ved slutningen af det fjerde århundrede kristendommen var den officielle religion af romerriget
Det romerske imperiums statskirke - Nicene kristendom blev det romerske imperiums statskirke med Ediktet i Thessalonika i 380 e.Kr., da kejser Theodosius jeg gjorde det til kejserens eneste autoriserede religion. Den østortodokse kirke, den orientalske ortodokse kirke og den katolske kirke hævder hver især at være den historiske fortsættelse af denne kirke i dens oprindelige form, men identificerer sig ikke med den i den cæsaropapistiske form som den tog senere. I modsætning til Konstantin I, der sammen med Ediktet i Milano i 313 e.Kr. havde etableret tolerance over for kristendommen uden at sætte den over andre religioner, og hvis deltagelse i spørgsmål om den kristne tro udvidede sig til at appellere til møder af biskopper, der skulle bestemme doktrinen og præsidere ved deres møder, men ikke til at bestemme doktrinen selv, etablerede Theodosius en enkelt kristen doktrin (specificeret som den, pave Damasus I af Rom og pave Peter II af Alexandria bekender sig til) som kejserrigets officielle religion.