KBLab/rixvox huggingface dataset:
Stefan Tornberg (C):
Jag känner mig trygg med svaret från infrastrukturministern, och jag känner mig också trygg med den vilja och det engagemang som har visats i denna fråga. Jag ska erkänna att jag tidigare har känt en oro genom åren för dragningen av järnvägen utefter Norrlandskusten, först när det gällde Botniabanan och sedan Norrbotniabanan, inte minst utifrån de förutfattade meningar och fördomar som möter dessa projekt.
Inte minst Norrbotniabanan framställdes som en nattlig överenskommelse mellan Peter Eriksson och Göran Persson. Men detta framställdes också som att det handlade om pendeltågstrafik i ett folktomt land längs Norrlandskusten. Jag tycker att utvecklingen i den politiska diskussionen under den senaste tiden har varit positiv ur den aspekten.
Det handlar om regeringens ambition att hålla ihop hela landet och om att satsa på en regional tillväxtpolitik men också om behovet av en aktiv miljöpolitik och ett industrifokus. Det är industrin som ligger i fokus för detta. Persontransporterna är en bieffekt, en bonuseffekt. Men nu handlar det om att ta vara på de tillväxtmöjligheter som finns i vårt land och se till att dessa möjligheter tas till vara på ett bra sätt.
Det är mot bakgrund av den tillväxtpolitiken som man måste se regeringens övriga politik. Kristina Zakrisson blir upprörd över regeringens skattesänkningar i övrigt. Men detta hänger ihop. Det är genom att skapa bra villkor för företagande och för människor att investera i vårt land som vi får en positiv tillväxt. Det är då vi tar vara på tillväxtförutsättningarna och privat kapital i Boliden, i Northland Resources som nu ska satsa miljarder uppe i Pajala.
Också statens egna företag som har samma skatteregler behöver få bra villkor att arbeta så att de kan investera och utvecklas i vårt land. Politikens uppgift är att skapa förutsättningar för tillväxt, och där är infrastrukturen viktig. Det andra får vi göra själva.
Stefan Tornberg (C):
Rubriken på interpellationen är Nedläggning av sågverket på Seskarö . Men det intressanta är egentligen framtiden för dem som bor på Seskarö. Det handlar om framtiden för dem som nu jobbar på sågverket på Seskarö, dem som är engagerade i värdshuset på Seskarö och oss som bor i Norrbotten. Vi är fem regionala företrädare för Norrbotten som deltar i debatten.
Men den frågan bollar vi över till Näringsdepartementet. Man kan fundera över var norrbottningarnas egna åsikter och visioner om framtiden för Seskarö och Norrbotten finns. Vad är det som ska utveckla vårt län? Är det Maud Olofsson som ska berätta för oss hur vi ska göra?
Eller ska hon skapa förutsättningar så att vi själva, utifrån den kunskap vi har och utifrån vårt entreprenörskap, kan skapa de jobb som behövs för att ta till vara de resurser och naturtillgångar som finns där? Kristina Zakrisson hör fördomar. Jag upplever att Kristina Zakrisson sprider fördomar. Det som utvecklar Norrbotten är en rationell och högeffektiv basindustri.
Den har kommit till stånd genom strukturrationaliseringar som ofta varit smärtsamma, men vi har klarat det. Vi har tagit vara på detta. Sveriges och Norrbottens välfärd bygger nu på att Norrbottens industri har omvandlats, blivit effektiv, kunnat konkurrera med övriga industrier och kunnat agera på marknadsmässiga villkor. Den har inte varit en skyddad verkstad. Det är tack vare detta som Norrbotten nu har en fantastisk utveckling.
Jag håller med Kristina Zakrisson om att regeringen har bidragit till det. Det avgörande är att vi har en industri som tar vara på de förutsättningar som finns i Norrbotten. Sedan har regeringen sett till att vi får en utveckling i hela vårt län som har bäring inför framtiden.
Stefan Tornberg (C):
Jag vill å Sven Bergströms vägnar tacka för svaret men också å mina egna vägnar, eftersom jag tillsammans med Sven tidigare motionerat om behovet av att vinterklassa tunga fordon. Det är positivt att det äntligen händer något på detta område. Som Désirée Liljevall sade har utvecklingen under de senaste vintrarna gjort att incidenterna på våra vintervägar ökat. Många gånger har utländska fordon varit inblandade.
Det är därför bra att det nu tagits initiativ där VTI kommer att se över frågan. Mycket har hänt sedan 2000, och jag upplever det som positivt att det svenska Vägverket samarbetar med det norska, eftersom förhållandena på många sätt liknar varandra.
Själv kommer jag från den del av landet där vi har vinterväglag under en betydligt längre tid än Stockholmsområdet, även om just denna vinter varit lite annorlunda. Vi har ett växande antal godstransporter på väg, och många fordon färdas från kontinenten, genom Sverige och upp till Nordnorge.
Det vore därför mycket positivt om Sverige och Norge fick till stånd en samordning och gemensam strategi kring dessa frågor. Det är också viktigt att inte enbart diskutera detta utifrån högre krav på framkomligheten än krav på en viss typ av utrustning.
Nackdelen med att ställa krav på kedjeanvändning som alternativ till vinterdäck kan i många avseenden ställa till mer problem än det löser, vilket erfarenheter från andra länder visar.
Exempelvis kan tunga fordon som i snöoväder tvingas byta till vinterkedjor orsaka olyckor. Den strategi som diskuteras, och det faktum att Vägverket nu överväger krav på drivdäck och styrdäck, tycker jag är viktigt.
Jag ser därför fram emot den utvärdering som VTI håller på med. Vidare är det positivt att Vägverket så tydligt signalerar att man är beredd att komma med förslag även om utredningen inte är klar.
Stefan Tornberg (C):
Än en gång: Det är positivt att det händer någonting på området när det gäller möjligheten att få en bättre trafiksäkerhet utifrån de tunga fordonens krav på möjligheter att köra på vinterväglag. Vintern är en realitet i Sverige. Vi vet inte när vinterväglaget kommer. I mina delar av Sverige är det betydligt vanligare än i Stockholmsområdet och andra delar.
Men det gäller att de som har att yrkesmässigt framföra fordon i Sverige har beredskap i form av utrustning och utbildning att hantera situationen.
Därför tycker jag också att det är positivt att ministern säger att det finns anledning att följa möjligheterna när det gäller utbildning och kontinuerligt ställa krav och förbättra utbildningen av buss- och lastbilsförare som kör tunga fordon. På samma sätt måste vi också ha bra drift och underhåll.
Man kan fundera lite grann på de krav som finns och de förutsättningar som finns för att ha sommarväglag på till exempel Europavägar i hela Sverige. Jag tror att en sådan ambition kan motarbeta sitt syfte, med en överdriven saltning och kemisk behandling.
Jag tror att vi i ett land med vårt nordliga läge, med den vinter vi har, måste acceptera att vi har vinterväglag i stora delar av vårt land under stora delar av året. Då måste både de fordon och de förare som har som arbete att trafikera vägarna också ha beredskap för det.
Stefan Tornberg (C):
Jag vill också tacka för den positiva samsynen om behovet av en bättre trafiksäkerhet på vintern när det gäller tunga fordon samt för att regeringen är beredd att underlätta för Vägverket att genomföra de åtgärder som man bedömer behövs för att säkerställa trafiksäkerheten.
På vintern är det självklart för oss när vi diskuterar Östersjöns miljö att ställa krav på vinterklassning av de fartyg som tar sig in i Östersjön. De ska ha en möjlighet att klara istryck och framkomligheten i Östersjön. De kraven finns även en vinter som denna, när det knappt finns någon is i Östersjön någonstans. På samma sätt är det med de tunga fordonen.
Även de bör vinterklassas, så att det där finns en beredskap för att klara de vägförhållanden och de miljöer de kan möta i vår del av världen.
Stefan Tornberg (C):
Phia Andersson har en poäng i att vi måste våga släppa greppet. Jag tycker att den process som har varit sedan Ansvarskommittén lade fram sitt betänkande och de försök som har gjorts att bilda regioner, trots Jan-Åke Björklunds engagerade insatser, har visat på den splittring som finns. Det gäller både bristen på engagemang hos befolkningen - ja, rena motståndet - men också den splittring som finns hos politiker.
Inte ens Phia Anderssons partikamrater i norra Sverige har kunnat ena sig om hur en framtida region ska se ut. Menar Phia Andersson verkligen allvar med att det här ska beslutas uppifrån? Ska man tvinga Timrå och Sundsvalls lokalpolitiker att bilda en region tillsammans med övre Norrland fast de inte vill det?
Ska man tvinga jämtarna att gå ihop med övriga delar av norra Sverige fast Socialdemokraterna i Jämtland inte vill det? Är det verkligen en framgångsrik väg och en bra grund för den nödvändiga regionaliseringen i Sverige? Därför vill jag återigen ställa frågan: Vad händer med Halland och Gotland efter valet? Kommer ni att tvinga in dem i större regioner? Ska Halland delas i en södra del som ska gå till Skåne och en norra del som ska gå till Västra Götaland?
Ska Gotland in i Småland eller i Stockholms län?
Stefan Tornberg (C):
Vi i Centerpartiet är helt övertygade om att regionaliseringsprocessen för att vara framgångsrik måste bygga på ett engagemang underifrån. Vi var beredda att medverka till att få en diskussion och ett helhetsgrepp, just för att det var så viktigt att få en samsyn om regionaliseringen av Sverige. Detta gjorde vi i Ansvarskommitténs förslag. Därför vore det intressant att veta vad som händer när nu beslutet fattas.
Det finns ju inget avslagsyrkande när det gäller permanentandet av Västra Götaland och Skåne och bildandet av regionerna Halland och Gotland. Men är det här något temporärt? Är det här bara något som gäller just nu? Kan vi få ett besked från Socialdemokraterna eller från vänsteroppositionen om vad som händer i regionfrågan efter valet?
Stefan Tornberg (C):
Christer Engelhardt har all anledning att vara nöjd. Det är inte så vanligt att vi bifaller motioner. Det är mycket bra i det här sammanhanget. Samtidigt måste det vara en lite tveeggad känsla, eftersom Christer Engelhardts partikamrater och möjliga framtida samarbetspartner vid ett eventuellt regimskifte reserverar sig med kritik mot den utveckling som nu sker.
Man ser, som jag tolkar det, bildandet av Gotland och Halland som hinder för framtida lösningar. Det omöjliggör i praktiken ett genomförande av Ansvarskommitténs förslag. Jag uppfattar det som att man vill genomföra Ansvarskommitténs förslag efter valet. Hur trygg känner sig Christer Engelhardt när det gäller Region Gotland vid ett eventuellt regimskifte?
Är en fortsatt framtid för Region Gotland någonting som endast en fortsatt alliansregering kan trygga?
Stefan Tornberg (C):
Det är skönt att Christer Engelhardt är trygg. Jag tror att det är bra att få ett besked om Gotlands framtid innan valet. Hur ser framtiden ut för Region Gotland? Det känns bra att Christer Engelhardt har fått de beskeden. Men det vore rätt bra att också få besked från dem som reserverat sig och ser det som ett hinder för den fortsatta regionaliseringen. Jag tror det är viktigt att få ett sådant besked.
Jag har svårt att förstå vad annat man lyfter fram i sin reservation som det avgörande om det just inte är bildandet av Region Halland och Gotland. Det är den processen som är skillnaden mot Ansvarskommitténs förslag. Det är vad som avviker. Jag tolkar detta som att med en ny rödgrön majoritet i riksdagen kommer man att genomföra Ansvarskommitténs förslag.
Då kan både Halland komma att delas och Region Gotland komma att försvinna. Ön finns kvar, det är jag övertygad om.
Stefan Tornberg (C):
Mikael Johansson sade mycket klokt. Men jag blir samtidigt lite konfunderad, för ingenstans i reservationen står det något om ett underifrånperspektiv, vad jag kan se. I stället står det om nya och större regioner som bör ges ett samlat ansvar för regional utveckling och ge maximal kraft för utveckling. Man kritiserar det som har hänt nu och säger att det ställer upp ett hinder för vad som komma skall. Jag bejakar gärna underifrånperspektivet.
Jag tror att det är nödvändigt att göra det, och gärna ska det gå fort. Regionalisering är en viktig process. Men underifrånperspektiv handlar om att de som är verksamma, befolkningen och politikerna ute i de regioner som berörs är med på båten. Vilken process ser Mikael Johansson framför sig efter valet?
Kommer politikerna på Gotland som nu får bilda regionstyrelse och regionfullmäktige att kunna säga nej till att införlivas i någon annan region? Kommer de att vara trygga med det med en regering som Miljöpartiet eventuellt ingår i?
Stefan Tornberg (C):
Jag tolkade det först som att man gärna vill ha ett underifrånperspektiv där man är delaktig i processen och diskuterar det här, men sedan behöver vi en helhetslösning utifrån den diskussionen. Fine, sade Mikael Johansson. Om Gotland inte passar in i den rödgröna helhetslösningen, vad händer då med Gotland? Vad händer med Halland om man ser att det här inte stämmer överens med hur man där vill organisera sjukvården?
Kommer man att dela upp Halland då fast hallänningarna vill hålla Halland helt? Kan vi lita på en ny rödgrön regering med Miljöpartiet i regeringen? Kommer det att vara möjligt att hålla fast vid det regionala självstyret i de här frågorna?
Stefan Tornberg (C):
Det här är andra kammardebatten om ungefär samma ärende i dag. Det är i och för sig naturligt eftersom det är tio år sedan relationerna förändrades mellan staten och Svenska kyrkan. Relationen till Svenska kyrkan är något som har engagerat inte bara konstitutionsutskottet utan hela kammaren även andra år.
I den tidigare debatten framgick det tydligt från kulturministerns sida omfattningen och typen av överläggningar som har skett och att samtliga frågor var uppe på bordet vid dessa möten. Frågorna ställdes återkommande, och det gavs tydliga besked och svar.
Jag fick också en fråga från Helene Petersson om Anders Åkessons uttalande om långsiktigheten och tillfredsställelsen med uppgörelsen. Jag instämmer helt och hållet. Vi har fått ett femårigt åtagande med 460 miljoner per år. Det är inte alls givet vare sig i denna ekonomiska situation för staten eller i något annat läge. Det här är ett åtagande som staten gör gentemot Svenska kyrkan på 460 miljoner.
Det är ett stort och riktigt åtagande, men det är inte självklart mot vare sig kyrkan eller någon annan. Det är viktigt för staten att vårda relationerna med Svenska kyrkan.
Det är viktigt att vårda den månghundraåriga gemensamma relationen och den betydelse Svenska kyrkan har i det svenska samhället.
I det sammanhanget vill jag också nämna den uppbördshjälp som staten ger via Skatteverket inte bara mot Svenska kyrkan utan även mot övriga trossamfund som vill. Då blir det intressant att jämföra med den tidigare debatten. Vi hörde här Marianne Berg ifrågasätta detta och säga att Svenska kyrkan särbehandlas.
Jag hörde hennes partikollega Siv Holma i den tidigare debatten. Hon var beredd att överväga en särlagstiftning när det gäller tjänstledighet för förtroendevalda i Svenska kyrkan. Det är ingen konsekvens i argumentationen. Herr talman! Jag vill yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på motionerna.
Stefan Tornberg (C):
Tack, ministern, för svaret! När jag hör dessa kommentarer blir jag som norrbottning lite fundersam med tanke på hur min region har klarat den lågkonjunktur vi är inne i och hur regeringen har engagerat sig för att ge fler möjligheter att ta vara på den regionala utvecklingskraften.
Jag skulle kunna tänka mig att det här är en situation som är speciell för Norrbotten, med tanke på de stora investeringar som sker i gruvbrytningar och med tanke på andra investeringar som sker i norra Sverige. Men nu har jag hört Norrlandsfondens redovisning av Småföretagsbarometern för Norrland. Det visar sig att det här är någonting som stämmer rätt väl överens med hur det ser ut i hela norra Sverige.
Därför förvånar det mig att den här debatten handlar så mycket om förändringar i statlig verksamhet. Idealet är tydligen för norra Sverige, när det gäller den regionala utvecklingen, att vi låser situationen som den var 2006. Så som staten såg ut 2006 ska det vara. Vem kan tro att det hade varit en hållbar utveckling för norra Sverige, för Norrbotten eller för Sverige? Självklart måste staten förändras.
Självklart måste den statliga verksamheten få utvecklas. Annars tappar vi den helt och hållet. Det handlar om möjligheter att ta del av den service som finns, om att kunna ha fungerande kommunikationer när det gäller Internet, telefoner, post och kassaservice. Det är en utveckling där det måste förändras, men samhället måste också ställa krav. Det handlar om att det måste finnas en närvaro, en tillgång och en närhet i hela vårt land.
Jag tycker att det är mycket positivt att det regionala perspektivet lyfts fram så tydligt i ministerns svar. För det är bara genom en regional utveckling, genom att ta till vara regionernas och individernas möjligheter lokalt, som vi kan skapa utveckling. Politikens uppgift är att skapa förutsättningar för det här, skapa möjligheter för entreprenörskap och konkurrenskraft. Det innebär också att sysselsättningen ökar.
Och det är bara genom en tillväxtinriktad regionalpolitik som vi kan skapa möjligheter för att ta till vara den lokala och regionala miljöns unika förutsättningar i storstäderna, på landsbygden och i landsorten. Jag som har vuxit upp på landsbygden i Norrbotten ser själv de fantastiska möjligheter som landsbygden har med rika naturresurser och kunniga och företagsamma människor.
Det gäller också att vi får en utveckling som tar vara på den boendemiljö och de naturvärden som uppskattas av så många och även skapar förutsättningar för utveckling. Det gäller att vi får en politik som tar till vara de möjligheter som finns att använda de resurserna. Herr talman! I det sammanhanget känner jag mig mycket nöjd med tyngdpunkten på regional utveckling, med tyngdpunkten på lokala och regionala initiativ.
För den här utvecklingen går inte att administrera från Stockholm. Det här är någonting som endast kan ske genom att vi tar vara på förutsättningarna för den lokala utvecklingskraften.
Stefan Tornberg (C):
I mitt förra inlägg pekade jag mycket på den relativt sett positiva utveckling som finns uppe i min bygd och mina hemtrakter. Samtidigt vill jag också instämma i att situationen är allvarlig. Vi står inför en svår regional utveckling. Jag värjer mig däremot lite grann mot Berit Andnors påstående att vi ska bygga vidare på det Socialdemokraterna har gjort. Det är roligt att Peter Hultqvist hänvisar till Pajala; jag var nämligen där i söndags kväll.
Pajala är en kommun som nu har kvar 30 procent av den befolkning man hade i början av 60-talet. Under den perioden är det Socialdemokraterna som har regerat, så mer av den politiken vill inte jag se för de här bygderna. Pajala är ett bra exempel på den demografiska utmaning man står inför nu.
Ålderssammansättningen i många kommuner, inte minst i Norrlands inland, är av den karaktären att det är svårt att få ett underlag för en positiv utveckling. Självklart måste samhället, staten, regionen och kommunerna ta ett ansvar och skapa förutsättningar för att bygga upp det här.
I Pajala har man, som Peter Hultqvist nämnde, ett hopp om att Northland Resources, ett privatägt kanadensiskt bolag finansierat av norskt kapital, kommer i gång med gruvbrytning. Men jag blir lite förvånad över med vilket lättsinne Socialdemokraterna investerar i infrastruktur. Under den förra mandatperioden gjorde man i och för sig likadant.
Man hade många spadar i jorden men inga pengar att finansiera med, och det är kanske samma sak här. Egentligen utan något underlag konstaterar man att man ska satsa 2 miljarder på en järnväg för ett industriprojekt som fortfarande är i planeringsskedet. Jag är lite förvånad över det ansvar för samhällsekonomin som visas från socialdemokrater i den här debatten.
Jag kan dela kritiken om att de statliga myndigheterna är lite fantasilösa i sin organisering. Man är kvar i ett centralistiskt tänkande där man trodde att det handlade om att samla äggen. Men det handlar ju om att nyttja den nya tekniken på ett bättre sätt och se till de möjligheter som det innebär att utlokalisera verksamhet.
Karl Sigfrid (M):
Jag tackar ministern så mycket för svaret. Frågan om kompensation för höga lönekostnader är långt ifrån ny. Redan när 2005 års system för skatteutjämning infördes påtalade flera remissinstanser, bland annat Sveriges Kommuner och Landsting och Svenskt Näringsliv, att det finns stora regionala löneskillnader. De remissinstanser som berördes framförde även önskemål om att de här löneskillnaderna skulle beaktas i kostnadsutjämningen.
Syftet med kostnadsutjämningen är att kompensera för kostnader som kommunerna själva inte kan påverka. I dag baseras utfallet på förutsättningarna inom nya områden, däribland skolan, äldrevården och bebyggelsen. Att lönekostnaderna föll utanför 2005 års system är en inkonsekvens som berodde på att regeringen ansåg sig behöva mer statistik, inte på att det skulle ha funnits en politisk vilja att bortse från just den faktorn.
Regeringen var osäker om de regionala löneskillnaderna var tillfälliga och kunde ignoreras eller om de var permanenta. I utredningen av Ulf Wetterberg som kom den 18 oktober, Deluppföljning av den kommunalekonomiska utjämningen , slogs det fast att de regionala löneskillnaderna inte var ett tillfälligt fenomen. Snarare var det så att de ökade över tiden. Högst är kommunernas lönekostnader i Stockholmsregionen.
Landstingens lönekostnader är högst i Stockholm, i Uppsala och i Västmanlands län. Totalt sett skulle en ny delmodell i kostnadsutjämningssystemet som tar hänsyn till lönekostnaderna innebära att 38 kommuner och 3 landsting skulle tilldelas ett lönekostnadstillägg. På sikt bör regeringen också lyfta fram storstädernas höga kostnader för lokaler.
Kommunministern påpekar i sitt svar att en del av skillnaden mellan olika kommuners lokalkostnader redan beaktas sedan tio år tillbaka. Dock finns det ingen lokalkostnadsmodell i landstingets utjämningssystem. Man kan ju fråga sig om inte sjukvården har lokalkostnader. Inte heller för kommunerna finns det en fullständig modell för lokalkostnader. Framför allt tar den nuvarande modellen ingen hänsyn till markvärdet.
Vad markvärdet innebär för lokalkostnaderna vet alla som har flyttat från landsorten till centrala Stockholm, möjligen med undantag av riksdagsledamöter och andra som får sin bostad betald av staten.