltid uttrycka mig fullständigt korrekt, men då förväntar jag mig att man inte rider på orden på det sättet. Är det så eller är det inte så - det är en öppen fråga - att Sverige har ett avtal via statens bolag SSC med det amerikanska flygvapnet? Jag har källor som uppger detta. Det kan ministern dementera. Är det enbart godhjärtade saker som det amerikanska flygvapnet sysslar med?
Boeings och Lockheeds avtal ska handla om civil användning av olika rymdprogram. Vi vet bägge två, och det framgår av en svensk statlig utredning, och EU och resten av världen vet, att rymdprogram mer och mer går ut på att integrera civilt och militärt rymdarbete. Det är svårt att hålla de gränserna.
Det är lite besvärande att medan kommunikationsdirektören på SSC säger att man inte har en aning om vad man skickar i kablarna, att det är upp till kunderna att använda dem, är ministern övertygad om att de används för fred, välstånd och utveckling. Jag är inte lika övertygad. Dessa frågor är svåra. Jag har ändå försökt ställa relativt öppna frågor, och jag hoppas att det går att reda ut dem.
Om man läser SSC:s hållbarhetsredovisning finns det en del skäl att fråga sig om den går ihop med den verksamhet som SSC bedriver. På inte mindre än 29 ställen i hållbarhetsrapporten refereras till de mänskliga rättigheterna.
Det konstateras bland annat att vid felaktig användning kan rymdtillämpningar utgöra hot mot mänskliga rättigheter, fred och frihet. Även om till exempel dödande med hjälp av drönare inte är otillåtet enligt krigets lagar lär det väl ändå strida mot de vackra orden i hållbarhetspolicyn.
Jag är fortfarande inte på det klara med om ministern kan ge en dementi, det vill säga att ingenting SSC gör kan användas för att underlätta drönarkriget och användning av den typen av vapen. Är det i så fall rimligt att ett statligt bolag har en kommersiell verksamhet som underlättar, möjliggör och så vidare drönarkrig med den höga andelen civila offer? Är det förenligt med hållbarhetspolicyn?
Stig Henriksson (V):
Fortfarande kvarstår ändå frågetecknet. Ministern har inte dementerat att man gör affärer med det amerikanska flygvapnet. Det är inte direkt lingonplockning de håller på med - även om det skulle underlättas med hjälp av satellitnavigering. Jag är ledsen, men det är klart att det kan framstå som spekulationer. Jag ska ärligt säga att jag är djupt oroad över pusselbitarna som kan läggas ihop via öppna källor.
De kan vara felaktiga, men jag uppfattar inte att ministern dementerar dem på ett riktigt starkt sätt. Avsikten är naturligtvis inte att bidra till några spekulationer utan att få tydliga och klara svar. Det finns en del problem i detta. Det är inte så lätt att få de svaren via officiella vägar.
Låt oss dra oss till minnes 2010, när det avslöjades att Rymdbolaget hade försökt sälja havsövervakningssystem till Muammar Gaddafi i Libyen. En representant för bolaget sa att ett sådant system kan hjälpa dem att hålla efter flyktingsituationen utmed gränserna och ute på Medelhavet. Något senare kunde man läsa i hållbarhetspolicyn att man ska akta sig för riskerna med att medverka till osund övervakning i händerna på fel aktörer.
Då är det lite skillnad mellan ord och handling. Hur är det med drönarna, som jag oroar mig för? Det är ändå viktigt att komma ihåg att de många gånger presenteras som otroligt träffsäkra vapen som bara slår ut det avsedda målet. Så är inte alls fallet.
Det var nyligen en amerikansk räd mot al-Qaida i Jemen, i samband med att jag skrev interpellationen, och där dödades "sannolikt" civila. Pentagon säger att 14 al-Qaidamedlemmar dödades. Sjukhuskällor i Sana säger att 30 människor dödades, varav sju kvinnor och tre barn. I september 2016 dödades 15 civila och skadades 13, och så vidare. Så är verkligheten.
Stig Henriksson (V):
Tack för svaret, herr minister, och en senkommen gratulation till att även detta område nu ska hanteras av justitie- och migrationsministern. Det är en inte helt enkel ministerportfölj att hantera om man ska döma av historien. Jag har alltså frågat när en proposition kommer efter den så kallade KEX-utredningen. Det är förstås inte konstigt att vi tycker att regeringens ställningstagande dröjer.
Vapenexport är ju lite av cirkelns kvadratur eller, om man så vill, hur man ska äta upp kexet och ändå ha det kvar. Det är redan i dag i princip förbjudet att exportera krigsmateriel. Ändå anses det att vi måste göra det, och vi gör det. Det finns särskilda hinder för att exportera till bland annat krigförande länder, och ändå gör vi det. Det finns hinder för att exportera till länder som grovt och omfattande kränker de mänskliga rättigheterna, och ändå gör vi det.
Vi ska inte exportera till diktaturer, och ändå gör vi det. Nu aviseras i alla fall en proposition till våren 2017, och jag antar att det inte är så meningsfullt att här försöka få ministern att göra uttalanden om vad den kommer att innehålla. Låt oss då i stället ta chansen till ett mer fritt samtal kring denna svåra fråga, bara oss två emellan. Så många fler finns ju i alla fall inte i kammaren. Jag tänkte att vi kan passa på när chefen din är på utlandsresa.
Statsministern åker ju i helgen till Saudiarabien av alla ställen. Som ressällskap har han, som av en händelse, ordföranden för Sveriges största vapentillverkare Saab, nämligen Marcus Wallenberg. Jag vet inte om de kanske hinner dit redan denna fredag - en av de fredagar då Raif Badawi ska piskas offentligt. Han ska ju äntligen få 50 av de 1 000 piskrapp han har dömts till - för bloggande!
Man kan tycka att Saudiarabien uppfyller alla de villkor som borde förhindra vapenexport. Även om statsministern inte vill kalla Saudi för en diktatur gör nog de flesta andra det. Min fundering är: Hur tänker ministern, är Saudiarabien en diktatur?
Att man grovt och omfattande kränker de mänskliga rättigheterna, typ yttrandefrihet, när man dömer en bloggare till 1 000 piskrapp - vilket i praktiken är en dödsdom om det verkställs - borde det väl inte vara något tvivel om. Anser ministern att Saudiarabien kränker de mänskliga rättigheterna?
Att Saudiarabien är ett krigförande land kan anhöriga till många av offren i Jemen vittna om, senast häromveckan då ett begravningsfölje bombades med 150 döda som lades till de redan 6 800 räknade offren, exklusive den humanitära katastrof som krigandet utlöst. Hittills har dock inte de jemenitiska offren belastat ministerns andra roll som ansvarig för migration.
Men det är ett exempel på hur vi är med om att skapa de katastrofer som vi sedan med stora svårigheter får hantera. Men vad anser ministern, är Saudiarabien invecklat i en väpnad konflikt? Vi säljer ju krigsmateriel till Saudiarabien. Vi har bland annat sålt Erieye, ett luftburet radarsystem för stridsledning som i militär fackpress beskrivs som "en hörnsten i Saudiarabiens krigsföring i regionen".
För att för ett ögonblick låna statsministerns vokabulär, känns det okej?
Stig Henriksson (V):
Jag är i alla fall överens med ministern om en sak, att det här inte är enkelt. Att antingen sälja till alla eller inte sälja alls är väldigt enkelt i teorin men inte i verkligheten, eftersom det finns försvars- och säkerhetspolitiska intressen att beakta. Jag noterar att ministern inte vill gå in på mina följdfrågor som är liksom ett lackmustest på om vi kan sälja krigsmateriel till Saudiarabien.
Eftersom nuvarande lagstiftning sägs vara ett av världens mest restriktiva regelverk kan man fundera över hur restriktivt det är och hur restriktivt det kommer att bli. Just Saudiarabien är mycket intressant. Det är en diktatur. Man kränker mänskliga rättigheter, inte minst vad gäller kvinnor. Man är invecklad i väpnad strid och rustar mer än till och med Ryssland, som anses vara det stora hotet i världen. Det är alla terroristers moderland, skulle jag vilja säga.
Jag tror att det var 11 av 18 terrorister inblandade i "nine eleven" som kom just från Saudiarabien. Ändå är landet USA:s bästa vän, västs bästa vän och numera även Sveriges vän. Sveriges statsminister åker alltså tillsammans med Sveriges största vapenexportör till Saudiarabien, som är ett särskilt prioriterat land att utveckla handel med enligt näringsminister Damberg.
Här hittar vi förutom Saudiarabien länder som Kina, Kazakstan, Iran, Egypten, Qatar och Förenade Arabemiraten. Om man till äventyrs trodde att handel, inklusive vapenexport, skulle vara en del av den feministiska utrikespolitiken är det lite svårt att se Egypten, Saudiarabien och Iran som komponenter i den.
Min fundering är: Är handel, inklusive vapenexport, en del av den feministiska utrikespolitiken? Så till de försvars- och säkerhetspolitiska argumenten. Trots alla hinder - det är med vissa undantag i princip förbjudet med vapenexport - vinner de ofta.
Vi exporterar gång på gång till krigförande länder inblandade i stridshandlingar, vi exporterar till diktaturer och vi exporterar till länder som kränker mänskliga rättigheter. Detta är besvärande, även om jag inser att det är en komplicerad fråga.
Så länge vi kan sälja till Saudiarabien, Förenade Arabemiraten och många andra länder kan vi inte säga att vi har en restriktiv politik. Vi må ha världens mest restriktiva regelverk, men det säger i så fall mer om de övriga ländernas regelverk. Mina funderingar kvarstår.
Låt oss använda Saudiarabien som lackmustest för hur det ser ut i dag: Kränker Saudiarabien de mänskliga rättigheterna, vilket är ett hinder för vapenexport? Är Saudiarabien invecklat i en väpnad konflikt, vilket är ett hinder för vapenexport?
Är det okej att ha exporterat Erieye, som sägs vara en hörnsten i Saudiarabiens krigföring i regionen och som kostar tusentals människor livet och bidrar till en enorm humanitär katastrof? Är Saudiarabien en diktatur?
Stig Henriksson (V):
Skälet till att Vänsterpartiet står utanför majoriteten i KEX-utredningen är att vi anser att utredningen inte är tillräcklig - precis som nuvarande lagstiftning alldeles uppenbarligen inte är tillräcklig, eftersom vi säljer till länder som bevisligen kränker mänskliga rättigheter, är diktaturer och är invecklade i krigsoperationer. Det finns säkerhets- och försvarspolitiska aspekter.
Man får dock inte glömma bort att en viktig komponent var att vi behövde ha en egen försvarsindustri för att få ned kostnaderna för leveranserna till vårt eget försvar, och då måste vi exportera. Men verkligheten har förändrats ganska drastiskt. Ta till exempel Gripenplanet. Över hälften av de vitala komponenterna kommer från USA. Hur mycket egen försvarsindustri har vi?
När flertalet försvarsindustrier är utlandsägda, hur mycket svensk försvarsindustri har vi? Lite cyniskt kan man säga att vi i huvudsak har en sammansättning av vissa vapensystem i Sverige. Det är ungefär där vi befinner oss. Nåväl, det är bra att samarbetsavtalet med Saudiarabien har sagts upp.
Vi råkade sälja Erieye till Saudiarabien när de hamnade i en väpnad konflikt. Men det stannade inte där, för mitt under brinnande krigföring godkändes export av i princip samma stridsledningssystem till Förenade Arabemiraten, som också är invecklat i de krigsoperationer som mördar människor i Jemen. Till och med Sipri kallar detta godkännande kontroversiellt, vilket är ett starkt ord från dess sida. Det är inget undantag. Vi säljer Gripen till Thailand.
Vi säljer till oroshärden Pakistan och till det ständigt krigförande USA. 85 procent av värdet av vår krigsmaterielexport går till krigförande länder. Vad ska vi göra åt det?