KBLab/rixvox huggingface dataset:
Matilda Ernkrans (S):
Jag vill tacka miljöminister Lena Ek för det långa svaret på min interpellation. För några dagar sedan debatterade riksdagen Lena Eks miljöbudget. Det hade varit intressant om ministern kunnat delta i den debatten. Då hade vi kunnat få en bredare miljöbudgetdebatt.
Utifrån den debatten kan jag konstatera att det finns tre partier - Socialdemokraterna, Vänsterpartiet och Miljöpartiet - som är överens om att miljöbudgeten behöver öka för att vi ska kunna ta oss an framtidens utmaningar, och det finns fyra partier - Moderaterna, Centerpartiet, Folkpartiet och Kristdemokraterna - som är överens om att den behöver minska.
Jag tycker att det är beklagligt, speciellt när vi vet hur verkligheten ser ut. Vi har en arbetslöshet som närmar sig 8 procent. Vi har ett miljötillstånd som vi inte kan vara nöjda med när endast två av 16 miljömål kommer att nås. Naturvårdsverket har utvärderat och konstaterat att det svenska klimatmålet inte kommer att nås.
Det känns som om den nuvarande regeringen skulle behöva lite inspiration och säga ja till spännande, progressiva, framtidsinriktade idéer som både minskar utsläppen och kan skapa nya jobb, inte minst inom exportindustrin. Jag blir lite fundersam över Lena Eks svar.
Hon lägger väldigt stor vikt vid att beskriva gamla Klimpprogram. Alliansregeringen är nu inne på sitt sjunde år, och jag vet inte varför hon lägger så stor vikt vid att beskriva gamla Klimpprogram, gamla investeringsprogram. Den vikten lägger inte vi socialdemokrater på dem.
Jag vet inte hur Centerpartiet och den borgerliga regeringen gör när de politikutvecklar, men vi socialdemokrater gör i alla fall så att vi tittar på sådant som vi ser har fungerat tidigare. Vi lär av historien och bygger ny politik för framtiden.
Vi tycker att vi kan hämta inspiration från de tidigare klimatinvesteringsprogrammen, där vi tydligt ser att investeringar skapar investeringar. Ungefär 1,8 miljarder i stöd gav i slutändan 8 miljarder i investeringar. Det är en rätt bra utväxling. Vi kan också hämta inspiration av att stödja det lokala engagemanget.
Där finns nya, spännande idéer, och där kan man se drivkraften i att flytta fram positionerna när det gäller miljöarbetet, eftersom man där lever i miljöförstöringen. Vi kunde se att vi minskade utsläppen med två miljoner ton årligen. Utifrån det har vi lagt fram ett helt nytt framtidsinriktat förslag där vi fokuserar på klimatinnovationer.
Vi säger att företag, kommuner och andra aktörer kan söka detta. En myndighet ska kunna avgöra vilka som får stöd. Man får lägga in 50 procent själv, och staten skulle kunna gå in med 50 procent.
Detta är ett nytt, framtidsinriktat investeringsprogram byggt på lokal innovationskraft som jag tror att regeringen skulle kunna tjäna på att vara öppen för. Det skulle minska våra utsläpp och också skapa nya jobb. Det är någonting som Sverige behöver.
Matilda Ernkrans (S):
Det hade varit intressant om ministern hade valt att delta i riksdagens budgetdebatt som vi höll i torsdags i förra veckan. Det hade varit intressant att debattera en helhet när det gäller ambitionerna på miljö- och klimatområdet och inte minst miljöbudgeten. Nu valde ministern att inte delta i den debatten. Jag kan bara beklaga det.
Jag vill ändå kort använda lite av min tid i interpellationsdebatten till att kommentera något av det Lena Ek nu säger. Lena Ek måste vara fullt medveten om att allt som hon redovisade här i riksdagens kammare som satsningar på miljö- och klimatpolitiken står också Socialdemokraterna bakom. Det finns ingen skiljelinje där.
Skiljelinjen ligger i att vi har högre ambitioner när det gäller infrastrukturen och satsningen på kollektivtrafik inte minst i våra större städer. Socialdemokraterna har högre ambitioner när det gäller satsningen på exempelvis solenergi och energieffektivisering.
Socialdemokraterna klarar också att lägga fram en miljöbudget med 1 140 000 000 kronor högre ambitioner än den sittande regeringens. Men budgetdebatten hade vi som sagt i kammaren i torsdags.
Jag vill återigen vara tydlig med att vi socialdemokrater inte söker stöd för något gammalt Klimpprogram. Vi levererar en ny satsning, en framtidsinriktad satsning med stort fokus på klimatinnovationer.
Vi menar att lokal samverkan har en plats i ett modernt Sverige.
Det kan vara sådant som exempelvis att söka en metod för att bättre nyttja biprodukterna från skogsindustrin till fordonsbränsle och att testa detta på ett pappersbruk, att bensinbolaget och skogsföretaget satsar medel och att det fylls på med medel från ett klimatinnovationsprogram.
Lokal samverkan med flera aktörer som tar Sverige in i en hållbarare framtid är modernt och framtidsinriktat.
Vi har lärt oss att det där funkade ganska bra för att minska utsläppen.
Vi har lärt oss av vår historia och plockat det gottaste i en ny satsning för framtiden som skulle ge fler jobb, kanske till och med några nya exportprodukter som vi som ett litet exportberoende land behöver, och samtidigt driva Sverige till ett mer utsläppssnålt samhälle.
Varför känner regeringen att man har råd att säga nej till mer lokal samverkan från flera olika aktörer som vill sätta Sverige i en mer miljöbra riktning?
Matilda Ernkrans (S):
Jag kan för det första bara beklaga att Lena Ek valde att inte vara med när riksdagen debatterade miljöbudgeten.
För det andra kan jag bara beklaga, i ett Sverige som går mot 8 procents arbetslöshet, i en värld som styr mot fyra graders uppvärmning och i ett Sverige där vi inte klarar våra miljö- och klimatmål, att vi har en regering och en ansvarig miljöminister som, förutom att minska miljöbudgeten, känner att det räcker så.
Man behöver inte ens ägna tid och kraft åt att försöka sätta sig in i andras kloka idéer som kan ge Sverige en mer hållbar framtid och där vi kan använda miljö- och klimatpolitiken och inte minst miljöbudgeten som en drivkraft för nya jobb och en bättre välfärd. Jag beklagar det.
Jag tycker att Sverige förtjänar bättre, att Sverige kan spela en större roll genom att visa ett större ansvar på hemmaplan och inom EU och definitivt i de internationella klimatförhandlingarna som vi inte ens har berört här. Jag är också fullt medveten om att Lena Ek, som säkert kämpar på så gott hon kan i regeringen, är låst av andras låga ambitioner.
Det är beklagligt att vi har en miljöminister som måste skriva debattartiklar där hon går i polemik med sin egen regering. Jag kan bara fortsätta driva en socialdemokratisk oppositionspolitik, fortsätta leverera kloka, framtidsinriktade förslag och hoppas att människor tycker att det är dags att byta regering 2014.
Matilda Ernkrans (S):
Jag hade hoppats få detta inlägg lite senare, men jag vill så här framåt kvällen uppfylla ett av de löften som jag gav tidigare under eftermiddagen, nämligen att jag skulle återkomma och önska god jul och gott nytt år. Det vill jag naturligtvis göra till miljöministern med medarbetare, till talmannen med medarbetare, till ledamöter som fortfarande är kvar i kammaren och till de människor som har följt debatten under eftermiddagen.
Jag önskar alla en riktigt god jul och ett gott nytt år. Nu avslutar vi först den här viktiga debatten om vargen och rennäringen - sans och balans.
Matilda Ernkrans (S):
Jag tackar ministern för svaret på min interpellation. Svaret tydliggör dock det som jag menar kommer att bli ännu tydligare under denna interpellationsdebatt, nämligen att en socialdemokratisk, framtidsinriktad och seriös matpolitik för jobb och folkhälsa står mot regeringens mer av samma.
Regeringen har en alltför passiv hållning när det gäller att se till att vi kan producera mat av god kvalitet i landet och när det gäller att se till att vi kan få jobb och att vi kan utvecklas framtidsinriktade. Inte minst handlar det om att se till att människor kan känna sig trygga med de livsmedel som säljs till dem i butiker och restauranger. Jag hoppas att vi kan få en seriös debatt i denna fråga.
Man kastas mellan olika ytterligheter när man ger sig in i debatten om miljögifter i matfisk. För någon vecka sedan debatterade jag denna viktiga fråga i Sveriges Radios Studio Ett med Anna Maria Corazza Bildt som är regeringens banerförare i dessa frågor i Europaparlamentet.
Förutom att Anna Maria Corazza Bildt ägnade en stor del av sin tid åt att skälla på programledarna gjorde hennes svar mig mycket orolig. Hon hade en mycket grund syn på surströmmingen, och därav min fråga till ansvarig minister: Är det verkligen sant att surströmmingsproduktionen är hotad om man tillämpar EU:s direktiv?
Jag delar inte den uppfattning som Anna Maria Corazza Bildt gav uttryck för i Studio Ett och inte heller den som ministern ger uttryck för här.
När vi nu har ett undantag vad gäller dioxinhalten och säljer fisk som är giftig, hur ser vi då till att barn och kvinnor i barnafödande ålder inte får i sig detta gift? Jag efterlyser en seriös debatt om detta. Faktum är att Livsmedelsverket har konstaterat att de egna råden inte räcker. Det är inte tillräckligt många människor som känner till Livsmedelsverkets råd.
Det är uppemot 7 procent i dessa riskgrupper, barn och kvinnor i barnafödande ålder, som får i sig för mycket av detta miljögift genom intag av föda.
Min fråga till regeringen och ansvarig minister är därför: Vad avser regeringen att vidta för åtgärder för att minska de för höga intagen av dioxin hos barn och kvinnor i barnafödande ålder nu när Livsmedelsverket inte har lyckats? Det svar jag får av regeringen är att Livsmedelsverket ska få jobba på lite till. Det duger inte.
Det är inte en seriös, framtidsinriktad debatt för en matpolitik för jobb och folkhälsa i vårt land. Jag hoppas på en seriös debatt i sakfrågan, för i radiodebatten med Anna Maria Corazza Bildt kände jag att hon förminskade problemet.
Anna Maria Corazza Bildt förde fram en syn att reglering av miljögifter i mat är att toppstyra människor. För mig är det en allvarlig anklagelse och ett brott mot hur Sverige under många år har bedrivit ett framgångsrikt arbete för att minska miljögifterna i mat.
Jag hoppas som sagt att det kan bli en seriös debatt där vi debatterar sakfrågorna. Jag tackar för svaret från ministern men förväntar mig nya svar under debattens gång.
Matilda Ernkrans (S):
Jag hoppas att den här debatten ska tydliggöra skillnaden mellan en framtidsinriktad seriös matpolitik för jobb och folkhälsa och regeringens mer av samma. Jag tycker att de senaste två inläggen i debatten av företrädare för regeringssidan tydliggör den skillnaden. En del av oss ägnade i går vår tid åt att träffa Surströmmingsakademien.
Jag ägnade gårdagen åt att som inbjuden talare vara på Örebro universitet. Där bedriver man sedan många år en framgångsrik forskning om miljögifter. Med på ceremonin var exempelvis den professor som upptäckte PCB i havsörnar någon gång på 1960-talet.
Man kan välja olika ingångar i den här frågan. Man kan välja olika sätt att ta sig an framtiden. Jag vill fortfarande hävda att det är ett PR-trick och att det är extremt låg nivå på debatten om vi låter den viktiga frågan om miljögifter i vår matfisk handla om surströmming.
Enligt min uppfattning har det aldrig handlat om huruvida surströmmingen har varit hotad eller inte. Man kan fortfarande fiska strömming, även om man skulle ha använt EU:s gränsvärden. Om det bara hade handlat om det hade man ju kunnat förhandla fram ett enskilt undantag för surströmming.
Jag tycker att det är låg nivå på debatten, och jag hoppas att den lyfter ett snäpp, och jag hoppas faktiskt att det finns ett seriöst engagemang för att minska miljögifterna i vår omgivning, vår natur och vår mat. Det är min utgångspunkt i debatten. Jag tror nämligen att vi inte kan ta oss an framtiden på något annat sätt än att se till att hela tiden höja kvaliteten på den mat som produceras i vårt land.
För mig är det ett bekymmer. Det räcker inte att i generella ordalag hänvisa till siffror över hur mycket dioxin människor i vårt land får i sig. För mig är fokus att riskgrupperna, barnen, kvinnorna i barnafödande ålder bevisligen får i sig för höga halter av dioxin.
Det är långlivade organiska föroreningar som ligger kvar i vår miljö och i våra kroppar under lång tid. De förs över från mor till barn via bröstmjölken. Jag vet inte om ministern kan sätta sig in i hur det känns. Jag är själv mamma. Jag har själv fött två barn. Jag har ammat dem båda.
Kan ministern inse hur det kändes när jag fick mitt blod analyserat och fick konstaterat att mitt blod innehåller PCB, DDT, dioxiner - mycket av sådant som varit förbjudet långt innan jag föddes?
Jag har det i mitt blod, men jag har faktiskt mindre i mitt blod än andra i min egen åldersgrupp - de som inte har fött barn och de som inte har gett kemikalierna vidare till sina barn genom bröstmjölken och moderkakan. Det är en extremt jobbig känsla som jag inte tycker att människor i vårt land ska behöva utsättas för. Man ska inte ens behöva fundera.
Om Livsmedelsverket konstaterar att deras kostråd inte är tillräckliga räcker det inte med att säga att vi ger dem lite tydligare uppdrag. Man måste komma åt sådant som sådana här annonser som delas ut till hushållen i Stockholm och Uppsala där man saluför strömmingsfilé från Östersjön för 44,90 utan att det framgår om den är full med dioxin eller inte.
Matilda Ernkrans (S):
Jag kan konstatera att det inte alltid är enkelt att vara i en regering och ta ansvar för en helhet. Här har vi en landsbygdsminister som står i riksdagens kammare och säger att denna regering står upp för ett aktivt arbete för att minska miljögifterna i våra hav.
Samma regering som denna minister sitter i har lagt fram en budget till Sveriges riksdag där man plockar bort 235 miljoner kronor från havsanslaget. 235 miljoner kronor ska bort från havsanslaget.
Det betyder med största sannolikhet att det mycket effektiva och bra arbete som har möjliggjort exempelvis lokala vattenvårdsprojekt för att minska övergödning och minska miljögifter och så vidare ut till våra hav och sjöar inte längre kommer att kunna fortsätta. Det är inte lätt att vara en regering och ta ansvar för helheten.
Jag tycker fortfarande att ansvarig minister inte har lett i bevis att det verkligen var sant att surströmmingsproduktionen var hotad. Jag hävdar att det finns ett engagemang också bland oss socialdemokrater för surströmmingen. Men detta handlar inte om det. Det är ett PR-trick från regeringens sida. Jag tycker inte att regeringen har gett svar på frågan hur man tänker arbeta för att minska intaget av dioxin hos barn och kvinnor i barnafödande ålder.
Regeringen hänvisar till Livsmedelsverket som redan har konstaterat att deras kostråd inte räcker. Varför tar regeringen sig inte an att se till att konsumenter faktiskt vet vad det är som de handlar? Varför tar regeringen sig inte an att se till att man faktiskt måste tala om huruvida exempelvis den strömming eller lax som man försäljer innehåller för höga halter av dioxin eller inte?
Jag har inte heller fått svar på frågan om regeringen delar Corazza Bildts uppfattning att reglering av miljögifter är toppstyrning av människors liv.
Matilda Ernkrans (S):
Jag vill inleda på ungefär samma sätt som jag inledde den tidigare debatten, som jag hade här i eftermiddags med Eskil Erlandsson. De händelser som vi nu har sett två kvällar i rad i förorten Husby påverkar mig väldigt djupt.
Jag hoppas att vi på något sätt kan ha debatten i den andan, inte i den anda som råder i Husby utan i den andan att vi faktiskt har respekt för varandra och att vi försöker finna goda vägar framåt för framtiden. Man sätter människors liv och trygghet i fara. Det är det som nu händer i Husby. Det måste naturligtvis sluta. Det är helt oacceptabelt att slå sönder bostäder och anlägga bränder.
Men samtidigt känner jag att vi för framtiden också måste klara av att analysera de underliggande orsaker som handlar om bristande resultat i skolan, massarbetslöshet och så vidare. I allt sådant arbete handlar det om att skapa förtroende, att bygga förtroende för varandra och förtroende för framtiden, och om att kunna känna hopp inför framtiden.
Lite utifrån det skulle jag vilja föra den här debatten, som handlar om det svenska internationella klimatarbetet.
Det som ligger i min fråga handlar faktiskt om samma sak som vi debatterade redan förra året, då det framkom en stor oklarhet om huruvida den svenska regeringen faktiskt var pådrivande i EU-samarbetet för att EU skulle ta på sig utsläppsminskningar om minst 30 procent till 2020 och göra det oavsett vad andra länder gör.
Jag är väldigt ledsen när jag kan konstatera att i det svar som jag får från Lena Ek i dag kvarstår den här osäkerheten. Lena Ek, miljöministern, svarar här att den svenska regeringen verkar för att förutsättningarna ska öka för att EU ska skärpa sitt klimatmål för 2020 till 30 procent. Sedan är det en punkt.
Det var ju det som den stora diskussionen handlade om senast, nämligen om det verkligen är ett ambitiöst internationellt klimatarbete på EU-nivå att Sverige driver nästan samma linjer som Polen och Tjeckien gör. Den svenska regeringen är väl inte riktigt där.
Där är bara Moderaterna, faktiskt, som internt har kommit fram till att man inför Europaparlamentet är nöjd med om EU klarar sitt 20-procentsmål till 2020, vilket EU i princip redan har gjort. Riktigt där är inte den svenska regeringen.
Men detta rimmar väldigt illa med det man skriver i vårpropositionen, att man ska vara pådrivande för en ambitiös global klimatöverenskommelse och att Sverige ska vara ett föregångsland.
Nej, det är man inte om man lägger sig på den nivå som EU redan har kommit överens om, nämligen att driva 30 procent till 2020 men bara om andra länder också åtar sig mer. Den lilla skillnaden där handlar om att man faktiskt ska driva på och säga: Vi vill mer än så.
Min uppfattning är: Ska man hitta kompromisser inom EU-samarbetet måste det vara några som vågar gå före, som lägger ribban lite högre. Och sedan, när man kompromissar, kan man kanske hamna på en acceptabel nivå. Tyvärr verkar det som att regeringen inte tänker driva den linjen. Men Lena Ek kan ge några ytterligare kommentarer för att bringa reda i detta.
Matilda Ernkrans (S):
Jag vill vara väldigt tydlig med att jag inte alls ifrågasätter Centerpartiets engagemang. Jag ifrågasätter inte heller Lena Eks engagemang som centerpartistisk minister i den här frågan. Däremot är vi oense om regeringens engagemang, och jag ifrågasätter definitivt Moderaternas engagemang i klimatfrågan.
Min uppfattning är, som jag framförde i mitt tidigare inlägg, att om man ska få med sig människor och länder på förändringar och förhoppningsvis förbättringar bygger det på ett förtroendeskapande arbete.
Vi måste hitta sätt där vi klarar av att driva Sverige men också EU på ett sätt som är bra för ekonomin, som skapar jobb men som också räddar klimatet. Vi måste klara av alla tre sakerna samtidigt, annars är vi riktigt illa ute.
Ett sätt att bygga förtroenden och att vara förtroendeskapande är att vi själva gör någonting väldigt bra och visar andra att vi klarar av detta och att vi gärna ger andra inspiration att också klara av det. Det har tidigare varit Sveriges ambition i det internationella miljö- och klimatarbetet. Men det är inte riktigt så längre.
Denna regering har ändrat spelplanen, och Sverige ses inte längre som ett föredöme i den internationella klimatpolitiken. Det blir så när man försöker nå det svenska utsläppsmålet genom att räkna in utsläppsminskningar som är gjorda i andra länder. Jag vet inte om det ens är förenligt med exempelvis Marrakechreglerna.
Jag tror inte att man bygger förtroenden om EU gemensamt står kvar i samma position som man hade 2008.
Det var 2008 som EU:s länder kom överens om att de skulle minska utsläppen med 20 procent till 2020 och att de kunde tänka sig att öka utsläppsåtagandet till 30 procent förutsatt att andra länder gör sitt. Det kom EU-länderna fram till 2008. Nu skriver vi snart 2014.
Vi skriver i alla fall 2013. Världen har förändrats, och vi har fått mer kunskap. Vi vet att utsläppskurvorna inte alls har gått nedåt utan att utsläppen fortsätter att öka. Vi vet att EU och EU:s medborgare fortfarande står för stora utsläpp per capita.
Vi har fått nya rapporter, bland annat den från Världsbanken som min socialdemokratiska kollega hänvisade till, och vi vet att vi kommer att få nya rapporter från den internationella klimatpanelen. Den första rapporten släpps i Stockholm efter sommaren. Ändå står EU kvar i samma position som man gjorde 2008.
Jag menar att det inte bygger ett förtroende för framtiden.
Efter de misslyckanden som det internationella samfundet tyvärr ändå har gjort - även om vi naturligtvis uppmärksammar de små stegen framåt känns det som om det stora genombrottet inte riktigt har kommit efter kollapsen i Köpenhamn - vore det väl idé att pröva någonting annat och visa att vi genom att gå före och ta ett stort ansvar på hemmaplan och i EU kan göra skillnad också internationellt.
Men det bygger på att ett land som Sverige faktiskt går i fronten i EU-samarbetet.
Matilda Ernkrans (S):
För tydlighets skull: Socialdemokraterna stöder EU:s färdplan. Vi tycker till och med att EU ska sikta på det högre målet, alltså att nå utsläppsminskningar till 95 procent. Vi tycker att det behöver sättas mål för 2030, exempelvis, och i Sverige har vi varit tydliga med att det behöver sättas också i Sverige samt att vi behöver ha sektorsvisa mål.
Jag förutsätter att miljöminister Lena Ek får förtroendet att leda regeringens förhandlingar till att sikta mot just det högre målet om minskade utsläpp med 95 procent i EU:s färdplan. Det betyder att man behöver ha lite högre ambitioner för de minskade utsläppen till 2030 än vad som ligger på bordet nu, för då pratar man om 40 procent.
Jag hoppas också att Lena Ek inte behöver åka bakbunden till ett internationellt klimattoppmöte en gång till. Jag vidhåller nämligen att jag inte ifrågasätter Centerpartiets engagemang i de här frågorna men att jag ifrågasätter regeringens och Moderaternas, och jag tycker att Johan Hultbergs engagemang i den här debatten bara stärker mig i den uppfattningen.
Moderaterna får väl själva stå för det de twittrar och på andra sätt gör publikt om vad man ska gå till val på i Europaparlamentsvalet, och så får du väl förklara för väljarna hur och på vilket sätt 20 procents utsläppsminskningar till 2020 på EU-nivå är ambitiöst. Jag tycker inte att det är det.
Jag tycker inte att jag har fått ett fullständigt klart svar på de frågor jag har ställt i den här interpellationsdebatten, nämligen: Är det regeringens linje att driva minus 30 procent utsläppsminskningar på EU-nivå till 2020 - punkt, eller är det regeringens linje att driva 30 procents minskningar på EU-nivå oavsett vad andra länder gör? Ligger man kvar på samma låga nivå som förra året?
Är det 30 procent oavsett vad andra länder gör eller 30 procent - punkt, det vill säga samma låga nivå som förra året? Det hoppas jag få svar på.