gør alle kinesiske dialekter bruge de samme tegn
Skrevet kinesisk - kinesiske sprog og dialekter varierer ikke kun udtale, men også i mindre grad ordforråd og grammatik. Moderne skrevet kinesisk, som erstattede Klassisk kinesisk som den skrevne standard som et indirekte resultat af maj fjerde bevægelse i 1919, er ikke teknisk bundet til nogen enkelt sort; men det mest næsten repræsenterer ordforråd og syntaks af Mandarin, langt den mest udbredte kinesiske dialektal familie i form af både geografisk område og antal højttalere. Denne version af skrevet kinesisk kaldes Vernacular kinesisk, eller ~ / ~ báihuà (bogstaveligt talt, " almindelig tale " ). På trods af sine bånd til det dominerende Mandarin sprog, Vernacular kinesiske også tillader en vis kommunikation mellem folk af forskellige dialekter, begrænset af det faktum, at Vernacular kinesiske udtryk er ofte ugrammatisk eller uidiomatic i ikke-mandarin dialekter. Denne rolle kan ikke afvige væsentligt fra rollen som andre linguae francae, såsom latin: For dem, der er uddannet i skrevne kinesisk, det tjener som et fælles medium; for dem, der ikke er uddannet i det, den grafiske karakter af tegn er generelt ingen hjælp til fælles forståelse (karakterer som " en " trods). I denne henseende kan kinesiske tegn betragtes som et stort og ineffektivt fonetisk script. Men Ghil'ad Zuckermann's udforskning af phono-semantisk matching i Standard Chinese konkluderer, at det kinesiske skrivesystem er multifunktionelt og formidler både semantisk og fonetisk indhold.