KBLab/rixvox huggingface dataset:
Matilda Ernkrans (S):
Nu står vi här igen, friskt debatterande ett kommunalt vårdnadsbidrag. Det är en viktig debatt och en viktig diskussion; det vill jag absolut understryka. Jag blir alltmer fascinerad över hur debatten går och över argumenten från ministern och de borgerliga företrädarna här.
Om det är så att ni ärligt och riktigt menar att ni vill ha en familjepolitik som ger människor möjlighet att få mer tid med sina barn och dessutom möjlighet att faktiskt arbeta och vara självförsörjande är frågan: Varifrån kommer det kommunala vårdnadsbidraget om 3 000 spänn i månaden som bara vissa kommer att använda? Många är ju redan exkluderade.
Betyder det att ensamstående föräldrar inte vill ha mer tid med sina barn? De kommer aldrig att kunna använda det kommunala vårdnadsbidraget.
Också vi tycker att det är viktigt att föräldrar får tid med sina små barn. Varför väljer man inte att vidareutveckla föräldraförsäkringen? Den försäkringen bygger faktiskt på en inkomstbortfallsprincip. Både män och kvinnor får därmed en reell möjlighet till mer tid med sina barn. Det är en föräldraförsäkring som faktiskt ger samma möjligheter för både män och kvinnor, både mammor och pappor.
Vi kan gemensamt arbeta med olika goda förslag för att få papporna att ta klivet in i familjen. Om man vill ha en jämställd familjepolitik handlar det om att stärka den svaga parten i familjen. I det här fallet handlar det om papporna. Vi måste hjälpas åt att ge papporna verktyg så att de vågar, kan och vill ta sitt ansvar i familjen.
Om vi verkligen menar att det handlar om barnens bästa och mer tid undrar jag varför vi inte använder och vidareutvecklar den föräldraförsäkring vi har. Jag blir alltmer fascinerad av debatten. Nu har förslaget till och med varit med i en remissrunda. Rundan har varit kort, och det kritiserar många remissinstanser, men det kommer en massiv kritik. Barnombudsmannen undrar var barnperspektivet är.
SKL undrar varför man inte ens har analyserat kostnadskonsekvenserna för kommunerna. Det är inte bara vi i oppositionen som är oroliga för barnen i förskolan i dag. Det handlar om barn och föräldrar som vill ha sina barn i förskolan. De behöver ha dem där så att de kan arbeta och försörja sig själva. De vill lämna dem i en trygg, lugn och utvecklande miljö.
Men dessa barn är man inte beredd att satsa pengar på och försäkra sig om att de får en riktigt bra förskola också i de kommuner som inför ett kommunalt vårdnadsbidrag. Jag är, som sagt, fascinerad av debatten. Jag är också fascinerad av att våra gemensamma pengar enkelt kan användas på vissa ställen.
Det går att använda dem i ett kommunalt vårdnadsbidrag för vissa. Man kan heltidsarbeta och fortfarande ta ut sitt vårdnadsbidrag. Då kan man göra ett avdrag för en hushållsnära tjänst. Då är det finansierat två gånger. Om man anställer någon som är under 25 kan man också få rabatt på socialavgifterna. Det är trippelfinansiering av våra gemensamma medel, men pengarna ska inte läggas på de barn som blir kvar i förskolan.
Det är sådant som jag vill ha utrett i den här debatten.
Matilda Ernkrans (S):
Jag får använda mitt sista inlägg här till att upprepa mina frågor och funderingar. Först vill jag konstatera att vi socialdemokrater tror på föräldrarna. Det är vi socialdemokrater som har byggt vår föräldraförsäkring.
Det är vi som har byggt det samhälle där man kan kombinera tid med sina små barn och möjlighet att yrkesarbeta och försörja sig själv, både män och kvinnor. Vi är inte nöjda. Vi vill fortsätta att vidareutveckla just föräldraförsäkringen, för den ger män och kvinnor, föräldrar i vårt land, reella möjligheter att få tid med sina små barn och kombinera det med yrkesarbete.
Det ger inte det kommunala vårdnadsbidraget. Det är en helt ny del på vår karta. Det är varken generellt, allmänt eller behovsprövat. Det är helt enkelt ett nytt bidrag i alliansens Sverige. Man vill gärna prata om att man är för arbete, men i alla fall inte för arbetare. Jag vill upprepa mina frågor.
Om man nu från den borgerliga regeringen och de kamrater här som stöder den verkligen tycker att det är viktigt att ge föräldrarna mer tid med sina barn, om man verkligen vill ha ett jämställt föräldraskap, varför vidareutvecklar man då inte föräldraförsäkringen, som har en inkomstbortfallsprincip? Varför skicka någonting på remiss om man sedan inte bryr sig om vad remissinstanserna tycker utan gör som man vill och har tänkt ändå?
Hur kommer det sig att man kan trippelfinansiera vissa delar med våra gemensamma pengar när det gäller att ta pengar från vårt gemensamma och lägga dem i enskilda individers plånböcker, men att man inte kan finansiera det kommunala vårdnadsbidraget så att våra barn i förskolorna slipper vara de som betalar att några få får vårdnadsbidrag?
Matilda Ernkrans (S):
Nu är jag lite mer orolig än vad jag var innan den här interpellationsdebatten började. Nu säger Hägglund att man alltid måste prata om vilket som är det mest effektiva sättet. Visst måste vi alltid föra diskussioner om den politik som vi för når de mål som vi har satt upp. Han säger att man ska bjuda in till ett samtal.
Visst behöver vi föra diskussioner om de mål som vi har satt upp och om politiken leder rätt. Sedan säger Hägglund att barnbidraget handlade om att utjämna skillnader mellan familjer med barn och familjer utan barn. Det är riktigt, men det är just det målet som Hägglund och den borgerliga regeringen har tagit bort. Det finns inte längre med som mål inom familjepolitiken.
Då blir jag orolig. Då är frågan vad man styr emot. Det är ju så att barn kostar. Det gör de ju. Vi i Sverige har, med rättvisan som ledstjärna och med en generell välfärd som medel, sett till att man ska kunna fatta beslutet om att bilda familj utan att behöva fundera många vändor om man verkligen har råd att skaffa barn.
Det har varit ett sätt att uppmuntra att fler barn föds i vårt samhälle. Jag tror att det är viktigt, inte minst för framtiden, att det är fler familjer som väljer att skaffa barn. Barnbidraget handlar om mer än bara pengar. Det handlar om solidaritet och generell välfärd.
Skulle barnbidraget bli inkomstprövat och färre få del av våra gemensamma pengar undergräver man också viljan att betala skatt genom att man inte får någonting tillbaka. Då blir jag orolig igen. Vart är det man vill, och vart är det man drar? Gäller det som vice statsministern säger eller det som Hägglund säger, som här är lite svajande när det gäller beskeden till Sveriges barnfamiljer?
Matilda Ernkrans (S):
Statsrådet Hägglund! Jag får tacka för svaret men måste samtidigt säga att jag inte är nöjd med hur min interpellation och mitt engagemang i debatten behandlats i svaret från statsrådet Hägglund.
Man kan tycka att i ett svar som är mer än tre sidor långt borde de ideella organisationernas engagemang i barns sommar - det gäller speciellt de barn som inte har de goda ekonomiska möjligheterna - ha renderat mer än några rader från statsrådet.
Den politik som statsrådet är ansvarig för förändrar vardagen för många barn den här sommaren. Den 1 juli kommer 70 000 människor att få besked om sänkt sjukförsäkring, och det är klart att även dessa människor har barn.
Det är klart att det finns föräldrar som är sjuka och barn som har föräldrar som är arbetslösa. Sommargåvan från den borgerliga regeringen till barnen i just dessa familjer är sänkt sjukersättning från den 1 juli. För dem kommer det att bli ännu tuffare att göra något roligt, spännande, sådant som andra barn får göra på sommarlovet - vara lediga, göra utflykter, upptäcka nya saker.
Det blir ännu svårare och ännu hårdare för många barn i Sverige.
Med tanke på att den borgerliga regeringen plockat bort målet i den ekonomiska familjepolitiken - att den ekonomiska familjepolitiken inom den generella välfärden ska verka utjämnande för familjer med barn och familjer utan barn - kan man inte längre sätta sin tilltro till en solidarisk omfördelning av en generell välfärd.
Traditionellt har föreningslivet varit ett stöd för de barn som behöver något annat att göra under sommaren. Lägerliv, kollo, övernattningar, aktiviteter i bostadsområdena är sådant som föreningslivet kunnat anordna, men i dag är det hårdare och tuffare. Det är faktiskt fler barn som har det sämre i dag än tidigare.
Alla barn finns ju inte i de familjer där föräldrarna råkat få ett jobb, utan det finns barn också i familjer som är drabbade av arbetslöshet eller har sjukersättning. Statsrådet skriver i sitt svar att barnfamiljers viktigaste inkomstkälla är förvärvsarbetet, vilket innebär att arbetslöshet är en vanlig orsak till dålig ekonomi. Vad har du gjort åt det, Göran Hägglund? Jo, du har gjort det ännu lite sämre genom att sänka nivån i arbetslöshetsförsäkringen.
Det är dags att ta ansvar för den politik du driver, och inte minst för de barn som inte finns i de väletablerade och välordnade familjerna.
Matilda Ernkrans (S):
Statsrådet Hägglund! Historia är viktigt. Man måste kunna sin historia för att kunna ta sig an framtiden. Men historieskrivningen skiljer sig nog något beroende på vem som berättar historien.
Det skiljer sig ännu mer åt hur man tar till sig historien och använder den inför framtiden, vilken analys man gör och vilka angreppssätt man använder för att förändra samhället. Den regering som du företräder ökar medvetet klyftorna mellan människor i Sverige.
Det tycker jag är upprörande, inte minst för de barn som finns i familjer som nu offras för att andra ska få det bättre. Målet om den solidariska omfördelningen inom den generella välfärden för att utjämna skillnader mellan familjer med barn och familjer utan barn har ni plockat bort. Man tillåter att klyftor ökar. I mitt välfärdsland känner vi engagemang för alla barn.
Vi låter inte offra några barn. Vi låter inte offra barnen till arbetslösa och sjuka. Min fråga kvarstår. Man har nu gett upp omfördelning och generell välfärd. Ministern säger att det ideella föreningslivet gör fantastiska insatser. Det har du rätt i. De gör fantastiska insatser - det stämmer. Men det finns också andra sidor av verkligheten.
Det ideella föreningslivet får det allt tuffare att göra dessa fantastiska insatser. Det blir svårare och svårare att rekrytera ledare, och man får mindre och mindre ekonomiska möjligheter. Det gör att kommuner har fått gå in och ta över en del av ansvaret. Men också kommunerna ligger nu på den lista dit ni vältrar över kostnader, så frågan är hur det kommer att se ut i framtiden.
I den kommun jag kommer från har det i alla fall blivit så. Den socialdemokratiska majoriteten i kommunen vill ge ungdomar någonting roligt och spännande att göra på sommaren, även ungdomar i familjer där man inte har de bästa ekonomiska förutsättningarna.
Kommunen går in och anordnar kollo under sommarveckorna i nära samarbete med fritidsgårdarna. Men kommunen har fått prioritera. De som har fått det mindre fördelaktigt är fritidsbarnen. De kunde tidigare vara i väg i en vecka, till och med två veckor, på sommarfritids och göra något spännande och roligt i kommunen.
Men det har reducerats kraftigt. Trots att man prioriterar och vill göra det bästa för barnen räcker inte de ekonomiska möjligheterna till. Jag vill också tillägga att vi i min kommun har väldigt låga arbetslöshetssiffror, om det nu kan bidra till att göra det klarare. Min fråga är: Vem i den borgerliga regeringen tar ansvar för de ekonomiskt utsatta barnen?
Jag tycker att du kan lämna besked om det, och jag tycker att barnen förtjänar att få det beskedet nu inför sommaren.
Matilda Ernkrans (S):
Vi går mot sommar med kanske lite mer ledighet och lugnare tempo, och förhoppningsvis bad och sol, utflykter och upplevelser. Problemet är att inte alla barn går den sommaren till mötes.
Jag upplever det som att Göran Hägglund inte ens känner ansvar eller engagemang i frågan att ge den möjligheten till alla barn i Sverige. Du säger att huvuduppgiften är att minska arbetslösheten. Där är vi överens. Det är oerhört viktigt att människor har ett arbete.
Men för din regering betyder kampen mot arbetslösheten att det måste ske på bekostnad av arbetslösa och sjuka. Det är de mest utsatta som får mindre. Samtidigt sänks skatter med 80 miljarder med mest till dem som redan är välbärgade. Det är ett val och en prioritering som du har gjort.
Jag skulle önska att du här hade kunnat ge besked om att du tänker prioritera annorlunda, och att du för de ekonomiskt utsatta barnen och det viktiga ideella föreningslivet skulle ha prioriterat annorlunda.
Du skulle ha slutat att tacka nej till skattepengar från dem som har råd att bidra och säga att du var beredd att ta initiativ för bättre villkor för det ideella föreningslivet för att Sverige och barnen tjänar på rättvisa.
Matilda Ernkrans (S):
Statsrådet Odell! Jag får tacka för svaret. Men jag har lite grann att tillägga, och det finns en del saker som jag är glad över att vi kanske kan få reda ut i den här interpellationsdebatten. Det är viktigt att en regering lägger fram förslag till riksdagen, till oss riksdagsledamöter, som är väl genomarbetade och bra underbyggda.
Det är någonting som jag kräver, och jag tror också att vanligt folk i allmänhet kräver det. Jag känner en oro omkring det. Det har varit lite för mycket av korta remisstider som inför förändringen i a-kassan, orimliga remisstider med remissvar mitt i sommaren, massiv remisskritik som sedan inte har påverkat regeringens förslag, till exempel införandet av vårdnadsbidraget.
Nu gäller det allmännyttan. Jag har själv blivit kontaktad av ett antal organisationer och ett antal boende hemma i Örebro län som är arga och besvikna.
Det visar sig nämligen när man tittar på den officiella remisslistan för det här utredningsförslaget att den enda folkrörelse som har bevärdigats att få svara på den här remissen är Hyresgästföreningen. Det är självfallet att regeringen inte kan prioritera bort Hyresgästföreningen. Men det finns ju ett antal folkrörelser och organisationer som påverkas av de här förändringarna, som har åsikter om boendet och som har lämnats utanför.
Det borde vara intressant för regeringen som underlag till beslut och när vi sedan ska debattera det här i riksdagen att få veta vad ensamstående föräldrar tycker om idéerna om höjd hyra i de flesta av Sveriges större städer. Två tredjedelar av ensamföräldrarna bor i hyresrätt.
Vad anser barnrättsorganisationer om att familjers ekonomi påverkas av tankarna i de här utredningarna och att barns trygghet i boendet påverkas av den här utredningen? Det verkar regeringen inte vilja veta något om. Vill man inte veta något slipper man höra talas om det. Det är min åsikt om hur regeringen verkar resonera när det gäller det här fallet.
Organisationen Sveriges makalösa föräldrar har till och med fått ett löfte av Mats Odell själv att få vara officiell remissinstans. Ändå fanns de inte med. Hyresgästföreningen hemma i mitt län, i Örebro län, fick också ett löfte av Mats Odell att få en träff här i Stockholm för att prata om de här frågorna.
De reste hemifrån mitt län till Stockholm och fick några minuter i foajén med en politisk sakkunnig till Mats Odell. Det här är oroande, och det känns inte speciellt bra om det är så den nuvarande borgerliga regeringen arbetar när man ska plocka in underlag till beslut som vi sedan ska fatta här i Sveriges riksdag.
Det här ser jag fram emot att få prata lite mer om med ansvarigt statsråd Odell.
Matilda Ernkrans (S):
Jag tycker att det är rätt symtomatiskt. Kristdemokraten Mats Odell, ansvarig för boendet, börjar med att säga att barnperspektivet är viktigt för Kristdemokraterna. Så brukar det låta i retoriken.
Men när man tittar på hur det ser ut i praktiken när ni nu sitter vid makten, när det nu är ni som styr Sveriges utveckling och barns vardag ser det mycket annorlunda ut. Det visade också det svar som jag nu fick av Mats Odell, där han pratade mycket och länge om många saker men inte speciellt mycket om barnens perspektiv.
Du sade ju tidigare i en debatt här att du brukar vilja utgå från verkligheten. Varför vill du inte göra det den här gången? Det borde väl ha varit självklart att på den officiella remisslistan hålla det löfte som du gav till Makalösa föräldrar. De skulle ha funnits på den officiella listan, för de kan ju hjälpa dig att se verkligheten som den är för ensamföräldrar som bor i hyresrätt.
Det hade också varit idé att låta barnrättsorganisationer vara med på den officiella listan för att få dem att berätta hur verkligheten ser ut för barn i dag i Sverige som bor och finns i hyresrätt. Men, som sagt, i retoriken finns barnperspektivet med men inte i praktiken. Där för man en politik där man glömmer eller offrar barnen. Jag kan ta några ytterligare exempel.
Den 1 juli kommer sjukersättningen att sänkas. 70 000 kommer den 1 juli att få sänkt sjukersättning. Sveriges Kommuner och Landsting har räknat ut att 10 000 människor kommer att få gå till socialkontoren som en effekt av förändrade sjukregler. Här finns det vuxna, här finns det föräldrar, och här finns det barn med långtidssjuka föräldrar. Hur påverkas de?
Det vet vi inte, och det tog regeringen inte ens reda på när man gjorde de förändringarna. Vi kan ta vårdnadsbidraget. Till och med remissinstanserna kritiserade att förslaget inte hade en barnkonsekvensanalys. Här finns kvinnor och barn i våra storstäder med annan etnisk bakgrund. Det är de som offras.
Det ofinansierade kommunala vårdnadsbidraget kommer att införas den 1 juli. Sveriges Kommuner och Landsting har räknat ut att det kommer att kosta 3 miljarder för Sveriges kommuner. Det är resurser som ingen lägger till, resurser som naturligtvis riskerar att tas från alla barn som finns i förskolan. Nu är det dags igen. Nu handlar det om allmännyttan.
Barnens röst får inte höras i remissrundan, och man glömde löftet till Makalösa föräldrar. Nu är det barnen i hyresrätten som glöms.
Jag är mycket orolig över att det är barnen i hyresrätten som kommer att offras när Odell och hans borgerliga regering framåt hösten tydligen tänker lägga fram ett förslag om förändringar i allmännyttan som är mer ideologiskt präglat än faktiskt format utifrån den verklighet som vi har att leva i, inte minst barnen i allmännyttan.
Det skulle vara spännande att höra Odell förklara hur han tänker sig att barnens röst ska få höras när det gäller den här frågan och hur han tänker utgå från barnens verklighet i allmännyttan när han studerar de här remissvaren och när han lägger fram sin proposition.
Matilda Ernkrans (S):
Jag får väl känna viss framgång i och med att minister Odell nu återigen lovar att organisationen Makalösa föräldrar, som företräder ensamstående föräldrar med barn, kommer att få vara en del av den officiella remisslistan.
Nu vet jag att de hade tänkt lämna sin remiss ändå eftersom de tycker att det är viktigt att deras synpunkter kommer fram, men det är jättebra att vi återigen får ett löfte från Odell om att de ska finnas med. Jag kan känna viss oro över den nonchalans som man ändå verkar visa detta.
Det är som om det är först nu som Odell upptäcker att det inte finns med några organisationer som företräder de barn som bor i allmännyttan. Om man verkligen är intresserad av hur barnen påverkas av förändringar i allmännyttan borde det ha varit något man funderade på när man satte ihop den officiella remisslistan.
Men, som sagt, detta är ett litet steg på vägen. Vi har fått ett nytt löfte, och jag hoppas också att Mats Odell läser de olika remisser som skickas in just utifrån barnperspektivet, för det är oerhört viktigt. Jag skulle önska att Odell kunde lova att han inte tänker sälja ut barnen i allmännyttan.
Jag skulle önska att han kunde lova att värna allmännyttan, utveckla allmännyttan och låta barnen i allmännyttan gå före - att han kunde lova att barn kunde känna trygghet i sitt boende helt enkelt därför att Sverige tjänar på rättvisa.
Matilda Ernkrans (S):
Birgitta Eriksson har väckt en interpellation om vårdnadsbidraget och arbetslinjen. Eftersom Birgitta inte själv kunde ta debatten sade jag glatt att jag gärna kunde ta den.
Jag finns också i socialförsäkringsutskottet, det utskott som har debatterat och hanterat förslaget om vårdnadsbidrag som statsrådet har lagt fram. Ministern valde att inte delta i den kammardebatt vi hade om vårdnadsbidraget, trots att det här är Kristdemokraternas paradgren.
Därför tackade jag glatt ja till att ta över Birgitta Erikssons interpellation. Nu får jag ju chansen att ändå diskutera och debattera vårdnadsbidraget ännu en gång. Nu är det verkligt. Nu har en borgerlig regering och en borgerlig riksdag beslutat att den 1 juli införa ett ofinansierat kommunalt vårdnadsbidrag.
Då börjar det bli dags att ta ansvar för konsekvenserna av ett vårdnadsbidrag. Ministern valde ett tårtkalas i stället för kammardebatten. Ett problem var väl, som alltid i den borgerliga politiken, att alla barn inte var bjudna. Så är det. 24 procent av alla hushåll är redan från början exkluderade från vårdnadsbidraget.
Fler är det om man tittar på de praktiska möjligheterna att använda det. Jag hoppas att man inte kommer att jämföra det här med vår föräldraförsäkring och inkomstbortfallsprincipen. Där ligger taket på 33 500 i månaden.
Här handlar det om 3 000 spänn som kvinnor - lär det väl bli - kommer att få för att hålla sig borta från arbetsmarknaden under minst tre år. Vårdnadsbidraget förstärker orättvisorna mellan könen. Det är oomtvistat.
Utvärderingen av vårdnadsbidraget i Norge och våra egna erfarenheter av vårdnadsbidraget sedan borgarnas tid vid makten 1991-1994 samt de experiment som ett antal borgerliga kommuner har genomfört visar tydligt att det är kvinnor som redan står långt från arbetsmarknaden som tar ut bidraget. I Norge har det visat sig dessutom att i familjer med annan etnisk bakgrund har kvinnorna fått ännu svårare att komma ut på arbetsmarknaden.
De och deras barn har marginaliserats ytterligare. Det är bara att konstatera att ett ofinansierat kommunalt vårdnadsbidrag är orättvist, och det är att slösa med våra gemensamma pengar. Det är barnen i förskolan som kommer att få betala kalaset. I Norge kan man se att vårdnadsbidraget har påverkat arbetsutbudet. Enligt det svenska konjunkturinstitutet har vårdnadsbidraget i Norge lett till att 11 000 jobb har försvunnit.
Hur många jobb kommer att försvinna i Sverige? Hur många kvinnor kommer att stanna hemma och successivt glida bort från arbetsmarknaden? Det är dags för statsrådet att svara på detta.
Därutöver vill jag gärna ha svar på frågan hur Sverige kommer att bli mer kreativt, hur vi får fler personer på rätt jobb genom att ställa kvinnor i barnafödande ålder utanför arbetsmarknaden. Tycker den borgerliga regeringen att dessa kvinnor inte behövs för ett mer företagsamt och kreativt Sverige?
Hur ser du på det samhälle som du skapar om du säger att kvinnor i barnafödande ålder kan stanna hemma under minst tre års tid för att ta hand om barnen - borta från arbetsmarknaden? Det börjar bli dags att svara på frågorna, Hägglund.