Sara Karlsson (S):
Jag vill börja med att tacka Jens Holm för att han har ställt den här viktiga interpellationen. Jag vill också tacka miljöministern för att hon åtminstone försöker svara på den. Men svaret lämnar en del att önska. Lena Ek menar att det beror på att det är för tidigt i processen för att kunna ge besked i de frågor som Jens Holm ställer.
Jag kan förstå att det är svårt att i dagsläget svara på exakt vilka styrmedel som ska användas och när och hur de ska användas eftersom detta är ett mycket gediget underlag. Men frågorna är i huvudsak av rätt generell karaktär. Det gäller till exempel frågan om hur man ska se på den klimatpåverkan som den svenska konsumtionen har.
Där borde miljöministern åtminstone kunna ha någon tanke om hur man ska tänka och räkna på det och om det finns en politik som man bör driva i Sverige för att minska vår konsumtions klimatpåverkan. Jag tycker att det är särskilt anmärkningsvärt att Lena Ek inte svarar på frågan om målet till 2050 ska vara nollutsläpp eller noll nettoutsläpp. Indirekt gör hon det, men hon verkar ogärna vilja diskutera vad det innebär.
Det blir en avsevärd skillnad beroende på hur man räknar och hur man uppskattar eventuella kolsänkor. Det spelar också stor roll hur detta definieras. Det skulle vara intressant att höra vilka fördelar Lena Ek menar finns med olika sätt att räkna. Att räkna in de eventuella kolsänkor som skog och mark kan utgöra innebär flera problem. Det finns en rättviseaspekt.
Ska vi som råkar bo här i Sverige, där vi har mycket skog, kunna släppa ut mer och inte behöva göra den omställning som krävs på andra ställen? Det är också förknippat med en stor vetenskaplig osäkerhet. Forskning är inte entydig när det gäller hur mycket koldioxid som tas upp och när upptaget är som störst beroende på hur man brukar skogen.
Det finns också en gräns för hur mycket koldioxid skogen kan ta upp innan den börjar släppa ifrån sig den i stället. Jag tycker att det vore rätt oansvarigt att bygga sin klimatpolitik på denna bräckliga grund. Den enda rimliga måste vara att vi sätter ett klimatmål som handlar om utsläppsminskningar och lämnar eventuella sänkor från skog och mark utanför. De är viktiga och positiva. Vi ska följa dem och föra statistik över dem, och vi ska se till att utnyttja potentialen.
Men det måste ske i ett separat ramverk. Regeringen är tydlig i sitt uppdrag till Naturvårdsverket. Det är nettoutsläpp man ska räkna på. Hur det exakt ska ske är svårt att få något svar på från regeringen. Vad är det som gör att regeringen, till skillnad från många andra, kan känna sig så bekväm med beräkningarna av kolsänkorna att man vill ta in dem i det svenska klimatmålet trots att väldigt många skulle säga att det är en mycket bräcklig grund för att sätta klimatmål?
Jag skulle också vilja veta hur realistiskt Lena Ek anser det vara att kunna tillgodoräkna sig billiga utsläppskrediter även i framtiden. Vad är det som gör att den svenska regeringen, till skillnad från till exempel EU-kommissionen, inte ser de fördelar för svensk konkurrenskraft som omställningen utgör? I EU-kommissionens förslag till färdplan för hela EU räknar man bara på inhemska utsläpp.
Man tar inte med de krediter som man kan köpa genom CDM-systemet. Vad är det som gör att den svenska regeringen inte ser det som EU-kommissionen ser? Jag vill kort bemöta Roger Tiefensees inlägg om SSAB i Oxelösund. Jag tycker att Tiefensee blandar olika saker här. SSAB och svensk stålindustri är redan nu duktiga på att minska sina utsläpp.
Man lägger också rätt stora forskningsresurser på att ta fram CCS-teknik. Jag tycker inte att man ska blanda ihop det med att ta in hela skogs- och marksektorn i klimatmålet. Det är att blanda äpplen och päron.