Carin Runeson (S):
Med risk att något överskrida min anmälda talartid vill jag ändå konstatera att vi förmodligen kommer att minnas dagens debatter i utrikesutskottet och i kammaren särskilt väl. Det är med anledning av att medan vi har debatterat här har vi helt plötsligt blivit utan ordförande i utrikesutskottet.
Anledningen därtill är att vår ordförande Karin Enström i dag, medan vi har suttit här, har utsetts till landets nya försvarsminister. Då vill jag ta tillfället i akt att här från talarstolen önska henne lycka till med nya uppdraget och tacka henne för gott ledarskap och ordförandeskap i utrikesutskottet.
Vi kommer att sakna henne i utrikesutskottet, men vi är övertygade om att hon kommer att göra ett utmärkt jobb som försvarsminister. Så till dagens MR-betänkande! Fru talman! Dagens betänkande om mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik behandlar ett antal motioner från de allmänna motionstiderna 2010 och 2011.
Det är motioner som tar upp MR-frågor i vissa regioner i världen. Det handlar framför allt om ett antal länder i Afrika och i Latinamerika, och för Asiens del behandlas motioner som rör Burma och Kina. Det finns även ett avsnitt om en ny EU-strategi för främjande av mänskliga rättigheter i världen.
Vi socialdemokrater har två reservationer tillsammans med Miljöpartiet och Vänsterpartiet, reservation 6, som rör framför allt kvinnors situation i Nicaragua, och reservation 8, som handlar om arbetsförhållandena i Kina, och jag vill yrka bifall till båda reservationerna. Som en följd av detta kommer jag i huvudsak att ägna min talartid åt Latinamerika, framför allt Nicaragua, och åt Kina, och jag börjar med det sistnämnda. Fru talman!
Vi socialdemokrater ser det som en absolut nödvändighet att de grundläggande mänskliga rättigheterna i arbetslivet stärks och respekteras överallt i världen. Den fria förenings- och förhandlingsrätten måste garanteras, och slavarbete, barnarbete och diskriminering ska bort.
Det är inte acceptabelt att mer än 200 miljoner barn arbetar och att 12 miljoner människor arbetar under tvång, vilket i praktiken inte är någonting annat än ett modernt slaveri. Det är också välkänt och helt förkastligt att fackligt aktiva i många länder förföljs, fängslas och till och med mördas för sitt engagemangs skull.
Arbetet inom Internationella arbetsorganisationen, ILO, måste därför få ökad tyngd och fler länder måste förmås att ratificera ILO:s konventioner. Vi socialdemokrater vill också stärka internationell facklig-politisk samverkan, och i det sammanhanget, fru talman, vill vi även se ett engagemang från den borgerliga regeringens sida.
När det gäller Kina har man sedan de ekonomiska reformerna startade för drygt 30 år sedan lyft något hundratal miljoner människor ur fattigdom, och den personliga friheten har ökat för många inom vissa områden. Det är bra. Men, fru talman, vi vet alla att det råder stor brist på och avsaknad av respekt för de mänskliga rättigheterna i Kina.
Tvångsförflyttningar, fängslande av oliktänkande, stora brister i yttrandefriheten, om den alls finns, och en negativ särbehandling av minoriteter är några exempel på sådant som över huvud taget inte borde förekomma vare sig i Kina eller i något land.
Antalet länder som tillämpar dödsstraff fortsätter att minska, men enligt Amnestys årsrapport avrättar Kina ensamt fler personer än resten av världen tillsammans, vilket vi socialdemokrater helt fördömer. Fru talman! Det är viktigt att vi inte enbart ser Kina som en gigantisk marknad för svenska produkter.
Vi måste i alla våra kontakter med Kina föra fram vår ståndpunkt om mänskliga rättigheter och demokrati och fortsätta arbetet för att företag ska ta ett större socialt ansvar och för att fackliga rättigheter ska utvecklas. Den fria förenings- och förhandlingsrätten ska garanteras liksom rätten till internationella sympatiåtgärder, vilket, fru talman, skulle kunna leda till politiska förändringar.
Utöver att värna arbetstagarnas rätt bidrar fria och demokratiska fackföreningar dessutom till ökad social rättvisa. Vi socialdemokrater kräver också att grundläggande mänskliga rättigheter i arbetslivet förs in i internationella handelsavtal.
Sverige ska hävda arbetstagarnas rätt i internationella organisationer, exempelvis IMF och Världsbanken, genom bilaterala kontakter och med upphandlingsregler på alla samhällsnivåer. Därför bör Sverige ratificera ILO:s konvention 94 om offentlig upphandling. Det är nödvändigt, fru talman, att vi alla bidrar till att skapa opinion mot urusla arbetsförhållanden i Kina och i hela världen i övrigt.
Även om regeringen Reinfeldt uttalat "att efterlevnaden av och respekten för de mänskliga rättigheterna för arbetstagare ska stärkas globalt" verkar detta ha försvunnit helt i regeringens fokusering av målen i utvecklingspolitiken. Det ideologiska skiftet märks väl genom att fokus alltmer läggs på marknaden och inte på människan.
Regeringen lägger helt enkelt ingen större vikt vid mänskliga rättigheter i arbetslivet eller vid den fackliga organiseringens betydelse för ett samhälles utveckling, vilket vi socialdemokrater beklagar. Fru talman! Nu tänker jag bege mig till andra sidan jordklotet och till Latinamerika, där utrikesutskottet uppdelat i tre delegationer nyligen varit på besök för att se, lära och fördjupa kunskaperna.
Jag hade själv förmånen att leda den delegation som besökte Colombia och Venezuela, två länder som betraktas som demokratier men där dess värre narkotikahandel, våld och kriminalitet är utbrett och där många, många människor lever i stor fattigdom. I Colombia pågår dessutom sedan 40 år tillbaka en intern väpnad konflikt med framför allt Farcgerillan och paramilitären som huvudrollsinnehavare.
Konflikten har i alla år inneburit grava brott mot internationell humanitär rätt. Jag kan som exempel nämna tvångsrekrytering av barn och ungdomar, urskillningslösa attacker mot civilbefolkningen, tvångsförflyttningar, kidnappningar, sexuellt våld samt mord på och hot mot folkvalda, mot studenter, mot journalister - ja, listan kan göras lång.
Under senare tid har man dock kunnat se en viss ljusning när det gäller att få till stånd en lösning på konflikten, och därvidlag är det bara att önska det colombianska folket en tillvaro utan våld och hot och en bättre tingens ordning än vad som varit fallet under så många år.
För de fyra fem miljoner internflyktingar som drivits från hus och hem finns nu också ett hopp om att kunna få tillbaka det stycke mark där de en gång bott och verkat, mark som innebär en möjlighet och en väg ut ur extrem fattigdom. Fru talman! En stor och viktig fråga i Latinamerika är kvinnors och barns situation. I det här sammanhanget är det ofrånkomligt att inte beröra abortfrågan.
Inget av länderna i Latinamerika har en lagstiftning som ger kvinnan rätt till fri abort, vilket vi socialdemokrater ser som ett brott mot mänskliga rättigheter och ett förmyndarskap som berövar kvinnan möjligheten och rättigheten att själv få bestämma över sin egen kropp.
Allra längst har man gått i Nicaragua, där abort inte ens är tillåten om en kvinna eller flicka blivit gravid på grund av våldtäkt eller incest - det händer tyvärr ofta - eller om det är fara för kvinnans liv.
En illegal abort - det förekommer naturligtvis många, med stor fara för kvinnans liv - är i lagens mening dessutom en kriminell handling som ger såväl kvinnan som den läkare som utfört aborten två respektive tre års fängelsestraff. Detta, fru talman, är inhumant.
Nicaragua är Latinamerikas näst fattigaste land efter Haiti, och som i så många andra fattiga länder är det kvinnorna och barnen på landsbygden som är de värst utsatta. Eftersom Nicaragua är ett starkt mansdominerat samhälle är kvinnan i många fall ensam ansvarig för familjens försörjning. Till detta ska läggas att hon tvingas föda fem, sex, sju, åtta och kanske ännu fler barn.
Det är heller inte ovanligt att kvinnor blir mormödrar redan i 30-årsåldern. Tillsammans med Guatemala har Nicaragua Centralamerikas högsta barna- och mödradödlighet. Hälsovården är bristfällig, och på de statliga sjukhusen, dit de flesta och framför allt den fattiga befolkningen får vända sig, råder brist på mediciner och utrustning.
Och som om inte detta räckte visar rapporter från Sida att Nicaragua är det land i Latinamerika där kvinnomisshandel inklusive sexuellt våld är mest vanligt förekommande. I det svenska utvecklingsarbetet med Nicaragua bidrog Sverige till flera insatser för att öka jämställdheten, men oändligt mycket återstår att göra.
Men tyvärr, fru talman, kan vi konstatera att den borgerliga regeringens beslut om att fasa ut utvecklingssamarbetet bidragit till att mycket av det svenska stödet till kvinnorörelsen i Nicaragua avvecklats.
Jag vill därför markera att vi socialdemokrater anser att det är oerhört viktigt med ett fortsatt engagemang för utvecklingen i Nicaragua och inte minst när det gäller kvinnors situation, och det är angeläget att Sverige fortsätter att lämna stöd till organisationer i det civila samhället i Nicaragua, och även i andra länder, organisationer som arbetar för att stärka de mänskliga rättigheterna inklusive kvinnors rättigheter.
Avslutningsvis, fru talman, vill jag ge ytterligare ett exempel på att orättvisorna i världen kan ta sig många uttryck och att det vi betraktar som rättigheter och självklarheter långt ifrån är det för alla.
Vet ni att det finns fler hungriga människor i världen i dag än den sammanlagda befolkningen i USA, Kanada och hela EU och att mer än en miljard människor lever under den absoluta fattigdomsgränsen, som är lite drygt en dollar per dag?
Och detta sker, fru talman, medan vi mer välbeställda betalar stora summor för att bli av med övervikt, högt blodtryck och andra välfärdssjukdomar. Jag tror, fru talman, att vi har råd att bättre stå upp för de utsatta i världen. Jag är övertygad om det.