Stig Henriksson (V):
Jag tackar ministern för svaret. Jag blir dock inte riktigt klok på detta. Det var nämligen just Indiens provsprängning av kärnvapen 1974 som ledde till bildandet av denna grupp, det vill säga NSG. Bakgrunden var att Indien, tvärtemot givna löften, hade använt kanadensiskt importerat plutonium inte för civilt bruk, som man hade lovat, utan för att utveckla kärnvapen.
NSG har som syfte att säkra icke-spridning av kärnvapen genom riktlinjer för export av kärnteknologi och till denna relaterade produkter. Och nu ska Indien av alla länder släppas in i denna kontrollgrupp - Indien, som inte ens skrivit på fördraget om icke-spridning av kärnvapen! Det blir jag inte klok på.
Man kan kanske säga att det är bättre att ha pyromanen anställd i brandkåren än utanför, men det är sällan vi resonerar på det sättet. År 2006 ingick USA ett avtal med Indien om handel med kärnteknik med mera för civilt bruk, det vill säga det Indien struntade i 1974. Då ville USA göra undantag för Indien, för detta bröt ju mot principen.
Carl Bildt, som då var utrikesminister, ville förstås gå USA till mötes och stödja detta undantag. Då protesterade dock ledande socialdemokrater livligt. Exakt vad har föranlett 180-graderssvängen i denna fråga? Ett fullt medlemskap är ju mer än det man diskuterade 2006. Vad har hänt, förutom att Socialdemokraterna sitter i regeringen? Det blir jag inte heller klok på.
I vapenexportkretsar, liksom i NSG, talar man ibland om produkter med dubbla användningsområden, det vill säga både civilt och militärt. Jag tycker att politiken ska ha dubbla användningsområden; den ska vara konsekvent oavsett om man sitter i opposition eller i regering. Jag hoppas att ministern delar den uppfattningen. USA har alltså gått vidare och föreslagit att Indien även ska kunna få fullt medlemskap i NSG.
Det skulle då bli det första medlemsland som inte är part i NPT, det vill säga icke-spridningsavtalet, eller något avtal om en kärnvapenfri zon - detta trots att NSG:s principer för medlemskap kräver att stater antingen är part i och följer icke-spridningsavtalet eller är part i en kärnvapenfri zon.
Att acceptera Indien som medlem försvagar som jag ser det hela arbetet för kärnvapennedrustning, och det är flera forskares bedömning att så är fallet. Man menar att Indien inte klarar NSG:s principer för medlemskap och inte har följt de löften som gavs i samband med undantaget 2006.
Till exempel säger Daryl Kimball, respekterad vd på Arms Control Association i Washington, att formeln som beskrivs lägger ribban oerhört lågt för att komma i åtnjutande av de bästa privilegierna för kärnteknikhandel och kräver inte några ytterligare icke-spridningsåtaganden. Därför är detta särskilt förvånande, herr talman.
Om man ens ska diskutera ett medlemskap är det i så fall nu det skulle finnas en möjlighet till det som utrikesministern har talat om - att det går att göra både och, det vill säga verka såväl för ökad anslutning till icke-spridningsavtalet NPT och provstoppsavtalet som för en utökad krets av länder i detta NSG. Exakt vad gör Sverige för att åtminstone villkora Indiens medlemskap med åtaganden åt dessa håll? Det vill jag veta.
Använda vårt veto ska vi tydligen inte göra, nämligen.