З-під старезного пенька назовні пробивалося малесеньке джерельце ґрунтових вод, воно поволеньки розливалося навсібіч, напоювало вологою спраглу траву, квіти й п'ять чи шість кущиків барвінку, які росли неподалік і тягнулися всіма своїми стеблинками до цієї життєдайної вологи.