Коли пізно ввечері проходиш повз старий театр, у якому колись виступали найвидатніші актори минулого століття, а крізь вітрини видно вицвілий оксамитовий завіс і кришта-леву люстру, що мерехтить у напівтемряві, здається, що крізь товсті стіни ще можна почути відлуння оплесків і голосів глядачів, які колись захоплено вслухалися у кожне слово на сцені.