Magnus Manhammar (S):
Jag vill inleda mitt anförande med att berätta hur det kommer sig att jag är här. Jag är här till stor del på grund av mina morföräldrars berättelser som jag har fått ta del. De föddes båda två i Blekinge, i fattiga familjer. Min mormor föddes i en familj som i huvudsak jobbade på ett tegelbruk. Det var egentligen en kakelfabrik. Min morfar kom från en familj som var stenhuggare.
Under 30-talet arbetade man med beredskapsarbete. När man inte hade pengar - oftast hade man inte det - arbetade man för storbönder och andra för att över huvud taget kunna försörja sig. Min morfar hade tur. En dag fick han reda på att det behövdes målarlärlingar borta i Karlskrona. Han växte upp i Asarum i mellersta Blekinge, i den norra delen av Karlshamn. Han blev lärling i Karlskrona. Det var också där han träffade min mormor lite senare.
Han blev efter en tid målare och fick jobb på varvet i Karlskrona. Där stannade han resten av sitt liv och njöt otroligt mycket av arbetsplatsen, kamratskapet och yrkesstoltheten bland arbetarna på varvet. Men min morfar utsattes för hemska saker som skulle kosta både hans och många av hans kollegors liv, visade det sig. Han utsattes för asbest.
Han var en av många målare som var med och tätade och målade utrymmen i båtar, ubåtar och andra utrymmen på varvet. Han var en av alla de som fick cancer och till sist dog. Min morfar var dock den av kollegorna som överlevde längst. De andra dog snart efter att de blivit utsatta för detta, som på ett pärlband. Arbetsmiljö är därför en känslig fråga för mig. Det handlar faktiskt om liv och död.
Därför tar jag den diskussion som vi har här i dag på allvar. Den är otroligt viktig. Den gör skillnad för människor på riktigt. Jag är väldigt stolt över att tala om den arbetsmiljöpolitik som regeringen nu driver. Det är stora satsningar, inte minst på Arbetsmiljöverket. Där kan det också handla om förebyggande arbete. Arbetsmiljöinspektörerna kan komma ut och upptäcka sådana saker som asbest i förväg. Det har man faktiskt gjort på Karlskronavarvet på senare tid.
Det fanns under förra året fortfarande kvar rester av asbest på den arbetsplatsen. Vi avsätter mycket pengar till detta. Det är stor skillnad mot Moderaterna som minskar med 65 miljoner. Vi satsar i stället fram till 2017 sammanlagt 60 miljoner. I år anställs 60 nya inspektörer på Arbetsmiljöverket. Nästa år kommer 50 nya att anställas. Det är väldigt bra. Det kommer också att förändra möjligheten att jobba förebyggande. Vi satsar också pengar på de regionala skyddsombuden.
Även arbetsplatser som inte har skyddsombud får möjlighet att få ett skydd. Redan i våras satsade vi 9 miljoner. Vi satsar ytterligare pengar nu. Det kommer att satsas sammanlagt 10 miljoner på det under de kommande åren. Vi satsar pengar på arbetslivsforskningen. Det visar på en stor skillnad mellan oss och den tidigare regeringen. Nu satsar vi 10 miljoner. Det kommer att bli sammanlagt 20 miljoner framöver. Vi satsar även på att ha en arbetsmiljöstrategi. Vi har alltså en heltäckande arbetsmiljöpolitik för de kommande åren i Sverige.
Vi beskriver också att vi vill ha ett nationellt center för arbetslivsforskning. Arbetets organisation är på många sätt grunden i arbetsmiljön. Jag är stolt över regeringens och inte minst Socialdemokraternas och Miljöpartiets arbetsmiljöpolitik. Men det finns saker som bekymrar mig. Det kommer kanske inte som en blixt från klar himmel att Sverigedemokraterna bekymrar mig.
Sverigedemokraternas arbetsmiljöpolitik, i det här fallet i synnerhet Magnus Perssons uttalande i dag, och dubbelmoral är beklämmande. De här frågorna är på riktigt, vilket jag beskrev i inledningen av mitt anförande.
Sverigedemokraterna satsar på den svenska arbetsmarknadsmodellen med den ena handen och rycker undan grunden för den svenska arbetsmarknadsmodellen och arbetsmiljön med den andra handen. Jag skulle vilja jämföra det med en röd tvåvåningsvilla någonstans i Sverige.
Magnus Persson står utanför villan och målar den med sina förslag om arbetsmiljöpolitik och en del andra saker som ska verka bra. Samtidigt har hans partikamrat, Sven-Olof Sällström, smugit in och står inne i villan. Han har en slägga och håller på och slår sönder stommen i huset. Han använder en slagborr för att försöka förstöra de bärande väggarna.
Samtidigt som Magnus Persson på något sätt försöker förvilla oss som ser detta utifrån - den svenska modellen som han talar sig varm för - är hans kamrat på den andra sidan och slår sönder hela grunden. Så är Sverigedemokraternas politik. Å ena sidan säger man att arbetsmiljö är viktigt, å andra sidan försöker man att rasera den svenska modellen genom att till exempel förstöra a-kassan och trycka undan den från fackföreningarnas möjlighet att ha ett inflytande över den.
Det är ju hela basen i den svenska modellen att facket har inflytande över a-kassan för att man ska kunna ha en stabil arbetsmarknad i Sverige. Sverigedemokraterna slår också väldigt hårt mot andra delar när det handlar om tryggheten för dem som arbetar. Inte minst i LAS vill man göra flera undantag. Det är ett oerhört hårt slag med släggan mot den svenska modellen.
Detta går inte ihop för Sverigedemokraterna. Man talar med kluven tunga. Jag vill ställa en fråga till både Sven-Olof Sällström och Magnus Persson och ha svar på varför Sverigedemokraterna vill rasera den svenska modellen på arbetsmarknaden. Det är intressant för mig att få veta det, för det får konsekvenser för människor på riktigt.